Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на 4/25 частку житлового будинку [ADDRESS] В подальшому [PERSON] уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на 4/25 частини житлового будинку [ADDRESS] сарай літ. «Б», погріб літ. «Бп», колодязь літ. «К», вбиральню літ. «Ю», припинити за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 частку сараю літ. «Б», припинити за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 частку сараю літ. «Б» та право власності на1/2 частку погребу літ. «Бп». Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука № 398 від 13.11.1991 року «Про перерахування дольових співвідносин в житловому будинку [ADDRESS] [PERSON] на праві власності належать 4/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями. Частка [PERSON] в житловому будинку має окремий вхід, визначена як квартира №3. Після перерахування дольових співвідношень та за домовленістю між співвласниками було визначено, що [PERSON] належать наступні господарські будівлі: вбиральня літ. «Ю», сарай літ. «Б», колодязь літ. «К». [PERSON] померла [INFO] року. [INFO] року помер син [PERSON] - її батько [PERSON]. [INFO] року в спірній частині будинку виникла пожежа, 4/25 частини житлового будинку були пошкоджені пожежею під час якої помер син [PERSON] - її рідний брат [PERSON]. Після смерті брата вона звернулася до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.12.2014 року встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [INFO] року [PERSON] та факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [INFO] року [PERSON]. 11.05.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на зазначене вище нерухоме спадкове майно. Враховуючи вищевикладене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати у його відсутність та рішення винести на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності на сарай літ. «Б», погріб літ. «Бп», колодязь літ. «К», вбиральню літ. «Ю» просила відмовити в зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, в іншій частині позовних вимог про визнання права власності на 4/25 частки житлового будинку поклалась на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника, пояснення відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне. Як вбачається із інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2013 року [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане 21.02.2005 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за р.№1 - 166 та [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане 27.10.2008 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за р.№1 - 1363 на праві власності належить по 21/50 частці житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 01.12.2014 року виділено в натурі та визнано право власності за [PERSON] на належну їй 21/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] кухню 1-3 площею 8,9 кв.м, кімнату 1-4 площею 9,2 кв.м, кімнату 1-5 площею 23,7 кв.м, коридор 1 площею 7,5 кв.м, комірну ІІ площею 2,3 кв.м, кухню 2-2 площею 8 кв.м, кімнату 2-3 площею 11,9 кв.м, коридор ІІІ площею 8 кв.м, погріб «Вп», сарай літ.»В», убиральню літ. «М», літню кухню літ.»Н», сарай літ.»Р», сарай літ.»С», колодязь літ.»К1», виділено в натурі та визнано право власності за [PERSON] на належну їй 21/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] передпокій 4-1 площею 3,8 кв.м, кухню 4-2 площею 4,4 кв.м, кімнату 4-3 площею 11,8 кв.м, кімнату 4-4 площею 12.1 кв.м, кімнату 4-5 площею 15 кв.м, коридор 4-6 площею 3,2 кв.м, погріб літ.»Гп», сарай літ.»Г», вбиральню літ.»Ж», гараж літ.»Л», колодязь літ.»К2». [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 21.02.1959 року нотаріусом Крюківської державної нотаріальної контори, належала 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] Відповідно до рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області №398 від 13.11.1991 затверджено нові дольові співвідносини в житловому будинку [ADDRESS] зокрема [PERSON] - 4/25 частини, що складається із частини житлового будинку літ. «А1», веранди літ. «а», 1/3 частини сараю літ. «Б», колодязя літ. «К», 1/2 частину погребу літ. «Бп». Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2013 року, [PERSON] на праві власності належить 4/25 частка житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про смерть №1170 від 11 липня 1989 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00012329321 від 18.06.2013 року щодо актового запису про смерть на [PERSON] [INFO] року помер син [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON], а [INFO] року помер рідний брат [PERSON] та син [PERSON]- [PERSON]. Відповідно до ст..549 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в управління та володіння спадковим майном. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 04.12.2014 року встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [INFO] року [PERSON] та встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого [INFO] року [PERSON] Відповідно до ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1261 ЦПК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, на час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст.. 1262 ЦПК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Як встановлено судом, у другу чергу спадкування за законом після смерті [PERSON] увійшла його рідна сестра - позивач по справі [PERSON]. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст..1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст..1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст..1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до заяви [PERSON], яка посвідчена 26.10.2016 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори за р.№2 - 982, остання зазначила, що [INFO] року помер [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS]. Вона - дружина [PERSON], постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] пропустила строк для прийняття спадщини, заяву про прийняття спадщини не подавала та вважає себе такою, що не прийняла спадщину. На видачу свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям не заперечує. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №38/2013, яка розпочата 04.03.2013 року Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] року [PERSON], із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після померлого [PERSON] звернулась лише [PERSON], інші особи з такими заявами не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. 04 березня 2013 року [PERSON], як спадкоємець за законом другої черги, звернулася до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлого [INFO] року [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.05.2016 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/25 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], який належав померлій [PERSON], з підстав відсутності правовстановлюючих документів на зазначене вище нерухоме спадкове майно. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна. Відповідно до ст..1299 ЦК України в редакції, яка була чинною до 04.07.2013 року, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Між тим, ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст..1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто у випадку, якщо спадщина прийнята, однак не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину, або одержавши таке свідоцтво не здійснив його державної реєстрації. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При обґрунтуванні заперечень проти позову відповідач [PERSON] посилається на те, що сарай літ. «Б» та погріб літ. «Бп» фізично не існують, так як зруйновані та відповідачі не вчиняли жодних дій, щоб свідчили про їх відмову від вказаного майна, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем право власності на сарай літ. «Б», колодязь літ. «К», погріб літ. «Бп», вбиральню літ. «Ю». Як встановлено судом, це заперечується сторонами та встановлено рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 01.12.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про виділ часток в натурі, дах з покрівлею, перекриття, підлога, вікна та двері 4/25 частки спірного житлового будинку, знищені пожежею і для проживання не придатні та фізично знищені сарай літ. «Б», погріб літ. «Бп». Однак, відповідно до ст..349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Враховуючи вказану норму права, встановлені обставини справи, а також те, що відповідні зміни до державного реєстру про знищення спірного нерухомого майна не вносились, то суд вважає, що хоч фізично спірної нерухомості вже немає, однак юридично права на нерухоме майно - 4/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями, продовжують існувати до внесення відповідних змін до державного реєстру. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після померлої [INFO] року [PERSON] та до складу якої входило право на 4/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями по вул.. Художній, 23 в м. Кременчуці, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після померлого [INFO] року [PERSON], а в свою чергу [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після померлого [INFO] року [PERSON], то суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання за [PERSON] права власності на майно в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Згідно ст..347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Відповідно до ст..365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем суду не надано жодних належних доказів того, що відповідачами було вчинені дії передбачені ч.1 ст.347 ЦК України та не надано доказів про наявність обставин, що передбачені ст..365 ЦК України. Крім того, згідно норм ст..ст.186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині припинення права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] на 2/3 (1/3 + 1/3) частку сараю літ. «Б» та 1/2 частку погребу літ. «Бп» та визнання за нею права власності насарай літ. «Б», погреб літ. «Бп», колодязь літ. «К», вбиральню літ. «Ю», як на окремі об»єкти нерухомого майн, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тосуд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та за останньою необхідно визнати право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] року [PERSON] на спадкове майно саме у обсязі належних останньому на момент смерті прав, тобто право власності на 4/25 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], що складається із частини житлового будинку літ. «А1», веранди літ. «а», 1/3 частину сараю літ. «Б», колодязя літ. «К»,1/2 частину погребу літ. «Бп» (рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука №398 від 13.11.1991 року), а в задоволенні позовних вимог в іншій частині необхідно відмовити у зв»язку з їх необґрунтованістю.

Outcome: partial