Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 315 340,00 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 13.04.2017 року, мотивуючи тим, що 13.04.2017 року позивачка надала [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 315 340 гривень. На підтвердження надання у позику цих коштів відповідачкою власноручно було складено розписку. Позичені кошти відповідачка зобов`язувалась повернути до 30.12.2017 року. Позичені кошти, на сьогоднішній день не повернуто, неодноразові усні вимоги про повернення позичених коштів відповідачка ігнорує. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування зобов`язання. Свої зобов"язання згідно договору позики(розписки) відповідачка не виконує, а тому позивачка просить стягнути з відповідачки суму заборгованості в судовому порядку. Представник позивачки в судове засідання не з"явився, 06.11.2019 року подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с. 72). Представник відповідачки в судове засідання не з`явилася, 06.11.2019 року подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі та участі відповідачки, позовні вимоги визнає частково, оскільки відповідачка частково сплатила борг та на підтвердження долучила квитанції(а.с.86). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики (розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики(розпискою) з [PERSON] (а.с.73 ). Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 13.04.2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики (розписку), відповідно до якої відповідачка отримала у позивачки грошові кошти в розмірі 315 340 грн. Позичальник зобов"язалась повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі 315 340 грн. до 30.12.2017 року(а.с. 73). Відповідачка свої боргові зобов"язання згідно договору позики (розписки) не виконала, суму боргу по даний час не повернула. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою частково було сплачено на користь позивачки борг згідно розписки від 31.04.2017 року у розмірі 28 000 грн, а саме: 18.10.2017 року - 10 000 грн., 18.10.2017 року - 5000 грн., 15.07.2018 року - 4000 грн.,06.08.2018 року - 4000 грн., 18.12.2018 року - 5000 грн.(а.с.64-67,69-70). Таким чином, заборгованість відповідачки [PERSON] за договором позики (розпискою) від 13.04.2017 року перед позивачкою становить 287 340,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики(розпискою) є частково обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 533, 612, 625, 1046, 1048-1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved