Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

11.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 2,41 гектарів, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що неможливо встановити на користь кого було складено заповіт спадкодавцем [PERSON] та відносно якого майна, а також, з наданих документів, остаточно коло спадкоємців невідомо. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №8129 від 07.12.2015р. та №489 від 18.02.2015р. відповідно до запису у по господарській книзі №2 особовий рахунок [NUMBER] (2006-2010р.р.) житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» 29.06.2015р. по [ADDRESS] розташований житловий будинок, який побудований у 1973р. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 27.12.2005 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010552100445 [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 2,41 гектарів, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 9-15-0.181-2596/126-17 від 28.09.2017р. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2009 року, виданого Озернянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 2,41 гектарів, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 39767509 від 03.03.2015 заповіт [PERSON], посвідчений 20.02.1999р. Озернянською сільською радою Ізмаїльського району, номер в реєстрі нотаріальних дій - №34, чинний. Відповідно до заповіту, посвідченого 20 лютого 1990р. [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 09.10.1995р. [PERSON] помер [INFO]. За даними Озернянської сільської ради заповіт станом на 29.06.2016р. не змінювався та не скасовувався. Згідно довідки виконавчого комітету Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №8129 від 07.12.2015р. [PERSON] заповідальне розпорядження №34 від 20.02.1999р. залишила [PERSON]. Згідно листа виконавчого комітету Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №301 від 03.10.2017р. заповіт від 20.02.1999р., що зареєстрований за №34 від імені [PERSON] у зв'язку з відсутністю папки заповітів за 1999 рік. Згідно завіреної копії журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Озернянської сільської ради народних депутатів за 1990р. 20.02.1990р. від імені [PERSON] складено заповіт, який посвідчено. Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження позивача від 10.12.1949р. та її свідоцтвом про одруження від 30.01.1968р. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Позивач спадщину прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №489 від 18.02.2015р. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, письмовою відповіддю нотаріуса за №310/11/2015 від 26.07.2016р. їй було відмовлено у зв'язку з тим, що 20.02.1990р. №34 Озернянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області було посвідчено заповіт від імені померлої [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 03.03.2015р., №39767509 було встановлено, що померла, крім вказаного заповіту, склала пізніше ще один заповіт, посвідчений Озернянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 20.02.1999р., №34. Згідно відповіді Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області надати копію заповіту неможливо, у зв'язку з відсутністю папки заповітів за 1999р. Таким чином, неможливо встановити на користь кого було складено заповіт спадкодавцем [PERSON] та відносно якого майна, а також, з наданих документів, остаточно коло спадкоємців невідомо. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у Листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. При цьому не приймається до уваги листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1362 від 11.10.2017р., згідно якого власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі довідки Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 1797 від 17.06.2015р. Так, згідно Листа №02-17/46 від 01.02.2018р. Озернянської сільської ради [PERSON] зазначена у довідці № 1797 від 17.06.2015р як власник будинку помилково. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved