Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

10 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з позовом в якому просить звільнити з-під арешту все рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладеного Постановою Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 22.08.2014 р. по ВП № 44250052 та Постановою Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 07.08.2013 р. по ВП № 39278092. Мотивує своїх вимоги тим, що в провадженні Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходилися виконавчі провадження про стягнення з боржника [PERSON] грошових коштів в сумі 2769056,63 грн. Постановою Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ від 22.08.2014 року ВП №44250052 (реєстраційний № обтяження 14505232) та Постановою Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ від 07.08.2013 року ВП №39278092 (реєстраційний № обтяження 13844581) накладено арешт на все майно боржника. Вищевказані виконавчі провадження були відкриті на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2012 року по справі №1522/4284/12 про стягнення з поручителів заборгованості за договором кредиту №2580/ОР від 08.11.2007 року. В подальшому 26.12.2013 року Першим Приморським відділом ДВС ОМУЮ було винесено Постанову, згідно якої по виконавчому провадженню №39278092, згідно п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу. Також, 14.12.2014 року Першим Приморським відділом ДВС ОМУЮ було винесено Постанову, згідно якої по виконавчому провадженню №44250052, згідно п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу. Таким чином, підстави для подальшого існування арештів на все майно, належне позивачу за згаданими виконавчими провадженнями №44250052 та № 39278092 вже не існують. При неодноразовому звернені до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з проханням зняти арешт та розшук майна, [PERSON] отримав відмову, оскільки по виконавчим провадженням №44250052 та № 39278092 були винесені Постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 5 та п. 7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку із наявністю арешту на все майно [PERSON]І, не може реалізувати своє право власності, а тому вимушений звернутися до суду. Провадження у справі відкрито 10 квітня 2017 року. Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року до участі у справі за позовом [PERSON] до Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту з майна в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору залучено публічне акціонерне товариство «Марфін Банк». Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року до участі у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Бумеранг - завод ЖБИ» як правонаступника третьої особи публічного акціонерного товариства «Марфін банк». Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача до суду не з?явився, викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомлено. Третя особа в судове засідання не з?явилась, викликана, суду надано заяву, якою ТОВ «Бумеранг - завод ЖБИ» позов підтримало, посилаючись на те, що жодних майнових претензій у ТОВ «Бумеранг - завод ЖБИ» до [PERSON] не має, а спірний арешт має бути знятий у зв?язку із закінченням виконавчого провадження по стягненню коштів з позивача. Дослідивши матеріали справи та фактичні обставини, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Першому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (правонаступник Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції) знаходилися виконавчі провадження № ВП №44250052 та № ВП № 39278092 про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ПАТ «Марфін Банк», на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2012 року по справі № 1522/4284/12, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонер\-ного товариства «Марфін Банк» суму боргу за договором кредиту в розмірі 4 014 060 (чотири мільйони чотирнадцять тисяч шістдесят) гривень 45 копійок та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонер\-ного товариства "Марфін Банк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1609 гривень 50 копійок, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонер\-ного товариства "Марфін Банк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1609 гривень 50 копійок. 26.12.2013 року виконавче провадження № ВП 39278092 закінчено, а виконавчий документ згідно п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинній та той час) повернуто стягувачеві. 14.12.2014 року виконавче провадження № ВП 44250052 закінчено, а виконавчий документ згідно п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинній та той час) повернуто стягувачеві. Згідно листа Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.08.2016 року №18831 [PERSON] у скасуванні арешту відмовлено, оскільки 26.12.2013 року виконавче провадження № 39278092 та виконавче провадження № 44250052 закінчено, а виконавчий документ згідно п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. Розяснено, що виконавче провадження не можн бути розпочато знову, а тому відсутні підстави для скасування арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту на майно) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника. Таким чином, суд знаходить, що обмеження по відношенню до майна боржника [PERSON], вжиті під час виконавчого провадження, застосовані відповідно до вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дати закінчення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Такі ж положення містить і ч.1 ст. 40 чинного Закону України «Про виконавче провадження». Суд бере до уваги те, що стягувач ТОВ «Бумеранг - завод ЖБИ» не має матеріальних претензій до [PERSON] та не має на меті поновлювати примусове виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2012 року по справі № 1522/4284/12. Тобто на разі будь-які підстави для існування арештів майна боржника, які вжиті державним виконавцем, відсутні. Таким чином, суд вважає не обґрунтованою відмову відповідача у скасуванні спірних арештів, а тому, робить висновок про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє їх.

Outcome: approved