Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

13.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 18.07.2011 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, 62; земельну ділянку площею 3,0386 гектарів, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер № 5122083200:01:001:0098; земельну ділянку площею 0,2300 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, №62, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № 5122083200:02:002:0132. Свої вимоги мотивує тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно на імя спадкодавця. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №524 від 17.05.2011р. житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, б. №62, належить на праві приватної власності [PERSON]. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №30056615 від 24.05.2011р. за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (ЯЯЯ №826552 №342 від 27.07.2006р.) на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, б. №62. [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок, виданого 21.02.2014р КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Дружби, №62 в с. Ларжанка Ізмаїльського району Одеської області розташований житловий будинок. Дана інформація також підтверджується листом КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1412 від 23.10.2017р. [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №456742 , виданого 04.02.2003 року Ларжанською сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №10-09-106), [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,04 гектарів, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер. [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площа земельної ділянки з кадастровим номером 5122083200:01:001:0098, що належить [PERSON], становить 3.0386га. [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №472062, виданого 29.11.2010 року Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011052103062, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2300 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, №62, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № 5122083200:02:002:0132. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №9-15-0.181-2795/126-17 від 13.10.2017р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №264233 від 18.07.2011 року, виданого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 18.07.2011 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, 62; земельна ділянка площею 3,0386 гектарів, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер № 5122083200:01:001:0098; земельна ділянка площею 0,2300 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Ларжанка, вул. Дружби, №62, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер № 5122083200:02:002:0132. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 22.06.2005р., яким усе своє майно заповіла [PERSON] до [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Позивач [PERSON] спадщину після [PERSON] прийняв, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи. На звернення позивача до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №810/02-14 від 17.06.2017р. йому було відмовлено у звязку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. [PERSON] до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. [PERSON] ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. [PERSON] із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. [PERSON] з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved