Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

17 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом із матір"ю [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], аліменти на користь [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно до набуття молодшою дитиною повноліття. Позивач зазначила, що знаходиться у шлюбі з відповідачем з 02.10.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, за актовим записом №462. Шлюб на час звернення до суду з позовом не розірвано. В період шлюбу у позивача з відповідачем народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач з вересня 2017 року припинила шлюбні відносини з відповідачем. [PERSON] вказує на те, що спільне життя з [PERSON] не склалося, , відповідач проявляв агресію по відношенню до позивача, та спільних дітей. В судове засідання позивач не з"явився, але надав суду заяву, у якій позов підтримав, просив слухати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа орган опіки та піклування Овідіопольської РДА у судове засідання не з"явився, але надав суду заяву, у якій не заперечував проти задоволення позову, просив слухати справу за його відсутності. Суд дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності приходить до висновку, що позов обгрунтованний і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач знаходиться у шлюбі з відповідачем з 02.10.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, за актовим записом №462. Шлюб на час звернення до суду з позовом не розірвано. В період шлюбу у позивача з відповідачем народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач з вересня 2017 року припинила шлюбні відносини з відповідачем. [PERSON] вказує на те, що спільне життя з [PERSON] не склалося, , відповідач проявляв агресію по відношенню до позивача, та спільних дітей. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона перебуває. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 184 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, держави-учасниці зобов'язали поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я і сімейні зв'язки, які передбачені законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопаду 1959 року, дитині законом і іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволяли б ій розвиватися фізично, розумово, етично, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинне бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі наведеного та

Outcome: approved