Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

22.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір іпотеки від 02.02.2007 року, укладений між Акціонерний комерційним банк «Укрсоцбанк» та [PERSON], реєстровий № 197, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; припинити іпотеку за Договором іпотеки від 02.02.2007 року, укладений між Акціонерний комерційним банк «Укрсоцбанк» та [PERSON], реєстровий № 197, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; внести відомості про припинення іпотеки за Договором іпотеки від 02.02.2007 року, укладений між Акціонерний комерційним банк «Укрсоцбанк» та [PERSON], реєстровий № 197, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, шляхом: припинення іпотеки та скасування запису про іпотеку, обєкт обтяження інше, майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, адреса: [ADDRESS], розрахунковою площею 55,98 кв.м., яка розташована на 14 поверсі секції номер 1, зареєстрованого 10.09.2008 року реєстратором Приватним нотаріусом [PERSON] реєстраційний номер обтяження 7888264 до Державного реєстру іпотек. Свої вимоги мотивував тим, що при укладанні договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на 02.02.2007 року), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Окрім того, зазначає, що Договір № ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна від 10.01.2006 року визнаний судом недійсним з моменту його вчинення та не створив для сторін юридичних наслідків, окрім тих, що випливають з його недійсності, а отже [PERSON] не мала права передавати майнові права на незакінчену будівництвом квартиру № 123 в місті Одесі, вулиця Львівська, буд. 15 в іпотеку. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Ремстрой-Україна» - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладання не заявляли. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» є власником 3-го пускового комплексу, в частині першого поверху житлового будинку та секції № 1 з другого по останній поверх, 2-х секційного багатоповерхового житлового будинку з офісними приміщеннями та напівпідземним паркінгом, будівельна адреса м. Одеса, вул. Львівська, 15, на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації , зареєстрованої 04.02.2013 року № ОД 143130350602. 10 січня 2006 року між Приватним підприємством «Прогрес - Риелт» та [PERSON] було укладено Договір № ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна, а саме квартири будівельний номер 123, розрахунковою площею 55,98 кв.м, що розташована на 14 поверсі секції 1, житлового будинку з офісними приміщеннями за адресою м. Одеса, вул. Львівська, 15. Позивач зазначає, що в 2015 році їм стало відомо про те, що 02.02.2007 року між Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, реєстровий №197, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.02.2017 року, предметом іпотеки за договором від 02.02.2007 року є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру за адресою: [ADDRESS], будівництво якої не завершено, розрахунковою площею 55,98 кв. м., яка розташована на 14 поверсі секції номер 1. Відповідно до ч.1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Відповідно до ч.1 ст. 575\~ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.3\~ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.\~\~\~\~ Однак суд зазначає, що на момент укладення спірного договору майнові права на об`єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, оскільки за статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. На час укладення спірного договору іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права предметом іпотеки. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва визначено предметом іпотеки Законом № 800-VI, яким було внесено зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Уданому випадку спірний договір іпотеки майнових прав на не закінчену будівництвом квартиру був укладений 02 лютого 2007 року, а від так було порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 02.02.2007 року), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 17.04.2013 року у справі № 6-8цс13 та від 16 березня 2016 року у справі № 6 -290цс16, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 197, відповідно до умов якого в іпотеку було передано майнові права на незакінчену будівництвом квартиру за адресою м. Одеса, вул. Львівська, буд. 15 ква. 123, розрахунковою площею 55,98 кв.м., яка розташована на 14 поверсі секції номер 1. Окрім того, суд звертає увагу, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року у справі № 520/12197/16-ц, було визнано недійсним Договір № ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна від 10 січня 2006 року, укладений між Приватним підприємством «Прогрес-Риелт» та [PERSON]. Вказаним рішенням встановлено, що на момент укладення договору інвестування ПП «Прогрес-Риелт» не був забудовником об'єкту будівництва - житлового будинку з офісними приміщеннями за адресою: м. Одеса, вул. Львівська, 15, зокрема квартири - будівельний номер 123, розрахунковою площею 55,98 кв. м. , розташованої на 14 поверсі секції 1, відповідно не був власником безумовного права на квартиру, не мав права на укладання вказаного договору. Приймати рішення про відчуження майна/майнового права (визначати його правову долю) має лише його власник, оскілки за договором купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві не лише само майно, а й право власності на нього, тільки за такої умови у покупця може виникнути відповідне право, тому й продавцями в договорі виступають власники майна (ст. ст. 655, 656 ЦК України). Таким чином, Договір № ЛВ/Р-2-243 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна від 10.01.2006 року визнаний судом недійсним з моменту його вчинення та не створив для сторін юридичних наслідків, окрім тих, що випливають з його недійсності, а отже [PERSON] не мала права передавати майнові права на незакінчену будівництвом квартиру 123 в місті Одеса, вулиця Львівська, будинок 15 в іпотеку. Відповідно до ч.І ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.І ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Договір іпотеки від 02.02.2007 року, укладений між Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» та [PERSON], реєстровий №197, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] є недійсним з моменту його вчинення та не створив для сторін юридичних наслідків. Відповідно до п. п. 1,2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та обтяжень може проводитися на підставі рішень судів, що набрали законної сили Згідно п. п. 2, 8, 36, 37, 63, 71, 73, 75, 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є. зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та/або щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження. Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Відповідно до ч.1\~ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання За змістом частини 1 та 2\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.\~215,\~203 ЦК України\~підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину\~ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Як зазначено в п.7\~постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом\~статті 216 ЦК\~та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до\~статті 11 ЦПК України. При вирішенні даної справи суд враховує норми ст. 4 ЦПК України, згідно якої передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. До того ж, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Вищевказане положення деталізується в ст. 317 ЦК України, де вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже суд вважає цілком законними та обґрунтованими вимоги ТОВ «Рестрой-Україна», про визнання недійсним іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 197. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як вони ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved