Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

25 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову, позивач [PERSON] посилався на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 1992 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначив, що у 2006 році між ним та відповідачем було досягнуто усної безоплатної домовленості про наймання житлового приміщення у вищезазначеному будинку та у тому ж році відповідач був зареєстрований у будинку, однак [PERSON] фактично з 18 грудня 2006 року в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується, є його власником, або користувачем, та проживає в іншому населеному пункті. [PERSON] зазначив в заяві, що на підставі вимог ст. 163 ЖК України, відповідач [PERSON] може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] посилався також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в зв`язку з чим, просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 1992 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Голубівської сільської Ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області Гаврильченко В. Л., зареєстрованого в реєстрі за № 87, наданого суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Відповідно до Розпорядження голови Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Нездійминога О. М. № 3 від 02 лютого 2016 року "Про перейменування вулиць в населених пунктах Голубівської сільської ради", виданого на виконання Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", вулицю Кірова в с. Голубівка перейменовано на вул. Українська (а.с. 12). У вищезазначеному домоволодінні зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , його дружина - [PERSON] , [INFO] та - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1784 від 19 вересня 2018 року (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 18 грудня 2006 року зареєстрований в житловому приміщенні, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області № 1084/2 від 06 листопада 2018 року (а.с. 14). Згідно акта про підтвердження проживання у с. Голубівка складеного 19 вересня 2018 року комісією у складі депутата Голубівської сільської ради та сусідів, з 18 грудня 2006 року [PERSON] не проживає в жилому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11), що також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1807 від 21 вересня 2018 року (а.с. 8). Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Згідно до ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі, з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який укладається, визначати права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови договору. Незважаючи на те, що договір найму жилого приміщення між [PERSON] і [PERSON] не реєструвався у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично був укладений договір найму спірного жилого приміщення, без зазначенням строку та безоплатний. На підставі вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача та членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою пунктами 1 і 5 частини третьої і частини четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] , як наймач житлового приміщення, з 2006 року (тобто понад шість місяців) не користується жилим приміщенням без поважних причин, не надав суду доказів наявності в нього поважних причин, що перешкоджали йому користуватися житлом, він може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, у зв`язку з чим, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80грн. В зв`язку з вищенаведеним,

Outcome: approved