Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 30.06.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №299. В обґрунтування позову зазначає, що 30.06.2001 року між сторонами був укладений шлюб. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини з ведення спільного господарства. Від шлюбу сторони мають доньку, яка досягла повноліття. Шлюбні відносини фактично припинені з 2017 року. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Суперечки про розподіл майна між позивачем та відповідачем відсутні. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений на 03.06.2021 року. Позивач до судового засідання не з`явився. Від представника позивача - адвоката Рибалки О.С. до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик та шляхом направлення поштового повідомлення за офіційною адресою реєстрації, що отримане особисто відповідачем (а.с. 21). На електронну адресу Дзержинського міського суду Донецької області 03.06.2021 року від відповідача надійшла письмова заява, в якій відповідач наполягає на проведенні розгляду справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Однак, суд вважає за доцільне зазначити, що направлення відповідачем зазначеної вище заяви не за допомогою модулю підсистеми «Електронний суд» з використанням електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису, а шляхом направлення простою електронною поштою на електронну пошту суду, унеможливлює ідентифікування особи заявника, у зв`язку з чим дана заява не може бути прийнята судом в якості доказу визнання позову відповідачем, як така, що подана у не передбачений чинним законодавством України спосіб. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.06.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 299, що підтвердженого свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 30.06.2001 року, актовий запис №299 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають доньку, яка досягла повноліття (докази зворотного в матеріалах справи відсутні). Шлюбні відносини сторін фактично припинені з 2017 року. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Суперечки про розподіл майна між позивачем та відповідачем відсутні (доказів зворотного суду не представлено). Відповідно до ст.ст. 16, 109, 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При цьому, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, неповнолітні діти, спір про поділ майна - відсутні, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення. В свою чергу, ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved