Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

21.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд визнати за нею як за спадкоємницею першої черги за законом після смерті матері [PERSON], померлої 06.01.2014 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Щепкіна, №18, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що від імені [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою 31.03.1999 року за №4-1640 був посвідчений заповіт на все майно на користь іншого спадкоємця. Представник позивача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON], та розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.1999 року [PERSON] є власником 1/2 частини будинку, який знаходиться в м. Ізмаїл по вул. Щепкіна, 18, та [PERSON] є власником 1/2 частини будинку, який знаходиться в м. Ізмаїл по вул. Щепкіна, 18. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданому 26.05.2016р. КП «[PERSON] МБТІ», по вул. Щепкіна, №18 в м. Ізмаїл є житловий будинок, який побудований у період часу з 1963р. по 1991р. Згідно листа КП «[PERSON] МБТІ» за №810 від 22.11.2016р. згідно матеріалів інвентарної справи власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Щепкіна, №18, є [PERSON] - 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.03.1999р. та [PERSON] \~- 1/2 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.03.1999р. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами та господарським будівлями побудований у 1963 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999р. обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992р. прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно адресного реєстру м. Ізмаїл житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, власниками якого є [PERSON] та [PERSON], має самостійний адресний номер: м. Ізмаїл, вул. Щепкіна, 18. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД№ 362540 від 08.01.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 06.01.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Щепкіна, №18. Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області від 31.03.1999 року за №4/1640, [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37503738 від 29.05.2014р. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється її дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження позивача серії І-ЖД № 176001, виданого повторно 02.04.2009р. та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖД №072407, виданого повторно 02.04.2009р., з якого вбачається зміна прізвища позивача. Іншій спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину після [PERSON] не прийняла, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців разом зі спадкодавцем за однією адресою не проживала та не була зареєстрована, в установлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася. На спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Щепкіна, №18, не претендує, та не заперечує проти визнання права власності на вказане майно за [PERSON] Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Судом встановлено, що позивач спадщину після смерті матері прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи. На звернення позивача [PERSON] до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за № 2084/02-14 від 03.12.2016 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що від імені [PERSON] [PERSON] державною нотаріальною конторою 31.03.1999 року за №4-1640 був посвідчений заповіт на все майно на користь іншого спадкоємця. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлої [PERSON] прийняла шляхом звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини та в установлений законом строк до нотаріуса, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інший спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину після [PERSON] не прийняла, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців разом зі спадкодавцем за однією адресою не проживала та не була зареєстрована, в установлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася, на спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Щепкіна, №18, не претендує, та не заперечує проти визнання права власності на вказане майно за [PERSON], з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved