Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася у грудні 2020 року до суду з позовом до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вона у період з 01.09.2017 по 30.04.2020 знаходилась у трудових відносинах з ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ». Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього булла нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 6431 грн. 30 квітня 2020 року, згідно наказу № 160-к від 27.04.2020 [PERSON] була звільнена з підприємства за власним бажанням. Зазначає, що всупереч ст. 116 КЗпП, в день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Також у зв`язку із невиплатою позивачу заробітної плати вона зазнала моральних страждань, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6431 грн та моральну шкоду, нанесену незаконними діяти відповідача, яку вона оцінює у 3000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи у його відсутність від нього до суду не надійшло. Окрім цього, представник відповідача не скористався своїм правом та не надав відзив на позовну заяву. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2020 рік працювала у Полтавському обласному комунальному підприємстві "Полтавафарм" на посаді фармацевта аптеки №86 с. Березова Рудка ЦРА №85 невідокремленого структурного підрозділу, звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст.38 КЗпП, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.3,16). Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок по виплаті належних їй від підприємства сум у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою ПОКП «Полтавафарм». Відповідно до довідки ПОКП «Полтавафарм» №01-708 від 09.10.2020, заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 6431 грн (а.с.4). Ця сума заборгованості визначена до сплати, після утримання з неї прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, тому підлягає стягненню на користь позивача у повному розмірі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати у розмірі 6431 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач заподіяння їй моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача, які полягають у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, змушена економити на харчуванні та ліках, що негативно вплинуло на відносини у її родині. Завдана їй моральна шкода також обумовлюється моральним стражданням унаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігноруванням її прав. Моральну шкоду позивач оцінює в 3000 грн. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 1000 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial