Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. 12.12.2017 року до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка висуває самостійні вимоги, [PERSON] до [PERSON], Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, яку ухвалою суду від 22.01.2018 року прийнято до розгляду разом з первісним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.01.2018 року замінено неналежного відповідача - Центр надання адміністративних послуг Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації на належного відповідача - Деснянську районну в м.Києві державну адміністрацію. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.01.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном залишено без розгляду. Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, мотивує свої вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2017 року він є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі з 2012 року зареєстрований відповідач [PERSON], який був зареєстрований попереднім власником квартири [PERSON], однак, відповідач у квартирі не проживає з часу реєстрації. Як зазначає позивач, відповідач не був і не є членом його родини, не проживає у спірній квартирі, а своєю реєстрацією чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою та зобов'язати Деснянську районну в м.Києві державну адміністрацію зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, а також стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, зазначивши, що в спірній квартирі не проживав, перешкод у проживанні йому не створювали. Представник відповідача Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації Марченко О.О. позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти вимог в частині зобов'язання Деснянську районну в м.Києві державну адміністрацію зняти відповідача з реєстраційного обліку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2017 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно до довідки Ф-3, виданої ЖБК «Квазар-8» 23.11.2017 року, у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] з 21.06.2012 року (а.с.35). Як вбачається з акту, складеного ЖБК «Квазар-8» 28.09.2017 року відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з часу реєстрації (а.с.36). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Крім того, згідно п.34 вказаної Постанови, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки відповідач, як член сім'ї попереднього власника спірної квартири втратив право користування цим жилим приміщенням. Реєстрація відповідача у квартирі на даний час чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном, в зв'язку з чим його права підлягають захисту в судовому порядку, а тому задовольняє позовні вимоги. При цьому суд враховує визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в повному обсязі та позицію представника відповідача Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації Марченко О.О. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved