Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. В своєму позові позивач зазначає, що він з 2003 року проживає у житловому будинку № 1 по вул. Бенардоса у с. Мостове Братського району Миколаївської області. В зазначеному будинку він проживає з відома та згоди власника будинку, добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та утримує будинок. Позивач до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій просить справу слухати без його участі, в якій також зазначив, що належний йому будинок залишив [PERSON] у власність. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до відомостей наданих КП "Вознесенське МБТІ", право власності на житловий будинок в с. Мостове зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1991 року № 188. Згідно виписки з погосподарської книги за період з 2003 по 2016 роки, [PERSON] проживає з 2003 року за адресою: вул. Бенардоса, 1 в с. Мостове Братського району Миколаївської області. Згідно довідки філії Братського району ПАТ «Миколаївобленерго» № 01/03-75 від 20.01.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] зареєстрований по особовому рахунку 350302 ПАТ «Миколаївобленерго» та оплачує за електроенергію. Відповідно до письмової заяви [PERSON] він з 2003 року залишив належний йому будинок [PERSON] для догляду за ним. Таким чином, позивач добровільно володіє і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи з викладеного вбачається, що позивач більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, тому суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на житловий будинок № 1 по вул. Бенардоса в с. Мостове Братського району Миколаївської області у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного Кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, залишити за позивачем.

Outcome: approved