Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] у грудні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року він є власником квартири [ADDRESS]. В цій квартирі не проживає з моменту оформлення договору купівлі-продажу її попередній власник [PERSON]. Відповідач проживає за іншою адресою, проте з реєстраційного обліку в квартирі не знявся та на звернення позивача щодо зняття з обліку відповідає відмовою. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі перешкоджає останньому володіти та користуватися належним йому майном. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації в ньому. У судовому засіданні позивач не з'явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, підтримав свої вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, заяв про відкладення справи чи слухання справи у його відсутність не направив. У зв'язку з цим суд вважав за можливе слухати справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Пирятинський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 липня 2012 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON](а.с.4,5). . У вказаній квартирі на даний час є зареєстрованим її колишній власник [PERSON], який з часу укладення договору купівлі-продажу у квартирі не проживає, що підтверджується довідкою КП «Каштан» № 385 від 17.12.2014 та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.12.2014 (а.с. 8-9). Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі- ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, власник має право вимагати від колишнього власника усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зняття останнього з реєстрації. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] втратив право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] в зв'язку з припиненням права власності на неї та зобов'язаний усунути перешкоди в її користуванні шляхом зняття з реєстрації. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У зв'язку з цим у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Пирятинського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області зняти із реєстраційного обліку відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки рішення про позбавлення права власності або права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій.

Outcome: partial