Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

17.04.2019 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій [PERSON] просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] , 2001 р.н., у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що батьком її доньки [PERSON] , 2001 р.н., є відповідач по справі [PERSON] 24.05.2005 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На теперішній час донька вже повнолітня ,проживає разом з позивачем та знаходиться на її забезпеченні. Починаючи з 01.09.2018 р. донька навчається на денному віділенні ХНУ ім..В.Н.Каразіна і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на контрактній основі, який теж сплачує позивач. [PERSON] не в змозі самостійно утримувати доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Позивач вказує, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки в період її навчання ,оскільки він працює та має постійний дохід. Оскільки відповідач працює та має постійний дохід, позивач вважає, що аліменти повинні виплачуватися з доходу у розмірі ј частини, На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.04.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та почато підготовче провадження по справі, залучено до участі у справі [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 10.07.2019 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На заперечення позовних вимог [PERSON] , представником відповідача - адвокатом Скляр М.І. 02.08.2019 р. подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому представник посилається на те, що позивачем не доведено, що повнолітня дочка потребує матеріальної допомоги та не може сама себе забезпечувати, не доведено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Зазначила, що на утриманні відповідача перебуває дружина [PERSON] з двома малолітніми дітьми та батьки 1956 та 1952 року народження. У власності відповідача немає ані нерухомого майна, ані автомобіля, постійного та офіційного місця роботи також немає.До повноліття дочки відповідач допомагав позивачу її утримувати, добросовісно сплачував аліменти, на теперішній час третя особа стала повнолітньою самостійною людиною, а відповідач має намір зосередитися на забезпеченні своїх малолітніх дітей та стареньких батьків (а.с.39-41). 06.08.2019 р. позивачем подано відповідь на відзив, у якому вказано, що [PERSON] має сколіоз грудного відділу хребта 2 ступеню, у зв`язку з чим працювати та утримувати себе не має змоги за станом здоров`я. Крім того, на утриманні позивача знаходиться також малолітня донька [PERSON] , 2008 р.н., та мати [PERSON] , 1939 р.н. Також, посилається на те, що відповідач знаходиться в Єдиному реєстрі боржників аліментів по Україні, оскільки у виконавчій службі Київського району м.Харкова знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання третьої особи у справі, станом на 31.05.2018 р. заборгованість становить 41419,85 грн., та виконавчий лист про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 8270,56 грн. Стосунків з дитиною ні відповідач ні його батьки не підтримують, ніякої допомоги з лютого 2019 р. не надходило (а.с.55-58). У поданих 12.08.2019 р. запереченнях, представник відповідача вказує, що позивачем в жодній заяві по суті справи не наведено переконливих доказів щодо предмета доказування, а саме - що третя особа потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати. У судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про проведення судового засідання 11.10.2019 р. без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про часткове визнання позовних вимог, у якій зазначив, що в результаті позасудового врегулювання спору він прийняв рішення про часткове визнання позовних вимог про сплату аліментів у розмірі 500 грн. щомісяця до завершення дитиною навчання. Просив провести судове засідання без його участі та без участі його представника. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, позивачем та відповідачем подано до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2000 р. по 24.05.2005 р. (а.с.65). [INFO] народилась [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] . зроблено відповідний запис за №1663, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , Батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] навчається на контрактній основі економічного факультету в Харківському національному університеті ім..В.Н.Каразіна (а.с.11, 34, 59). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст. 6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз`яснив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина,які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, приймаючи до уваги заяву відповідача про часткове визнання позовних вимог, враховуючи положення ст..199 СК України щодо можливості надання матеріальної допомоги, вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій формі в розмірі 500 (п`ятсот) гривень є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідача. Положеннями ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог приходить до висновку, про можливість задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 17.04.2019 р. і до досягнення дитиною двадцяти трьох років або закінчення навчання. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача стягуються судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial