Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

17 вересня 2013 року позивач звернувся в суд з позовом до Крихівецької сільської ради, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON],товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатрембудсервіс" про визнання протиправним та скасування рішення від 29.03.2011 року, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2011 року, скасування державної реєстрації права власності. Позовні вимоги обґрунтовує позивач тим, що він є власником квартири № 4 в будинку № 131б на вул. Крихівецькій в с. Крихівці та засновником ОСББ «Крихівецька мрія». Рішенням господарського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили, зобовязано ТОВ «Карпатрембудсервіс» здійснити передачу на баланс ОСББ «Крихівецька мрія» житлового будинку, який знаходиться в с. Крихівці, вул. Крихівецька 131б у спосіб і в порядку, визначений законодавством. На даний час керівництво ТОВ «Карпатрембудсервіс» ухиляється від виконання рішення суду. Не повідомивши ОСББ «Крихівецька мрія» та мешканців будинку сільська рада прийняла рішення 29.03.2011 року про оформлення права власності та присвоїла поштову адресу гаражу на вул. Крихівецька 131б гараж № 1 та визнала право власності на гараж за ТОВ «Карпатрембудсервіс», а 14.04.2011 року видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Приймаючи оскаржуване рішення сільська рада свідомо ігнорувала неодноразові звернення громадян, юридичних осіб, депутатів із закликами не приймати рішень, а тому прийняте рішення є необґрунтованим. Справа перебувала в провадженні судді Бойчука О.В. до 18 січня 2016 року. 18 січня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи у звязку із закінченням строку повноважень судді Бойчука О.В. та визначено головуючого суддю Бабій О.М. 19 січня 2016 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Позивач суду пояснив, що гараж № 1 встановлено [PERSON] без належних дозволів та документів. Третя особа [PERSON] встановив гараж перед входом в підїзд позивача, що перешкоджає позивачу користуватися своїм майном. Представник третьої особи ОСББ «Крихівецька мрія» в судовому засіданні 11 лютого 2016 року суду пояснив, що вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки ОСББ не може використовувати своє майно, управляти ним, земельна ділянка до цього часу ОСББ не передана. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивачем не доведено та необґрунтовано в чому саме полягає порушення його права. Просила у задоволенні позову відмовити з мотивів наведених в письмових запереченнях. Представник третьої особи ТОВ «Карпатрембудсервіс» в судовому засіданні суду пояснив, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та не доведеними, просив у задоволенні позову відмовити з мотивів наведених в письмових запереченнях. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем так і не вказано яким чином відповідачем порушеного його право та яке право позивача є порушеним. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач є співвласником квартири № 4 в будинку № 131б на вул. Крихівецькій в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (т. 1 а.с.87) та є членом ОСББ «Крихівецька мрія», що підтверджується копією списків членів ОСББ (т. 1 а.с.89). Рішенням господарського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили, зобовязано ТОВ «Карпатрембудсервіс» здійснити передачу на баланс ОСББ «Крихівецька мрія» житлового будинку, який знаходиться в с. Крихівці, вул. Крихівецька 131б у спосіб і в порядку, визначений законодавством (т.1 а.с.12-14). Згідно копії державного акту на право користування землею (т.1 а.с.66-68), право користування земельною ділянкою за вказаною адресою належить ТОВ «Карпатрембудсервіс». Як на підставу свого позову позивач посилається на те, що ТОВ «Карпатрембудсервіс» не бажає виконувати рішення суду та передавати документи на земельну ділянку ОСББ «Крихівецька мрія». Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскаржуваним рішенням Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 29.03.2011 року № 36 вирішено присвоїти поштову адресу гаражу на вул. Крихівецька 131 б гараж № 1 та визнати право власності на гараж № 1 на вул. Крихівецька 131 б за ТОВ «Карпатрембудсервіс» (т.1 а.с.22). 14 квітня 2011 року ТОВ «Карпатрембудсервіс» було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на гараж № 1 на вул. Крихівецька 131 б (т.1 а.с.24). Вказана рішення та свідоцтво позивач вважає такими, що порушують його права та незаконними, оскільки рішення прийнято всупереч неодноразовим зверненням громадян, юридичних осіб, депутатів із закликами не приймати рішень. Крім того, вказаний гараж збудований не ТОВ «Карпатрембудсервіс», а [PERSON]. На даний час, згідно договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності, право власності на гараж № 1 на вул. Крихівецька 131 б зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.181, т. 2 а.с.33). Встановленням вказаного гаражу [PERSON] та [PERSON], як вказував позивача у своїх усних поясненнях, перешкоджають йому користуватися своєю квартирою. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, обовязок доказування порушення власного цивільного права лежить на стороні. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовною заявою Позивач повинен зазначити, яке його право порушене, якими діями чи бездіяльністю відповідача чи інших сторін порушене таке право та довести вину відповідача у порушенні його прав. Проте, в чому полягає порушення його цивільного права позивач суду так і не вказав, та не довів належними та допустимими доказами. Натомість, у судовому засіданні позивач стверджував, що він є членом ОСББ «Крихівецька мрія», а вищезазначеним гаражем нібито фактично користується інший член ОСББ «Крихівецька мрія», [PERSON], який ставить свій автомобіль попереду гаражу, біля входу в квартиру позивача, заважає йому ставити на це місце його власний автомобіль, знищив квітник та засипав його щебенем, роблячи заїзд до гаражу, на зауваження щодо спільного користування територією скандалить та спеціально створює конфліктні ситуації чим самим чинить перешкоди в користуванні прибудинковою територією. Позивач неодноразово скаржився на дії [PERSON] до різних інстанцій, що підтверджується заявами від 02 жовтня 2010 року на адресу Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, першого заступника міського голови міста Івано-Франківська п. 3. Фітеля, які містяться в матеріалах справи. Такі обставини є свідченнями порушення добросусідських відносин між позивачем та [PERSON], однак, не є свідченням порушення його прав зі сторони відповідача. Не знайшли свого підтвердження також обставини, що гараж, оформлення права власності на який за ТОВ «Карпатрембудсервіс» оскаржується позивачем, збудований не ТОВ «Карпатрембудсервіс», а іншою особою. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином дана стаття ЦК України чітко визначає такі підстави для визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування як його суперечність актам цивільного законодавства та порушення ним цивільних прав або інтересів інших осіб. Застосування даної норми матеріального закону до спірних правовідносин із органом місцевого самоврядування можливе лише у випадку наявності обох вищеперелічених підстав. Згідно ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковим: до виконання на відповідній території. Аналогічне положення передбачено ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування», де чітко визначено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовив особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Статтею 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження щодо підготовки і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту. Також підпунктом 10 пункту "б" статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Згідно п. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету, і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст.328 ЦК України). Відповідно до ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно набуте нею у власність на підставах не заборонених законом. Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майне (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництв (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до абз. 1 ч. а п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення, на яке посилається й позивач у своїй заяві, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться із видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, правилам і стандартам. Статтею 126 ЗК України (в ред. 05.02.2011р. чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) передбачено документи, що посвідчують право на земельну ділянку, між іншими право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Так, 16 березня 2011 року в. о. генерального директора ТОВ «Карпатрембудсервіс» було подано заяву до Виконавчого комітету Крихівецької сільської ради з проханням присвоїти поштову адресу гаражу на вул. Крихівецька, 131б - гараж № 1 і визнати право власності на гараж №1 на вул. Крихівецька, 131б за ТОВ «Карпатрембудсервіс». До заяви було додано копію технічного паспорта на гараж №1 на вул. Крихівецька, 131б за реєстровим номером 23/4994, а також копію Державного акту на право користування землею 1986 року (т.1 а.с.61-68). Враховуючи те, що заява була подана у встановленому законом порядку та до неї були додані необхідні документи Виконавчий комітет Крихівецької сільської ради розглянув заяву та прийняв рішення №36 від 29 березня 2011 року згідно якого вирішив присвоїти поштову адресу гаражу на вул. Крихівецька, буд. 131б гараж №1 на вул. Крихівецька, 131б та визнати право власності на гараж №1 на вул. Крихівецька, буд. 131б за ТОВ «Карпатрембудсервіс». Отже, приймаючи оскаржуване рішення Крихівецька сільська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВАС України від 06.03.2008 N 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 144 Конституції України, ст. 15, 21, 328, 329, 331 Цивільного кодексу України, ст. 126 ЗК України, ст. 30, 37, 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ЦПК України,

Outcome: dismissed