Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про звільнення майна з-під арешту, у тому числі 1/5 частину квартири [ADDRESS], що у м. Харкові, що належить на праві власності позивачу, накладеного Постановою Київського відділу державної виконавчої служби від 13.11.2003 року, та від 27.12.2007 року, відповідно до повідомлення №6816 від 28.11.2003 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на ті обставини, що у листопаді 2016 року на підставі листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №8409 від 02.11.16 року йому стало відомо, що на все його майно в т.ч. 1/5 частку квартири [ADDRESS], що у м. Харкові відповідачем накладено арешт Постановою від 13.11.2003 року та від 27.12.2007 року на підставі повідомлення № 6816 від 28.11.2003 року. У 2003 році Позивач був неповнолітнім, у цивільно-правові відносини не вступав, хто є кредитором за вказаним провадженням, на яку суму боргу і на якій підставі позивач не знає, так як на цей час минуло більше 13 років і ніхто до нього з вимогою сплатити борг не звертався. Позивач звернувся до відповідача із запитом стосовно виконавчого провадження за яким на все його майно накладено арешт. Листом №19682 від 14.11.2016 року відповідач повідомив, що вказане виконавче провадження закінчено, а матеріали виконавчого провадження знищені у зв'язку зі спливом терміну зберігання у відповідності до вимог діючого законодавства України. Відповідач після закінчення вказаного виконавчого провадження, знищення документів у порушення діючого законодавства України арешт з майна позивача не зняв. Крім того, [PERSON] вважає, що факт закінчення виконавчого провадження свідчить про відсутність заборгованості. Відповідач не може повідомити про стягувача за вказаним виконавчим провадженням, оскільки відсутні (знищені) постанови виконавчого провадження про накладення арешту, постанова про закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з відсутністю будь-яких матеріалів виконавчого провадження, позивач не може оскаржити бездіяльність виконавчої служби у спосіб, передбачений адміністративним законодавством, крім того КАСУ набрав законної сили у 2005 році, а підстави для накладення арешту згідно вказаного листа виникли у 2003 році. Київський ВДВС не може зняти арешт з майна у зв'язку з повною відсутністю матеріалів виконавчого провадження (електронному та паперовому вигляді), тому оскаржувати його бездіяльність у адміністративному порядку безпідставно. Наявність арешту порушує права власності позивача, а будь-який інший спосіб (крім позовного провадження) захистити свої права у нього відсутній. Враховуючи викладене позивач просив його вимоги задовольнити та звільнити його майно з-під арешту. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Київського відділудержавної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на 1/5 частку квартири [ADDRESS], що належить позивачу накладено арешт на підставі постанови від 28.11.2003 року, виданої ВДВС Київського району м. Харкова. / а.с 6/ Згідно відповіді КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради за наявними архівними матеріалами реєстрацію права власності на [ADDRESS] станом на 31.12.2012 КП "ХМБТІ" проведено за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.04.1999 року Українським державним науково-дослідним інститутом металів р. №2-99-238. Крім того вказано, що постановою відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції від 13.11.2003 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [INFO] / а.с. 10/ Згідно відповіді Київського ВДВС м. Харкова №19682 від 14.11.2016 року виконавче провадження, за яким накладено арешт на майно позивача, зокрема оскаржувану частину квартири, виявити не вдалося, а матеріали виконавчого провадження знищені у зв'язку зі спливом терміну зберігання у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим можливість ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відсутня. / а.с. 8/ Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] просить поновити його порушене право, оскільки він є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що виконавче провадження, за яким накладено арешт на майно позивача, зокрема оскаржувану частину квартири, не виявлено, матеріали виконавчого провадження знищені у зв'язку зі спливом терміну зберігання, однак у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження, суд приходить до висновку, що даним записом про обтяження порушуються права позивача [PERSON], як власника майна, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved