Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що за час життя, батько позивача [PERSON] збудував житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , але не встиг у встановленому законом порядку оформити право власності на цей будинок. [INFO] у [ADDRESS] батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 0,0545га, кадастровий номер: 4424880500:05:006:0297 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Станично-Луганської державної нотаріальної контори, де від державного нотаріуса Кондратьєва В.М. було отримано відмову в видачі свідоцтва на право власності на спадщину щодо будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі того, що нотаріусу не надано жодного оригіналу документів, які згідно законодавства України підтверджують право власності померлого на вищевказаний будинок та було рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з наведеним просила суд визнати за ними право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька позивача [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 лютого 2017 року [PERSON] помер [INFO] в [ADDRESS]. Померлий [PERSON] був батьком позивача по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жовтневим ЗАГС м. Ворошиловград та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 серпня 1995, виданого Жовтневим відділом ЗАГС м. Луганська Луганської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 0,0545га, кадастровий номер: 4424880500:05:006:0297 за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з технічної документації, а саме: копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №3/885 від 22 лютого 2018 року, виданого комунальним підприємством «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» за адресою: [ADDRESS] , збудовано двоповерховий житловий будинок загальною площею 164,2 кв.м. без зазначення його власника згідно законодавства. Довідкою-характеристикою на об`єкт нерухомого майна від 24 лютого 2018 року, виданою комунальним підприємством «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що житловий будинок загальною площею 164,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючий документ відсутній, право власності не зареєстроване. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори від 02 травня 2018 року мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документа підтверджуючого право власності на нерухомість. Згідно ст.331 ч.2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Листом № 24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено», що відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію і речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов; якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, «Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP» підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів y погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосгіодарські книги місцевих Рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до витягу з погосподарської книги №16, номер об`єкта по господарського обліку 01-0723-1, головою домогосподарства розташованого за адресою: [ADDRESS] . є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Також, як вбачається зі Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж об`єкта, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . був збудований у 1994 році, при огляді експертом недоліків або дефектів не виявлено та встановлено готовність будинку до експлуатації. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved