Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди Позовні вимоги мотивовані тим, що «[INFO] померла його бабка [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть Чернятинської сільської ради зроблено відповідний актовий запис за № 40 від 25.08.2010 року. При житті бабка 01.04.2008 року склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму онуку [PERSON]. Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 187 Чернятинської сільської ради від 01.04.2008 року, вказаний заповіт не скасований і не відмінений. З моменту свого народження позивач проживав в одному населеному пункті із бабкою, постійно допомагав їй у веденні господарства. Після смерті бабки відкрилася спадщина на належне покійній майно. 01.03.2011 року за його заявою приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1.3100 га, яка належала покійній бабці [PERSON]. Крім того, його покійна бабка [PERSON] являлася головою колгоспного двору по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, яке видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради народних депутатів №11 від 13.01.1988 року і зареєстроване в Коломийському БТІ в реєстровій книзі за реєстровим № 792 від 17.08.1988 року. Однак позивач не взмозі юридично оформити свої спадкові права після смерті бабки на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. йому відмовлено у видачі як спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] у зв'язку із тим, що свідоцтво про на право особистої власності на жилий будинок видане на голову колгоспного двору покійну його бабку [PERSON], а частка покійної в даному житловому будинку конкретно не визначена. В зв'язку із цим нотаріус рекомендував звернутися із позовною заявою в Городенківський районний суд про визнання права власності на будинковолодіння по [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позов підтримує, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON], відмовляються від своїх часток повністю визнають заявлені до них вимоги. Чернятинська сільська рада не заперечує проти задоволення позову. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17.08.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13.01.1988 року слідує, що в цілому жилий будинок, складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1962 р., загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., гаражу, літньої кухні, комори, сараю, стодоли, сараю, комори, сараю, вбиральні, колодязя, воріт, огорожі. Згідно висновку про вартість об'єкта оцінки, складеного ФОП [PERSON] встановлено, що ринкова вартість станом на 02.09.2016 року становить 63828 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 109 від 13.09.2016 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради встановлено, що згідно витягу з по господарської книги №5 (ос. рах. 673) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік по [ADDRESS] суспільна група господарства - колгоспна. Станом на 15.04.1991 року в господарстві були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO] - голова господарства; [PERSON], [INFO] - невістка; [PERSON], [INFO] - онук; [PERSON] [INFO] - онука; [PERSON], [INFO] - правнук. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON], Чернятинська сільська рада повністю визнають заявлені до них вимоги, просять визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що стверджено поданими до суду заявами. За заповітом від 01.04.2008 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким все належне їй майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде їй належати і на що за законом матиме право в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] [INFO]. [PERSON] померла 23.08.2010 року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Копією довідки № 134 від 17.10.2016 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради встановлено, що на основі рішення сільської ради від 23.10.1991 року [ADDRESS]. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її онук [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши в строк у шість місяців заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.09.2016 року, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Н.Я. Стефурак від 15.09.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за [ADDRESS], оскільки частка померлої в даному житловому будинку конкретно не визначена. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 109 від 13.09.2016 року, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради встановлено, що за господарством закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд розміром 0.09 га. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216 ЦК України,

Outcome: approved