Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

28 вересня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаними вимогами, мотивуючи їх тим, що 06.02.2013 померла [PERSON], 26.09.2014 помер [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,9237 га, розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 2,1760 га, розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки втрачені. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про проведення судового розгляду за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява за підписом сільського голови Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з проханням справу розглядати без представника відповідача. Позов визнає. Третя особа Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій остання просить суд проводити судове засідання за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 23.11.2006 на імя [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 15.09.2005 року № 325, було виготовлено та видано державний акт серії ЯГ № 265639 на право власності на земельну ділянку площею 1,92 га в межах згідно з планом, розташовану на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 16/. 23 листопада 2006 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 15.09.2005 року № 325, було виготовлено та видано державний акт серії ЯГ № 265638 на право власності на земельну ділянку площею 2,17 га в межах згідно з планом, розташовану на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 20/. 06 лютого 2013 року померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 203345, видане 06.02.2013 виконавчим комітетом Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області) /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,9237 га, розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 30.05.2011 секретарем Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 8, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] позивачу у справі /а.с. 9/. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, оскільки звернувся до Козелецької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи № 184/2013 /а.с. 32/. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Судом встановлено, що спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України є її чоловік [PERSON] /а.с. 14/. Згідно довідки виданої виконкомом Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 183 від 27.09.2016, [PERSON], яка померла 06.02.2013 на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO]. Мала склад сімї: чоловік [PERSON] /а.с. 25/., тому обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], [PERSON] прийняв в силу вимог ст. 1268 ЦК України. 26 вересня 2014 року помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 240314, видане 29.09.2014 виконавчим комітетом Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області) /а.с. 12/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,1760 га, розташована на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ? частина земельної ділянки площею 1,9237 га, розташованої на території Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, успадкованої [PERSON] після смерті [PERSON] За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 30.05.2011 секретарем Лихолітської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 9, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] позивачу у справі /а.с. 13/. Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, оскільки звернувся до Козелецької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи № 57/2015/2015 /а.с. 42/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, оскільки державні акти були втрачені, про що в пресі розміщено оголошення /а.с. 28/. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У відповідності до\~ ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельну ділянку належну [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 265639 від 23.11.2006, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 1,9237 га, з яких: рілля 1,8207 га, кадастровий номер 7422085100:06:001:0240, пасовище 0,1030 га, кадастровий номер 7422085100:06:003:0240; фактична площа земельної ділянки належної [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 265638 від 23.11.2006 становить 2,1760 га, з яких: рілля 2,0730 га, кадастровий номер 7422085100:06:001:0239, пасовище 0,1030 га, кадастровий номер 7422085100:06:003:0239 /а.с. 17, 18, 21, 22/. Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витязі з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площу земельної ділянки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані земельні ділянки.

Outcome: approved