Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та виготовлення проїзного документу на дитину. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 10.10.1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2009 року. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем, перебувають на її повному утриманні. [PERSON] періодично їздить на заробітки в Італію, має право на постійне проживання у вказаній державі. Діти позивача неодноразово їздили в Італію, мали проїзні документи та візи, терміни дії яких на даний час закінчилися. На оформлення зазначених документів та виїзди дітей за кордон без супроводу батька відповідач надавав необхідні дозволи. У 2014 році [PERSON] надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без супроводу батька та виготовлення на них проїзних документів без будь-яких причин категорично відмовився, внаслідок чого діти не мали можливості разом з позивачем поїхати до Італії з метою відпочинку та оздоровлення. [PERSON] вважає, що така позиція відповідача не відповідає інтересам дітей, оскільки поїздки за кордон мають важливе значення для духовного та фізичного їх розвитку. Позивач має намір у період літніх канікул в 2015 році поїхати з дітьми в Італію з метою відпочинку та оздоровлення. Враховуючи, що відповідач і в подальшому відмовляється надавати дозволи на виїзд дітей за кордон та оформлення проїзних документів, що шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, позивач змушена була звернутися до суду за захистом їх прав та законних інтересів. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи те, що в досудовому порядку вирішити спір виявилось неможливим, [PERSON] просила суд надати дозвіл на виїзд дітей [PERSON] та [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON] з України до Італії в період з 1.06.2015 року по 31.08.2015 року з метою відпочинку та оздоровлення і оформлення на них проїзних документів без згоди батька [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в поданій до суду заяві, просила надати дозвіл на виїзд дітей [PERSON] та [PERSON] без згоди і супроводу батька [PERSON] з України до Італії в період з 1.06.2015 року по 31.08.2015 року з метою відпочинку та оздоровлення і оформлення на них проїзних документів без згоди батька [PERSON] Вважає, що надання судовим рішенням дозволу [PERSON] та [PERSON] на виїзд за кордон без згоди і супроводу батька та оформлення на них проїзних документів без згоди батька буде відповідати інтересам цих дітей. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Луцької міської ради Шульган Ф.П. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Вважає, що виїзд дітей за кордон з метою відпочинку та оздоровлення повністю відповідає інтересам неповнолітніх [PERSON], [PERSON] і сприятиме їх фізичному, духовному та моральному розвитку. Надання дозволу на тимчасову поїздку дітей за кордон не буде перешкоджати відповідачу брати участь у вихованні неповнолітніх [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи. Враховуючи думку представника позивача [PERSON], представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Луцької міської ради Шульгана Ф.П., а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON], відповідача [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно ст.ст. 33, 51 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 141 СК, ч. 2, 4 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Із вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а реалізація батьківських прав не може здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Одним із документів, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, є проїзний документ дитини. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно п. 2, 4 постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 року „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до п.п. 16, 18 постанови КМУ № 231 від 31.03.1995 року „Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" паспорт/проїзний документ видається особисто заявникові, а у виняткових випадках також його батькам (усиновлювачам), опікунам, піклувальникам у разі пред'явлення ними свого паспорта та відповідних підтверджувальних документів або іншій особі за дорученням заявника. Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачена можливість вирішення в судовому порядку питання про надання дозволу на конкретні (одноразові) виїзди дитини за кордон без згоди батька з визначенням дати їх початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразового виїзду дитини за кордон без згоди батька є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. В судовому засіданні встановлено, що з 10.10.1998 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2009 року. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем, перебувають на її повному утриманні. [PERSON] періодично їздить на заробітки в Італію, має право на постійне проживання у вказаній державі. Діти позивача неодноразово їздили в Італію, мали проїзні документи та візи, терміни дії яких на даний час закінчилися. На оформлення зазначених документів та виїзди дітей за кордон без супроводу батька відповідач надавав необхідні дозволи. У 2014 році [PERSON] надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без супроводу батька та виготовлення на них проїзних документів без будь-яких причин категорично відмовився, внаслідок чого діти не мали можливості разом з позивачем поїхати до Італії з метою відпочинку та оздоровлення. Така позиція відповідача не відповідає інтересам дітей, оскільки поїздки за кордон мають важливе значення для духовного та фізичного їх розвитку. Позивач має намір у період літніх канікул в 2015 році поїхати з дітьми в Італію з метою відпочинку та оздоровлення. Однак, відповідач відмовляється надавати дозволи на виїзд дітей за кордон та оформлення проїзних документів, що шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку. В досудовому порядку вирішити спір не виявилось можливим. Зазначені обставини підтвердили представник позивача та представник органу опіки та піклування Луцької міської ради в судовому засіданні, вказані обставини не оспорюються відповідачем, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2009 року, яке набрало законної сили, свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28.09.1999 року та серії [NUMBER] від 22.01.2001 року, проїзних документів [PERSON], [PERSON] серії АО № 630593 та серії АО № 630594, паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] серії [NUMBER], дозволу на проживання [PERSON] в Італії [NUMBER], дозволу на виїзд дітей за кордон без супроводу батька від 10.08.2012 року. Виходячи із змісту правових норм, що регулюють спірні правовідносини, та інтересів неповнолітніх [PERSON], [PERSON], враховуючи при цьому право батька на спілкування з дітьми та займатися їх вихованням, позицію відповідача, який в добровільному порядку категорично відмовляється надавати дозволи на тимчасові виїзди дітей за кордон, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей без згоди та супроводу батька до Італії із зазначенням часового проміжку їх перебування в цій державі та мети виїзду, а також дозволу на оформлення проїзного документа дитини без згоди батька. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що слід надати [PERSON], [INFO], уродженці м. Луцьк Волинської області, дозвіл на оформлення проїзного документа дитини для неповнолітніх [PERSON], [INFO], уродженця м. Луцьк Волинської області, [PERSON], [INFO], уродженки м. Луцьк Волинської області, без згоди батька [PERSON], а також надати [PERSON], [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд без згоди та супроводу батька [PERSON] з України до Італії в період з 1.06.2015 року по 31.08.2015 року з метою відпочинку та оздоровлення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 243 гривень 60 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, 96 гривень витрат, пов'язаних з розглядом справи, а всього судові витрати на загальну суму 339 гривень 60 копійок.

Outcome: approved