Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

19.06.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні з урахуванням індексу інфляції та середній заробіток за весь час затримки, моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тими обставинами, що з 23.08.2004р. по 30.03.2017р. вона працювала медичною сестрою у [PERSON] підприємстві «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця». Наказом відповідача №42/П від 30.03.2017 року вона була звільнена з роботи. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з Довідкою № 07/494 від 29.05.2017 року заборгованість відповідача з виплати заробітної плати за період травень 2014 року - січень 2016 року складає 31150,12 грн. На даний час заборгованість по заробітній платі їй не сплачено. Просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18\~850,64 грн., середню заробітну плату за період затримки з 01.04.2017 року по 20.06.2017р. у розмірі 1576,12 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу 300,00 грн. \~В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсягу. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця», який був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи за його відсутністю до суду не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: [PERSON], 22.12.1977р.н., працювала у відповідача з 23.08.2004 року по 30.03.2017 року, про що свідчить копія трудової книжки серія AT-VIII № 4363007 (а.с.10, на зворотньому боці). При звільнені з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку, у результаті чого заборгованість підприємства перед позивачем складає 17\~821 грн. 61 коп., що підтверджується довідкою відповідача №07/494 від 29.05.2017 року (а.с.11). Правовідносини, що виникли між сторонами, щодо стягнення індексації заробітної плати врегульовані\~КЗпП України,\~Законом України «Про оплату праці»,\~\~Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII\~з наступними змінами, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 5 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно з ч.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.1991р.у № 1282-XII з наступними змінами (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожання споживчих товарів і послуг. Частинами 1,4 статті 2 цього закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно із ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток (у редакції закону України від 07.02.2002р. № 3027-III), 103 відсотка (в редакції Закону України від 24.12.2015р. № 911-VIII). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до ст. 6 Закону 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації і межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі-Порядок). Цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.(п.1). Пунктом 1-1 вказаного Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітнім, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Згідно з п.2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі. Пунктом 4 порядку визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімумі, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення). Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягають. Сума індексації грошових доходів громадян визначаються як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно з п.6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у звязку з індексацією за рахунок власних коштів. З наданих письмових доказів слідує, що [PERSON] з 30.03.2002 року була звільнена з [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» і з цього часу з відповідачем у трудових стосунках не знаходилась, заборгованості із заробітної плати їй не сплачено. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати з урахуванням індексі інфляції за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року на загальну суму 18\~850,64 грн. Відповідно до ч.1\~ст. 116 КЗпП України, … якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У зв'язку з порушенням Дочірнім підприємством «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» положень\~ст. 116 КЗпП України, у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Аналізуючи норми\~Закону України «Про оплату праці»\~та\~ст. 117 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплати за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати" від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.\~\~ Згідно з п. 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьований протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог\~постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», довідки наданої відповідачем № 07/494 від 29.05.2017 року, згідно якої, заробітна плата за січень 2017 року становила 987,16 грн., за лютий 2017 року 225,17 грн., та розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.5), відповідно до якого кількість робочих днів за останні 2 місяці становила 40 днів: січень 2017 року - 20 днів, лютий 2017 року - 20 днів, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 30,31 грн. ((987,16 грн. + 225,14 грн.) / 40 днів). Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України №11535/0/4-16/13 від 05.08.2016 року, кількість робочих днів за період з 01.04.2017 року по 20.06.2017 рік, становить 52 дні. Тобто, за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів\~ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 1576,12 грн. (30,31 грн. х 52 дні). Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права [PERSON], а саме право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу. У відповідності до ч.3ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем її трудових прав призвели до порушення її звичайного способу життя, вона не мала засобів до існування, для забезпечення себе та своєї сім'ї усім необхідним, відчувала сильне душевне хвилювання. Через протиправну поведінку відповідача вона змушена витрачати свій час і зусилля на звернення у різні інстанції, нести додаткові грошові витрати, пов'язані з правовою допомогою. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані\~\~обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для\~\~стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі\~\~1000 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. Частиною 3\~ст. 79 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої\~законом\~мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За такими обставинами витрати у сумі 300 грн., пов'язані з наданням юридичної допомоги, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що сертифікатом Торгівельно-промислової палатою України засвідчене перебування ДП «СКРЦ «Словянський курорт» в умовах форс-мажорних обставин, що звільняє «СКРЦ «Словянський курорт» від виплати моральної шкоди. Крім того, на підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial