Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

08 січня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , якому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] систематично зловживає алкогольними напоями, не працює, із сином не проживає, не спілкується і не утримує його. За місцем проживання відповідачки не створені належні умови для проживання дитини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 25 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання. 09 лютого 2021 року підготовче засідання закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 26 лютого 2021 року. Представник позивача - органу опіки\~та піклування Білопільської\~районної державної\~адміністрації у судове засідання не прибув, голова комісії з реорганізації, заступник голови Білопільської РДА Нікітенко О.В. направила листа про проведення засідання без участі їх представника, позов підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, причин неприбуття не повідомила, хоча належним чином сповіщена про день, час і місце розгляду справи. Заява про відкладення засідання та відзив на позов від неї не надходили. Представник третьої особи органу опіки та піклування Білопільської міської ради Головаченко С.О. у судове засідання не прибула, направила заяву про його проведення без її участі, позов підтримує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та представника третьої особи. Повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 05 травня 2016 року №00016616374, відомості про батька [PERSON] внесені до актового запису за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 11). Вироком Глушковського районного суду Курської області від 03 травня 2016 року [PERSON] було засуджено до 4 років позбавлення волі за ч. 3 ст. 229 КК РФ (а. с. 7-9). 24 квітня 2019 року [PERSON] звільнилася з місця позбавлення волі (а. с.10). Розпорядженням голови Білопільської РДА від 11 травня 2016 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 12). Розпорядженням голови Середино-Будської РДА від 22 липня 2016 року [PERSON] влаштовано в прийомну сім`ю [PERSON] (а. с. 13-14). Згідно з інформацією Ободівського старостату Білопільської міської ради [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі співмешканцем [PERSON] . [PERSON] не працює, доходів не має, із сином [PERSON] не спілкується, допомоги останньому не надає, зловживає спиртними напоями. Профілактичні бесіди з нею не надали бажаного результату. Старостат вважає доцільним розглянути питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] (а. с. 15-16). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі співмешканцем [PERSON] . [PERSON] із сином не спілкується, допомоги останньому не надає, повертати його в родину не збирається. [PERSON] не працює, доходів не має, зловживає спиртними напоями. У будинку, де вона проживає, антисанітарні умови, відсутні умови для повернення і проживання дитини (а. с. 17-24). Згідно\~з висновком\~голови Білопільської\~РДА від\~06\~липня 2020\~року питання\~про доцільність\~позбавлення батьківських\~прав [PERSON] \~щодо дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який перебуває\~на первинному\~обліку служби\~у справах\~дітей,\~було розглянуто\~на засіданні\~комісії з\~питань захисту\~прав дитини\~Білопільської РДА\~та рішенням\~№35\~від 29\~травня 2020\~року визнано\~за доцільне\~позбавити її\~батьківських прав\~ (а.\~с.\~25). Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150\~Сімейного кодексу\~України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст.\~164\~Сімейного Кодексу\~України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав, жорстоко поводяться з дитиною, засуджені за\~вчинення умисного\~кримінального правопорушення\~щодо дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи перелічені вище докази та норми законів, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки вона свідомо самоусунулася від виховання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, після звільнення з виправної колонії у квітні 2019 року жодного разу його не відвідала, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачка є особою працездатного віку, на її утриманні інші особи не перебувають, отже вона має об`єктивну можливість працювати та виплачувати аліменти. Тому суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з [PERSON] підлягає стягненню 1816 грн судового збору на користь держави. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved