Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

10.06.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулось з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В якому просить суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 53678,62 грн. за період 01.09.2014 року по 30.04.2020 р., 3% річних 1421,39 грн., інфляційні витрати 2563,50 грн., та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги КП «ХТМ» обґрунтовує тим, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами та є абонентам КП "Харківські теплові мережі", однак не сплачують вартість цих послуг. Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», які регулюють відносини між виконавцем послуг (КП «ХТМ») та споживачами, які отримують ці послуги. Відповідно до положення ст.625 ЦК України щодо відповідальності боржників за прострочення виконання грошового зобов`язання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 року відкрито провадження по справі спрощене без виклику сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.07.2020 року, у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального провадження - відмовлено. [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву Вх. №35583 від 15.07.2020 року, в якому зазначила про застосування строків позовної давності. Також зазначила, що розрахунок заборгованості подано на російській мові, а тому дані документи необхідно перекласти на українську мову. Також зазначила, що вона звернулась до позивача з заявою про реструктуризацію заборгованості. В зв`язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач відповіді на відзив не надав до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визнають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово - комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. 04.05.2017 року КП «ХТМ» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова про видачу судового наказу. 25.07.2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання. 09.08.2017 року за заявою відповідача судовий наказ було скасовано. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання. Відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством. Згідно відомостей наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, відповідачі зареєстровані за адресою, вказаною у позові. Вони є споживачами послуг опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 2890, який відкрито на [PERSON] . З розрахунку наданого позивачем вбачається, що за вказаний період позивачем не пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. З огляду на те, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.09.2014 року по 30.04.2020 року. Згідно ч. 3, ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, судовим наказом було перервано строк позовної давності, отже, з 04.05.2017 року позивач перервав строк позовної давності, а тому встановлено, що заборгованість за період з 01.09.2014 року по 30.04.2019 року, підлягає стягненню як така, що подана в межах строків позовної давності. Стосовно посилання відповідача про те, що вона в липні 2020 року звернулася до КП «ХТМ» з заявою про реструктуризацію заборгованості, суд звертає увагу, що 09.08.2017 року відповідач подавала до суду заяву про скасування судового наказу по даній справі, а тому про існування боргу була обізнана ще в 2017 році, однак з такою заявою звернулася лише після звернення позивача до суду, а тому суд не може оцінити дану заяву як належний та допустимий доказ для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, на підставі викладеного, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 68 ЖК України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875 - IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 541 ЦК України визначено поняття солідарного зобов`язання. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь - кого з них окремо. Заборгованість по оплаті комунальних послуг підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки повнолітні члени сім`ї наймача в силу ст. 64 ЖК України несуть солідарну відповідальність по зобов`язаннях, що випливають з договору найма житлового приміщення. У ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 2102,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів в дольовому порядку. На підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV , ст. ст. 64, 67, 68, 162 ЖК України, ст. ст. 257, 541, 543, 638 - 639, 642 ЦК України,

Outcome: partial