Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтовання позову позивач зазначила, що вона є головним наймачем квартири [ADDRESS]. В зазначеній кваритирі крім неї зареєстровані ще два її сини від різних шлюбів: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в даній квартирі не проживає з лютого 2015 року, участі в утриманні квартири не приймає, добровільно знятися з реєстраційоного обліку в квартирі не бажає. Посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням . Позивач у судове засідання не з*явилася, проте надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності . Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачу по справі, [PERSON], як працівнику Балаклійського РД ЛВМ, 09 лютого 2010 року було видано ордер за № 031 на право зайняття з сім»єю, з 4-х чоловік жилої площі в гуртожитку [ADDRESS], розміром 26,5 кв. метрів ( а.с.16). Як вбачається із довідки КП БРР "Балаклійський Житлокомунсервіс" від 08.09.2015 року, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстровані: наймач [PERSON], та два її сини [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із акту обстеження від 08.09.2015 року, складеного депутатом Балаклійської міської ради Долженко В.І., під час перевірки за фактом реєстрації мешканців в квартирі [ADDRESS] встановлено, що у вищевказаній квартирі фактично проживають тільки [PERSON] та її син [PERSON]. Син позивачки [PERSON] в даній квартирі не проживає з лютого 2015 року, що також підтверджено свідками: [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із пояснень позивачки, викладених у позовній заяві, відповідач [PERSON] з лютого 2015 року і по теперішній час участі в утриманні квартири не приймає, комунальні послуги не сплачує, не здійснює облаштування житлового приміщення для проживання в ньому. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Єдиною підставою вселення позивача [PERSON] у спірну кімнату вказаного гуртожитку, було видача їй виконавчим комітетом Балаклійської міської ради, як працівнику Балаклійського РДЛВМ, ордеру на право зайняття з сім"єю з 4-х чоловік кімнати [ADDRESS]. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в результаті відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відмовляючи у позові суд зазначає, що проживаючі особи у гуртожитку є тимчасовими мешканцями вони право на житло у гуртожитку не набувають. Позов про виселення відповідача із гуртожитку, без надання іншого жилого приміщення не заявлено. Згідно із ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] заявлені без достатніх правових підстав, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed