Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом Воловецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про зняття арешту з майна. Позов мотивовано тим, що в 2015 році придбав майно, господарську будівлю, яка розташована на його земельній ділянці, а у 02.03.2017 року зареєстрував дану господарську будівлю. 25.07.2017 року зареєстрував право власності на земельні ділянки площею 0,05 га та 0,35 га на яких розташована господарська будівля. Під час реєстрації права власності позивачу стало відомо, що зазначені земельні ділянки та господарська будівля під час реєстрації автоматично були обтяжені. Згідно наказу господарського суду Закарпатської області позивач повинен був сплатити [PERSON] борг. На підставі даного наказу Воловецьким РВ ДВС відкрито виконавче провадження і з метою забезпечення виконання виконавчого провадження 24.09.2009 року був накладений арешт на нерухоме майно. Крім цього, відділом ДВС накладено арешт рухомого майна за №13703804. Оскільки 29.10.2013 року виконавче провадження щодо стягнення з позивача суми боргу Воловецьким РВ ДВС закінчено, то позивач просить суд скасувати арешт на майно, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №9087472 від 24.09.2009 року та арешт рухомого майна за №13703804 від 28.05.2013 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд скасувати арешт на майно, оскільки виконавче провадження на даний час вже закінчено. Представник відповідача головний державний виконавець Воловецького РВ ДВС Крижанівський Я.І. щодо задоволення позовних вимог не заперечив та пояснив, що виконавче провадження по примусовому виконанню завершено 29.10.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий документ повернуто стягувачу [PERSON], повторно виконавчий документ до виконання стягувачем не пред'являвся, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання пропущено із значним терміном, тому залучати [PERSON] до справи в якості третьої особи стягувача є недоцільним. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що в 2015 році [PERSON] придбав майно, господарську будівлю, яка розташована на його земельній ділянці, 02.03.2017 року позивач зареєстрував дану господарську будівлю загальною площею 348,7 кв.м, розташовану [ADDRESS], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 1203282521215 (а.с.8). 25.07.2017 року позивачем зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0,05 га та 0,35 га на яких розташована господарська будівля, підтвердженням чого є витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №1313981321215 та за №1314040221215. Під час реєстрації права власності позивачу стало відомо, що зазначені земельні ділянки та господарська будівля під час реєстрації автоматично були обтяжені на підставі наказу господарського суду Закарпатської області виданого 02.09.2005 року На підставі даного наказу 12.06.2012 року Воловецьким РВ ДВС відкрито виконавче провадження і з метою забезпечення виконання виконавчого провадження 24.09.2009 року накладено арешт на нерухоме майно. Крім цього, відділом ДВС накладено арешт рухомого майна за №13703804 (а.с.13-14). Позивач [PERSON] повинен був сплатити [PERSON] борг в розмірі 7231 грн. 35 коп. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта від 22.08.2017 р. (а.с.9-12). 29.10.2013 року виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] суми боргу Воловецьким РВ ДВС закінчено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повернуто стягувачу [PERSON].(а.с.21-23). Як видно із акту від 30.01.2017 року про вилучення виконавчих проваджень для знищення, проведено знищення виконачого провадження відкритого на підставі наказу 16/158 від 02.09.2005 року (а.с.24-26). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, обтяжень прав на нерухоме майно, обмежує права позивача на володіння та розпорядження зазначеним нерухомим майном, тому позовні вимоги є обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved