Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Адвокат [PERSON] звернулась в суд з позовом в інтересах [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про припинення прав осіб на частку в квартирі , яка належить на праві спільної часткової власності , посилаючись на те , що квартира № 10, яка розташована в будинку № 4 по вул.. Молодіжній в с. Пришиб, Кременчуцького району , Полтавської області , належав на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 16.05.1996 року , відповідно по 1\\6 частині кожному . Після смерті [PERSON] , [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1\\2 його частини , а саме по 1\\12 кожний . Станом на момент подачі позову у [PERSON] та [PERSON] на праві власності перебуває по 1\\4 частині спірної квартири у кожного. Позивачам належить на праві спільної часткової власності 5\\6 частки спірної квартири . [PERSON] належить на праві спільної часткової власності лише 1\\6 її частки . Вартість квартири станом на 15.06.2015 року згідно зі звіту про оцінку майна складає 37386 гривень . Вартість частки відповідача в спільному майні складає 6231 грн . Вказані кошти покладені ними на депозитний рахунок Кременчуцького районного суду Полтавської області. З 2001 року в спірній квартирі ніхто не проживає , не користується нею , ними разом сплачуються комунальні платежі, проводяться по можливості поточні ремонти . Відповідач не несе відповідальності за свою частину власності . На даний час вони не проживають однією сім»єю , не ведуть спільне господарство , не підтримують дальні родинні відносини . В 2001 році позивачі переїхали проживати у новий придбаний будинок за адресою с. Пришиб, вул. Лугова , 19 , Кременчуцького району , Полтавської області . Відповідач в 2004 році виїхав проживати в м. Комсомольськ , в 2012 році повернувся зі своєю співмешканкою та протягом 3-4 місяців проживав з ними . На даний момент після його від»їзду його адреса невідома . Вирішити спір добровільно відповідач не бажає, тому прохають припинити право [PERSON] спільної часткової власності на 1\\6 частку квартири [ADDRESS] . Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості належної йому 1\\6 частки квартири [ADDRESS] в сумі 6231 грн , що знаходяться на депозитному рахунку Кременчуцького районного суду Полтавської області . Визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON],. [PERSON] право власності по 1\\24 частки квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь позивачів в рівних долях судові витрати на сплату судового збору в розмірі 373 грн 86 коп. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] до судового засідання подали заяви про розгляд справи в їх відсутності , позовні вимоги підтримали повністю та прохали задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився , про розгляд справи належно повідомлений згідно оголошення , опублікованого в газеті « Зоря Полтавщини « № 196-198( 22726-22728 ) від 25.12.2015 року , причини неявки не повідомив , заяв, клопотань , заперечень проти позову не надано . Суд , з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по всі докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Статтею 316 ЦК України дано визначення поняття права власності, згідно якого правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та с т.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.357 ч.1 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як випливає із ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як вбачається із змісту даної норми законодавець визначив три самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні, однак, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди співвласнику. Як зазначено у п.7 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р."Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", оскільки, суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним. В ході розгляду справи встановлено, що частка [PERSON] у праві власності на квартиру № 10 , яка розташована в будинку № 4 по вул. Молодіжній в с. Пришиб , Кременчуцького району , Полтавської області становить 1/6 частину і є незначною. Технічний виділ часток є неможливий. Реальний поділ даної квартири між пятьма співвласниками є неможливий. Як вбачається із свідоцтва на право власності на житло від 16.05.1996 року - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової приватної власності квартира № 10 , що знаходиться за адресою с. Пришиб, вул. Молодіжна , 4 , Кременчуцького району , Полтавської області та свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.05.2015 року - [PERSON] та [PERSON] мають право на отримання спадщини, а саме на отримання часток у вказаній квартирі . Також в судовому засіданні з'ясовано, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, мешкає за адресою с. Пришиб , вул. Лугова , 19, Кременчуцького району , Полтавської області . Суду не представлено жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на частку у квартирі, може завдати істотної шкоди його інтересам. Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Квитанцією № 1550884 від 10.11.2015 року підтверджується, що позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області 6 231 гривну , а саме вартість ідеальної частки квартири № 10 в . Пришиб по вул. Молодіжній , 4 , Кременчуцького району , Полтавської області , належної відповідачу [PERSON] За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на вказані обставини, суд вважає, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, а з врахуванням відсутності можливості її реального поділу та неможливості виділення частки відповідача в натурі, внесення позивачами на депозитний рахунок вартості часток відповідачів 6 231 гривень, суд приходить до висновку, що право відповідача на належну йому частку слід припинити, стягнувши на його користь компенсацію її вартості, що внесена позивачами на депозитний рахунок та визнати за позивачами право власності на належну відповідачу частку у спільній власності - квартирі [ADDRESS] , що не завдасть шкоди відповідачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені та підтверджені документально судові витрати по справі - судовий збір в розмірі 430 грн. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір .

Outcome: approved