Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

11.04.2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав їй кредит у розмірі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов'язання з передачі грошових коштів банк виконав. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року заборгованість відповідача перед банком складає 116044,97 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4922,24 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 109729,57 грн., заборгованість за пенею та комісією -1393,16 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 116044,97 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. Представник відповідачки надав суду відзив в якому зазначив, що позивачем не надано доказів підтвердження граничного строку дії картки, не надано памя'тки клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, довідки про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалося банком. Відсутність вказаних доказів не дає можливості суду встановити точну суму заборгованості та вирішити спір по суті. Так, відповідно до п.1.1.7.12 Договору, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично датується на то й же строк. Таким чином, у відповідності до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Враховуючи , що договір був підписаний на термін в один рік, термін дії картки теж становить один рік. Враховуючи, що термін дії картки сплинув 08.07.2011 року, а останній платіж здійснено відповідачем 09.07.2014 року, то минули всі строки позовної давності, як загальної так і спеціальної згідно ст. ст. 257-258 ЦК України. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, а в разі наявності підстав для задоволення позову просив застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову з даних підстав. Представник позивача - Васільєв Е.В. надав відповід на відзив, в якій вказав, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено ліміт на картку, видано картку, а сума мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Дія договору пролонговується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідач, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Згідно довідки про видачу кредитних карт [PERSON] отримала кредитні картки [NUMBER] [NUMBER] , якими активно користувалася. Щодо строку позовної давності, то позивач вказав, що картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії останної картки, що видавалась відповідачці є останній день 05.2015 року, а він звернувся до суду з позовом 08.04.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Підстав для застосуванння позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому просив позовні вимоги задоволити в повному об'ємі. В суді представник позивача - Васільєв Е.В. позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що в 2010 році відповідачці була видана платіжна картка строком на один рік, після закінчення строку дії картки їй була видана 29.11.2013 року інша картка строком на три роки, строк дії якої закінчився в останній день травня 2015 року. З позовом до відповідачки звернувся в межах строку позовної давності. Просив позов задовольнити. В суді представник відповідача- Нестеренко М.М. позовні вимоги не визнав, вважав, що позивачем не надано доказів підтвердження граничного строку дії картки, не надано памя'тки клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, довідки про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалося банком. Відсутність вказаних доказів не дає можливості суду встановити точну суму заборгованості та вирішити спір по суті. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Враховуючи те, що договір був підписаний на термін в один рік, термін дії картки теж становить один рік. Враховуючи, що термін дії картки сплинув 08.07.2011 року, а останній платіж відповідачка здійснила 09.07.2014 року, то вважає , що всі строки позовної давності минули. Просив відмовити у задоволенні позову, а в разі наявності підстав для задоволення позову. просив застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову з даних підстав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.07.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10). Розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення яких до 25 числа місяці, наступного за звітним. Договір був укладений у формі анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.10). Згідно змісту вказаної заяви, підписаною [PERSON], остання погодилася, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг. Даних про те, що відповідач приєднується до даних Умов і правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та правилам, заява не містить ( а.с.10). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що крім встановленого кредитного ліміту на картку Банк надає кредит у вигляді відновлювальної і не відновлювальної лінії. Особливістю кредитного ліміту є те, що кредит, який надається банком в межах встановленого ліміту заборгованості використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши всю заборгованість за кредитним лімітом, може знову користуватися кредитними коштами у межах, що не перевищує визначеного кредитною угодою ліміту. Умовами також передбачена можливість односторонньої зміни Банком інших невідємних частин договору: розмір відсоткової ставки за кредитом, тарифи можуть змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9.; 1.1.3.2.3 Умов та правил. Відповідно до п.1.1.2.3 позичальник зобов"язується отримувати виписки про стан картрахунків та здійсненні операції по картрахункам. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. Боржник зобов"язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5. Умов). У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку боржник зобов'язаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та овердрафт), сплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов). При порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5 % від суми позову (п.2.1.1.7.6 Умов і правил). Відповідно до п.1.1.2.4 Умов за незгодою зі зміною Правил та/або, які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (а.с.8-32). Як вбачається із витягу з особистого рахунку [PERSON] за період з 01.07.2010 року по 29.05.2018 року,основна картка [NUMBER], що наданий позивачем , останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 09.07.2014 року, кошти були спрямовані на погашення простроченого тіла кредиту (а.с.7, зворот). В суді представник позивача стверджував, що [PERSON] було видано дві картки, а саме : [NUMBER] та [NUMBER]. На підтвердження отримання [PERSON] другої картки, строк дії якої три роки, надав копію фото від 29.11.2013 року, де [PERSON] в руках тримає картку. Представник відповідача в суді не заперечував, що на вказаному фото зображена [PERSON], але заперечував , що в неї в руках картка з номером вказаним позивачем. Суд, дослідивши надане позивачем фото, прийшов до висновку, що номер картки, яку на фото тримає в руках [PERSON] не відповідає номерам карток, які отримала, як стверджував позивач, відповідачка. На вказаній на фото картці цифри з 9 по 12 не відповідають цифрам з 9 по 12 на вказаних номерах карток, які стверджував позивач отримала відповідачка ( [NUMBER] та [NUMBER]). Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] за період з 01.07.2010 року по 29.05.2018 року, де, починаючи з 08.07.2010 року вказаний номер картки [NUMBER], а починаючи з 10.02.2012 року вказано номер картки [NUMBER], а в кінці цього розрахунку вказано, що основна картка [PERSON] [NUMBER], а 29.11.2013 року - картка номер [NUMBER] з кредитним лімітом 3600,00. Таким чином, відповідно до розрахунку наданого позивачем, відповідачка вже 10.02.2012 року користувалася карткою з номером [NUMBER], а в суді позивач стверджував, що саме картку з таким номером відповідачка отримала 29.11.2013 року і строк дії її три роки. З наданої позивачем довідки від 29 травня 2018 року, за підписом юрисконсульта [PERSON], вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримала картку № [NUMBER], № [NUMBER], остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 05.2015 року( а.с. 74). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи надані докази, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що строк дії картки № [NUMBER] три роки і закінчується він 05.2015 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж [PERSON] здійснила 09.07.2014 року, а до суду позивач звернувся 11.04.2018 року. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року по справі № 6-14 цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи , що відповідач не заперечував в суді факт укладення договору та отримання коштів за договором, а заперечував розмір заборгованості, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з моменту останнього платежу, здійсненого відповідачкою - 09.07.2014 року до моменту звернення позивача до суду- 11.04.2018 року, встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплив. На підставі ст. ст.256,267,261,267, 509, 525, 526, 549, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed