Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

16 червня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат 18697,39 грн.; витрати на правову допомогу 2000,00 грн.; витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 820,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач 31.10.2014 року керуючи транспортним засобом Урал д/н [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Шевроле д/н [NUMBER], в результаті зазаначеного ДТП був пошкоджений автомобіль Шевроле, що належить [PERSON]. Оскільки, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, останній з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ із заявою з відповідною заявою. Позивачем було відшкодувано [PERSON] понесені ним витрати, тому після проведення виплати у позивача виникло право зворотньої вимоги до відповідача. Виходячи з вищевикладеного позивач просив суд позов задовольнити. У судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року о 16 годині 50 хвилин відповідач керуючи транспортним засобом Урал д/н [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Шевроле д/н [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/113791/14-п від 19 грудня 2014 року /а.с.6/. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Шевроле д/н [NUMBER], що належить [PERSON]. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу автомобіля Шевроле д/н [NUMBER], відповідно до звіту № 166/11/2014 про оцінку складеного ФОП [PERSON] складає 22436,87 грн /а.с.14-24/. Зазначена шкода винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою /а.с.4/. У зв'язку з настанням події передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 29 травня 2012 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 18697,39 грн. /а.с.8/. Відповідно до пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до пункту першого статті 22 зазначеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 29 зазначеного Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз. У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. №10 роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Виходячи з вищевикладеного та того, що суду не доведено та не надано розрахунку таких витрат, що є піставою для відмови в відшкодуванні витрат на правову допомогу. Також, суд не вбачає правових підстав задоволення вимоги позивача стосовне стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 820,00 грн. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 1378,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1188, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст. ст. 9, 38, 40, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 9, 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: partial