Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

30.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, позовну заяву уточнила 28.02.2017 року , в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.06.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичила у позивача грошові кошти у розмірі 5600,00 гривень строком до 15 червня 2016 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов"язання. Всі вимоги позивача про повернення боргу відповідач проігнорувала. Тому позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права, та просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5600,00 гривень. Своїми діями [PERSON] спричинила позивачці також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що в зв'язку з неповерненням відповідачкою належних їй грошових коштів, вона втратила душевний спокій, постійно напружена та нервова. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 3000, 00 гривень, яку вона просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 551,20 та 640,00 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про долучення до матеріалів спави оригіналу договору позики. Відповідач [PERSON] про слухання справи повідомлена, в судові засідання не з"явилася, заяв не надала, причини її неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.06.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичила у позивача грошові кошти у розмірі 5600,00 гривень строком до 15 червня 2016 року, що підтверджено договором позики від 01.06.2016 року (а.с. 8). До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов"язання. Всі вимоги позивача про повернення боргу відповідач проігнорувала. Тому позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права, та просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5600,00 гривень. Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, форма договору позики визначена вст.1047 ЦК України, а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зважаючи, що в договорі позики від 01.06.2016 року сторони обговорили строк повернення позики, а саме 15.06.2016 рік, і відповідач мала у встановлений строк повернути грошові кошти в сумі 5600, 00 грн., але не повернула до цього часу, то суд вважає вимога позивача про повернення суми позики в розмірі 5600, 00 грн. обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В той же час суд вважає за необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь 3 000,00 гривень в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди оскільки, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в договірних правовідносинах, що виникли між сторонами, такої умови не зазначено і в договорі позики, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial