Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

14.06.2018 до суду звернувся позивач [PERSON] до Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області, третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що він є спадкоємцем за заповітом своєї матері, яка померла [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті його матері входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] у відповідності до технічного паспорту. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, чи мали обов`язкову частку у спадщині немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно він не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушений звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 10.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, 10.09.2020 позивач подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі та аналогічну за змістом від 20.10.2020. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 16.09.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Представник третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого засідання, причин неявки не повідомив, пояснення щодо позову не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачем та [PERSON] підтверджено наданим позивачем свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 04.07.1979 (а.с.6). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , про що 20.11.2017 виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 17.07.2015 секретарем виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області, яким на випадок своєї смерті розпорядилась всім своїм майном, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і, на що за законом буде мати право, заповіла своєму сину [PERSON] , 1979 р.н. (а.с.9). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлої на житловий будинок та господарські будівлі та споруди за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області від 30.05.2018 №489, [PERSON] до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] (а. с. 16). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області від 30.05.2018 №490, згідно погосподарської книги №2 (номер об`єкта погосподарського обліку 02-0228-1) за 2016-2020 роки, житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.18). Згідно з довідкою виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області від 30.05.2018 №491, земельна ділянка площею 0,09 га (для ОЖБ) за адресою [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] - [INFO] знаходилася у її постійному користуванні (а.с.19). Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , позивач звернувся із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 24.05.2018 нотаріусом йому було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки не надано нотаріусу документ,що посвідчує право власності на нерухоме майно, повідомивши, що такий документ відсутній (а.с.15). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1959 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.10\~-\~13), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 12.06.2018 (а.с.21\~-\~25), а належність будинку покійній [PERSON] доводиться довідкою виконавчого комітету сільської ради (а.с. 18). Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійної підставно просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На\~\~\~підставі\~\~\~ст.\~ст.\~\~\~1220,\~1223,\~1233\~ЦК\~України,\~ст.\~ст.\~\~\~4,\~10,\~12,\~13,\~200,\~263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved