Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

26.04.2016 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в квартиру [ADDRESS], в якій проживає відповідач, підприємством надаються послуги централізованого опалення. На ім'я відповідача 01.07.2014 року був відкритий особовий рахунок. У зв'язку з тим, що [PERSON] несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував послуги централізованого опалення, станом на 01.08.2016 року за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до збільшених позовних вимог складає 12926,26 грн. Крім того, на вказану суму позивачем нараховані 3 % річних - 185,31 грн. та інфляційні втрати - 1340,32 грн. Просить суд стягнути з відповідача вказані суми. В судовому засідання представник позивача за довіреністю, Луник В.Д., позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Пояснив, що між [PERSON] та позивачем не було укладено жодних договорів про надання послуг. В квартирі відповідача відсутні прилади опалення (батареї), тому у позивача відсутні правові підстави для нарахування та стягнення плати за централізоване опалення. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Квартира за адресою: [ADDRESS] в період утворення заборгованості за цим позовом була приватизованою і належить відповідачу на цей час. Ці обставини підтвердив відповідач і не заперечуються позивачем. Згідно з витягом з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.07.2014 року 01.08.2016 року нараховано 12926,26 грн. плати за послуги централізованого опалення квартири [ADDRESS]. Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України" Про теплопостачання" від 02.06.2005 р. (в редакції на час утворення заборгованості) зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. В п.п. 1 п. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. (в редакції на час утворення заборгованості) передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за спожиту теплову енергію. Оцінюючи доводи відповідача про те, що він не отримував теплову енергію, в його квартирі демонтовані прилади опалення і тому він не визнає боргу - суд вважає їх неспроможними з наступних підстав. Відповідач не надав суду доказів отримання дозволу на відключення квартири від системи центрального опалення. Згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, контроль за технічним станом, використанням та утримання об'єктів нерухомого майна всіх форм власності покладено на органи місцевого самоврядування. Тому надання дозволу на переобладнання інженерних мереж в житловому будинку, зокрема на переобладнання системи централізованого опалення на індивідуальну - належить до компетенції органів місцевого самоврядування. Питання відключення мереж центрального опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, а також Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2006 р. з наступними змінами. Зазначений Порядок визначає процедуру надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг. Можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку в цілому передбачена за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Відповідно до п. 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Також, пунктом 29 цих Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Тобто, самовільне відключення приладів опалення не є підставою для зменшення оплати за надані послуги. Зі згаданих нормативних актів вбачається, що споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, але відключення його від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води повинно здійснюватись у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Вказаного порядку відповідач не дотримався, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Надана відповідачем копія акту від 11.11.2014 року, в якому зафіксована відсутність приладів опалення в квартирі відповідача, не свідчить про правомірність їх від'єднання. З урахуванням викладеного, відповідач не отримує послуги позивача за власним бажанням, через самовільне відключення приладів опалення і всупереч діючому законодавству. Він має право і можливість відновити радіатори опалення в власній приватизованій квартирі. Законодавством не передбачено, що радіатори опалення в приватизованій квартирі повинен відновляти хтось інший, окрім власника. Якщо радіатори опалення пошкоджені в приватизованій квартирі з провини інших осіб - власник квартири має право захищати своє право власності в установленому законом порядку, в тому числі має право вимагати відшкодування від винних в цьому осіб заподіяної власнику квартири шкоди. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що відповідач повинен сплачувати вищезазначену заборгованість. Доводи відповідача про те, що між ним та тепломережею не укладався будь-який договір і тому він не зобов'язаний сплачувати борг за спожиту теплоенергію є неспроможними. Факт відсутності між сторонами договору не звільняє відповідача від сплати витрат тепломережі на постачання теплоенергії, оскільки згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. (в редакції на час утворення заборгованості) споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Централізоване опалення є комунальною послугою згідно з ст. 13 цього ж Закону. Частиною 3 Статті 20 цього Закону (в редакції на час утворення заборгованості)також передбачено обов'язок споживача своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Тому відповідач, який отримав теплоенергію- повинен сплатити її вартість навіть без укладеного договору з тепломережею. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення втрат від інфляційних процесів в розмірі 1340,32 та 3 % річних в розмірі 185,31 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст.. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена у п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума 3 % річних за період стягнення порахована помісячно та складає 185,31 грн. Втрати від інфляційних процесів за той самий період становлять 1340,32 грн. Розрахунок є арифметично вірним та таким, що може бути прийнятий судом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, стягнення з відповідача на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» суми заборгованості за послуги централізованого опалення, трьох відсотків річних та витрат від інфляційних процесів. В порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» (ЄДРПОУ 05506460) слід стягнути сплачену та документально підтверджену суму судового збору - 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved