Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 30 жовтня 2013 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 40. Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 30 жовтня 2013 року. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні відносини, безпідставні ревнощі з боку відповідача, через що між ними виникали сварки і непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки вважає, що подальше спільне проживання буде негативно впливати на їхні інтереси та на виховання їхнього сина. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідно до ухвали суду від 27 липня 2018 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року в даній справі продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче судове засідання до 11 години 00 хвилин 17 жовтня 2018 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче засідання 17 жовтня 2018 року не зявилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання 17 жовтня 2018 року не зявився, проте на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули в підготовче судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у підготовчому судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційнлї служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7). Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви позивача до суду про підтримання позовних вимог та заяви відповідача про визнання позовних вимог. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сім'єю сторони не проживають, миритися не бажають. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача та неповнолітньої дитини, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріпленні в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (згідно квитанції № 0.0.1079183623 від 09 липня 2018 року (а.с. 1) та стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, який підлягає сплаті при звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 гривень, сплачених позивачем за надання правничої допомоги (згідно квитанції № 11 від 05 липня 2018 року (а.с.9) .

Outcome: approved