Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

19.10.2015 року позивачка звернулася до Верховинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила, що 16 грудня 2014 року помер її батько [PERSON]. На підставі заповіту, складеного 25 березня 2004 року в [PERSON] сільській раді вона є єдиною його спадкоємицею. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок та житлового будинку з господарськими будівлями, тобто садиби. У визначені законодавством терміни вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкове майно знаходиться в присілку Запотік с. Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області та зареєстроване в погосподарській книзі села № 2 за особовим рахунком № 209. Право власності на земельні ділянки батьком було оформлено і нотаріус видала їй Свідоцтво про право на спадщину. Однак, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами оформлено не було. Батько проживав в будинку з 1964 року - часу його побудови та був головою дому. У районній державній нотаріальній конторі Верховинського району їй розяснили, що у випадку відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, такі питання вирішуються в судовому порядку. У Коломийському МБТІ виготовили технічний паспорт на будинок, зазначивши, що реєстрація права власності може відбуватися на підставі рішення суду в реєстраційній службі управління юстиції Верховинського району. З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що до будинковолодіння входять житловий будинок «А», стайня «Б». Просить позов задовольнити та визнати за нею право власності на садибу № 209, що знаходиться в присілку Запотік с. Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області та складається з житлового будинку "А" житловою площею 41,7 кв.м., загальною площею 65,9 кв.м. та в який входить 1-1 кімната площею 26,1 кв.м.; 1-2 кладови, площею 8,4 кв.м.; 1-3 коридору площею 5,1 кв.м.; 1-4 кухні, площею 10,7 кв.м.; 1-5 кімнати площею 15,6 кв.м., а також стайні "Б". Представник позивачки - [PERSON], яка діє згідно доручення (а.с.21) в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши заяви представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності із ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ №200420 від 16.12.2014 року (а.с.7). Із заповіту посвідченого секретарем Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 25 березня 2004 року, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право він заповів своїй дочці [PERSON], [INFO]. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями, тобто садиби. Судом встановлено, що на житловий будинок з господарськими спорудами право власності [PERSON] оформлено не було, що і стало перешкодою у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що спірний будинок був збудований у 1964 році, і згідно діючого на той час законодавства у [PERSON] виникло право власності на вказане нерухоме майно, про що свідчить те, що даний будинок був зареєстрований в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності) (а.с.20). Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення при визнанні їх відповідачем, а саме слід визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння, яке знаходиться в прис.Запотік с.Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області.

Outcome: approved