Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер дідик позивачки - [PERSON], а [INFO] року померла її бабця - [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті дідика та бабці позивачки є її мати [PERSON], яка померла [INFO] року. Спадкоємцями першої черги в порядку ст. 526 ЦК Української РСР після смерті матері позивачки були троє дітей: [PERSON] - дочка та двоє синів - [PERSON], відповідач по справі та [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS], який належав їм кожному по 1/2 частині на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 12 вересня 1978 року за реєстром № 4600. Після смерті дідуся позивачки 1/2 частину спадкового будинку успадкувала бабуся позивачки, після смерті якої спадщину прийняла мати позивачки [PERSON]. Після смерті своєї матері позивачка прийняла спадщину, так як доглядала за спадковим будинком, у неї знаходились ключі від такого. Відповідач на спадкове майно не претендує. В лютому 2017 року позивачка звернулась до державного нотаріуса для видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно. 23 лютого 2017 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва по тій причині, що для оформлення спадщини необхідно правовстановлюючий документ на будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У випадку відсутності документа звертатись до суду. У позивачки відсутній оригінал, є лише копія правовстановлюючого документа на будинок, у зв'язку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору, тому звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадковий будинок. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак представником позивачки подано до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, згідно яких вимоги позивачки визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [INFO] року помер дідик позивачки - [PERSON], а [INFO] року померла її бабця - [PERSON]. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS], який належав їм кожному по 1/2 частині на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 12 вересня 1978 року за реєстром № 4600. Після смерті [PERSON] його 1/2 частину у спадковому будинку відповідно до ст.549 ЦК Української РСР успадкувала дружина [PERSON], яка проживала на момент смерті спадкодавця в спадковому будинку, тому вступила у фактичне володіння майном, що підтверджується довідкою, виданою Виноградівським міською головою 29 березня 2017 року за № 1607. Спадкоємцями першої черги після смерті дідика та бабці позивачки була її мати [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] повністю успадкувала будинок дочка спадкодавців [PERSON], яка в 6-ти місячний строк після смерті матері прийняла спадщину , так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, на день її смерті проживала і була зареєстрована у спадковому будинку, що підтверджується довідкою за № 1620 від 29.03.2017 року, виданою Виноградівським міським головою. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] року. Спадкоємцями першої черги в порядку ст. 526 ЦК Української РСР після смерті матері позивачки були троє дітей: [PERSON] - дочка, позивачка по справі, та двоє синів - [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла в порядку ст. 549 ЦК Української РСР її дочка [PERSON], яка доглядала за будинком, у неї знаходились ключі від будинку, обробляла земельну ділянку, взяла з будинку годинник, картини. Відповідач по справі на спадковий будинок не претендує та не заперечує проти визнання права власності на такий за позивачем. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом № 105/01-16 від 23.02.2017 року Виноградівською державною нотаріальною конторою позивачку було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду. Оригінал правовстановлюючого документа на будинок у позивачки відсутній, є лише копія такого. Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» за №211 від 31.03.2017 року та Технічного паспорта на житловий будинок від 29.03.2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями в м.Виноградів, по вул. Першотравневій, № 116, зареєстрований за дідусем та бабусею позивачки по 1/2 ч. на підставі договору купівлі-продажу, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 12 вересня 1978 року за реєстром № 4600. Вартість житлового будинку становить 71545 (сімдесят одна тисяча п'ятсот сорок п'ять) гривень. Загальна корисна площа житлового будинку становить 67,5 кв.м., в тому числі житлова 29,4 кв.м. На земельній ділянці крім будинку знаходяться свинарник, вбиральня, гараж та ворота. Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved