Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

24 червня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3657 грн 44 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 20 червня 2007 року між банком, з одного боку, та [PERSON], з другого боку, було укладено кредитний договір № 005-14032-200607, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 3500 грн на придбання майна, в обмін на зобов'язання відповідачки повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 12% на рік за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,95% на місяць. Крім того, кредитор надав кошти на оплату страхового платежу у розмірі 630 грн. Посилаючись на те, що відповідачка порушила умови кредитного договору та має заборгованість на загальну суму 3657 грн 44 коп., банк звернувся з позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У поданій позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 червня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, був укладений кредитний договір №005-14032-200607 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 Договору, банк надав відповідачці кредит у розмірі 3500 грн на придбання майна. Згідно з п. 2.3 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти у розмірі 12% на рік. Процентна ставка може змінюватись відповідно до умов договору. За змістом п. 2.5 Договору, за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісію у розмірі 1,95% на місяць. На підставі укладеного кредитного договору банком на користь ФОП [PERSON] було сплачено 3500 грн, що підтверджується меморіальним ордером №21031207 від 20 червня 2007 року, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 7). Згідно з розрахунком, заборгованість відповідачки за вищезазначеним договором станом на 15 травня 2015 року становить 3657 грн 44 коп., з яких: 2448 грн 91 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 161 грн 51 коп. - заборгованість за відсотками; 1047 грн 02 коп. - заборгованість за комісіями (а.с. 8-9). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України. Враховуючи те, що відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог банку про стягнення з неї суми заборгованості з підстав порушення умов кредитного договору. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", так як від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, стягується з відповідача на користь держави. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved