Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

12.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та третьої особи Універсальної Товарної Біржі "Миколаївська-Нерухомість" про визнання договору купівлі-продажу, дійсним. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 27.10.2001 року вона придбала у відповідачів квартиру № 144, що знаходиться в місті Миколаєві по вул. Лазурна, будинок 6-Б, шляхом укладання договору купівлі-продажу на Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська-Нерухомість», без подальшого нотаріального посвідчення зазначеного договору. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» 09.11.2001 року за реєстровим № 18337. У звязку з тим, що договір не був нотаріально посвідчкений, вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, згідно даних наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області вх.№17760 від 03.07.2017 року помер та виписаний 02.08.2013 року. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Універсальній Товарній Біржі «Миколаївська-Нерухомість», у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2001 року на Універсальній Товарній Біржі "Миколаївська-Нерухомість", між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], був укладений договір №4-67 купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення, видане КП «Миколаївське міжміське БТІ» за реєстровим № 18337 від 09.11.2001 року. При укладанні договору купівлі-продажу від 29.03.1997 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивач сплатила відповідачам ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідачі передали позивачу предмет договору купівлі-продажу квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Однак у порушення ст.227 ЦК України, договір нотаріально не засвідчений. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 27.10.2001 року квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивач добросовісно помилялася щодо відсутності необхідності його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що дана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved