Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

08.12.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, але не проживає. Витрат по утриманню будинку не здійснює. Будь-якої домовленості про збереження за ним житлової площі за період його не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі є власником Ѕ частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченим 28.10.2020 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3165. Згідно будинкової книги, в даному будинку, востаннє 27 вересня 2002 року зареєстрований відповідач [PERSON] . Як вбачається з акту № 132 складеного Головою КСОН мікрорайону Заріччя Холодніцькою Л.А., [PERSON] , 1984 року народження, за адресою [ADDRESS] не проживає з березня місяця 1985 року і по теперішній час. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача, відповідач по справі, за адресою реєстрації не проживає. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідачів [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження у судовому засіданні є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved