Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що він є інвалідом війни та має право на пільги, визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У звязку з зменшенням надання газу на опалення він, як особа, яка має право на отримання допомоги від виконавчого органу міської ради, як це передбачено ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (допомога інвалідам війни), починаючи з жовтня 2016 року неодноразово як в письмовій так і в усній формі звертався до виконавчого комітету Кролевецької міської ради з проханням надати допомогу в придбанні дров на опалення, а саме: заготувати та привезти йому дрова з сухостійних дерев, які зрізають на вулицях міста. В результаті його звернень у 2016 році між ним та [PERSON] добровільно був укладений договір на здійснення послуг в наданні дров для опалення, [PERSON] пообіцяв та дав вказівку [PERSON] завезти йому ([PERSON]О.) 5-6 кубометрів сухих дров з дерев твердих порід. Строк дії укладеного договору до закінчення 2016 року. Так, дійсно за вказівкою [PERSON] 27 грудня 2016 року працівниками МКП «Ремдільниця» до його подвіря було привезено 0,75 кубометрів сирого клену, і він сказав забрати сирі дрова назад, оскільки вони непридатні для опалення. Сухі дрова твердих порід в порушення умов укладеного договору йому завезені так і не були. В подальшому він неодноразово звертався до голови Кролевецької міської ради [PERSON] з вищевказаного питання Так, листом від 22 лютого 2017 року виконавчий комітет Кролевецької міської ради повідомив його, що МКП «Ремдільниця» будуть проведені роботи по видаленню дерев в м. Кролевець та рекомендував звернутись до МКП «Ремдільниця»; листом від 11.07.2017 року виконавчий комітет Кролевецької міської ради повідомив, що йому ([PERSON]О.) надається пільга на природній газ, а надання додаткових пільг законодавством не передбачено. Оскільки дрова, які були б придатні для опалення, йому завезено так і не було, 19 жовтня 2017 року він звернувся до начальника МКП «Ремдільниця» [PERSON] з заявою, в якій зазначив, що розпорядження голови міськради щодо завезення дров ним ([PERSON]А.) не виконано та просив завезти йому дрова. Однак, листом від 07.11.2017 року у наданні вказаних послуг йому було відмовлено та повідомлено, що підприємство може продати сирі дрова за ціною 210 грн. за 1 с/м. В жовтні 2017 року до його помешкання було знову завезено сирі пеньки дерев, які також були непридатні для опалення, і він сказав [PERSON] забрати їх назад. Таким чином, в порушення умов договору на здійснення послуг в наданні дров на опалення, укладеного між ним та [PERSON], йому не були привезені сухі дрова твердих порід для опалення. У звязку з неправомірними діями відповідачів від зазнав душевних переживань та переніс нервовий стрес, тяжко хворів, а тому змушений був постійно лікуватись в лікарнях району, області та м.Києва, витрачати значні кошти на придбання ліків, які йому не допомагали. Вважає, що діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 7500 грн, оскільки він зазнав душевних страждань, насмішок, була принижена його честь та гідність, у звязку з хвилюванням мав захворювання нервової системи, стан його здоровя погіршився і він був змушений постійно лікуватись в лікарнях району, області та м.Києва, народних цілителів, на послуги яких витрачав значні кошти, а також майнова шкода, яку він оцінює в 3500 грн, оскільки погіршився стан його здоровя і він змушений був лікуватись в обласній лікарні, обласному госпіталі, витрачати значні кошти на придбання ліків, оплату послуг народних цілителів, проїзд до медичних закладів, харчування та інше. Враховуючи викладене вище, позивач, посилаючись на ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його, [PERSON], користь 3500 грн. майнової шкоди та 7500 грн. моральної шкоди, а також зобовязати відповідачів вибачитись перед ним при свідках за приниження його честі та гідності. Відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позов (а.с.34-37), в якому останній заперечував проти позовної заяви, вважаючи її необгрунтованою та безпідставною. Позивач звертався до Кролевецької міської ради та її виконавчого комітету з питання надання допомоги у вигляді завезення дров для опалення житлового будинку міським комунальним підприємством Ремдільниця, начальником якого є [PERSON] Заява надійшла на адресу виконавчого комітету Кролевецької міської ради, зареєстрована через його вхідну кореспонденцію, була розглянута посадовими особами з відповідними повноваженнями, і надана відповідь з обгрунтуванням відмови. Він, як фізична особа, до якої подано позов, будь-якої шкоди позивачу не спричиняв. Відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позов (а.с.49-50), в якому останній заперечував проти позовної заяви, вважаючи її необгрунтованою та безпідставною. Позивач звертався до МКП Ремдільниця з заявою про надання допомоги шляхом завезення сухих порубаних дров на його подвіря. Підприємство своєчасно надало [PERSON] відповідь, в якій розяснило, що сухі порубані дрова, які знаходяться на території бази підприємства поцінені та заготовлені для потреб підприємства, за потреби підприємство може продати сирі не рубані дерева (дрова) не твердих порід, а також надати платні послуги по доставці вантажу. Він, як фізична особа, шкоди [PERSON] не завдавав, неправомірні рішення та дії не вчиняв. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзиви відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.69), в якій останній зазначив, що відповідачами були порушені умови укладеного договору. Співвідповідачем виконавчим комітетом Кролевецької міської ради до суду подано відзив на позов (а.с.110-113), у якому виконком зазначає, що позивач звертався до Кролевецької міської ради та її виконавчого комітету з питання надання допомоги у вигляді завезення дров для опалення житлового будинку міським комунальним підприємством Ремдільниця, начальником якого є [PERSON], вважаючи, що завезення дров є обовязком органу місцевого самоврядування та комунального підприємства. Заява була розглянута на засіданні комісії, яка відмовила в її задоволенні з відповідним обгрунтуванням. В своїй заяві [PERSON] посилався на ст. 34 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні. Однак зазначеною статтею Закону не передбачено обовязку обєднаної територіальної громади забезпечувати громадян дровами, крім того МКП Ремдільниця є комунальним підприємством, що здійснює благоустрій населених пунктів Кролевецької міської ради (обєднаної територіальної громади), у тому числі видалення дерев. Підприємство не зобовязане забезпечувати громадян дровами, при цьому обробляти пиляні дерева та кущі, сушити їх та завозити на подвіря громадянам. Крім того, [PERSON], як особа, прирівняна до інваліда війни, користується відповідною пільгою на природний газ для опалення свого житлового будинку, тобто заходи щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов позивача забезпечено управлінням соціального захисту населення Кролевецької РДА. Вважає, що виконавчий комітет Кролевецької міської ради не завдавав шкоди позивачу, неправомірні рішення не приймав, дії (бездіяльність), які б порушували його права та обовязки, не вчиняв, а тому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Під час розгляду справи позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, з підстав, викладених в ньому, при цьому вона наголошували, що [PERSON] та [PERSON] не були виконані умови договору щодо завезення позивачу твердого палива для опалення будинку, чим останньому завдано майнову та моральну шкоду, яку вони, просять стягнути з відповідачів солідарно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували, з підстав, викладених у своїх відзивах на позов. Представник співвідповідача виконавчого комітету Кролевецької міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. [PERSON], як представник співвідповідача міського комунального підприємства «Ремдільниця», проти позову заперечував. Допитаний в порядку ст. 92 ЦПК України в судовому засіданні 14 травня 2018 року в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Кролевецької міської ради з проханням надати допомогу в придбанні дров на опалення будинку, а саме привезти йому дрова з сухостійних дерев, які видаляються на вулицях міста міським комунальним підприємством «Ремдільниця», при цьому він посилався на ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та стверджував, що надання вказаної допомоги є обовязком виконавчого органу. Оскільки, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено обовязку виконавчого органу міськради забезпечувати громадян дровами, він вирішив надати таку допомогу самостійно за власні кошти. Оскільки МКП «Ремдільниця» за потреби займається реалізацією дров та надає платні послуги по їх доставці, він особисто як громадянин звернувся до начальника даного підприємства [PERSON] з проханням завезти [PERSON] дров. Також він повідомив, що кошти за дрова та надані послуги будуть сплачені ним, [PERSON], особисто та попросив надати йому рахунок для їх сплати після завезення дров. МКП «Ремдільниця» були завезені дрова [PERSON], однак останнього не влаштувала їх якість і він відмовився забирати дрова. Будь-яких договорів він з [PERSON] не заключав. Допитаний в порядку ст. 92 ЦПК України в судовому засіданні 14 травня 2018 року в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що до нього як до начальника МКП «Ремдільниця», звернувся [PERSON] з проханням завезти [PERSON] дров, при цьому він повідомив, що оплата за здійснені послуги буде проведена ним особисто як громадянином, для чого попросив надати йому рахунок. Оскільки підприємство за потреби реалізовує сирі не рубані дрова не твердих порід та надає платні послуги по доставці, він погодився. В подальшому дрова були завезені до двору [PERSON], однак останнього не влаштувала їх якість і він відмовився їх забирати. Після чого дрова були відвезені на склад підприємства. Будь-яких договорів він з [PERSON] не заключав. 12 березня 2018 року в судовому засіданні задоволено клопотання позивача в частині долучення до матеріалів справи заяв під назвою Докази та Висновок та доданих до них документів, в тому числі медичного характеру (а.с.18-33), однак вимоги, викладені в заяві Докази, щодо збільшення позовних вимог не відповідають положенням ч.5 ст.49 ЦПК України. Задоволено клопотання відповідача [PERSON], до матеріалів справи долучено лист УСЗН Кролевецької РДА від 13.03.20158 року (а.с.48). 16 березня 2018 року до суду надійшла скарга позивача на дії судді, в якій він серед іншого зазначає, що відповідачем по справі є юридична особа виконавчий комітет Кролевецької міської ради (а.с.76-77), яка в судовому засіданні 29.03.2018 року долучена до матеріалів справи та на підставі якої до участі у справі в якості співвідповідачів залучено виконавчий комітет Кролевецької міської ради та міське комунальне підприємство «Ремдільниця». 23 березня 2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи доказів з доданими письмовими доказами (а.с.84-97), які в судовому засіданні 29.03.2018 року долучені до матеріалів справи. 29 березня 2018 року в судовому засіданні задоволено клопотання відповідача [PERSON], до матеріалів справи долучено заяву щодо визнання зловживанням процесуальними правами дій позивача [PERSON] (а.с.99-100), задоволено клопотання позивача, до матеріалів справи долучено заяву про відкладення розгляду справи (а.с.98). 4 квітня 2018 року в судовому засіданні задоволено клопотання позивача, до матеріалів справи долучено заяву позивача про відкладення розгляду справи та надання часу для пошуку захисника (а.с.116). 5 квітня 2018 року до суду надійшла скарга позивача на дії секретаря Кролевецької міської ради (а.с.122), яку в судовому засіданні 13.04.2018 року долучено до матеріалів справи. 6 квітня 2018 року до суду надійшла заява позивача, за змістом якої він підтримує свої позовні вимоги та просить надати час для залучення до участі у справі захисника, яку в судовому засіданні 13.04.2018 року долучено до матеріалів справи. 13 квітня 2018 року до суду надійшла заява позивача про порушення договору та невиконання зобовязань відповідачем (а.с.131), а також заява на обгрунтування позовних вимог, за змістом якої позивач збільшує позовні вимоги (а.с.132-133), що не відповідає положенням ч.5 ст.49 ЦПК України. Вказані заяви в судовому засіданні 13.04.2018 року долучено до матеріалів справи. 19 квітня 2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с.145), яка приєднана до матеріалів справи. 20 квітня 2018 року до суду надійшли заяви позивача (а.с.147, 148), які в судовому засіданні 20.04.2018 року долучено до матеріалів справи. 25 квітня 2018 року до суду надійшла заява позивача (а.с.161), яку в судовому засіданні 25.04.2018 року долучено до матеріалів справи; надійшла заява позивача про надання додаткового часу для ознайомлення з матеріалами справи (а.с.162), яку в судовому засіданні 25.04.2018 року долучено до матеріалів справи. 11 травня 2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] (а.с.174-177) про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та обовязками, яку в судовому засіданні 14.05.2018 року долучено до матеріалів справи. 14 травня 2018 року до суду надійшли заяви позивача та його представника [PERSON] щодо зобовязання відповідачів припинити зловживання процесуальними правами (а.с.172, 173), які в судовому засіданні 14.05.2018 року долучено до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши відзиви відповідачів [PERSON], [PERSON], відповідь на відзиви позивача, відзив співвідповідача виконавчого комітету Кролевецької міської ради, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] має статус інваліда війни 2 групи та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Є №115872 (а.с.10). Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги, серед іншого, 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Кролевецької РДА як інвалід війни ІІ групи та користується пільгами у розмірі 100 % відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, зокрема, на оплату за користування житлово-комунальними послугами, в тому числі природним газом для індивідуального опалення свого житлового приміщення (а.с.48). Листом від 22.02.2017 року виконавчий комітет Кролевецької міської ради повідомив позивача, що рішенням виконавчого комітету від 16.02.2017 року №278 МКП «Ремдільниця» дозволено видалення вязу по вул. Лесі Українки, 75 та двох вязів по вул. Франка, 25 в м. Кролевець, роботи по видаленню яких будуть проведені згідно з чергою, та за більш детальною інформацією йому рекомендовано звернутись до МКП «Ремдільниця» (начальник [PERSON]А.) (а.с.5). За змістом пояснень [PERSON] зазначена інформація надавалася [PERSON] у зв?язку з виконанням ним функцій громадського інспектора з благоустрою. 4 липня 2017 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Кролевецької міської ради з заявою, в якій просив надати допомогу в придбанні 5 м.куб. дров для опалення будинку (а.с.6). Листом від 11.07.2017 року виконавчий комітет Кролевецької міської ради повідомив позивача, що оскільки житловий будинок, в якому він проживає [INFO] опалюється індивідуальним газовим опаленням, йому щороку, як особі, прирівняній до інваліда війни, надається пільга на природній газ, а надання додаткових пільг на інші види палива додатково до вже наданої пільги чинним законодавством не передбачено (а.с.7). 19 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до начальника МКП «Ремдільниця» [PERSON] з заявою, в якій наполягав, щоб в найкоротший термін йому були завезені сухі дрова (а.с.8). Листом від 07.11.2018 року МКП «Ремдільниця» повідомило позивача, що сухі порубані дрова, які знаходяться на території бази підприємства, поцінені та заготовлені для потреб підприємства, за потреби підприємство може продати сирі не рубані дрова за ціною 210 грн. за 1 с/м, а також надати платні послуги по доставці (а.с.9). 23 листопада 2017 року на засіданні постійної комісії Кролевецької міської ради з питань будівництва, промисловості, житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту, звязку, розвитку підприємництва, інвестиційної та зовнішньоекономічної діяльності, управління комунальною власністю була розглянута скарга [PERSON] на дії голови міської ради [PERSON], начальника МКП Ремдільниця [PERSON] щодо завезення дров, в задоволенні скарги вирішено відмовити, оскільки зі слів [PERSON] на його прохання у 2016 році дрова були завезені комунальним підприємством, але наявні претензії щодо якості дров. У МКП Ремдільниця відсутня можливість сушити дрова. Також підприємство не займається діяльністю по заготівлі та реалізації лісоматеріалів населенню, а здійснює видалення аварійних дерев. В свою чергу Кролевецька міська рада не здійснює забезпечення населення міста твердим паливом (дровами). Крім того, скаржник, як інвалід ІІ групи, відповідно до Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту користується пільгами на використання природного газу в розмірі 100%, що вбачається з протоколу засідання комісії №8 від 23.11.2017 року (а.с.85-87). Згідно ч.2 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~від 21 жовтня 1995 р. № 848\~(в редакції постанови Кабінету Міністрів України\~від 27 квітня 2018 р. № 329) право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках). Житлова субсидія на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначається у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення. Якщо для опалення житлового приміщення (будинку) одночасно використовується теплова енергія та/або природний газ, та/або електрична енергія, соціальні нормативи для опалення (теплопостачання) приміщення (будинку) під час розрахунку житлової субсидії застосовуються тільки на одну комунальну послугу. З викладеного вбачається, що позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, реалізував своє право, передбачене ст.13 Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та отримав 100-процентну знижку плати за користування природним газом, а отримання пільг на придбання твердого пічного побутового палива в даному випадку не передбачено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, що підтвержується повідомленням управління соціального захисту населення Кролевецької районної адміністрації (а.с. 48) Як на підставу своїх позовних вимог, позивач, серед іншого, посилається на невиконання виконавчим комітетом Кролевецької міської ради Сумської області вимог ст.34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, оскільки він має право на отримання допомоги як інвалід війни, зокрема має право на отримання послуг у вигляді надання виконавчим комітетом Кролевецької міської ради твердого палива для опалення власного будинку. Згідно п.2 п.а) ч. 1 ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження - вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги інвалідам, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, інвалідам з дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва. За змістом даної норми Закону до відання виконавчих органів міських рад належать вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги серед інших і інвалідам у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва. Позивач за змістом позову та його пояснень в судовому засіданні звертався до виконавчого комітету Кролевецької міської ради та просив надати допомогу в придбанні 5 м.куб. дров для опалення будинку, що не відноситься до відання власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів міських рад за змістом п.2 п. а) ч. 1 ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні. Підпунктом 2 п. «б» ч.1 ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов інвалідів, ветеранів війни та праці, громадян, реабілітованих як жертви політичних репресій, військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, сімей, які втратили годувальника, багатодітних сімей, громадян похилого віку, які потребують обслуговування вдома, до влаштування в будинки інвалідів і громадян похилого віку, які мають потребу в цьому, дітей, що залишились без піклування батьків, на виховання в сім'ї громадян. Згідно даної норми Закону до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані повноваження серед іншого щодо забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов інвалідів. Позивач за змістом позову та його пояснень в судовому засіданні звертався до виконавчого комітету Кролевецької міської ради та просив надати допомогу в придбанні 5 м.