Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх дітей: [PERSON] , 2003 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них народилися: [INFO] син [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] . Подальше сімейне життя позивача та відповідача по справі не склалося, шлюбні відносини сторони припинили, а їх шлюб 02.03.2012 року було розірвано. Позивач наполягає, що відповідач вихованням, навчанням, піклуванням про своїх дітей не займається, не допомагає забезпечувати їх фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання належним чином не надає. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що шлюбні стосунки позивача та відповідача по справі були припинені ще у 2011 році, та починаючи вже з цього часу відповідач не цікавився дітьми, матеріальної допомоги не надавав та бачився із ними лише 3 рази, таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а тому є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] .. У судовому засіданні позивач свої вимоги ствердила у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні поясненням, які викладені в позовній заяві та на задоволенні позову наполягала у повному обсязі зазначаючи при цьому, що діти із своїм біологічним батьком не спілкуються, жодних зв`язків не підтримують. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наголошуючи при цьому, що відповідач по справі взагалі не цікавиться життям своїх дітей, з ними не спілкується та участі у їх вихованні не бере, а його заперечення проти задоволення позовних вимог пов`язані лише з тим, що він бажає скористатися своїм право на отримання умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання та абсолютно не пов`язане із бажанням останнього брати участь у вихованні та спілкуванні із своїми дітьми, оскільки починаючи з 2011 року він самоусунувся від участі у їх вихованні та жодних дій щодо своєї участі у вихованні дітей не вчиняв. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, наполягаючи на тому, що позивач по справі бажає вивезти дітей за межі країни на постійне проживання, що на його думку буде суперечити їх інтересам, а він не зможе бачитися із ними та спілкуватись. Представник третьої особи по справі [PERSON] . в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували та зважаючи на особу відповідача вважала за доцільне позбавити останнього батьківських прав відносно його дітей. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Згідно із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 10.07.2012 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьком зазначений відповідач по справі [PERSON] . Згідно з даними свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 10.07.2012 року) [PERSON] народилась [INFO] , а її батьком зазначений відповідач по справі [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 02.03.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі розірвано. Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.04.2018 року позивач по справі, а також її син [PERSON] , [INFO]., та дочка [PERSON] , [INFO]., проживають разом, матір`ю дітей створені усі належні умови для повноцінного виховання та розвитку останніх. Батько дітей перебуває в місцях позбавлення волі, участі у вихованні та їх утриманні не бере. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 11.05.2018 року "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] " орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Так згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ним від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до своїх дітей, а тому суд вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків доведеним. Так відповідач у своїх письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи зазначає, що він не має змоги виконувати свої батьківські обов`язки та не бажає, що б його колишня дружина відвозила дітей за кордон та позбавляла його батьківських прав. Судом встановлено, що з 2013 року [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі, однак свої батьківські обов`язки щодо належного виховання та утримання своїх дітей, відповідач по справі не виконував і до свого ув`язнення. Так із акту про неучасть батька [PERSON] у вихованні, навчанні та утриманні своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , який складений Золотоніською спеціалізованою школою № 2 від 11.04.2018 року за №84, зі слів класних керівників за час навчання дітей в школі батько [PERSON] навчанням та вихованням їх не цікавився, на батьківські збори не приходив. Із сім`єю не проживає. Із письмових пояснень свідків [PERSON] від 16.04.2018 року, [PERSON] від 16.04.2018 року та [PERSON] , вбачається, що останні проживають по сусідству із позивачем по справі та ствердили, що після розірвання шлюбу відповідач по справі жодного разу не з`явився за місцем проживання дітей, не цікавився їх життям та здоров`ям, участі у вихованні не брав. Факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем по справі стверджується також письмовими поясненнями [PERSON] від 16.04.2018 року, який зазначив, що після розлучення його батьків, [PERSON] не забезпечував їх із сестрою, не цікавився їх життям та навчанням не приносив ліків, тощо. З батьком вони зустрічалися лише 4 рази, останній раз на зустріч із своїм сином відповідач просто не з`явився. Коли вони збиралися на відпочинок до Латвії батько не хотів підписувати дозвіл на виїзд та надавати ксерокопію свого паспорту. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд також бере до уваги і те, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження не можливості належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, які він із незрозумілих причин не виконував і до свого ув`язнення в 2013 році. З матеріалів справи вбачається, що відповідач і на час розгляду справи в суді не спілкується із своїми дітьми, в тому числі засобами поштового зв`язку. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, в тому числі доказів належних спроб відповідача спілкуватися із своїми дітьми, надання їм матеріальної допомоги, участі у їхньому житті, тощо. Доказів створення позивачем перешкод відповідачу у можливості спілкування ним із своїми дітьми матеріали справи не містять та самим відповідачем надані не були. Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ст.., ст.. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Прийшовши до переконання про те, що відповідач з 2011 року явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні дітей, у їх духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та має виходити із інтересів дітей. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь- якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 § 100, ЄСПЛ від 16.07.2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Враховуючи зазначену вище практику Європейського суду з прав людини стосовно визначення інтересів дітей та збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною. Так суд при розгляді вказаної справи зважає на те, що відповідач відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до характеристики, виданої на засудженого [PERSON] від 27.04.2018 року, яка видана Старобабанівською виправною колонією №92, [PERSON] норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня не дотримується. Порушує режим відбування покарання, 9 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Підтримує відносини з батьком та матір`ю шляхом листувань та телефонних розмов. У скоєнні злочину розкаюється частково, не стає на шлях виправлення. Згідно з характеристикою завідувача гуртожитком ДПТНЗ Черкаського навчального центру Міністерства АП України, від 10.04.2018 року, [PERSON] проживав з травня 2011 року по грудень 2012 року у вказаному гуртожитку, зарекомендував себе негативно, зловживав алкоголем, із сусідами перебував в неприязних відносинах, на зауваження працівників гуртожитку реагував агресивно, висловлювався нецензурними словами, погрожував та вів себе неадекватно. Відповідно до довідки Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 11.04.2018 року за № 4256/05/04-2018 [PERSON] зверталася до Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області по факту вчинення хуліганських дій [PERSON] , що мало місце 28.12.2012 року в м. Золотоноша по вул. Лікарняна в приміщенні дитячого відділення Золотоніської ЦРЛ. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про своїх дітей та займатись їх вихованням. Жодних доказів перешкоди відповідача у спілкуванні та вихованні своїх дітей матеріали справи не містять та самим відповідачем надано не було. Більше того, враховуючи особу відповідача, його поведінку в суспільстві, ставлення до позивача, як матері неповнолітніх дітей може мати негативний вплив на самих неповнолітніх дітей, що в свою чергу ніяк не може забезпечити їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дітей, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved