Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON]. звернувся в суд з позовом до Поточищенської сільської ради, [PERSON]., в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що вищевказаний житловий будинок належав його батькові - [PERSON]. Батько успадкував цей будинок від своєї матері [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,15 га, що доводиться довідкою Поточищенської сільської ради № 184 від 18.05.2016 року. Проте, право власності на житлове господарство не зареєстроване, що доводиться випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» №7631 від 01.04.2016 року. У відповідності до технічної документації житлове господарство по [ADDRESS] побудоване протягом 1960-1980 років та складається з житлового будинку, літньої кухні, стайні, сараю, стодоли, гаража, двох навісів, вбиральні, вигрібної ями, криниці та огорожі. Інвентаризаційна вартість житлового господарства становить 121 863 грн. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.03.2003 року , актовий запис № 16. Спадкоємцями І черги за законом після смерті [PERSON] є мати позивача - [PERSON], брат позивача - [PERSON] та сестра позивача [PERSON]. Проте, за взаємною згодою, вони вирішили, щоб право власності на будинок визнати за [PERSON]. На ствердження цього мати та брат позивача подали письмові заяви, достовірність яких завірена Поточищенською сільською радою, а сестра позивача пітвердить свою згоду у судовому засіданні. Довідкою Поточищенської сільської ради №182 від 19.05.2016 року підтверджується, що на час смерті [PERSON] позивач проживав з ним однією сім»єю, вели спільне господарство. Після його смерті [PERSON]. продовжує проживати у житловому будинку, утримую його в належному стані, користуюся предметами домашнього вжитку, обробляє землю - тобто своїми діями фактично прийняв спадщину. У травня 2016 року позивач звернувся в Городенківську державну нотаріальну контору з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину на будинок. Однак, у вчиненні такої нотаріальної дії йому було відмовлено через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на майно. В підтвердження чого надано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] дає добровільну згоду на визнання судом права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] за [PERSON], на частку у спадковому майні не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталася, за виділом частки у колгоспному дворі теж не зверталася, право власності на цю частку не оформляла, так як будинок їй не належить. Поточищенська сільська рада не заперечує проти позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960 р., літньої кухні, стайні, стодоли, сараю, гаражу, 2 навісів, вбиральні, криниці, огорожі, вигрібної ями. Інвентаризаційна вартість житлового господарства становить 121863 грн. Випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» Вих № 7631 від 01.04.2016 року стверджено, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Випискою з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 2011-2015 роки стверджено, що площа земельних ділянок по [ADDRESS] становить 1,70 га: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,15 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,55 га. Довідкою № 554, виданою 19.07.2016 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району стверджено, що під час первинної інвентаризації житлових будинків в с. Поточище в списках власників домогосподарств в додатку до рішення виконкому Поточищенської сільської ради № 8 від 16.01.1990 р. під порядковим № 226 записано [PERSON], яка станом на 01.01.1990 р. проживала по [ADDRESS]. З виписки з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 1991-1995 роки слідує, що суспільна група господарства по [ADDRESS] на 01.01.1991 р. - колгоспники, до списку членів сім'ї входили - [PERSON], [INFO]. голова сім'ї, [PERSON], [INFO]., син; [PERSON], [INFO]., внук, [PERSON], [INFO]., невістка, [PERSON], [INFO]., внук, [PERSON], [INFO]., внучка. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали добровільну згоду на визнання судом права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] в с. Поточище Городенківського району за [PERSON], на частку у спадковому майні не претендують, що слідує з поданих до суду заяв, засвідчених секретарем Поточищенської сільської ради. [PERSON] померла [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим10.01.2003 року. [PERSON] помер [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим 17.03.2003 року. Внаслідок їхньої смерті відкрилась спадщина. Померлі заповіту не вчиняли. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON]., [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З виписки з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 2001-2005 роки вбачається, що до списку членів сім'ї входили - [PERSON], 1925 р.н. голова сім'ї, померла [INFO], [PERSON], [INFO]., син, помер [INFO].; [PERSON], [INFO]., внук, [PERSON], [INFO]., невістка, [PERSON], [INFO]., внук, [PERSON], [INFO]., внучка. [PERSON] та [PERSON] з 02.02.1982 року перебували в шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER]. Свідоцтвами про народження [NUMBER] від 11.01.1986 р., [NUMBER] від 07.04.1984 р., [NUMBER] від 15.10.2014 р., стверджено, що [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] (позивач), [PERSON], [PERSON] (відповідач) та дружина [PERSON]. [PERSON], [PERSON] (відповідач) та [PERSON] на частку у спадковому майні не претендують, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталися, що слідує з поданих заяв. Про те, що спадкоємець [PERSON]. прийняв спадщину, свідчить виписка з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 2 за 2001-2005 роки. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 672/02-31 від 31.05.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок. Позивач користується спадковим майном, утримує будинок та господарські споруди, обробляє земельну ділянку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок відсутні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216 ЦК України,

Outcome: approved