Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що 20.01.2018 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що шлюбні відносини із відповідачем припинені одразу після укладення шлюбу, так як вони не зійшлися характерами, виникають непорозуміння і суперечки. Вважає, що подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим. Вказала, що відповідач не працює та не надає матеріальної допомоги на забезпечення та утримання їхньої дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. 26.11.2019 за вх..№8515 подала заяву, в якій просила суд справ слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Прізвище залишити « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву від 26.11.2019 за вхід.№8516, в якій просить суд справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає частково, згідний на розірвання шлюбу, що стосується аліментів, то згідний платити 2000 гривень. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: клопотання сторін про розгляд справи без їх участі. Інші процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження (а.с.51), відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 04 листопада 2019 року на 09 годину 30 хвилин (а.с.52-55), закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26 листопада 2019 року на 09 годину 00 хвилин (а.с.61-62), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного: Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів - копії свідоцтва про шлюб виданого 20.01.2018 встановлено, що [PERSON] 20.01.2018 зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про народження виданого 04.05.2018 встановлено, що [INFO] в м.Київ народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони по справі. Із доводів позивача встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують. Мір до примирення ніхто із сторін не приймав, разом не проживають. Не бажають подальшого спільного життя. Відповідно до ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що поновлення сімейних відносин та збереження сім`ї стали неможливими, подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини, сторони разом не проживають і не мають наміру підтримувати сімейні стосунки, що має істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про одруження позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] », не заявила вимогу про зміну прізвища на дошлюбне, а навпаки просить суд залишити їй прізвище « [PERSON] », тому суд не має підстав для зміни позивачеві прізвища на дошлюбне, а має підстави залишити прізвище « [PERSON] ». З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. Окрім того, оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов`язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем і перебуває на її утриманні, суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Оскільки суду не надано доказів про наявність у відповідача постійного заробітку, щоб давало підставу визначити аліменти у частці від заробітку (доходу), суд має підстави для визначення їх у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 12.12.2018 за вхід.№64251, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 12.12.2018. Дослідивши усі докази, суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги про стягнення аліментів, виходячи із наступного: При вирішенні питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує матеріальне становище сторін: позивача, на утриманні якої перебуває дитина. Відсутні докази про стан здоров`я відповідача чи наявність у нього інших утриманців, а тому суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині. Щомісячну суму коштів 2000 гривень на дитину, із якої в рівних частках кожен із батьків зобов`язаний утримувати дитину, суд вважає достатньою для належного забезпечення дитини, що включає харчування, повноцінний розвиток та догляд, необхідність придбання одягу та взуття, іграшок та інших необхідних товарів для дитини цього віку, оздоровлення дитини. Із врахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд має підстави визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача, у твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Оскільки саме такий розмір допоможе позивачу утримувати спільну дитину із відповідачем, а також із врахуванням того, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованими і має підстави для їх часткового задоволення. В задоволенні іншої частини позову суд має підстави відмовити як таких, що не обґрунтовані. Оскільки позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу задоволені повністю, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ч.1 ЦПК України покладаються на відповідача у розмірі, встановленому п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» на момент подачі позову до суду, у сумі 704 гривні 80 копійок на момент подання позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів, а тому в порядку ст.141 ч.1 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" у сумі 704 гривні 80 копійок. Відповідно до ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України у справі суд має підставу допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial