Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

31.10.2016р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі - відповідач), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що шлюбні відносини фактично були припинені та з липня 2016 року вони почали жити окремо, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки у них різні погляди на ставлення до їхнього сімейного життя та на виховання дитини, спільне господарство ними разом не ведеться. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], який проживає біля позивача. Спору щодо проживання, виховання та утримання дитини, поділу майна у сторін немає, дитина буде проживати разом з позивачем. Також позивач вказує на те, що спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, які мають істотне значення, строку для примирення не потребує. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, також просили не надавати строку для примирення. Крім того, просили витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги та не заперечили проти розірвання шлюбу, при цьому відповідач підтвердила обставини зазначені у позовній заяві, та що спору щодо місця проживання дити у сторін немає. Стосовно спору про поділ майна пояснили, що спір на даний час існує, проте вони будуть вирішувати його в позасудовому порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 19.09.1992р. сторони уклали шлюб, про що Врадіївським райвідділом ЗАГС Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 56 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.1992р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". Від шлюбу є спільна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.08.2000р.), який проживає біля батька, спору щодо місця проживання дитини у сторін немає. У сторін наявний спір щодо поділу майна, який сторони мають намір вирішити в позасудовому порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Фактично сторони з липня 2016 року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача та його представника, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. залишаються за позивачем.

Outcome: approved