Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» (далі Відповідач) про стягнення заробітної плати, компенсацію за не вчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовувався тим, що Позивач з 04 січня 2006 року по 30 вересня 2015 року (наказом № 006-09/15-К) перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» на посаді системного адміністратора, однак при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі за період: за березень 2015 року 5 554 гривень 44 копійки; квітень 2015 року - 5 637 гривень 26 копійок, травень 2015 року 5 816 гривень 31 копійка, червень 2015 року - 6 073 гривень 31 копійка, липень 2015 рік 6119, 59 грн., серпень 2015 року 6 119, 59 грн., вересень 2015 року 26 864 гривень 13 копійок, що в загальній сумі складає 49 849 гривень 71 копійка. Позивач вказував, що невиплата належних йому сум при звільненні, вимагало від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя та завдало моральних страждань, які позивач оцінив в сумі 1 000 гривень. На підставі вищевикладеного, Позивач просить, стягнути з Відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 49 849 гривень 71 копійку, суму компенсації за несвоєчасно виплачену зарплату в сумі 10 400 гривень 00 копійок, моральну шкоду в сумі 1 000 гривень 00 копійок, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив про причину неявки, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, про дату судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення від 29 грудня 2015 року та 26 лютого 2016 року. Заперечень від Позивача про постановлення заочного рішення до суду не надійшло. Відповідно до статті 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності Відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З 04 січня 2006 року по 30 вересня 2015 року Позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» та працював на посаді системного адміністратора, що стверджується записами №№19, 21 в трудовій книжці Позивача серії БТ-І № 8208857. Відповідно до довідки Відповідача від 30 грудня 2015 року № 336 станом на 30 грудня 2015 року наявна заборгованість по заробітній платі [PERSON], нарахованій за мінусом податків складає 49 849 гривень 71 копійка (сорок девять тисяч вісімсот сорок девять гривень 71 копійка). 30 вересня 2015 року Позивач для урегулювання питання заборгованості з заявою звернувся до Голови Правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група «Життя» з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані відпустки. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, стаття 1 Законом України від "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статей 97 та 115 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, заробітна плата виплачується регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні вимоги містяться в статті 15, 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно із статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. За змістом вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача, з яким Позивач перебував у трудових правовідносинах, заборгованості по заробітній платі з березня 2015 року по вересень 2015 року в розмірі 49 849 гривень 71 копійка (сорок девять тисяч вісімсот сорок девять гривень 71 копійка), є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволенню на підставі статті 117 КЗпП України, оскільки з вини Відповідача йому не були виплачені належні до виплати суми. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ України від 08 лютого 1995 року № 100 обчислення середньоденної заробітної плати проводиться за останні два повних робочих місяці. Середньоденна заробітна плата складає: 5 200 гривень 00 копійок. 5 200, 00 : 42 робочі дні за два місяці = 247 гривень 62 копійки. Період невиплати належної Позивачу заробітної плати з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2015 року, зокрема, жовтень 2015 року - 21 робочий день; листопад 2015 року 21 робочий день; Разом 42 робочих днів. Станом на 01 грудня 2015 року загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення складає : 247 гривень 62 копійки x 42 робочих днів = 10 400 (десять тисяч чотириста ) гривень 00 копійок. Грудень 2015 року 23 робочі дні, січень 2016 року 19 робочих днів, лютий 2016 ріку 4 робочі дні (до ухвалення рішення) разом 46 робочих днів x 247 гривні 62 копійки = 11 390 гривень 52 копійки. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Згідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Як вбачається з рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь яким строком незалежно від того чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача компенсації за не вчасно виплачену заробітну плату та компенсацію за затримку розрахунку, підлягають до задоволення. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до статті 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування Позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що внаслідок невиплати Відповідачем належних Позивачу сум відбулося порушення його трудових прав, внаслідок чого останній був позбавлений можливості отримати належну йому заробітну плату, інші виплати та розпорядження ними на власний розсуд, що призвели до моральних страждань та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, вважає за можливе заявлені вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково у розмірі 500 грн. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Судові витрати згідно статей 79, 88 ЦПК України суд покладає на Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial