Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

12 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі Банк) звернулося до суду з указаним позовом, ціною 45239грн.67коп., вказавши на не виконання відповідачкою прийнятих зобов'язань за кредитним договором від 27 лютого 2006 року. У судове засідання представник позивача не з'явилася, письмовою заявою просила слухати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка заявлені вимоги не визнала. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 лютого 2006 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір, що складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту "Розстрочка" (Стандарт) та тарифів. За означеним, позивач надав строковий споживчий кредит на придбання оргтехніки у сумі 5359грн.90коп. строком на 24 місяці по 27 лютого 2008 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання відповідачки по поверненню кредиту, сплати процентів щомісячним платежем у період з 21 по 28 число кожного місяця у сумі 287грн.22коп. Позичальниця письмово посвідчила ознайомлення та згоду з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та те, що її заява, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифи, запропоновані банком, складають кредитно-заставний договір. Відповідальність позичальниці за порушення строків платежів визначена п.5.1. Умов надання банківських послуг, сплатою пені у випадку несвоєчасного внесення коштів на повернення кредиту та сплати відсотків (зобов'язання по заяві та за п.п.3.2.2, 3.2.3 Умов), у розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але менше 01грн. за кожен день простроченого платежу. При порушенні позичальницею строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, вона мала сплати штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми заборгованості - п.5.3. Сторони погодили (п.5.5) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором тривалістю п'ять років (а.с.6-9). Згідно представленого розрахунку заборгованість станом на 22 січня 2014 року складає 45239грн.67коп., з яких: 8425грн.41коп. борг по процентам, 34183грн.80коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Крім того позивач провів нарахування штрафу - 500грн. фіксованої частини та 2130грн.46коп. процентна складова (а.с.4). Відповідно до норм ст.ст.251, 253, 598, 610, 622, 631 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, вона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі. Зобов'язання існує на строк дії договору, тобто часу, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Зі сплином цього строку, зобов'язання, якщо інше не передбачено умовами договору, припиняється, сторони за ним втрачають право здійснювати свої права і виконання своїх обов'язків відповідно до договору. Це стосується і договірних зобов'язань, в тому числі і невиконаних належним чином. Сторони по ньому, набувають обумовлених договором прав щодо наслідків невиконання зобов'язання, а також прав, виписаних в законі. Із дослідженого судом кредитного договору вбачається, що відповідачка взяла у Банка кредит розміром 5359грн.90коп. на придбання товару і зобов'язалася сплачувати кредитору частину позики, проценти за її користування, комісію, фіксованим платежем у розмірі 287грн.22коп. на місяць, провівши розрахунок з Банком не пізніше 27 лютого 2008 року. При цьому, сторони не передбачили право Банку нараховувати відсотки за користування кредитом і після закінчення дії договору, в той час як обов'язок по поверненню позичених грошей і право нараховувати пеню за прострочку виконання зобов'язання - мало місце. Згідно розрахунку заборгованості з відображенням платежів, показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачка 08.06.2011 року сплатила тіло кредиту і розмір нарахованих станом на 28 лютого 2008 року відсотків у сумі 4975грн.83коп. (а.с.54-55). Тому, вимога про стягнення заборгованості по відсоткам є безпідставною. Однак, Банк має право на стягнення пені у визначеному розмірі нарахувань до дати виконання зобов'язання про сплату кредиту і відсотків за його користування. При цьому, суд визнає наявними підстави для зменшення розміру пені, про що просила відповідачка на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, і до розміру 500грн. Так, взявши в кредит 5359грн.89коп., [PERSON] фактично за період з 27 лютого 2006 року і до 08 червня 2011 року сплатила 13500грн., що практично в два рази більше від очікуваного доходу Банку. Крім того, відповідачка за місцем роботи отримує мінімальну заробітну плату, за яку утримує неповнолітнього сина. Щодо вимог про стягнення штрафу, суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, що є предметом судового дослідження, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальницею строків погашення кредиту і процентів за користування ним. У той самий час, згідно з п.5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності також за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань. За таких обставин, суд приймає обґрунтованими доводи відповідачки про покладення на неї подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання. Вказане відповідає правовій позиції ВСУ (у справі № 6-116 цс 13) про дотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, одночасним застосуванням таких заходів відповідальності (пеня і штраф) лише у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов'язок відшкодування стороні позивача понесених при подачі позову судових витрат за платіжним дорученням від 23 січня 2014 року (а.с.1), відповідно до частини задоволених позовних вимог, у розмірі 05грн.

Outcome: partial