Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

23.01.2019 року [PERSON] (проживає: [ADDRESS] ) звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] ), третя особа [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] ) про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на відсутність відповідача у квартирі понад одного року без поважних причин. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. На підставі свідоцтва [NUMBER] на підставі рішення виконкому міської ради №2302 від 12.12.2008 року [PERSON] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] , де зареєстрована з 25.06.1998 року. Зазначена квартира не приватизована. У вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідно до довідки про склад сім`ї ТОВ "Николаевдомсервис" №10 від 22.01.2019 року: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою згідно акту про не проживання ТОВ "Николаевдомсервис" від 22.01.2019 року. [PERSON] з 2002 року у вказаній квартирі не проживає, поштових відправлень та медичної допомоги не отримує, в ремонтах та утриманні квартири участі не приймає, комунальних послуг не сплачує. Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2. Факт вибуття відповідача з квартири [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у квартирі немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах не приймає. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного

Outcome: approved