Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, в позові посилається на наступне. З 24 листопада 2012 року по 17 червня 2014 року [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з липня 2013 року відповідач по справі проживає окремо від дитини. Жодних з покладених на нього обов'язків не виконує, не приймає участі у вихованні дитини, педагогічної, матеріальної та грошової допомоги не надає. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно. У [PERSON] є окрема кімната зі спальним місцем, письмовим столом, шафою для речей, іграшками. У будинку є вся необхідна побутова техніка, а також книжки, планшет, доступ до Інтернет мережі для всебічного розвитку дитини. [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не цікавиться його моральним та фізичним розвитком, станом здоров'я, подальшою долею, а саме: не забезпечує коштами на лікування, одяг та харчування; не спілкується з сином, не дає дитині доступу до культурних та інших духових цінностей. Кошти на життєво необхідні потреби дитині не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник Служби у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації не заперечувала проти позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.8), який самоусунувся від виховання своєї дитини, що підтверджується копією довідки завідувача КДНЗ "Гнаровчата" від 21.07.2017 року та копією пояснень завідуючої ФАП с. Гнаровське від 21.07.2017 року (а.с. 11-12), відповідно до яких батько не цікавиться справами дитини, жодного разу не приводив та не забирав сина з дитячого садочка, не спілкувався з працівниками закладу, не відвідував батьківські збори, свята, про фізичний та духаний розвиток дитини не піклувався, ніколи не приводив сина на планові профілактичні обстеження та медичні огляди, крім того, згідно розрахунку заборгованості по аліментам наданого державним виконавцем Вільнянського РВ ГТУЮ в Запорізькій області [PERSON] станом на 11.07.2017 року має заборгованість по аліментах, що становить 29138,42 грн. (а.с. 10). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Крім того, до суду надано висновок Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 09.10.2017 року, який міститься в матеріалах справи, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з інформацією медико-санітарної допомоги с. Гнаровське [PERSON] дійсно ніколи не приводив дитину на медичні огляди, профщеплення (а.с.12). Відповідно до характеристики виконавчого комітету Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 29 від 24.07.2017 року, [PERSON] за час проживання на території сільської ради зарекомендував себе негативно (а с. 13). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки, як було встановлено не проявляє до сина турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, абсолютно не цікавляться ані здоров'ям, ані подальшою долею дитини. Отже, суд, вважає, за доцільне [PERSON], [INFO], позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved