Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

14 березня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом відповідно до якого просить суд визнати недійсним рішення 20 сесії Миколаївської міської ради Львівської області 4 скликання №859/7 від 25.10.2009 року та 2 сесії Миколаївської міської ради Львівської області 5 скликання №47 від 29.06.2006 року, а державний акт про право власності на земельну ділянку - недійсним, зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог наведено наступне. На підставі рішення Миколаївської міської ради від 30.12.2003 року №357 позивач приватизувала земельну ділянку, площею 0,0540 кв. м. 06.07.2006 року їй видано державний акт про право власності на землю. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2008 року встановлено, що межовим знаком між земельними ділянками позивача та відповідача [PERSON] є бетонний стовбик. 21.12.2009 року постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди між сторонами, відповідно до умов, якої відповідач повинна була перенести бетонний бордюр з земельної ділянки позивача. У 2015 році проведено топографо-геодезичне знімання земельної ділянки позивача і встановлено, що огорожа відповідача знаходиться на земельній ділянці позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила такий задоволити. Додатково позивач надала письмові пояснення та уточнення підстав позову відповідно до яких зазначила наступне. Вона не підписувала акт встановлення і узгодження меж від 15.07.2009 року, оскільки на той час між сторонами був спір з приводу межі. Про те, що відповідач незаконно приватизувала земельну ділянку позивач дізналася у 2014 році. Топографо-геодезичне знімання є належним доказом, того де проходить межа. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, подав письмові заперечення на позов та заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. В обгрунтування заперечень наведено наступне. 15.03.2010 року відповідач оформила право власності на свою земельну ділянку у встановлений законом спосіб. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до даних технічної документації з землеустрою земельна ділянка позивача не має межі з земельною ділянкою відповідача. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2008 року межі земельних ділянок сторін не встановлювалися. В рішенні від 21.12.2009 року про затвердження мирової угоди не вказано про необхідність перенесення бетонного бордюру, а тому у відповідача не виникало обов'язку його переносити. Враховуючи наведене позовні вимоги є безпідставними. Представник відповідача - Миколаївської міської ради Львівської області - подав заперечення на позов відповідно до яких зазначив наступне. Оскаржуване рішення №859/7 було прийнято відповідачем у 25.10.2005 року а не у 2009 році як зазначено у позові. Оскаржувані рішення прийняті з дотриманням процедури визначеної законом, у межах компетенції та повноважень відповідача, а отже є законними та не можуть бути скасовані. На момент виготовлення [PERSON] у 2010 році документів на право власності на земельну ділянку, спірна межа була встановлена на підставі державного акту про право власнсості на землю виданого позивачу. Акт встановлення і узгодження меж був підписаний позивачем у присутності представників міської ради, при підписанні якого позивач визнала, що спір між нею та [PERSON] вирішений. 06.07.2006 року позивач отримала державний акт про право власності на землю. 20.07.2006 року від [PERSON] поступила скарга на дії позивача, яка самочинно змінила межі земельної ділянки. 15.07.2009 року повторно сторони підписали акт встановлення і узгодження меж. Про наявність оскаржуваних рішень Миколаївської міської ради позивачу було відомо ще з 2008 року, що стверджується рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 13.06.2008 року. Тому, позивач безпідставно пропустила строк позовної давності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що є сусідом позивача та колись працював у землевпорядному відділі. З приводу предмета спору пояснив, що [PERSON] встановила огорожу на земельній ділянці, що належить позивачу, що суперечить встановленим межовим знакам. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 25.10.2005 року рішенням №859/7 Миколаївська міська рада передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку на вул. Загуменна, 19-А в м. Миколаєві площею 0,0600 га відповідно до ст.ст. 12, 120, 121 Земельного кодексу України, ст.26 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішенням від 29.06.2006 року №47 Миколаївська міська рада, враховуючи результати проведеної інвентаризації земельної ділянки і обрахунку площі по координатах, виготовлених Миколаївським відділом Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», внесла зміни в рішення №859/7 від 25.10.2005 року. Даним рішенням було внесено зміни в площу земельної ділянки згідно фактичних обмірів території і зменшено площу до 0,05518 га. На час виготовлення [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку по вул. Загуменній, 19-А суміжна межа уже була документально визначена державним актом на право власності на земельну ділянку [PERSON] та встановлена на місцевості. Межа між земельними ділянками по вул. Просвіти, 22 і вул. Загуменній, 19 в м. Миколаєві була встановлена і узгоджена по існуючій огорожі з бетонним фундаментом, металічними стовпцями і дротяною сіткою, про що 09.11.2005 року був складений акт. 06.12.2005 року і 23.12.2005 року у відповідності до заяв [PERSON] земельна комісія Миколаївської міської ради двічі обстежувала спірну межу. В обох випадках пропозиція комісії була залишити межу по існуючій металевій огорожі. У присутності комісії Миколаївської міської ради [PERSON] особисто поставила свій підпис на акті встановлення і узгодження меж, тобто погодилася з тим, що у неї більше немає зауважень і претензій до існуючої межі і земельний спір між нею і [PERSON] є вирішеним. Даний факт підтверджується актом обстеження межі земельної ділянки по вул. Просвіти, 22 від 06.12.2005 року, листом начальника Миколаївського районного відділу земельних ресурсів [PERSON] від 23.12.2005 року вих. № 1328, листом міського голови м. Миколаєва М. Адамчука від 29.12.2005 року вих. №1365/02-1. 06 липня 2006 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0540 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по вул. Просвіти, 22 в м. Миколаєві. 20.07.2006 року в Миколаївську міську раду звернулася [PERSON] зі скаргою, що в цей день [PERSON] самочинно змінила межі, встановивши бетонний стовпчик вглиб її земельної ділянки, незважаючи на те, що межі були раніше встановлені і узгоджені з нею та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. По даному факту комісія Миколаївською міської ради в складі землевпорядника [PERSON], юриста міської ради [PERSON], депутата міської ради [PERSON] провела обстеження межі і підтвердила факт незаконної зміни межі гр. [PERSON] 15.07.2009 року повторно був підписаний акт встановлення і узгодження меж між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] по тій же існуючій металевій огорожі, а також був складений акт обстеження межі земельних ділянок від 15.07.2009 року, в якому зазначено наступне: «при виїзді комісії на місце гр. [PERSON] погодилася із встановленою межею між земельними ділянками, яка проходить по існуючій на даний час металевій огорожі та бетонному бордюрі. У присутності комісії міської ради гр. [PERSON] підписала акт встановлення і узгодження меж: земельної ділянки гр. [PERSON], тобто погодилася з тим, що зауважень і претензій до існуючої межі у неї більше немає і земельний спір вирішений за згодою сторін». Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21.12.2009 року не встановлено, що розмежування має бути проведене саме з бетонного стовпця, а зазначено "з крайнього стовпця", крім того, встановлено, що [PERSON] було самовільно знесено межові знаки, які сторони погодилися спільно відновити. На підставі рішень Миколаївської міської ради № 859/7 від 25.10.2005 року і № 47 від 29.06.2006 року на замовлення [PERSON] землевпорядною фірмою "Кадастр-М" було виготовлено технічну документацію по оформленню Державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Загуменній, 19-А в м. Миколаєві, на підставі якої 15.03.2010 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно діючого земельного законодавства механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та встановлення межових знаків визначено «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686. Цією Інструкцією передбачено, що роботи по відновленню меж приватизованих земельних ділянок згідно розроблених технічних документацій із землеустрою при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок виконуються землевпорядними організаціями, які мають відповідний сертифікат на виконання таких робіт. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок межі із прив'язкою до пунктів державної геодезичної мережі. 23.06.2010 року представники землевпорядної організації «Кадастр-М», які мають відповідне технічне забезпечення та сертифікат на виконання землевпорядних робіт, на виконання судового рішення в присутності комісії Миколаївської міської ради повторно провели обміри земельних ділянок по вул. Загуменній, 19-А і вул. Просвіти, 22 та встановили, що розміри цих ділянок відповідають державним актам на право власності на земельні ділянки. Враховуючи наведене, акт обстеження від 13.02.2014 року, складений депутатами Миколаївської міської ради 6-го скликання [PERSON]М і [PERSON] щодо встановлення межі між земельними ділянками по вул. Загуменній, 19-А і вул. Просвіти, 22, не є належним та допустимим доказом у справі. Покази допитаного у судовому засіданні свідка спростовані письмовими доказами у справі. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача з приводу скасування рішень Миколаївської міської ради є безпідставними та у задоволенні таких слід відмовити. Державний акт про право власності на землю виданий на підставі оскаржуваних рішень. Оскільки позивачем не наведенео самостійних підстав для визнання державного акту про право власнсоті на землю недійсним, то така позовна вимога задоволенню не пілягає. Позовна вимога про усунення перешкод у володінні земельною ділянкою, шляхом демонтажу бетонного фундаменту та металевих стовпців задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано доказів того, що такі знаходиться на земельній ділянці позивача. Згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13.06.2008 року у справі №2-26 2008 р. у ході судового розгляду було досліджено рішення Миколаївської міської ради Львівської області від 29.06.2006 року №47. Позивач брала участь у розгляді справи як у суді І інстанції так і у суді апеляційної інстанцій, а отже їй булов відомо про наявність оскаржуваного рішення з 2008 року. У тексті рішення від 29.06.2006 року №47 зазначено, що цим рішенням вносяться зміни у рішення від 25.10.2005 року №859/7, а отже і про дане рішення позивачу було відомо з 2008 року. У ході судового розгляду справи позивач не навела поважних причин пропуску позовної давсності та не подавала клопотання про його поновлення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed