Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

19 травня 2021 року [PERSON] звернулася в Роменський міськрайонний суд Сумської області з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, і просить: 1. Ухвалити судове рішення, яким позбавити батьківський прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказала, що у період з 11.12.2015 по 27.03.2018 позивач перебувала у шлюбі із колишнім чоловіком, яким є відповідач. Шлюб був розірваний рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 27.03.2018 у справі № 554/465/18-ц. Однак фактично шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинилися ще 11 серпня 2016 року, тобто задовго до моменту документального оформлення розірвання шлюбу, що знайшло своє підтвердження та встановлено вищезгаданим рішенням суду про розірвання шлюбу. Будучи на сьомому місяці вагітності позивач зустріла свого нинішнього чоловіка [PERSON] , який пройнявся любов`ю до неї та майбутньої дитини і з яким в подальшому [PERSON] створила сім`ю і зареєструвала шлюб 16 лютого 2019 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 16 лютого 2019 року. З моменту народження дитини саме [PERSON] допомагає позивачу в утриманні та вихованні дитини, вважаючи її своєю, а дитина в свою чергу вважає його своїм татом, відповідно сприймаючи його та саме так звертаючись до нього. Однак, оскільки дитина народилася у попередньому шлюбу, а саме [INFO] , то їй присвоєно прізвище та по батькові попереднього чоловіка. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини [PERSON] [NUMBER] , виданим Київським районним у місті Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 20.10.2016 (копія додається). Позивачем та її нинішнім чоловіком дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між матір`ю, дитиною та вітчимом склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює позивач - мати дитини. Біологічний батько участі в цій сфері життя дитини не бере абсолютно ніякої. Позивач має можливість забезпечувати фізичний, духовний і моральний розвиток та належні умови життя своєї доньки. У цьому позивачці допомагає її нинішній чоловік [PERSON] , якого дитина вважає своїм батьком, а він у свою чергу також має до неї батьківські почуття. Тому, оскільки на даний час позивач перебуває у шлюбі із [PERSON] , який доброзичливо та з теплотою ставиться до [PERSON] , а вона саме його вважає своїм батьком, [PERSON] має бажання та твердий намір у подальшому належним чином документально оформити споріднення з дитиною та бути їй повноцінним батьком, удочеривши її. Між позивачем як матір`ю та її донькою, а також між донькою та вітчимом склалися нормальні доброзичливі сімейні стосунки, непорозумінь не виникає, що підтверджується педагогічною характеристикою, виданою Комунальним закладом «Полтавський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 17 «Школа здоров`я». З цієї характеристики також вбачається, що відповідач жодного разу дитячий садок навіть не відвідував, не говорячи про будь-яку іншу участь у вихованні дитини. В той же час вихованням дитини разом із матір`ю займається [PERSON] , який фактично виконує батьківські обов`язки, проявляє цікавість до розвитку дитини та її виховання у дошкільному навчальному закладі. Згідно листа Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Полтавської міської ради» саме мати дитини відвідує лікаря-педіатра разом із дитиною, вона уклала декларацію на надання дитині медичних послуг, а батько дитини, яким є відповідач, до лікувального закладу із дитиною не звертався та здоров`ям дитини не цікавився. З самого моменту народження [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю - [PERSON] та її нинішнім чоловіком. Спорів щодо місця проживання дитини не виникало, так само як і бажань у відповідача брати участь у вихованні дитини. Місце проживання дитини зареєстровано з матір`ю, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради № 16-18/1165 від 14.02.2017. Починаючи із моменту народження дитини, адже в цей час позивач із відповідачем уже спільно не проживали, [PERSON] почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідав дитину, життям та поведінкою доньки не цікавився, спроб встановити з дитиною будь-який контакт не здійснював, матеріально дитину не забезпечував і не забезпечує. Позивач не зверталася з позовом про стягнення аліментів, оскільки забезпечує дитину разом із нинішнім чоловіком, який фактично став батьком дитині. Біологічного батька як дитина, так і члени сім`ї позивачки вважають абсолютно чужою людиною, а відтак і нічого не потребують від нього і не бажають просити чи вимагати допомоги в утриманні дитини, так само як, наприклад, від інших чужих людей. Притримуються думки, щоб в подальшому житті не було підстав для будь-яких докорів з боку відповідача щодо того, що він утримував дитину, а тому має право просити у неї будь-яких кроків йому назустріч в майбутньому, якщо такі факти матимуть місце. Позивач бажає мати для дитини класичну модель сім`ї, де батьком буде той, хто справді любить дитину, дбає про неї, виховує її, щодня проводить із нею свій вільний час, проживає в одному домі і кого дитина сама вважає своїм батьком. А цією людиною є саме нинішній чоловік - [PERSON] , а не біологічний батько. Крім цього, варто зауважити, що спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина проживає разом із матір`ю. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже п`ятий рік, вона не пам`ятає біологічного батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки його не бачила. Більше того, як було зазначено, дитина вважає своїм татом нинішнього чоловіка позивачки та звертається до нього відповідно, називаючи татом. Вважає, що позбавлення батьківських прав є необхідним задля захисту інтересів дитини - проживання її у сім`ї з гарним мікрокліматом і атмосферою піклування про дитину, її виховання у дусі поваги до правових та моральних загальнолюдських цінностей. Як уже було зазначено, [PERSON] вважає [PERSON] своїм татом, і саме так звертається до нього. Та й [PERSON] має бажання і намір всиновити [PERSON] , надавши їй своє прізвище та по-батькові, що також є додатковою причиною і підставою звернення до суду з даним позовом. Залишення ситуації «як є» може в подальшому стати травмуючим фактором для психіки дитини, виникнення стресів і переживань з приводу розбіжностей об`єктивної дійсності з уявленнями про класичну модель сім`ї, що найчастіше має місце в суспільстві. Усупереч вимог статей 18, 27 Конвенції про права дитини, статей 150, 152 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», [PERSON] без будь - яких причин об`єктивних причин самоусунувся від виконання покладених на нього законом обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки, піклування про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що являється підставою для позбавлення батьківських прав. 1 червня 2021 року суд відкрив провадження у справі і 25 червня 2021 року закінчив підготовче провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула причини неявки не повідомила. Представник позивача [PERSON] до суду не прибув надав суду клопотання в якому просив провести судове засідання без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій вказав, що він повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення. Також вказав що не заперечує проти розгляду справи без його участі. Третя особа Служба у справах дітей в особі виконавчого комітету Шевченківської районної в місті Полтаві ради, явку представника в судове засідання не забезпечила. В підготовче судове засідання від представника надходила заява про розгляд справи без їх участі, але до заяви довіреності представника не надано. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] В свідоцтві про народження її батьками вказані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Вказані обставини підтверджені копією свідоцтва про народження. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено і шлюб розірвано. При цьому в мотивувальній частині рішення суд вказав, що сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2016 року. Також у рішенні вказано, що дитина буде проживати з матір`ю. 16 лютого 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . Та обставина, що [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON] підтверджена довідкою про реєстрацію місця проживання. В декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , в графі 1.12. - довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом (для осіб віком від 14 до 18 років обов`язково зазначається один з батьків), вказаний [PERSON] . Датою подання декларації вказано 18.04.2018. З довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Полтавської міської ради», яка видана 14 квітня 2021 року, вказано, що під наглядом АЗПСМ № 10 пенрбуваэ [PERSON] , 2016 р.н., має декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з лікарем педіатром [PERSON] від 07.10.2020 р. Письмових звернень батька [PERSON] стосовно стану здоров'1я дитини в лікувальному закладі не зареєстровано. На прийом до лікаря педіатра з дитиною зверталась мати [PERSON] . В довідці № 01-24/17, яка складена 8 квітня 2021 року, вказано, що [PERSON] відвідує КЗ «Полтавський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 17 «Школа здоров`я» з вересня 2018 року по теперішній час. Вихованням [PERSON] займаються мати - [PERSON] та відчим - [PERSON] . Вони приводять дівчину у садочок та забирають її. Відчим - [PERSON] , як і мама цікавиться питаннями розвитку дівчинки, поробками, які [PERSON] робила на занятті. У вихователя розпитує як пройшов день у садочку… [PERSON] батько дитини - [PERSON] , до садочку не приходить, участі у вихованні доньки не приймає. Дослідивши матеріали зібрані у справі суд дійшов висновку що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо належного виконання батьківських обов`язків, утримання дітей та позбавлення батьківських прав. Відповідно ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно вимог п.2) ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З абз. 4 ч. 3 ст. 55 Закону України "Про освіту" вбачається, що батьки здобувачів освіти зобов`язані дбати про фізичне і психічне здоров`я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За встановлених обставин, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Вирішуючи спір, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач дійсно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і таке ухилення є винним, оскільки на підтвердження заявлених вимог, позивач надав лише два докази - довідку з дошкільного начального закладу та довідку з лікарні. Надані позивачем довідки підтверджують ту обставину, що батько дитини не відвідував дошкільний заклад з часу вступу до нього [PERSON] і не звертався в письмовій формі до медичного закладу стосовно стану здоров`я дитини. Проте дані довідки не можна вважати достатнім доказом для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки вказана в них інформація не доводить винного ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Також суд вважає що таких довідок явно не достатньо, для позбавлення особи батьківських прав. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог позивач не надав і не вказав обставин які можуть об`єктивно підтверджувати ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Позивач у позовній заяві просила викликати і допитати в судому засіданні свідків, але ні в підготовчому ні в судому засіданні дане клопотання суду не заявила і не підтримала, а суд переконаний що питання щодо необхідності таких доказів як допит свідка має вирішуватися в ході підготовчого засідання, за клопотанням сторони зі з`ясуванням доцільності виклику та допиту свідків з огляду на що суд даних свідків для допиту не викликав. Також позивач не надав висновок органу опіки та піклування про можливість і доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач заявляв клопотання про те, щоб суд, в порядку підготовки справи до розгляду, вирішив питання про витребування від третьої особи письмового висновку про можливість позбавлення батьківських прав відносно дітей. Проте суд при відкритті провадження відмовив у задоволення цього клопотання, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що самостійно не може отримати такий висновок і надати його суду. Також, всупереч вимог ч. 2 ст. 84 ЦПК України, позивач не вказав, підстав з яких він вважає що даний доказ має надати саме служба у справах дітей. Крім цього третя особа у справі - служба у справах дітей, а висновок має бути від органу опіки та піклування. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Проте встановлених обставин недостатньо для висновку про умисне невиконання батьківських обов`язків. Вирішуючи спір суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Проте даних що до [PERSON] взагалі вживалися будь-які заходи впливу, пов`язані з неналежним виконанням батьківських обов`язків, суду не надано. Визнання відповідачем позову суд не може покласти в основу прийнятого рішення, оскільки таке визнання суперечить закону, тому суд не приймає визнання відповідачем позову. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed