Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

18.08.2020 року позивач звернувся у суд із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 47 229,29 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2018 року сталася ДТП за участю автомобіля «Mercedes-benz», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Стверджує, що постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.07.2019 року винною особою у ДТП визнано [PERSON] . На момент настання ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-4201084 від 14.06.2018 року, забезпеченим транспортом, згідно з п 7 якого, є транспортний засіб Mercedes-benz, державний номерний знак [NUMBER] . В результаті вищезазначеного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема, Потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту суму 79 208,36 гри, що підтверджується ремонтною калькуляцією №14364 від 28.12.2018 року, розрахунком суми страхового відшкодування, франшиза за договором страхування 0.00 гри. На підставі наданих документів та згідно з умовами Полісу №АМ-4201084 від 14.06.2018 року, зазначене ДТП СК «Еталон» визнала страховим випадком, що підтверджується Страховим актом, та виплатила Потерпілому страхове відшкодування в розмірі 47229,29 грн., що підтверджується розпорядженням №09-05-14364 та платіжними дорученнями №679 від 24.03.2020, №562 від 06.03.2020. Таким чином, ПрАТ «СК «Еталон» виконала в повному обсязі зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО-0628380 від 13.03.2019 року, а відтак звертається до відповідача - винної у ДТП особи із вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу. Крім того, стверджує, що відповідач в порушення вимоги п. «ґ» ч.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача, як страховика, про настання ДТП. Ухвалою Жидачівського раойнного суду Львівської області від 03.09.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 01.10.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обгрунтовує тим, що він не є особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, який був учасником ДТП, та який належить ТзОВ «ВАНТ» ЛТД, де він працював водієм. Крім того, оригінал страхового полісу №АМ-4201084 від 14.06.2018 року було вилучено працівниками поліції в процесі оформлення ДТП. Також, стверджує, що про ДТП він повідомив керівництво ТзОВ «ВАНТ» ЛТД негайно по телефону. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі. Позові підтримує та просить його задоволити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28.12.2018 року на автодорозі Киїі -Чоп, західний об`їзд м.Львова, 10км+900м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Mercedez-Benz 313, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ВАНТ» ЛТД, під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ПАТ «Державний ощадний банк України» під керуванням [PERSON] (а.с.10-11). Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 15 липня 2019 року у справі №464/73/19 (провадження №2/443/303/19) встановлено, що в результаті вищевказаного ДТП, автомобілі отримали технічні пошкодження. Однак, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.9). Крім того, постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.03.2019 року у справі №452/128/19 провадження по справі відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передьаченого ст.124 КУпАП по факту вищезгаданого ДТП закрито, у звязку зі спливом на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.48). На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ-4201084 від 14.06.2018 року, укладений із ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», предметом якого був транспортний засіб марки Mercedez-Benz 313, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7-8). У зв`язку з пошкодженням автомобіля марки «Ford Transit», р.н. [NUMBER] під час зазначеної ДТП, Страховою компанією СК «ЕТАЛОН» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 47 299, 29 грн., що підтверджується відповідним страховим актом та платіжними дорученнями (а.с. 12, 13-18). Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Разом з тим, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Частина 1 статті 1172 ЦК України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: а) Перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"); б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. У випадку виникнення судового спору відповідачем по таких справах є суб`єкт відповідальності, а безпосередній завдавач шкоди - працівник - залучається до участі у справі в якості третьої особи. В подальшому юридична або фізична особа - роботодавець може звернутися з регресним позовом про притягнення винного працівника до матеріальної відповідальності за нормами трудового законодавства (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.92 р. "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"). Із правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 426/16825/16-ц, вбачається, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується. Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом «Mercedes-benz», реєстраційний номер [NUMBER] за участю якого відбулася ДТП, що мала місце 28.12.2018 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.36) автомобіль марки «Mercedes-benz», реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності ТОВ «ВАНТ» ЛТД ТОВ. Натомість, [PERSON] з 01 березня 2001 року по 28.12.2018 рік працював водієм у ТзОВ «ВАНТ» «ЛТД», що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] (а.с.37) та довідкою директора ТОВ «ВАНТ» ЛТД Кунавич А.С. від 15.09.2020 року №22 (а.с.38). Відтак, під час ДТП, яка відбулася 28.12.2018 рок за участю автомобіля «Mercedes-benz», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] виконував свої трудові обов`язки по перевезенні людей, покладені керівництвом ТОВ «ВАНТ» ЛТД. При запереченні позову відповідач та його представник зазначили, що саме ТОВ «ВАНТ» ЛТД є належним відповідачем по справі. Відтак, оскільки шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебував у володінні роботодавця, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується саме володільцем майна, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, суд прийшов до висновку, що ПАТ СК «ЕТАЛОН» заявлено вимогу до неналежного відповідача, тобто вимоги до [PERSON] є безпідставними. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц та № 727/1561/16-ц від 15 травня 2019 року. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У такому випадку розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не проводиться.

Outcome: dismissed