Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

30 вересня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 18 764 грн. 48 коп. та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що відповідач звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 29 червня 2006 року і отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 12 вересня 2019 року утворилась заборгованість, що становить 18 764 грн. 48 коп., з якої 6029,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 047,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 9 317,34 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 869, 74 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач надала суду відзив на позов відповідно до змісту якого зазначила, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та нею виникли договірні відносини. Крім того, доводи щодо встановлення та зміни кредитного ліміту викладеного в заяві є необґрунтованими. Починаючи з дати, визначеної в заяві, а саме з 29.06.2006 року повідомлення про зміну Тарифів та інших невід`ємних частин договору належним чином на її ім`я не здійснювалося. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки датою укладання заяви є 26.06.2006 року, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, просила застосувати строк позовної давності. Вимога позивача щодо одночасного стягнення з неї пені та штрафу є незаконною, оскільки це є порушенням ст. 61 Конституції України. Представник позивача надав до суду відповідь на відзивав в якому зазначив, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Укладання кредитного договору таким чином, чинному законодавству України не суперечить. Крім того, позивачем надана до суду анкета заява від 29.06.2006 року де відповідач висловила згоду на укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особисто засвідчила, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами, Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Одностороння зміна тарифів та інших умов обслуговування є правом банку і відповідач підписала кредитний договір погодившись із цим. Щодо одночасного застосування пені та штрафу зазначив, що дана можливість прямо передбачена законодавством України. Щодо строку позовної давності зазначив, що картка відповідача діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк пере випущеної картки до останнього дня 09.2019 року. Позивач звернувся з позовом до відповідача 25.09.2019 року до спливу строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, просив винести заочне рішення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Суд вислухав відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 червня 2006 року відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua. Відповідач не належним чином виконувала умови договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 12 вересня 2019 року заборгованість становить 18 764 грн. 48 коп., з якої 6029,78 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 047,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 9317,34 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 869, 74 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29 червня 2006 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення пені та штрафів поcилається на обов`язок відповідача по їх сплаті визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг та витягу з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Зазначені Умови та Правила та Витяг з Тарифів не містять підпису позичальника. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, документи, що стосуються умов та правил надання споживчого кредиту фізичним особам, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальника. Таким чином відсутні підстави для стягнення з відповідача пені та штрафів. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6029,78 грн. Клопотання відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, то це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який надається повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до довідки про видачу кредитних карт строк випущеної картки до останнього дня 09.2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом 30.09.2019 року до спливу строку позовної давності. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial