Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом який обґрунтовує тим, що її батькові [PERSON] на підставі договору найму житлового приміщення від 18.12.2000р. на праві безстрокового користування належало житло однокімнатна квартира №12 в будинку №10 на бул.Будівельників в м.Запоріжжя, загальною площею 40,04 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. З 01.01.2007 року вона постійно проживала разом із батьком в даній квартирі як член сімї наймача, постійно проживає там і на даний час без реєстрації. 14.02.2013р. її батько [PERSON] помер. В звязку зі смертю батька вважає, що має право, як член сімї померлого наймача, в порядку спадкування за законом, бути замість батька наймачем за раніше укладеним договором найму житла. Також вказує, що 12.02.2013р. вона та її батько подавали до Хортицького РВ в м.Запоріжжі ДМС України в Запорізькій області заяви про реєстрацію її за місцем мешкання батька, але листом від 14.03.2013р. в реєстрацій їй було відмовлено, оскільки спірна квартира віднесена до службового житла, через це вона була позбавлена можливості звернутись до нотаріальної контори в шестимісячний строк для прийняття спадщини. Лише 28.10.2014р. в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду встановлено, що квартиру, де мешкав батько, виключено з службового житла ще у 2005 році. 24.03.2015р. вона звернулась до [PERSON] Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] та в той же день 24.03.2015р. [PERSON] Запорізькою державною нотаріальною конторою їй було надано відповідь за №599/01-16, в якій було запропоновано надати до нотаріальної контори довідку з місця проживання померлого чи рішення суду про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки у реєстрації за місцем мешкання померлого батька їй було відмовлено, тому отримати довідку з місця проживання померлого неможливо, через що вона вимушена звернутись до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначає, що після смерті батька вона не звернулась вчасно до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, оскільки добросовісно помилялась стосовно типу житлового приміщення, в якому мешкав батько, вважаючи це житло службовим, що є поважною причиною для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини терміном один місяць з дня набрання рішенням законної сили. В судовому засідання позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та додатково пояснив, що позивачка була позбавлена можливості звернутись у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки не мала реєстрації за місцем постійного мешкання, яке було спільним з місцем мешкання її батька. Після смерті батька вона вимушена була звертатись до суду з позовами щодо визнання відмови у її реєстрації за місцем постійного мешкання незаконною, але в позові їй було відмовлено. Крім того вона добросовісно помилялась щодо статусу квартири, де мешкав батька, вважаючи її службовою. Лише з постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014р. вона дізналась, що квартира з 2005 року не є службовою, а тому вона має право на спадкування права користування та найму житла, яке належало її батьку як квартиронаймачу. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог через їх необґрунтованість та недоведеність поважності причин пропуску позивачкою шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Просить в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через наступне. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року помер [PERSON], який є рідним батьком позивачки [PERSON] та постійно мешкав та був зареєстрований в квартирі №12 в будинку №10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя. Дані обставини не спірними та підтверджуються свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб позивачки, типовим договором про найм житла та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014р., копії яких змістяться в матеріалах справи (а.с.4,5,6,10-11,7-9). Судом також встановлено, що позивачка [PERSON] до 12.03.2013р. була зареєстрована за адресою: [INFO]/Жукова, буд.43/5, кв.68, на день смерті [PERSON] та на даний час, її місце постійного мешкання не зареєстровано. Дані обставини підтверджуються даними паспорта [PERSON] (а.с.3) та нею не спростовуються. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~1222, ч.1 ст.\~1220, ч. 1 ст.\~1270 ЦК України\~право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи зі змісту чч. 3, 5\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, яка йому належить з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття при умові, що він не заявив про відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім того, згідно Постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), в якій викладена правова позиція яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~не застосовуються. Тобто у вказаній справі Верховний Суд України вважав, що не можуть розцінюватися, як поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відсутність у спадкоємця інформації про спадкове майно. Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 6 п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", поважними причинами визначення особі додаткового строку є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із вказаних вище норм матеріального права, суд враховує, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття, закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини,\~\~правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Крім того, згідно абз.1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.\~ У абз.3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про\~судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що при розгляді позовної заяви про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Проаналізувавши норми діючого законодавства та надавши оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність особи про наявність, масу або статус спадкового майна. Доводи позивачки про відсутність інформації або добросовісна помилка про статус помешкання (квартири), в якій мешкав спадкодавець, не є поважною причиною пропуску встановленого законом строку для подання нею заяви про прийняття спадщини. Суд також вважає, що у позивачки, яка на час смерті спадкодавця, не мала належного документального підтвердження про те, що вона постійно мешкала з спадкодавцем (відсутність реєстрації) на час його смерті, про що їй достовірно було відомо, не було перешкод для подання протягом шести місяців до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини або звернення до суду із заявою про встановлення факту\~постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. При розгляді справи не встановлено причин, які перешкоджали позивачці звернутися з заявою про прийняття спадщини, позивач знала про смерть батька, але з даним позовом звернулась до суду лише у червні 2015 року. Крім того, згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) від 12.06.2015р. та відповіді [PERSON] Запорізької державної нотаріальної контори від 16.06.2015р., після смерті [PERSON], який помер 14.02.2013р., до нотаріальної контори спадкоємці не звертались, спадкова справа не заводилась. [PERSON] Запорізької державної нотаріальної контори від 24.03.2015р. №599/01-16 позивачу було розяснено вимоги ст.ст. 1268, 1269, 1272 ЦК України, щодо порядку та строку прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини та можливість визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини в разі його пропущення з поважних причин. Також рекомендовано надати до нотаріальної контори або довідку з місця мешкання померлого або рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому суд зауважує, що предявивши позовну вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку із його пропуском, [PERSON] суперечить своїм же доводам\~про постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки прийняття спадкоємцем, який проживав разом із спадкодавцем, спадщини відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, \~виключає можливість\~\~звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити. Повний текст рішення виготовлено 20.07.2015р.

Outcome: dismissed