Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

09 серпня 2019 до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток, в якому позивачі просять суд: - взнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1211 від 11.10.2000 року, а саме: квартири [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] з однією сторони та покупцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони, на Товарній Біржі «Одеська Універсальна біржа творів та послуг»; - визнати між співвласниками рівні частки на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] належить 1/3 частка, [PERSON] належить 1/3 частка, [PERSON] належить 1/3 частка, вказаної квартири, за договором № 1211 купівлі-продажу нерухомого майна від 11.10.2000 року, укладеного та зареєстрованого на Товарній біржі «Одеська Універсальна біржа товарів та послуг». Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14.08.2019 року цивільну справу за вказаною позовною заявою передано до Київського районного суду міста Одеси за підсудністю. 10 вересня 2019 року цивільна справа №522/13595/19 надійшла до Київського районного суду міста Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 12 вересня 2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 21 жовтня 2019 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні призначеному на 14 листопада 2019 року представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради 14.11.2019 року в судовому засіданні щодо розгляду заявлених вимог поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2000 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, було укладено на Товарній біржі «Одеська Універсальна Біржа» договір купівлі-продажу нерухомого майна №1211. За умовами вказаного договору, [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 3 договору, продаж вказаної квартири було здійснено за 22905 гривень, які продавець отримав від покупців в повному обсязі до підписання цього договору. У вказаному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Договір був зареєстрований в Товарній біржі «Одеська Універсальна Біржа» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 11 жовтня 2000 року за реєстраційним №1211, на підставі якого 26 жовтня 2000 року в КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано за покупцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на вказану квартиру, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №кн.387-пр.-18-р.592. Реєстрація права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної сумісної власності, на квартиру [ADDRESS] , підтверджується також листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за вих. №331-07/331 від 30.08.2019 року. [PERSON] , [INFO] помер один з покупців вказаної квартири [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №5303. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України) Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК\~України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі\~ст. 1261 ЦК\~України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , є дружиною померлого [PERSON] , а [PERSON] сином останнього. Отже, позивачі є спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №57076000 від 02.08.2019 року, вбачається, що Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса 02.08.2019 року було заведено спадкову справу №358с/2019 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . З листа державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі від 05.08.2019 року за вих. №1862/01-16 вбачається, що вказана спадкова справа заведена за заявою [PERSON] та [PERSON] Інформація про інших спадкоємців відсутня. Вказаним листом також нотаріусом було повідомлено [PERSON] , що наданий ним до нотаріуса договір №1211 купівлі-продажу нерухомого майна від 11.10.2000 року , зареєстрований на Товарній Біржі «Одеська Універсальна Біржа», не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки нотаріально не посвідчений, у зв`язку з чим, нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадкування за законом на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , як на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з цим позовом. Так, судом встановлено, що на момент укладання договору №1211 купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 11.10.2000 року, був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на нерухоме майно, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором №1211 купівлі-продажу нерухомого майна від 11.10.2000 року, його сторонами виконані у повному обсязі покупцям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була передана у власність квартира [ADDRESS] , а продавцеві [PERSON] були передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами, а саме пунктом 3 вказаного договору. Також судом встановлено, що продавець квартири за спірним договором [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №394. Згідно положень ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ст.5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад, сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст. 10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування,визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У зв`язку з чим відповідачем в цій справі є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка не заперечує проти задоволення позову, не оспорював ся вказаний договір та не заявлялись самостійні вимоги. Таким чином, суд доходить до висновку, що покупцями усі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Проаналізувавши усі докази в їх сукупності, а також надавши оцінку кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що договір №1211 купівлі-продажу нерухомого майна від 11 жовтня 2000 року, укладений на Товарній біржі «Одеська Універсальна Біржа» між [PERSON] ,\~з однієї\~сторони,\~та [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~з іншої\~сторони,\~стосовно нерухомого\~майна \~квартири [ADDRESS] , підлягає визнанню дійсним. Також судом встановлено, що на підставі вказаного договору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності. У вказаному договорі не конкретизовані частки майна співвласників у спільній сумісній власності. Згідно зі ст.112 ЦК України (1963 р.), майно може належати двом чи декільком громадянам. На підставі викладених позивачами обставин у позові та наданих до суду доказів, судом встановлено, що співвласники вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] позбавлені права оформити свої спадкові права на частку вказаної квартири, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 368\~ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~\~ст. 370 ЦК України,\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній\~\~власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~\~ Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів в цій частині є також обґрунтованими, підлягають задоволенню, та частки кожного із співвласників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , є рівними, складають по 1/3, у тому числі частка [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачами у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved