Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий\~напис №\~8907\~від 19.07.2017\~року приватного\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу [PERSON] про стягнення\~на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.07.2007 року, стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.07.2017р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №8907 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів за кредитним договором у сумі 19534,49 грн. та 1800,00 витрат за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» без достатніх правових підстав звернувся за вчиненням виконавчого напису, а приватний нотаріус [PERSON] незаконно, з порушенням низки вимог чинного законодавства України його вчинив, оскільки нотаріус, при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на позов, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Позивач вказує, що 19.07.2007р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позивачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем вчасно погасити кредит у позивача змоги не було. 22.10.2012р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Богунського районного суду м. Житомира про стягнення заборгованості по кредитному договору. 16.01.2013р. Богунським районним судом м. Житомира винесено заочне рішення по справі №2-4103/12, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Згідно вказаного рішення, суд задовольнив вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 19.07.2007 року, що утворилась станом на 31.08.2012 року, в сумі 9329,42 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 4493,36 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 3017,01 грн., заборгованість по комісії в розмірі 898,60 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 420,45 та судовий збір у розмірі 214,60 грн. Рішення суду набрало законної сили 21.02.2013. Про вказане заочне рішення суду [PERSON] не було відомо, примусове стягнення згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира суми заборгованості на користь ПАБ КБ «ПриватБанк» у передбачені законодавством України строки не здійснювалось з невідомих причин. Не скориставшись своїм правом щодо примусового стягнення заборгованості за рішенням суду у визначені законом строки та незважаючи на встановлену судом ще 21.03.2013р. суму безспірної заборгованості, про яку безумовно було відомо АТ КБ «ПриватБанк», відповідач звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса, надавши неправдиву інформацію щодо суми безспірної заборгованості. Згідно виконавчого напису від 19.07.2017р., який зареєстрований у реєстрі за №8907, про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з [PERSON], [INFO], строк, за який провадиться стягнення - 3604 днів, а саме: з 19.07.2007 року по 31.05.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 19534,49 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4493,36 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 10808,50 грн.; заборгованість з пені та комісії у розмірі 2826,23 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 906,40 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень 00 копійок. Про вчинення зазначеного виконавчого напису позивач дізнався у червні 2018 року у зв'язку із надходженням на адресу АТ «Житомиробленерго», з яким [PERSON] перебуває у трудових відносинах, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка винесена 24.05.2018р. старшим державним виконавцем Присяжнюк Ельвірою Юріївною, у виконавчому провадженні ВП №54909470 на виконання виконавчого напису №8907 від 19.07.2017р. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив факт, чи дійсно сума заборгованості є безспірною, а також не врахував, що з моменту виникнення права вимоги пройшло більше трьох років. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.07.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 41-42). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2018 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 51). 23.10.2018 року до суду надійшло пояснення представника відповідача [PERSON], у яких представник відповідача вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки відповідно до укладеного договору № б/н від 19.07.2007 року позивач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, та внаслідок того, що позичальник порушив кредитні умови договору, виникла заборгованість. 19.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, за яким пропонується задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 19534,49 грн. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу: оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості позичальника, повідомлення про заборгованість. Позивачем не надано належних доказів щодо недотримання вимог законодавства про надіслання боржнику письмової вимоги, про усунення порушень та надання документів які б свідчили про безспірність заборгованості, тому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. 10.10.2018 року до суду надійшов відзив представника відповідача приватного нотаріуса [PERSON] - [PERSON], у якому представник відповідача вказав, що вимоги позивача до приватного нотаріуса [PERSON] вважає необґрунтованими, оскільки для вчинення виконавчого напису представником банку було надано оригінал кредитного договору (анкета-заява), виписка з рахунку боржника про заборгованість, копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, підтвердження повідомлення про заборгованість. Інші документи для вчинення виконавчого напису ЗУ «Про нотаріат» та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачено. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами. Безспірність вимог визначається не нотаріусом, а стягувачем, при вчиненні виконавчого напису безспірність заборгованості з боржником не узгоджується. Також представник відповідача зазначає, що позов до нотаріуса, як до відповідача, подано не вірно, оскільки справи за спорами щодо оскарження виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, а не до нотаріусів, нотаріуси до участі у справі мають залучатися у якості третіх осіб, тому у задоволенні позову до приватного нотаріуса [PERSON] просив відмовити. (а.с. 63-74) Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 19.11.2018 року відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 2.3.51 Засад використання автоматизованої системи документообігу Богунського районного суду \~м. Житомира призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи та цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа Богунський відділ держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передано в провадження судді Ведмідь Н.В. в порядку, визначеному\~п. 15.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Ведмідь Н.В. від 23.11.2018 року справу прийнято до свого провадження. (а.с. 84). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 95)\~ \~ \~ Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність та у заяві вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, у поясненнях вказав, що розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] та його представник у судове засідання не зявилися, у відзиві представник відповідача просив розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання, у якому просив розгляд справи проводити без його участі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, а відповідачі як на підставу своїх заперечень, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 19.07.2007 року [PERSON] підписано анкету-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін, що відповідає терміну дії платіжної карти (а.с. 67). 16.01.2013 року рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2013 року,яке набрало законноъ сили, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк \~«Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 19.07.2007 \~року, що утворилась станом на 31.08.2012 року, в сумі 9329,42 \~грн., з них: заборгованість \~за \~кредитом в сумі 4493,36 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 3017,01 \~грн., заборгованість по комісії в розмірі 898,60 \~грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 420,45 грн.\~\~ (а.с. 14).\~\~\~\~\~\~\~ Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 19.07.2017 року вчинено виконавчий напис за №8907 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 19.07.2007 року за період з 19.07.2007 року по 31.05.2017 року у сумі 19534,49 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4493,36 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 10808,50 грн.; заборгованість з пені та комісії у розмірі 2826,23 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 906,40 грн. (а.с. 13) Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема,\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. \~\~Згідно п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Як роз'ясненому у п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від\~\~31.01.1992 року\~«Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову\~в їх вчиненні», при вирішенні справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Виходячи з положень\~ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: нотаріально посвідчені угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 3.2 вказаного Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.п. 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі заяви банку, копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, засвідченої виписки з особового рахунку боржника, письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором без номеру та дати, підтвердження відправлення цієї вимоги, опис вкладення в цінний лист від 05.07.2018 року (а.с. 63-70). З матеріалів справи вбачається, що між банком та [PERSON] 19.07.2007 року підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Дана заява була надана банком і нотаріусу, яким було вчинено спірний виконавчий напис. Суд звертає увагу на той факт, що з даної заяви неможливо встановити, під які саме відсотки було надано [PERSON] кредит, також у самій анкеті-заяві не обумовлено сплату кредиту, та як наслідок цього стягнення пені, комісії та штрафів. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк \~«Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 19.07.2007 \~року, що утворилась станом на 31.08.2012 року, в сумі 9329,42 \~грн., з них: заборгованість \~за \~кредитом в сумі 4493,36 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 3017,01 \~грн., заборгованість по комісії в розмірі 898,60 \~грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 420,45 \~грн.\~(а.с.14) Отже, розглядаючи справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, Богунський районний суд м. Житомира досліджував факт невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором станом на 31.08.2012 року. Разом з тим, за наявності вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, приватний нотаріус [PERSON] вчинив оскаржуваний виконавчий напис, відповідно до якого задовольнив вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 19.07.2007 року по 31.05.2017 року. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити про це у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.03.2015р. у справі № 6-27цс15, згідно з якою та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за значеним кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника. Отже, на час вчинення нотаріусом виконавчого напису 19.07.2017 року було наявне рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між банком та позивачем про стягнення заборгованості, що спростовує безспірність такої заборгованості позивача. Крім того, суд бере до уваги, що виконавчий напис вчинено за договором, за яким вже було стягнуто заборгованість за період з 19.07.2007 року по 31.08.2012 року, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, і рішенням суду, і виконавчим написом нотаріуса з [PERSON] стягнуто по 31.08.2012 року заборгованість за кредитним договором, у тому числі тіло кредиту (однакове) та інші складові заборгованості, розмір яких у виконавчому написі більший, оскільки період, за який стягнута заборгованість, більший. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Разом з тим, станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису вже існував вирішений судом по суті спір щодо даної заборгованості. Вказані обставини спростовують безспірність заборгованості боржника. Також нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск банком строку позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. На час звернення банку до нотаріальної контори сплив строк позовної давності. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно з п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року\~\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пребіг трирічного терміну для звернення банком до нотаріуса для вчинення виконавчого напису в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.\~ Таким чином, пред'явивши позов до суду про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання зобов'язання, що зумовило перебіг позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі № 6-2251цс/16. Крім того, нотаріусом проведено стягнення суми пені за період з 19.07.2007 року по 31.05.2017 року, при встановленому\~ст. 258 ЦК України\~строку позовної давності в один рік. Крім того, відповідно до змісту ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). У\~ст. 61 Конституції України\~передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Стягуючи з [PERSON] штраф та пеню, приватний нотаріус у порушення вказаних положень закону належним чином не перевірив надані банком документи, не перевірив чи є штраф і пеня одним видом цивільно-правової відповідальності, чи можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, та чи свідчать такі обставини про недотримання положень, закріплених у\~Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Стягуючи заборгованість, нотаріус не звернув уваги на безпідставність включення банком до розміру заборгованості штрафу та пені за одне й теж порушення кредитних зобов'язань. Оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі документів, з яких вбачалось, що розмір заборгованості не є безспірною, суд встановив наявність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50\~Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII\~"Про нотаріат"). Також, як розяснено у п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~№ 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв'язку із характером спірних правовідносин. Позивач своїм правом щодо визначення кола учасників справи під час розгляду справи судом, не скористався, отже позов у частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського\~нотаріального округу [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija\~v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 5\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~ За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено при подачі позову та заяви про забезпечення позову, пропорційно до задоволених позовних вимогу у сумі 352,40 грн.

Outcome: partial