Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

30.12.2015 р. Центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання звільнити надане їм у тимчасове користування приміщення гуртожитку Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції, а саме кімнату [ADDRESS] та стягнення солідарно суми заборгованості за проживання в гуртожитку Центру за період з 13.04.2015 р. по 10.11.2015 р. в розмірі 18849,38 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції, як правонаступник Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників промисловості» належить приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] 6. За цію ж адресою знаходиться гуртожиток. Відповідачі були тимчасово поселені до кімнати № 610 гуртожитку, як внутрішньо переміщені особи. Оскільки відповідачі відмовляються вносити плату за проживання в гуртожитку станом на 10.11.2015 р. у них виникла заборгованість в розмірі 18849,38 гривень. Крім того, позивач посилався на те, що на прохання Управління туризму при Київській міській державній адміністрації відповідачі були поселені тимчасово. Гуртожиток не є об`єктом комунальної власності або соціальним житлом, а тому не може забезпечувати постійне проживання внутрішньо переміщених осіб за власник рахунок, на підставі чого позивач просить зобов`язати відповідачів звільнити займане приміщення. 05.02.2016 р. позивач подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив стягнути не лише суму заборгованості, а виселити відповідачів із займаного приміщення в гуртожитку та стягнути судові витрати. В зв`язку із зміною назви судом проведена заміна позивача на Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України. 14.07.2016 р. позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 14.04.2015 р. по 01.06.2016 р. в розмірі 33669,38 гривень та зобов`язати їх звільнити займане приміщення кімнати № 610 в гуртожитку по [ADDRESS] , яка була залишена судом без руху. 02.11.2016 р. на виконання ухвали суду про залишення позову без руху позивачем подана заява, відповідно до якої він просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за проживання за період з 13.04.2015 р. по 27.12.2016 р. в розмірі 49253 гривні та у разі несплати боргу виселити відповідачів із займаного приміщення. Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 26.12.2016 р. заяви від 14.07.2016 р. та від 02.11.2016 р. повернуті позивачу в зв`язку з їх невідповідністю положенням ст.119 ЦПК України, яка була чинна на момент постановлення ухвали. 22.03.2017 р. позивачем подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої він просить розірвати договір про надання послуг з тимчасового проживання в гуртожитку, укладений між державним закладом післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості», правонаступником якого є Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України та [PERSON] , [PERSON] , зобов`язати відповідачів звільнити кімнату № 610 в гуртожитку Інституту , стягнути заборгованість з оплати послуг з тимчасового проживання за період з 13.04.2015 р. по 10.11.2015 р. в розмірі 18849, 38 гривень. 12.04.2018 р. Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України подана заява про залишення частини позовних вимог, а саме: про розірвання договору з тимчасового проживання в гуртожитку, укладеного з відповідачами, та звільнення займаної кімнати, без розгляду. Також позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, яка станом на 11.12.2017 р. становить 79425,38 гривень, а також застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України, стягнувши 3% річних в розмірі 3962,85 гривень та інфляційні втрати в розмірі 18129,42 гривні. Відповідачами подано 14.02.2016 р. письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких останні просять відмовити у задоволенні позову, оскільки, на думку відповідачів, він заявлений неналежним позивачем, зазначаючи, що Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості, на балансі якого знаходився гуртожиток по [ADDRESS], не є ліквідованим в розумінні закону і не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Крім того, в обґрунтування заперечень відповідачі посилались на те, що вони були поселені до гуртожитку як внутрішньо переміщені особи із зони, де проводилась антитерористична операція, і відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» мають право сплачувати лише комунальні послуги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачі вважають необгрунтованим, оскільки до нього включені до відшкодування витрати, що не повинні сплачуватись відповідно до спеціального Закону, а також до стягнення пред`явлені суми за комунальні послуги, які не надавались. 26.12.2016 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва з зустрічним позовом до Інституту права та післядипломної совіти Міністерства юстиції України, відповідно до якого просять визнати за ними як внутрішньо переміщеними особами право на проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача припинити дії та бездіяльність, що порушує їх права на проживання в гуртожитку, а також поновити право шляхом забезпечення умов проживання з отриманням необхідних житлово-комунальних послуг, проведення перерахунку за ненадані послуги, забезпечення права на безоплатне проживання. 25.01.2018 р. Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України поданані заперечення на зустрічний позов, відповідно до якого позивач просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки місцевими органами виконавчої влади або місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом, не укладались договори з Інститутом на тимчасове проживання внутрішньо переміщених осіб, а гуртожиток Інституту не є соціальним або комунальним житлом, в зв`язку з чим [PERSON] , [PERSON] повинні сплачувати за тимчасове проживання в гуртожитку за встановленою закладом вартістю. Судом до участі у справі в якості третіх осіб залучені Міністерство юстиції України, Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України. На момент розгляду справи треті особи не скористались своїм правом на подання письмових пояснень. В ході судового розгляду представники позивача підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідачі були поселені до гуртожитку Інституту права та післядипломної освіти без відповідного направлення органів державної влади або місцевого самоврядування, а тому повинні сплачувати послуги за проживання у розмірі, встановленому Інститутом. Зазначений обов`язок відповідачами не виконаний в повному обсязі, в добровільному порядку даний спір не може бути вирішений сторонами. Проти задоволення зустрічного позову представники позивача заперечували, обґрунтовуючи тим, що гуртожиток Інституту не є соціальним або комунальним житлом, а тому підстав для надання права на проживання в даному гуртожитку особам, які мають статус внутрішньо переміщених осіб, відповідно до спеціального закону відсутні. Відповідачі та їх представник заперечували проти задовлення первісного позову, просили задовольнити зустрічний позов, наголошуючи на тому, що гуртожиток є місцем компактного проживання внутрішньо переміщених осіб, про що міститься інформації на відповідному сайті Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, і відповідачі, які і інші громадяни були поселені до гуртожитку за адресою: [ADDRESS] за направленням відповідних служб, які займались розселенням громадян, які вимушені були залишити місце проживання в зв`язку з агресією Росії та тимчасовою окупацією частини Донецької та Лугаської областей. Про статус зазначених громадян керівництву гуртожитку було відомо на час їх поселення. Також відповідачі та їх представник зазначались про їх право відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на оплату лише комунальних послуг, однак позивач пред`явив до стягнення, включивши в суму заборгованості вартість послуг, які вони не повинні сплачувати згідно з спеціальним законом. Крім того, відповідачі посилались на необґрунтованість застосованих тарифів при нарахуванні заборгованості. Представник третьої особи - Міністерства юстиції України, підтримала заявлені позивачем за первісним позовом вимоги, заперечувала проти задоволення зустрічного позову, з підстав, зазначених представниками позивача. Представники третіх осіб - Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши сторони, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що первісний позов Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, а також зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 р. № 42 Міністерством юстиції України видано наказ №340/5 від 11.03.2015 р. «Про реорганізацію державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості» шляхом приєднання до Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції Міністерства юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України № 2494/5 від 04.12.2015 р. Центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції перейменовано в Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України. Відповідно до Акту приймання-передачі від 30.10.2015 р. гуртожиток по [ADDRESS] передано на баланс Цетру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції. Листом Фонду державного майна України повідомлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, суб`єктом управління є Міністерство юстиції України. Згідно з п.п.1.2, 1.3 Положення про гуртожиток, він призначений для забезпечення проживання слухачів працівників Інституту та інших осіб у встановленому законодавством та даним Положенням порядку. Вільні кімнати у гуртожитку можуть використовуватися адміністрацією Інституту для надання готельних послуг. Порядок поселення сторонніх осіб, умови їх проживання, права та обов`язки визначаються даним Положенням. Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (ст..4 цього Закону). Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 липня 2015 року за № 778/27223 визначено, що гуртожитки за своїм призначенням поділяються на два види: для проживання окремих осіб ( жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім`ї). Згідно з п.4 розділу Ш цього Положення особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.7 розділу Ш Положення особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженим власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, яка проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги. За таких умов мешканці гуртожитку оплачують вартість комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також інші послуги, якщо вони надаються за згодою мешканців гуртожитку та оплачуються на договірних засадах. Судом встановлено, що на прохання, викладеному в листі від 24.03.2014 р. № 065-05/240 Управління туризму Київської міської державної адміністрації та в листі від 18.06.2014 р. № 005-1458 Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Державним закладом післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості», здійснено тимчасове поселення до гуртожитку внутрішньо переміщених осіб із тимчасово окупованих територій Криму та зони антитерористичної операції (Луганської та Донецької областей), що підтверджується листом Центру перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції на адресу Міністерства юстиції України від 30.12.2015 р. (а.с.146-147, т.1). В такому ж порядку до гуртожитку були заселені [PERSON] та [PERSON] . В анкетах, які заповнювались при поселенні до гуртожитку, відповідачі зазначили своє місце реєстрації, яким є: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] [INFO] взяті на облік як внутрішньо переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції особи за адресою проживання: [ADDRESS] . Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. В силу положень ст. 9 вказаного Закону внутрішньо переміщена особа має право на забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, осіб з інвалідністю, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено; оплату вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (містечках із збірних модулів, гуртожитках, оздоровчих таборах, будинках відпочинку, санаторіях, пансіонатах, готелях тощо) за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо). Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" щодо забезпечення права на отримання комунальних послуг» (який набрав чинності 20.04.2017 р.) спеціальний закон доповнено ст.9-1, якою встановлюється порядок реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на отримання комунальних послуг. Оскільки відповідно до наданого розрахунку позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості, яка нарахована станом на грудень 2017 р., відповідно застосуванню підлягає зазначена норма Закону. Відповідно до ст.9-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" держава гарантує зареєстрованим внутрішньо переміщеним особам право на отримання комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення (містечках із збірних модулів, гуртожитках, оздоровчих таборах, будинках відпочинку, санаторіях, пансіонатах, готелях тощо) за відповідними тарифами, встановленими на такі послуги та товари для населення. Структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій з питань соціального захисту населення зобов`язані надавати власникам (балансоутримувачам) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб інформацію (довідки) з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про кількість осіб, зареєстрованих за місцезнаходженням такого майна. Зазначена інформація (довідки) є належним підтвердженням факту використання такого майна для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Юридичні особи, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, зобов`язані інформувати постачальників комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу, з якими укладені відповідні договори, про використання такого майна для поселення внутрішньо переміщених осіб з наданням відповідної інформації (довідок), отриманої від структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій з питань соціального захисту населення. Юридичні особи, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, зобов`язані вжити заходів для встановлення засобів обліку спожитих електричної та теплової енергії, природного газу для задоволення власних побутових потреб внутрішньо переміщених осіб. Постачальникам комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу в місцях компактного поселення внутрішньо переміщених осіб забороняється застосовувати інші тарифи, ніж для населення за договорами, укладеними з власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Обсяги наданих послуг визначаються відповідними договорами між постачальниками комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу та юридичними особами, які є власниками (балансоутримувачами) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб. Власникам (балансоутримувачам) майна, що використовується для компактного поселення внутрішньо переміщених осіб, забороняється стягувати з таких осіб компенсацію вартості комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу, яка не відповідає вартості відповідних тарифів на такі послуги та товари для населення. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування вживають всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із наданням комунальних послуг, електричної та теплової енергії, природного газу внутрішньо переміщеним особам у місцях їх компактного поселення, відповідно до законодавства. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо розміру оплати за проживання, яка стягується з внутрішньо переміщених осіб, які мешкають в гуртожитку по [ADDRESS] , у т.ч. [PERSON] та [PERSON] , які починаючи з 01.04.2015 р. не в повному обсязі вносять оплату за проживання в гуртожитку, яка нараховується позивачем. Позивач заперечує факт того, що даний гуртожиток є місцем компактного проживання внутрішньо переміщених осіб, а відповідачі не були поселені до гуртожитку за направленням органів державної влади або місцевого самоврядування, і з якими не укладались договори щодо компансації вартості їх проживання. Однак, зазначені твердження представників позивача спростовуються дослідженими судом письмовими доказами. Відповідно до інформації, яка була розміщена на офіційному сайті Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, що була досліджена в ході судового розгляду, гуртожиток по [ADDRESS] визначений як місце компактного проживання внутрішньо переміщених осіб. Крім того, листом Департаменту соціальної політики № 051/2909-015/1 від 26.02.2016 р. (а.с.158 т.2) підтверджено те, що в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації обліковано 100 внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS], з яких 11 вибули в іншій регіони України, 33 особи не проживають в гуртожитку, станом на лютий 2016 р. в гуртожитку мешкає 56 внутрішньо переміщених осіб, з яких 29 особам відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, призначено грошову допомогу. Міністерство соціальної політики України зверталось до Міністерства юстиції України з проханням вирішити питання щодо оплати за житлово-комунальні послуги мешканцями гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , які є внутрішньо переміщеними особами у відповідності до положень ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщних осіб» (а.с.87 т.4). Натомість, як вбачається з наданих суду письмових доказів, вартість проживання в гуртожитку для внутрішньо переміщених осіб визначається у спірний період з 01.04.2015 р. до 31.12.2017 р. на підставі розпоряджень та наказів керівника Центру підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості, а в подальшому керівника Інституту права та післядипломної освіти, відповідно до наведених розрахунків витрат, які включать витрати на оплату праці працівникі, що задіяні в обслуговуванні гуртожитку, нарахування заробітну плату, витрати на комунальні послуги, охорону об`єкта, туристичний збір, а також включений податок на додану вартість. Згідно висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 16.02.2016 р. № 1961/16-45калькуляція вартості ліжко-місця за добу в трьохмісному номері гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промиловості», затверджена станом на 02.09.2014 р., яка у т.ч. застосовувалась при нарахуванні заборгованості відповідачам, документально не підтверджена, а її складання не відповідає вимогам Порядку, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністернства економіки України та Міністерства фінансів України «Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» від 23.07.2010 р. № 736902/758. Відповідно до листа Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.01.2015 р. № 050/21-370, адресованного Державному закладу післядипломної освіти «Центру підвищенння кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промиловості» зазначено, що нарахування плати за комунальні послуги мешканцям гуртожитку за адресою [ADDRESS] здійснюється з порушенням вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 та постанови Національної комісії, щоздійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якими встановлені тарифи на комунальні послуги для розрахунків з населенням та висунута вимога про приведення нарахування плати за комунальні послуги у відповідність до вимог чинного законодавства. Структурний відокремлений підрозділ «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» своїм листом від 21.01.2015 р. повідомив Державний заклад післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промиловості» про необхідність надання розпорядчих документів, що підтверджують факт тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб у приміщеннях гуртожитку для внесення змін до договору, укладеного між сторонами про постачання теплової енергії в частині застосування тарифів. В силу положень ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» держава взяла на себе зобов`язання вживати всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, з метою захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Невжиття відповідними державними органами заходів з метою реалізації прав внутрішньо переміщених осіб, у тому числі, що стосується розміру оплати за житлово-комунальні послуги та відшкодування витрат за проживання, не можуть впливати на обсяг прав зазначеної категорії осіб, які гарантовані законом. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 акцентував: «Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо». Цей принцип забезпечує пріоритетність прав і свобод людини та громадянина, справедливість і гуманність при постановленні судових рішень. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, суд самостійно позбавлений можливості визначити розмір заборгованості відповідачів, а наданий позивачем розрахунок заборгованості по оплаті за проживання не є обґрунтованим з огляду на встановлені судом обставини. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що позивачем в ході судового розгляду не доведено правомірність нарахування суми заборгованості у визначеному розмірі, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з зустрічним позовом відповідачі просять визнати за ними як внутрішньо переміщеними особами право на проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача припинити дії та бездіяльність, що порушує їх права на проживання в гуртожитку, а також поновити право шляхом забезпечення умов проживання з отриманням необхідних житлово-комунальних послуг, проведення перерахунку за ненадані послуги, забезпечення права на безоплатне проживання. Однак, як встановлено судом, 11.12.2017 р. між Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства юстиції україни та [PERSON] укладено Договір № 152/2017/610 про надання послуг з тимчасового перебування в гуртоитку Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу 2 ліжко-місця у кімнаті № 610 гуртожитку за адресою : [ADDRESS] у період з 11.12.2017 р. по 12.03.2018 р., а відповідач зобов`язалась оплатити за користування ліжко-місцем за добу 44 гривні. Загальна вартість договору становить 8096 гривень. Відповідно до п.5.1.2 продовження строків перебування в гуртожитку оформлюється додатковою угодою за умови відсутності взаємних претензій Сторін. Після укладання зазначеного договору між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з наданням послуг з проживання в гуртожитку. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків. При цьому, ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто, сторони, з моменту укладання Договору про надання послуг з тимчасового перебування в гуртожитку Інституту права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України визначили обсяг своїх прав і обов`язків, а також строк дії даного договору. На момент розгляду справи строк дії Договору про надання послуг з тимчасового перебування в гуртожитку закінчився, його дія не була продовжена і відповідачі були виселені з гуртожитку. В даному випадку, після закінчення строку дії договору відповідачі втратили своє право користування гуртожитком за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задовлення зустрічного позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed