Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дніпропетровська міська рада, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько, [PERSON], і після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON], та його син - [PERSON]. 12.03.2010 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Зєніковою М.С. [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на 1/2 частку 46/100 частини домоволодіння [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки розміром 0,1149 гектарів, що знаходиться в [ADDRESS], що належали на праві власності померлому [PERSON]. Далі позивач зазначає, що його мати [PERSON] успадкувала 1/2 частку 46/100 частини домоволодіння [ADDRESS], однак зареєструвати за собою право власності на таке нерухоме майно не встигла, оскільки [INFO] померла. Позивач вказує, що він звернувся у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON], однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду, та просить суд в уточненій позовній заяві визнати за ним, [PERSON] право власності на 23/100 часток домоволодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], та на 1/2 частку земельної ділянки розміром 0, 1149 Га, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач та його представник в судовому засідання уточнену позовну заяву підтримали в повному обсязі, про вищевказані обставини не заперечували, просили уточнену позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, також вказує, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти обставин та підстав, зазначених в позові не заперечує. Представник Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні з огляду на його безпідставність ат необґрунтованість. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Так, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало 46/100 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданого Виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м. Дніпропетровська 16.01.1990року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 16.01.1990 року, реєстрова книга № 77-142 . Судом також встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка розміром 0,1149 га, що знаходиться в [ADDRESS], наданої 0, 1000 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0, 0149 га - для ведення особистого підсобного господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю 1-ДП № 951568 Д*№ 035110 код ДЗК 81295031, виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів 10.04.2001 року . Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO], про що в Книзі реєстрації смерті відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 29 квітня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 2532 (а.с.7). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли дружина померлого - [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, та його син, позивач по справі. Такі особи 12.03.2009 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із 1/2 частки 46/100 частини домоволодіння [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] для кожного із спадкоємців (а.с.11-12). Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO], про що в Книзі реєстрації смерті відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 08 жовтня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 6766 (а.с.8). Судом також встановлено, а сторонами визнано, що [PERSON] за час свого життя речове право на вказане спадкове майно у вигляді 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] у встановленому законом порядку не зареєструвала. Із матеріалів справи вбачається, що позивач вчасно звернувся до органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак 11.06.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено позивачеві у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 13). В обґрунтування вказаної відмови нотаріусом була покладена обставина відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, а саме: Витягу з Реєстру прав власності на вищевказане нерухоме майно та Державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку на ім'я його матері [PERSON]. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має звернутися до суду за правилами позовного провадження. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відсутність державної реєстрації права на майно, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину, не може позбавляти спадкоємця права на таку спадщину. Оскільки [PERSON] була спадщина прийнята, проте таким спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадкове майно, то суд бере до уваги те, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З аналізу вищенаведених норм матеріального закону випливає, що у разі не здійснення державної реєстрації права власності на спадкове майно, яке входить до складу спадщини, особа не втрачає права на таку спадщину, а лише позбавляється можливості здійснення права власності у повному обсязі (права відчуження тощо). Суд зауважує, що ст. 1299 ЦК України, якою було передбачено обов'язок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, було виключено згідно із Законом України від 04.07.2013 р. N 402-VII. Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. На думку суду, момент визнання певного речового права не можна ототожнювати із моментом виникнення такого права на річ. За таких підстав, суд доходить висновку про те, що вказане майно у вигляді 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] входить до складу спадщини, що залишилося після смерті [PERSON], а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим за позивачем слід визнати право власності на 23/100 часток домоволодіння [ADDRESS], та право власності на 1/2 частку земельної ділянки розміром 0, 1149 Га, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Також суд, враховуючи ту обставину, що позивачем не заявлялась вимога про розподіл судових витрат, вважає за необхідним покласти судові витрати по справі на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1218, 1268, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved