Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

17.05.2017 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулись в суд з позовом до відповідача до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.10.2014 відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 12152,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідач в порушення умов договору, у встановлені строки не сплачувала суми кредиту та процентів за його користування, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 25.01.2017 в сумі 12854,42 грн., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 7712,99 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1490,25 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 2931,10 грн., штраф відповідно до п.п.2.2 Генеральної угоди в сумі 720,08 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12854,42 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн., сплачені при подачі позову. В судовому засіданні представник позивача Гакаль Р.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, надала заперечення на позовну заяву,вважає , що позов підлягає частковому задоволенню , а саме заборгованость у розмірі 7 945,96 грн., яка складається з: 7 712,99 грн. за наданим кредитом та 232,97 грн. по процентам за користування кредитом, також просила застосувати наслідки спливу спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Відповідач зазначила , що згідно п.28 генеральної угоди при порушенні позичальником зобов2язань з погашення кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Проте, зазначені Умови та правила всупереч вимогам ст.ст. 207,1055 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв"язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеною сторонами генеральної угоди. Нарахування пені не грунтується на відповідному письмовому правочині між сторонами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за пеню, розмір нарахованої якої счтронами погоджений не був, нею сплачені кошти знагальну суму 1257,28 грн., яка повинна бути врахована при визначені розміру процентів , що підлягають стягненню ( 1490,25-1257,28=232,97). відповідач вважає , оскільки нею було пропущений строк погашення заборгованості , а саме не сплачений щомісячний платіж , передбачений графіком до 25.08.2015 , то за визначенням п.2.2 Генеральної угоди строк користування кредитом вважається таким, що настав на 32-й день з моменту виконання порушення , тобто 26.09.2015. Після зміни строку виконання зобов2язання усі наступні платежі не мають правового значення, оскільки вимогою п.2.2 генеральної угоди позичальник зобов"язаний повернути кредит в повному обсязі. Перебіг спеціальної позовної давності має обчислюватись з 26.09.2015, який перервався 26.01.2016 та який відповідно сплив 26.01.2017. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк...(кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12152,57 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так як, відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за Генеральною угодою, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 25.01.2017 у загальному розмірі 12854,42 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 7712,99 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1490,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2931,10 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 720,08 грн.(а.с.5,6) Згідно з умовами вказаної угоди було реструктуризовано борг за кредитними договорами від 21 грудня 2008 року №SUG7F813511260 та від 31 березня 2008 року №SUG7F813511260 шляхом зменшення боргу, кінцевою датою погашення якого є 31 жовтня 2017 року.(а.с.7) Згідно п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 12152,57 грн. на строк 36 місяців, з 22.10.2014 по 31.10.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 12152,57 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплату процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 440,9 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2017. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених Генеральною угодою, Умовами та правилами, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 720,08 грн.(а.с.8) Згідно п. 2.8 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Розрахунки щодо нарахування пені позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах та правилах. Проте, зазначені Умови та правила всупереч вимогам ст. ст. 207. 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором відповідачеві передані не були, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеної сторонами Генеральної угоди. Отже нарахування пені не ґрунтується на відповідному письмовому правочині між сторонами. З розрахунку заборгованості вбачається, що банком самостійно спрямовано на погашення заборгованості за пенею, розмір нарахування якої сторонами погоджений не був, сплачені відповідачем (списані з її рахунку) кошти у сумі 759,54 грн. - 22.10.2015; 343,74 грн. - 20.12.2015; 158,51 грн. - 22.04.2016; 4 грн. - 22.08.2016, а всього на загальну суму 1 257,28 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с.5) Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, сплачена відповідачем сума коштів, у загальному розмірі 1 257,28 грн., повинна бути врахована при визначені розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, а саме: 1 490,25 грн. - 1 257,28 грн. = 232,97 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) то судом встановлено наступне. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, передбачених Генеральною угодою, Умовами та правилами, більш ніж на 3 день, по зобов'язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Оскільки, відповідачем було допущено порушення строків погашення заборгованості, а саме не сплачено щомісячний платіж передбачений графіком до 25 серпня 2015 року, то за визначенням пункту 2.2 Генеральної угоди строк користування кредитом вважається таким, що настав на 32-й день з моменту виникнення порушення, тобто 26 вересня 2015 року. Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 2.2 Генеральної угоди позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі. В справі міститься заява відповідача про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Крім того, норма ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж, спрямований на погашення заборгованості, відповідачем було здійснено самостійно 26 січня 2016 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав право на стягнення штрафу 26 вересня 2015 року. Отже, перебіг спеціальної позовної давності має обчислюватись з 26 вересня 2015 року, який перервався 26 січня 2016 року та який відповідно сплив 26 січня 2017 року. Позовна заява надійшла до суду 17 травня 2017 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені) після спливу строків позовної давності, встановлених договором. На підставі вищезаначеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 22 жовтня 2014 року у розмірі 7 945,96 грн., яка складається з: 7 712,99 грн. - заборгованості за наданим кредитом та 232,97 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому, враховуючи викладене, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 989,12 грн.

Outcome: partial