Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

10 вересня 2013р. в с. Кривоносівка Золотоніського району помер [PERSON]. Після його смерті, як стверджує позивач, залишилося спадкове майно: хата, сарай, літня кухня,, колодязь, погріб, огорожа. Це спадкове майно розташоване по вул. Шевченка, 13 с. Кривоносівка Золотоніського району Черкаської області та земельний пай в розмірі 2,547 га що знаходиться на території Кривоносівської сільської ради. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про усунення [PERSON], дружини покійного [PERSON], від спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та пояснили суду, що позивач - племінник покійного [PERSON] і являється спадкоємцем за законом вищевказаного нерухомого майна покійного. Однак мається спадкоємець першої черги - це дружина покійного [PERSON], яка, як він вважає, не має права на спадкування всього майна. Як заявив в судовому засіданні позивач та його представники за довіреністю, покійний [PERSON] був неспроможний сам себе обслуговувати і потребував догляду за ним сторонньої особи, що підтверджується медичними документами. Мається епікриз про те, ще [PERSON], 1935р.н. знаходився на стаціонарному лікуванні ЦРЯ з 25.06.09р. по 27.06.09р., діагноз: відновний період після закрито; черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, психомотогенний синдром. На їхню думку після такої травми [PERSON] потребував постійного нагляду. Травму він отримав через те, що його дуже побили і після цього він цілу ніч лежав на землі без будь якої допомоги. Звичайно, що після такої ситуації, як вони всі вважають, [PERSON] потребував постійного нагляду вдома. Проте ніхто не наглядав за ним, він був залишений без догляду і прожив ще більше трьох років після цього і 10 вересня 2013р. він помер. Позивач та обидва його представника стверджують, що докази, що підтверджують обставини усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування, повинні шукати правоохоронні органи. Свої позовні вимоги вони обґрунтовують тим, що батько позивача [PERSON] і його дід [PERSON] (нині покійний) приймали участь у будівництві хати [PERSON], в якій той проживав із своєю дружиною [PERSON]. Позивач не може подати докази про те, що дружина померлого [PERSON] не доглядала свого покійного чоловіка, такі докази можуть надати правоохоронні органи. Також позивач не може зазначити реальну вартість спадкового майна крім земельної ділянки, це пай покійного [PERSON] Згідно ст.1224 п.5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що ця особа умисно ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку травму голови був у безпорадному стані. Враховуючи викладене позивач та його законні представники просять суд поставити рішення про усунення від прийняття спадщини відповідача [PERSON] з мотивів умисного ухиляння її від догляду за хворим чоловіком [PERSON] Також просять визнати право позивача [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться по вул. Шевченка, 13, с. Кривоносівка і право на весь земельний пай, що знаходиться на території Кривоносіївської сільської ради в розмірі 2,547 га. Зустрічні позовні вимоги, заявлені [PERSON] вони не визнають і вважають, що вона не має право на майно після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав і пояснив, що з матеріалів справи не вбачається та в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження, що [PERSON] є племінником померлого [PERSON]. Ця обставина в ході розгляду справи не була визнана [PERSON], а тому потребувала доказування. Однак [PERSON] в ході судових засідань цього факту не довів, маючи його на увазі. Враховуючи, що [PERSON] за життя заповіту на ім'я [PERSON] не склав, а в родинних відносинах вони також не перебували, оскільки, на його думку, позивач не представив належних доказів щодо цього факту, то [PERSON] не входить до жодної черги спадкування і, як наслідок, не може закликатися до спадкування після смерті [PERSON] Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. На думку представника відповідача, оскільки навіть у разі усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування, для [PERSON] це не зумовить жодних пов'язаних зі спадкуванням прав та обов'язків, то він позбавлений права на звернення до суду з таким позовом. З огляду на вказані обставини в задоволенні позову [PERSON] 0.0. просить відмовити. Відповідач за первинним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності. При цьому в своєму позові вона просить визнати за нею право власності на половину майна, придбаного нею та померлим [PERSON], як на спільне майно подружжя, та на другу половину спільного майна подружжя в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] Ухвалою суду від 22.10.14р. обидва позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав заявлені його довірителькою зустрічні позовні вимоги і пояснив, що майно, нажите [PERSON] та [PERSON], являється спільним майном подружжя, оскільки набуте ними під час шлюбу, хоча [PERSON] був титульним власником майна. Тому після його смерті їй належить половина набутого під час шлюбу майна по закону. Іншу половину спадкового майна вона повинна отримати як єдиний спадкоємець після смерті її чоловіка [PERSON] Тому просить задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] повністю. Суд, вивчивши матеріали справи та представлені сторонами доводи та заперечення, вважає, що позов [PERSON] про усунення [PERSON] від прийняття спадщини задоволенню не підлягає. Згідно із ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст..1258 ч.1 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Судом встановлено, що 08.09.2013р. [PERSON] помер у віці 77 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СР № 220878, виданим відділом ДРАЦС по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Згідно ст..1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця та той з подружжя, який його пережив та батьки. В судовому засіданні встановлено, що дітей [PERSON] не мав, живих батьків також і єдиним спадкоємцем померлого є його дружина [PERSON], яка проживала спільно з ним і перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі до самої його смерті. Кожна наступна черга спадкоємців за законом, як це вказано у ст..1258 ч.2 ЦК України, одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Враховуючи, що [PERSON] за життя заповіту на ім'я [PERSON] не склав, а в родинних відносинах вони також не перебували, то [PERSON] не входить до жодної черги спадкування і, як наслідок, не може закликатися до спадкування після смерті [PERSON] Жодною із статей глави 86 «Спадкування за законом» ЦК України не передбачено спадкування [PERSON] після смерті його дядька [PERSON] при наявності живої дружини спадкодавця. Відповідно до вимог ст..1224 ч.5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. У відповідності до п.4 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення зумовлює повязані зі спадкуванням права та обовязки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України. Відповідно до ст..1259 ч.2 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона тривалий час опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Нормами ЦК України та роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Як вбачається з фактичних обставин справи, спадкодавець [PERSON] не перебував у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги ні від дружини [PERSON], ні від інших осіб. Таким чином, для задоволення позовних вимог за первісним позовом про усунення [PERSON] від права на спадкування відсутня сукупність необхідних обставин, сукупність передумов, для усунення від права на спадкування. Сторона позивача за первісним позовом не надала суду жодного з доказів про наявність сукупності вказаних вище факторів для усунення відповідача від спадкування. В судовому засіданні встановлено, що позивач за первинним позовом [PERSON] не може виступати спадкоємцем за законом. Судом встановлено, що він не опікувався ні тривалий час, ні навіть короткочасно, за [PERSON] З показань самого позивача [PERSON] витікає, що все опікування з його особисто сторони зводилося до рідких відвідувань померлого за місцем його проживання та випадку, коли його мати [PERSON] короткий період часу перебувала з ним у лікарні, що вона сама ствердила в судовому засіданні. Показання позивача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що [PERSON], нібито, був недоглянутий, хворів, потребував сторонньої допомоги, на думку суду, не витримують жодної критики. Позивачем за первинним позовом не представлено суду жодного з достовірних та беззаперечних доказів з цього приводу. Навпаки, судом в судовому засіданні встановлено, що покійний [PERSON] зловживав спиртними напоями, останнім часом свого життя не займався корисною працею. Про це пояснила сама [PERSON], законний представник позивача. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в своїх показаннях пояснили суду, що [PERSON] до останнього свого часу пересувався самостійно, усвідомлював себе та оточуючих, ходив у магазин, купував горілку, вів себе самостійно і сторонньої допомоги не потребував. За ним доглядала його дружина [PERSON], яка обходила його і готувала йому їжу, доглядала за господарством. Позивач [PERSON], за їх показами, ніколи не навідувався до померлого [PERSON] при його житті. Судом встановлено також, що дружина покійного [PERSON] [PERSON] - 02.01.1930р. народження, тобто вона старше чоловіка на 5років. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] дітей не мало, але проживали разом весь період шлюбу. Станом на 2009р., тобто на час, коли за твердженням позивача [PERSON] почав потребувати допомоги, [PERSON] було майже 80 років, а [PERSON] 75 років, і суд погоджується з твердженням представника [PERSON] - [PERSON], що їй було важко обслуговувати сім'ю на тому рівні, на якому це могло робитись 30 чи 40, чи 50 років тому. Але, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] все одно готувала їжу і прала, прибирала, займалась господарством і піклувалась про свого нині покійного чоловіка з усіх наявних в сил і можливостей. Все це витікає як із показань свідків, так і з пояснень самого позивача [PERSON] та його законних представників. Суд прийшов до висновку, що зловживання спиртними напоями жодним чином не позначилось на можливості [PERSON] самостійно себе обслуговувати, ходити, їсти, сприймати оточуючу дійсність та обстановку та не призвело до виникнення у нього потреби у сторонній допомозі, догляді та піклуванні для організації свого повсякденного життя. Тому суд, проаналізувавши викладене, приходить до висновку, що ствердження сторони позивача за первинним позовом про нібито безпорадність [PERSON], є надуманими та не підтвердженими жодним із належних доказів. При цьому суд зазначає, що позивачу [PERSON] та його представникам за довіреністю судом було відмовлено і допити свідків з їхньої сторони, оскільки клопотання про їхній допит було заявлене з порушенням вимог ст..131 ЦПК України. Суд вважає, що навіть у разі усунення [PERSON] від права на спадкування, для [PERSON] це не зумовить жодних пов'язаних зі спадкуванням прав та обов'язків, оскільки він позбавлений права на звернення до суду з таким позовом. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] 0.0. необхідно відмовити повністю. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, то суд приходить до висновку, що він підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що 08.09.2013р. [PERSON] помер у віці 77 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СР № 220878, виданим відділом ДРАЦС по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Згідно з нормами ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, відповідно до ст..1223 ч.2 ЦК України, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Як встановлено судом, при житті [PERSON] заповіту не складав, тому спадкування повинно відбуватися за законом. Судом встановлено, що [PERSON] за життя на праві приватної власності належало певне нерухоме майно, серед якого: · житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою: Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Кривоносівка, вул. Шевченка,13, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2005р., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.02.2005р.; · земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий № [NUMBER] 010040045, розташована за адресою: Черкаська обл.. Золотоніський р-н, с. Кривоносівка, вул. Шевченка, 13, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 417 38 6 від 28.10.2010р.; · земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641га, кадастровий № [NUMBER] 010040046, розташована за адресою: Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Кривоносівка, вул. Шевченка, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 417387 від 28.10.2010р.; · земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469га, розташована на території Кривоносівської сільської ради, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 5-19 від 28.03.2001р. (Копія Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 417386 від 28.10.2010р.). Все вищевказане майно набувалось [PERSON] та її чоловіком [PERSON], за час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі. Цього не заперечує відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представники за довіреністю [PERSON] та [PERSON] Згідно з нормою ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тому до правовідносин, що виникли в 2001р. та пов'язані з набуттям земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469га, розташованої на території Кривоносівської сільської ради і виникненням в зв'язку з цим права спільної власності на дане майно, повинні застосовуватись норми законодавства, діючого на час виникнення зазначених правовідносин, тобто норми Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, а до правовідносин, що виникли в 2005р. та 2010р. та пов'язаних з набуттям будинковолодіння в 2005р. та двох земельних ділянок в 2010р., і виникненням в зв'язку з цим права спільної власності на вказане майно, повинні застосовуватись норми законодавства, чинного на час виникнення зазначених правовідносин, тобто норми Сімейного кодексу України в редакції 2005р. та 2010р. Згідно ст..22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст..60 СК України в редакції 2005р. та 2010р. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому, як визначає суд, до правовідносин, пов'язаних з набуттям права власності на житловий будинок садибного типу в 2005р. та земельну ділянку в 2010р., та визначення в зв'язку з цим їхнього правового режиму мають застосовуватись загальні норми ст.60 СК України. Таким чином суд приходить до висновку, що набуті [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу: житловий будинку садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою: Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Кривоносівка, вул. Шевченка, 13; земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий № [NUMBER] 010040045, розташована за адресою: Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Кривоносівка, вул. Шевченка,13; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641га, кадастровий №.,[NUMBER] 010040046, розташована за адресою: Черкаська обл., Золотоніський р-н, с. Кривоносівка, вул. Шевченка; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469га, розташована на території Кривоносівської сільської ради - належать їм обом на праві спільної сумісної власності в рівних частках. За ст..1223 ч.3 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст..1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд вважає, що на час відкриття спадщини позивач за зустрічним позовом [PERSON] постійно проживала з своїм чоловіком [PERSON], то на підставі ст.ст.1262, 1261, 1268 ЦК України вона фактично прийняла спадщину після його смерті. Також суд враховує, що протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, тобто з 08.09.2013р., вона єдина з можливих спадкоємців звернулась в Золотоніську міську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Таким чином суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], який виявив намір успадкувати його майно та вчинив необхідні для цього дії протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, являється його дружина - [PERSON] і [PERSON] не може претендувати на прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності підлягає до повного задоволення.

Outcome: dismissed