Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів. Позов мотивує тим, що 23.10.2012року вона уклала із відповідачем договори банківського вкладу (депозиту) №SАMDN 80000729943174 "Стандарт" та №SАMDN80000729944301 Стандарт» у м. Ялта ([PERSON] Крим). Згідно з п. 1 договорів загальна сума вкладу (депозиту) складає: по першому договору - 500,00 доларів США, по другому договору - 3516,00 доларів США. На виконання п. 1 Договорів, банк прийняв 23.10.2012р., а вкладник передав в управління Банку грошові кошти в загальній сумі 4016,00 доларів США на строк з 23.10.2012р. по 23.10.2013 р., включно, зі сплатою відсотків по ставці, яка складає 8,5% річних. Відповідно до п. 2 Договорів, нарахування процентів по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів у Банк, і здійснюється за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році по ставці, зазначеній в п.1, з урахуванням п.п: 6,7 Договору. 17.04.2015року позивач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» та головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» у Волинській області із заявою про повернення вкладів. 02 травня 2015 року на її мобільний телефон Банком було надіслано повідомлення, яке містило посилання на певну електронну адресу в мережі інтернет. Зайшовши на отримане посилання, позивач отримала відповідь банку на вимогу щодо повернення вкладів. Вказана відповідь не містить прямої відмови повертати вклади позивача, посилається на політичні події в країні, банківське регулювання в АРК та м.Севастополі, припинення діяльності банку в Криму та вирішення питань виплати вкладів у міжнародних судах. В постанові Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року, на яку посилається Банк у своїй відповіді, зазначена вимога про припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК Крим та м. Севастополя. Проте, як випливає з обох депозитних договорів, вона, як клієнт банку, заключала зазначені депозитні угоди з центральним відділенням ПАТ КБ ПриватБанк», яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, і головою правління якого є [PERSON] Дане відділення функціонує, не перебуває в процесі ліквідації або реорганізації. Про відношення заключених позивачем договорів до АРК Крим є лише місце їх укладення - м. Ялта. Станом на дату подання позовної заяви відповідачем будь-яких коштів позивачу не повернуто. Залишок вкладу по обох договорах складає 4016,00 доларів США. На неодноразові звернення позивача працівники банку відповідають, що немає можливості сплатити дану суму, оскільки немає відомостей про його договори у внутрішній електронній системі банку; та вказують на те, що по депозитних договорах, заключених в Автономній [PERSON] Крим, кошти взагалі не повертаються та повертатися не будуть. За діючим курсом Національного Банку України, на день подання позовної заяви, сума залишку складає 4016,00 х 21,598 = 86 737,57 грн. Крім того, Банк видав їй картку для перерахування процентів по депозитах, проте 19.10.2015 року вказану картку було викрадено в неї разом із гаманцем. Цього ж дня, ввечері, вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» в телефонному режимі для заблокування даної картки. Зі слів працівника банку телефонну картку було заблоковано. Жодних коштів вона з цієї картки не знімала, зазначеною карткою не розраховувалася. Кошти, а саме проценти по вкладах, перераховувалися туди банком і там зберігалися. Останнє смс-повідомлення про перерахування їй процентів по її вкладах датується жовтнем 2013 року. З цього виходить, що останні проценти, які банк їй перерахував по її вкладах - це за жовтень 2013 року. Більше жодних повідомлень про перерахування процентів їй не надходило. Фактично нараховані проценти по жовтень 2013 року, зі слів працівників банку, знаходяться в банку і їх можна забрати. Позивач вважає, що вона має право на проценти до жовтня 2013 року, та проценти з листопада 2013 року по вересень 2015 року - день подачі позову, оскільки її депозитні договори не були розірвані і не розірвані по даний час. Фактично банк продовжує користуватися її коштами на тих самих умовах, які вказані в депозитних договорах. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, законодавство та її права як споживача. Договорами банківських вкладів №SАMDN80000729943174 та №SАMDN80000729944301 передбачено, що «в случае востребования клиентом части вклада обязательства сторон по вкладу прекращаются и вклад возвращается клиенту, а на оставшуюся сумму по желанию клиента оформляется новый вклад». Відповідно до п. 7 Договорів «При возврате вклада по инициативе клиента -: истечения минимального срока вклада с даты начала/продления минимального срока вклада, клиенту возвращается сумма вклада, и выплачиваются проценты, начисленные по ставке вклада «до востребования», за фактический срок использования вкладом» Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконною та безпідставною, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладу. Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження таким вкладом. Обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення, а тому дії відповідача, направлені на ухилення від повернення їй вкладу, є протиправними. Крім залишку по вкладах, відповідач має сплатити в користь позивача проценти по вкладах, які він не сплатив. Оскільки договори банківських вкладів не розірвані та діють по сьогоднішній день і, з урахуванням положень договорів та правил банку, проценти продовжують нараховуватись. Враховуючи відсоткові ставки депозитної програми «Стандарт» ПриватБанку, періоди дії цих процентних ставок, кількість днів користування грошима позивача, сума процентів з дня отримання банком коштів до дня подачі даного позову складає 1008,51 доларів США, що на день подачі позову за офіційним курсом Національного Банку України складає 21781,80грн. (двадцять одна тисяча сімсот вісімдесят одна гривня вісімдесят копійок). Отже, відповідачу належить виплатити в її користь кошти в сумі 108 519,37 грн.,з них: 86737,57 грн. (сума вкладів) + 21 781,80 грн. (сума процентів). Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь [PERSON] суму залишку вкладів в розмірі 86737,57грн., проценти по вкладах в розмірі 21781,80грн., що в загальній сумі становить 108519,37грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, подав суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 130335,79грн., з них: сума залишку вкладів в розмірі 104175,04грн.та проценти по вкладах в розмірі 26160,75 грн. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що позивач укладала кредитні договори, вносила грошові кошти у Кримському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» у м.Ялта, кошти по депозитних договорах, заключених у Автономній [PERSON] Крим повертатись не будуть, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Як слідує із змісту ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 23.10.2012року укладено договори банківського вкладу (депозиту) №SАMDN 80000729943174 "Стандарт" та №SАMDN80000729944301 Стандарт» у м. Ялта ([PERSON] Крим). Згідно з п. 1 договорів загальна сума вкладу (депозиту) складає: по першому договору - 500,00 доларів США, по другому договору - 3516,00 доларів США. На виконання п. 1 Договорів, банк прийняв 23.10.2012р., а вкладник [PERSON] передала в управління Банку грошові кошти в загальній сумі 4016,00 доларів США на строк з 23.10.2012р. по 23.10.2013 р., включно, зі сплатою відсотків по ставці, яка складає 8,5% річних. Відповідно до п. 2 Договорів, нарахування процентів по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів у Банк, і здійснюється за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році по ставці, зазначеній в п.1, з урахуванням п.п. 6,7 Договору. Як встановлено судом, позивач 17.04.2015року зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» та головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» у Волинській області із заявою про повернення вкладів. В постанові Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року, на яку посилається Банк у своїй відповіді, зазначена вимога про припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК Крим та м. Севастополя. Як слідує з обох депозитних договорів, позивач, як клієнт Банку заключала зазначені депозитні угоди з центральним відділенням ПАТ КБ ПриватБанк», яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, і головою правління якого є [PERSON] Дане відділення функціонує : а не перебуває в процесі ліквідації або реорганізації. Про відношення заключених позивачем договорів до АРК Крим є лише місце їх укладення - м. Ялта. Судом встановлено, що станом на дату розгляду справи, відповідачем кошти позивачу не повернуто. Залишок вкладу по обох договорах складає 4016,00 доларів США. Згідно наданого представником позивача і перевіреного судом уточненого розрахунку, за діючим курсом Національного Банку України, сума заборгованості за договором банківського вкладу, яку слід виплатити [PERSON], становить 130335,79грн., з них: сума залишку вкладів в розмірі 104175,04грн.та проценти по вкладах в розмірі 26160,75 грн. Договорами банківських вкладів №SАMDN80000729943174 та №SАMDN80000729944301 передбачено, що «в случае востребования клиентом части вклада обязательства сторон по вкладу прекращаются и вклад возвращается клиенту, а на оставшуюся сумму по желанию клиента оформляется новый вклад». Відповідно до п. 7 Договорів «При возврате вклада по инициативе клиента -: истечения минимального срока вклада с даты начала/продления минимального срока вклада, клиенту возвращается сумма вклада, и выплачиваются проценты, начисленные по ставке вклада «до востребования», за фактический срок использования вкладом» У своїй відмові відповідач покликається на постанову правління Національного Банку України №260 від 06.05.2014 року та Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної республіки Крим та Севастополь». Відмова у виплаті коштів є безпідставною. Посилання відповідача в якості заперечень та підстави для відмови в задоволенні позову на ту обставину, що договір банківського вкладу укладався у відокремленому підрозділі ПАТ «КБ Приватбанк», що розташований на території Автономної [PERSON] Крим і міста Севастополя, яке на даний час ліквідовано, не заслуговує на увагу, так як стороною правовідносин виступає юридична особа ПАТ «КБ Приватбанк». Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON], як споживач за позовом, що пов'язаний з порушенням її прав, звільнена від сплати судового збору відповідно до п.7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні в суд із позовною заявою майнового характеру,яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 551,2 грн. та не більше 6890 грн. Судом при розгляді справи встановлено, що ціна позову, згідно діючого курсу Національного банку України, становить 130335,79грн. При цьому 1% (один відсоток) від ціни позову складає 1303,35 гривень. А тому, за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в сумі 1303,35грн .

Outcome: approved