Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.Просила встановити факт, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON], [INFO], яка померла 10 лютого 2016 року та визнати за нею, як за спадкоємцем пятої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 10 лютого 2016 року, право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заяви посилалась на те, що після смерті двоюрідної сестри [PERSON] вона вирішила звернутися до Шостої Одеської державної\~нотаріальної конторидля оформлення спадщини. Державний нотаріус склав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначив про відсутність документів, що підтверджують родинний звязок. На підставі зазначеного, заявниці необхідно рішенням суду встановити факт родинних відносин між нею та померлою 10 лютого 2016 року [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав повністю. Представник відповідача, Одеської міської ради, проти задоволення позову заперечував, подав зустрічну позовну заяву про визнання спадщини після померлої,10 лютого 2016 року, [PERSON] відумерлою. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Шостої Одеської державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності їх представника. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Шостої Одеської державної нотаріальної контори. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що померла [PERSON] та [PERSON], були двоюрідними сестрами, що підтверджується наступним. 10 лютого 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Заповіт померла не залишила. Відповідно до ч.2\~ст.1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Заявниця згідно положень\~ст.1265 ЦК Україниє спадкоємицею п'ятої черги. 04.03.2016\~р., після смерті [PERSON], позивачка [PERSON],\~яка є\~двоюрідною сестроюпомерлої [PERSON], звернулася до Шостої Одеської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. 20.04.2016 року державним нотаріусом Шостої ОДНК заведено спадкову справу за №195/2016 р. та 11.05.2016 року складено постанову з вихідним номером 1195/02/14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено про відсутність у нотаріуса документів, що підтверджують родинний звязок між заявницею та померлою [PERSON], та можливість видачі нотаріусом Свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст.1266 Цивільного кодексу України після відповідного підтвердження факту родинних відносин судом. Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-А за №561562 заявниця народилася 4 серпня 1947 року під прізвищем «Вайншельбойм». Батьки заявниці перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб №276 від 05.10.1942. Батьком позивачки записаний Вайншельбойм Ісідор Йосипович, який помер 24 травня 1972 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-МЮ №305890 від 25.05.1972 р. Копією довідки про укладання шлюбу №1028 від 12.09.2002 року підтверджується, що при укладенні шлюбу зі [PERSON], позивачка змінила прізвище на «Скопінська». Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-МЮ за №303231, підтверджується, що після розірвання шлюбу зі [PERSON], позивачка залишила собі прізвище «Скопінська». Копією свідоцтва про народження нині покійної [PERSON] серії І-ЖД за №345498 підтверджується, що її матірю була записана [PERSON]. Покійний батько, Вайншельбойм Ісідор Йосипович, був рідним братом [PERSON], що до шлюбу з [PERSON] мала також прізвище «Вайншельбойм». Відповідно до\~відповіді Державного\~архіву Вінницької\~області від\~14.03.2018\~року №\~07-864-865/7,\~метричних книг\~по народженню\~по рабинату\~м.\~Бершадь Ольгопільського\~повіту Подільської\~губернії за\~1910-1912\~роки \~не збереглося,\~відтак не\~збереглися довідки\~про народження\~[PERSON] та Вайншельбойм Еті Леопольдівни. Із архівної довідки Державного архіву Одеської області вих. № л-2120 від 19.12.2018 слідує, що у книзі реєстрації актів про шлюб Одеського міського відділу ЗАГС за 1938 рік є запис № 4605 від 20 грудня 1938 року про одруження наступного змісту (прізвища, імя, по-батькові наводяться згідно з документом, який складений російською мовою): Молодий: «Ладыженский Мендель Иосифович», 24 років, єврей, перший шлюб. Молода:«Вайншельбойм Этя Леопольдовна», 26 років, єврейка, перший шлюб. Прізвище молодих після реєстрації шлюбу «Ладыженский». Підстава: Державний архів Одеської області, ф. Р-8085, оп. 1, спр. 1682, арк.1 89. Із архівної довідки Державного архіву Одеської області вих. № л-2121 від 19.12.2018 слідує, що у книзі реєстрації актів про народження Одеського міського відділу ЗАГС за 1940 рік є запис № 3343 від 20 липня 1940 року про народження наступного змісту (прізвища, імя, по-батькові наводяться згідно з документом, який складений російською мовою): «Ладыженская Мая» народилась 5 липня 1940 року. Батько: «Ладыженский Мендель Иосифович», 26 років, єврей. Мати: «Ладыженская Этя Леопольдовна», 28 років, єврейка. Імя дитини виправлено з «Мая» на «Майя» на підставі відношення Приморського ЗАГС а/з № 662 від 17.11.1972. Дописано по батькові «Михайловна» на підставі відношення Приморського ЗАГС а/з № 1 від 09.01.1973. Підстава: Державний архів Одеської області, ф.Р-8085, оп. 1, спр.1763, арк.17. Із фотокартокта вітальних листівок долучених до матеріалів справи в якості доказів і датованих 20.06.1945 р., 30.06.1945 р., 06.09.1945 р., 01.01.1954 р., 25.07.1954 р.,1956 р.,03.03.1959 р., 05.03.1961 р.,1964 р.,05.04.1966 р.,1968 р., 1974 р., та телеграми датованої 1977 роком, вбачається наявність родинних відносин між померлою [PERSON], померлою [PERSON] та позивачкою. Фотокартки та листівки підписані російською мовою, словами: «тете [PERSON] и сестричке Маечке», «на память тете [PERSON] и Маечке от Скопинских» «дорогим [PERSON] и Маечке от брата и дяди». Крім того, згідно наданих суду пояснень свідків ([PERSON], [PERSON],)які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст.\~384,\~385 КК України\~за завідомо неправдиве показання чи відмову від дачі показань, кожен окремо, підтвердили, що заявниця [PERSON] є\~двоюрідною сестрою\~померлої10 лютого 2016 року [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Ст.\~124\~Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 315 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з пунктом 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У відповідності до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Від встановлення такого факту залежить виникнення майнових прав заявника. Тому суд визнає вимоги заявниці [PERSON], [INFO], обґрунтованими, такими що ґрунтуються на законі, підтверджуються доказами по справі, та підлягаючими до задоволення. Зустрічний позов Одеської міської ради суд вважає таким, що задоволенню не підлягає, через його необґрунтованість та встановлену судом наявність спадкоємця пятої черги - [PERSON], на спадщину після смерті [PERSON],\~що складається\~з двокімнатної\~квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яку відповідач (позивач за зустрічним позовом) Одеська міська рада просить визнати відумерлою. Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Матеріалами справи встановлено, що позивачка є двоюрідною сестрою померлої [PERSON]. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем спадкового майна померлої [PERSON]. Відповідно дост.1265 ЦК України позивач відноситься до пятої черги права на спадкування за законом. Частиною 5ст.1268\~ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, через відсутність підтвердження факту родинних звязків, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15,16 ЦК України, статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 263 ч.5 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1\~статті 16 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 частини 2\~статті 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", вбачається, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, з урахуванням положень ч.1 ст.15\~та ст.392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81,\~82 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON], але оформити своє право на квартиру в нотаріальному порядку не має можливості, порушене право позивача підлягає судовому захисту, а позовні вимоги задоволенню. На підставі зазначеного

Outcome: approved