Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить стягнути з відповідача на свою користь, на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до закінчення навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі, але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, який доводиться їй колишнім чоловіком, після досягнення [PERSON] [INFO] повноліття, припинив сплачувати на утримання дочки аліменти, раніше стягувані на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2011 року, однак вже повнолітня дитина у подальшому потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на першому курсі стаціонарного відділення товарознавчо-комерційного факультету Львівської комерційної академії, де навчання платне, а стипендії вона не отримує. Вказує, що її (позивачки) власних доходів не вистачає на утримання й навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі, а окрім того, на її утриманні та вихованні перебуває молодша дитина від їх з відповідачем шлюбу - син [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача вимоги своєї довірительки підтримав, просить позов задовольнити з підстав, наведених [PERSON] у її позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, погодившись сплачувати на утримання повнолітньої дочки сторін по справі [PERSON] аліменти в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб відповідного віку Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З пояснень представників сторін та відповідача [PERSON], наданих ними у судовому засіданні, а також з поданих позивачкою та досліджених письмових доказів (копій документів) судом безспірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народилася дочка [PERSON], а [INFO] - син [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду від 11 травня 2011 року, ухваленим у цивільній справі №2-1797/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, шлюб між сторонами було розірвано, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання обох дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.3 - 5). На сьогоднішній день донька сторін по справі [PERSON] досягла повноліття і є студенткою першого курсу стаціонарного відділення товарознавчо-комерційного факультету Львівської комерційної академії (IV рівень акредитації). Навчання у вищому навчальному закладі платне, стипендія не призначається, термін закінчення навчання - червень 2015 року (а.с.8, 9). Проте, як вбачається з наданих у судовому засіданні на вимогу суду представником відповідача постанови від 30.07.2013 р. державного виконавця Мельник Л.В. відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про звернення стягнення на дохід боржника [PERSON], а також рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2013 року, ухваленого у цивільній справі №569/17894/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, заборгованість відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів на утримання їхніх дітей, на виконання рішення Рівненського міського суду від 11.05.2011 р. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, станом на 01.07.2013 р. становила 30347 грн. 52 коп., у зв'язку з чим із доходу боржника, який працює в УМВС України в Рівненській області, бухгалтерією за місцем роботи проводиться щомісячне утримання в розмірі 50% від доходу і до повного погашення заборгованості, починаючи з 01 липня 2013 року, після чого, тобто після повної сплати заборгованості, стягнення аліментів буде здійснюватися згідно виконавчого листа №2-1797/11, виданого судом стягувачці [PERSON] 07 травня 2013 року, тобто майже через два роки після ухвалення судом відповідного рішення. Крім того, за ухваленим місцевим судом рішенням від 22.11.2013 р., до стягнення з відповідача на користь позивачки належать аліменти в розмірі ? частки всіх видів доходів платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку й стягнення належить проводити щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2013 року. Виходячи з вищенаведених норм сімейного законодавства, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, адже відповідач не зможе надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, оскільки розмір відрахувань із заробітної плати [PERSON] перевищить сімдесят відсотків, що буде порушенням положень частини четвертої статті 70 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження", де передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Outcome: dismissed