куб. дров для опалення будинку, що на розсуд суду не відноситься до забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення матеріально-побутових умов інвалідів. Згідно ст. 1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад. Доказів делегування повноважень виконавчому комітету Кролевецької міської ради за змістом п 2 п. «б» ч.1 ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні позивачем не надано. Позивачеві управлінням соціального захисту населення Кролевецької РДА Сумської області надано 100-процентну знижку плати за користування природним газом (а.с. 48). Позивач не звертався до суду з позовом про захист його прав та не виконання вимог ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні при проведенні ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів в межах програми «Теплий дім» відповідно до заяви, з якою він звертався до виконавчого комітету 25.10.2017 року (а.с.25), та не звертався до суду з позовом про захист його прав та не виконання вимог ст. 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні при поданні допомоги у будівництві індивідуального жилого будинку, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва та при забезпеченні здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов, а суд за змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи, не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог. За змістом позову, наданих усних та письмових пояснень позивача та його заяв до суду позивач акцентує, наголошує та постійно звертає увагу на невиконання умов договору відповідачем , не виконання зобовязань за договором та посилається як на підставу своїх вимог щодо обраного способу захисту, та стягнення матеріальної і моральної шкоди, що підтвердив у судовому засіданні та в судових дебатах представник позивача. Детально проаналізувавши доводи позивача та його представника щодо невиконання [PERSON] та [PERSON] умов договору, предметом якого було надання позивачу якісного твердого палива для опалення будинку, слід зазначити наступне. Під час розгляду справи судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], з показань яких судом встановлено, що у звязку з неодноразовими зверненнями позивача до [PERSON] як голови Кролевецької міської ради з питання надання дров на опалення будинку, останній особисто вирішив надати допомогу в придбанні та завезенні дров на опалення будинку, та повідомив, що дрова будуть привезені міським комунальним підприємством «Ремдільниця». Оплату послуг вони не обумовлювали, оскільки [PERSON] вирішив надати вищевказану допомогу за власні кошти, що, як вважає суд, не виходить за межі Закону України «Про благодійництво та благодійні організації». В подальшому на замовлення [PERSON] міським комунальним підприємством «Ремдільниця», начальником якого є [PERSON], до помешкання позивача були привезені дрова, однак їх якість не влаштовувала [PERSON] і він відмовився забирати дрова. За змістом письмових пояснень позивача до суду останній не заперечує факту завезення 27 грудня 2016 року та в жовтні 2017 року до його двору дров, від яких він відмовився (а.с.19) З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, пояснення свідків об'єктивно підтверджуються і не суперечать письмовим поясненням позивача (а.с.19) іншим доказам, зокрема протоколу № 8 від 23 листопада 2017 року засідання постійної комісії Кролевецької міської ради з питань будівництва, промисловості, житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту, звязку, розвитку підприємництва, інвестиційної та зовнішньоекономічної діяльності, управління комунальною власністю, згідно якого дрова були завезені (а.с. 85-87). Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як на підставу своїх вимог позивач та його представник посилались на невиконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] умов договору, укладеного між позивачем та [PERSON], щодо завезення позивачу сухих дров. У звязку з неправомірними діями відповідачів погіршився стан здоровя позивача, він змушений був лікуватись за місцем проживання в м.Кролевець, їздити на лікування в м.Суми, м. Київ, витрачати значні кошти на лікування, придбання ліків та проїзд, оплату послуг народних цілителів. З такими доводами позивача та його представника суд не може погодитись, виходячи з наступного. Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. У частині першій ст. 206 ЦК України зазначено про те, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Виходячи з вищезазначених норм закону та змісту позовних вимог [PERSON] в тій частині, що угода між ним та [PERSON] укладалась як між двома фізичними особами, вартість цієї послуги при цьому не визначалась, зазначений договір з позиції позивача міг бути укладеним в усній формі. Однак, така позиція позивача спростовується матеріалами позову та вищезазначеними обставинами справи, з яких вбачається, що [PERSON] звертався до [PERSON] як до голови Кролевецької міської ради за місцезнаходженням юридичної особи, а не до [PERSON] як фізичної особи за місцем його проживання. Крім цього, судом враховується, що згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однак, як вбачається з пояснень сторін під час розгляду справи між ними фактично не було досягнуто домовленості по всім істотним умовам договору. А саме: - конкретно не було обумовлено, хто є виконавцем укладеного договору, безпосередньо [PERSON] як фізична особа чи виконавчий комітет Кролевецької міської ради як юридична особа; - між сторонами також не було обумовлено питання щодо якості дров, які було необхідно завозити, конкретна дата та час завезення; - позивачем не зазначено у позові і не надано будь-яких доказів того, що була досягнута домовленість про відповідальність за неналежне виконання умов договору чи його невиконання, в тому числі про відшкодування майнової шкоди, збитків чи моральної шкоди, хоча сам позивач вважає обгрунтованими свої вимоги у звязку з тим, що йому заподіяно майнову та моральну шкоду та наполягає їх відшкодуванні. Оскільки, між сторонами не було досягнуто домовленості по всіх істотних умовах договору, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для твердження про те, що в даному випадку мало місце укладення договору. За змістом ч. 2 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Доказів того, що між [PERSON] та виконавчим комітетом Кроловецької міської ради укладався договір, який відповідає вимогам ч. 2 ст.208 ЦК України, суду не надано. Крім того, суд вважає, що якби між сторонами [PERSON] та [PERSON] вчинявся правочини предметом якого були дрова та послуги по їх завезенню, то даний правочин неможливо було б виконати у момент його вчинення. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізовуючи своє право на судовий захист, позивач посилається на вимоги ст. 1166 ЦК України, яка регулює порядок відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. З наведеного вбачається, що для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Тобто, для всіх випадків відшкодування шкоди (якщо інше не передбачено законом), законодавець визначає обовязкову наявність чотирьох підстав, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2014 року (№ 6-183цс14) зазначив, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Однак позивачем всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не доведено факт заподіяння шкоди відповідачами [PERSON] та [PERSON] чи виконавчим комітетом Кролевецької міської ради, міським комунальним підприємством «Ремдільниця» та її розмір 3500 грн. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення майнової шкоди в сумі 3500 грн., яка охоплює витрати на лікування та проїзд до медичних закладів, не підлягає задоволенню. Так, відсутні будь-які докази заподіяння відповідачами майнової шкоди позивачу, зокрема наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Не знайшли в ході судового розгляду свого підтвердження і доводи позивача про те, що із-за будь-яких неправомірних дій відповідачів погіршився стан його здоровя, що призвело до необхідності придбання ліків та поїздок до медичних закладів чи лікарів. Надана позивачем медична документація: виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, копія виписки з історії хвороби №169, копія довідки Кролевецької ЦРЛ від 25.10.2017 року (а.с.31, 32, 33) судом не може бути взята до уваги, оскільки позивачем не доведено, що саме неправомірні дії відповідачів призвели до того, що він має ряд захворювань, та не доведено, що через неправомірні дії відповідачів він знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні з 11.01.2016 р. по 20.01.2016 р. та хірургічному відділенні Кролевецької ЦРЛ з 11.10.2012 р. по 25.10.2017 р. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення майнової шкоди в сумі 3500 грн. не підлягає задоволенню. Стосовно відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, серед іншого, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 09.11.2016р. у справі 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правила ст. 1167 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Згідно з п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 3 вказаної Постанови судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, Таким чином, в даному випадку предметом доказування є причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність вищевказаних обставин. Позивач як на підставу вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на те, що у звязку з неправомірними діями відповідачів, які виразились у невиконанні умов договору, зловживанні відповідачів, він душевно страждав, була принижена його честь та гідність і як результат захворювання нервової системи, починаючи з 2016 року постійне лікування в лікарні району, обласній лікарні та обласному госпіталі. Однак, на підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.76 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, приниження його честі та гідності саме внаслідок неправомірних дій відповідачів та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Позивач, під час судового розгляду справи не довів ті обставини, на які посилався як на підстави своїх вимог, зокрема наявність причинного зв'язку між його захворюваннями і протиправним діянням відповідачів, тривалість та розмір моральних страждань. Згідно положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 7500 грн. не підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про захист честі та гідності шляхом зобовязання відповідачів вибачитись перед ним, то слід зазначити наступне. Згідно ст.270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на повагу до гідності та честі. У відповідності до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Позивач [PERSON] вважає, що його право на повагу до честі та гідності було порушено діями відповідачів. Як на підставу своїх вимог про зобовязання відповідачів вибачитись, він посилається на те, що протягом тривалого часу відповідачі не виконували умов укладеного договору, ігнорували його постійні звернення щодо виконання умов договору та завезення йому твердого палива, що приносило їм особисте задоволення, чим його морально принижували. В судовому засіданні не встановлено, а позивачем не надано доказів, що відповідачі у будь-який спосіб принижували честь та гідність позивача, а тому суд приходить до висновку, що вимога до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про зобовязання вибачитись задоволенню не підлягає. Під час розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] звертався до [PERSON] як до голови Кролевецької міської ради та [PERSON] як до начальника МКП Ремдільниця і свої заяви щодо вирішення питання по завезенню дров (а.с. 6,8) адресував на імя голови Кролевецької міської ради та начальника МКП Ремдільниця, судом до участі у справі відповідно до ст. 51 ЦПК України в якості співвідповідача було залучено виконавчий комітет Кролевецької міської ради та МКП Ремдільниця, до яких [PERSON] позовних вимог не предявлялось. Сторонам, зокрема позивачеві, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог\~ст.12, 13 ЦПК України\~ позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Позивач взагалі не надав доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Аргументи наведені позивачем щодо підстав задоволення позову є явно необгрунтовані. Судом не встановлено порушення, невизнання та оспорювання прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законих інтересів. Судом не встановлено, що МКП Ремдільниця враховуючи її статутні завдання (а.с. 55-59), допустила порушення прав позивача у звязку з не завезенням твердого палива. Суд не знаходить підстав для визнання неправомірними дій виконавчого комітету Кролевецької міської ради та МКП Ремдільниця і в позові [PERSON] до виконавчого комітету Кролевецької міської ради та МКП Ремдільниця необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом не встановлено підстав для задоволення позову з обгрунтувань на які посилається позивач - невиконання відповідачами договору та невиконання зобовязання за договором. Суд не вбачає підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд вважає, що за змістом ч. 2 ст. 44 ЦПК України дії позивача щодо заявлення завідомо безпідставного відводу представнику позивача, повторного відводу суду, подання скарги на дії судді, заяв про затягування розгляду справи, скарги на дії секретаря міської ради, заяви про зловживання процесуальними правами та подання ряду безпідставних заяв та вчинення інших аналогічних дій, які суд розцінює як такі, що містять ознаки зловживанням процесуальними правами та суперечать завданню цивільного судочинства. Судом встановлено , що розгляд справи неодноразово відкладався 12 березня 2018 року, 13 березня 2018 року, 29 березня 2018 року, 4 квітня 2018 року, 13 квітня 2018 року, 20 квітня 2018 року, 25 квітня 2018 року з різних причин у звязку з ініціативою та позицією позивача, 13 березня 2018 року у звязку з неявкою позивача в судове засідання після перерви, що суд розцінює за змістом п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України як дії, спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи та як зловживання процесуальними правами з боку позивача. Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову. В судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги позивача і саме подання позову є очевидно безпідставними, що суд розцінює як зловживання процесуальними правами з боку позивача. Судом не встановлено підстав для визнання дій відповідачів як зловживання процесуальними правами за змістом заяв позивача та його представника. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та його представник як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до

Outcome: dismissed