Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності нерухомим майном(виселення). Позивачі зазначають, що є співвласниками жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Кожному з позивачів належить Ѕ частка вказаного будинковолодіння. Вони не можуть повноцінно здійснювати своє право власності на будинок, вільно на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, так як в належному їм будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Окрім того, вбачають підстави для виселення відповідача на підставі та у відповідності із ст.ст.116?157 ЖК України - в зв`язку з порушенням відповідачем правил співжиття. В судовому засіданні позивачка та їх представник підтримали заявлений позов, надали завяи про розгляд справи без їх участі. Відповідач позов не визнав. В судові засідання неодноразово не з`являвся. А тому суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення. Розглянувши справу в судовому засіданні , дослідивши надані позивачами процесуальні документи, письмові докази, заслухавши показання свідків суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Положення статті 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.321 того ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності із ст. 391 того ж Кодексу власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 157 ЖК України передбачає виселення членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) - Членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частина перша статті 116 того ж Кодексу встановлює підстави для виселення членів сім`ї наймача - якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] протягом останніх двох років постійно та систематично порушує правила співжиття, вчиняє щодо позивачки [PERSON] та щодо [PERSON] акти психологічного домашнього насильства, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості їх життя Внаслідок цього є неможливим проживання позивачів з відповідачем в одному будинку. До відповідача неодноразово застосовувалися заходи запобігання та громадського впливу, він притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Однак ці заходи виявилися безрезультатними. Вказані обставини стверджуються вироком Здолбунівського районного суду від 20 грудня 2019 року в справі № 562/2731/19. Цим вироком ухвалено затвердити угоду про примирення, укладену 30 серпня 2019 року між обвинуваченим [PERSON] та потерпілою [PERSON] , у кримінальному провадженні № 12019180130000558 на підставі ст.ст.468, 469 КПК України. [PERSON] визнано винним по ст.126-1КК України та призначено йому покарання 160 (Сто шістдесят) годин громадських робіт. В вироку суду, зокрема, зазначається : В період часу з 19 травня 2018 року по 12 серпня 2019 року [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання в [ADDRESS] , порушуючи вимоги ст.28 "Конституції України", згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", умисно систематично вчиняв по відношенню до своєї співмешканки [PERSON] акти психологічного та фізичного домашнього насильства, що призвело до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя потерпілої. Зокрема, 19 травня 2018 року близько 16 год. 50 хв., 09 березня 2019 року близько 17 год. 50 хв., 15 березня 2019 року близько 15 год. 40 хв., 31 липня 2019 року близько 22 год. 50 хв. та 12 серпня 2019 року близько 19 год. 00 хв. [PERSON] , маючи умисел на заподіяння психологічних та фізичних страждань своїй співмешканці [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та, передбачаючи негативні наслідки, нецензурно висловлювався на адресу потерпілої, погрожував, шарпав за одяг та штовхав. За вказані дії постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18 липня 2019 року в справі №562/1805/18 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства та 15 квітня 2019 року постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області в справі №562/937/19 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства повторно протягом року. Крім того, [PERSON] , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних та фізичних страждань [PERSON] , 31 липня 2019 року близько 22 год. 50 хв. та 12 серпня 2019 року близько 19 год. 00 хв., в черговий раз умисно вчинив відносно своєї співмешканки [PERSON] домашнє насильство, що виразилося у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в адресу потерпілої слів нецензурної лайки, приниженні, шарпанні за одяг та штовханні, чим викликав у потерпілої [PERSON] побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість, нездатність себе захистити. Внаслідок систематичних протиправних дій [PERSON] завдано потерпілій [PERSON] фізичних та психологічних страждань, внаслідок чого погіршилась якість її життя, що виразилось у побоюванні за свою безпеку, втраті енергійності, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, позитивних емоцій, що супроводжуються постійними негативними переживаннями та нездатності себе захистити… Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст.126-1 КК України як умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи (домашнє насильство)». Факт вчинення відповідачем протиправних дій щодо [PERSON] стверджується постановою Здолбунівського районного суду в справі № 562/937/19, згідно якої 15 березня 2019 року о 15 год. 30 хв. [PERSON] , за місцем свого проживання у [ADDRESS] , вчинив відносно свого сина [PERSON] насильство в сім`ї, а саме ображав його нецензурною лайкою та шарпав за одяг, чим завдав шкоди його психічному здоров`ю. В судовому засіданні [PERSON] вину в скоєнні правопорушення визнав повністю. Крім особистого визнання вини правопорушником у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, дане правопорушення повністю і об`єктивно доведене зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР № 215681 від 15.03.2019р. та іншими доказами по справі. Обтяжуючою відповідальність обставиною є вчинення правопорушення повторно. Суд постановив визнати [PERSON] винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком та постановою в справі про адміністративне правопорушення встановлено протиправність дій відповідача. А тому ці обставини не підлягають додатковому доказуванню. Після ухвалення вироку суду відповідач не змінив свою поведінку. Він продовжує вчиняти протиправні дії відносно позивачів. Не допускає позивачів до житлового будинку. 20 січня 2020 року відповідач [PERSON] вчиняв щодо [PERSON] та [PERSON] насильницькі дії. Шарпав за руки. Штовхав. Хватав за шию. Намагався вдарити. Виражався нецензурно. Погрожував розправою. Вихватив телефон з руки [PERSON] . Аналогічні дії відповідач вчиняв 08 червня 2020 року . А саме - виражався нецензурними словами, ображав, погрожував розправою. Факт вчинення відповідачем протиправних дій щодо позивачів в січні, червні 2020 року( тобто - після притягнення його до кримінальної та адміністративної відповідальності) стверджується показаннями позивачів, допитаних як свідків. Судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на відповідача. Згідно викладеного та

Outcome: approved