Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO]. Позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 29.09.2009 р. було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду. У даному шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду, залишився проживати разом з нею, повністю перебуває на її вихованні та утриманні. Позивач самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, а відповідач більше чотирьох років, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, всебічним розвитком дитини, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Згідно довідки виданої МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції № 19-351/11 від 12.12.2012 року позивач не отримує аліментів на сина від [PERSON] з 01.06.2012 року по 30.11.2012 рік, та довідки № 19-329/11 МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції з 01.08.2010 року по 31.01.2011 рік. Неодноразові спроби з її боку залучити відповідача до виховання дитини не дали позитивних результатів. Згідно заяви від 16.08.2012 року відповідач [PERSON] відмовляється від свого сина - [PERSON] Вказує на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.09.2012 року № 314 прізвище неповнолітнього [PERSON] було змінено з [PERSON] на [PERSON] та видано повторне свідоцтво про народження від 26.12.2012 року. Посилаючись на викладене, на данні висновку органу опіки та піклування № 62 від 14.02.2011 року, яким підтверджується доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO], а також на норми ст.ст. 19,164,165 СК України позивач просить суд прийняти рішення яким, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно свого сина - [PERSON] [INFO] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Крім того, пояснила суду, що з 2008 року відповідач [PERSON] не займається вихованням дитини, відсутнє спілкування батька із сином. Відповідач бачив свого неповнолітнього сина коли йому було два роки і з того часу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представники третьої особи - служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому - Мар'їн О.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його сина - [PERSON], [INFO], оскільки доцільність позбавлення підтверджується даними висновку органу опіки та піклування №354 від 04.07.2014 року. Прокурор прокуратури м. Ужгорода - Клименко І.С. в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав того, що достатньо доказів які вказують на те, що відповідач [PERSON] не займається вихованням дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, всебічним розвитком дитини, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Заслухавши пояснення позивача, представника служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому, представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено , що з 28.04.2007 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вказані факти доведені судовим рішенням від 29.09.2009 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують /а.с. 8./ Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ужгородького міськрайонного суду від 29.09.2009 року, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 8,9/ Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження виданим 01.09.2006 року, міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міськрайонного управління юстиції, копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 7/ Після розірвання шлюбу між сторонами неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає з позивачкою , що стверджується довідкою № 675 від 02.09.2013 р. /а.с. 18/ Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.09.2012 року № 314 прізвище неповнолітнього [PERSON] було змінено з [PERSON] на [PERSON] , внесені відповідні зміни до актового запису за № 1096 від 23.09.2005 року, про що видано повторне свідоцтво про народження від 26.12.2012 року, серії [NUMBER] /а.с. 16 - 17/ Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній [PERSON], [INFO], знаходиться на вихованні та утриманні матері - [PERSON], що стверджується відповідними довідками №228 від 23.05.2012 року та №392 від 07.10.2013 року виданими багатопрофільним ліцеєм «Інтелект» ЗОШ І-ІІІ ст. №11, згідно яких за період навчання [PERSON] [INFO], вихованням і навчанням сина займалась мама, батько учня не відвідував школу, батьківських зборів, жодної участі у навчальному процесі сина не приймав. /а.с. 14, 30/ В Ужгородському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться на виконанні виконавчий лист №2п-3315/09 виданий 12.10.2009 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] На виконання вищезазначеного листа відкрито виконавче провадження ВП №16072630 від 25.11.2009 року. /а.с.10-11/ Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 20.06.2014 року №16-16072630/14 станом на 01.07.2014 року борг по сплаті аліментів [PERSON] становить 89500,00 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] відмовився від свого сина [PERSON], [INFO], що стверджується заявою про відмову батьківських прав від 16.08.2012 року, зареєстрованою в реєстрі за №572/746 та засвідчено справжність підпису гр-на [PERSON] радником з консульських питань Посольства України у Великобританії - [PERSON] , оригінал заяви оглянуто в судовому засіданні, копія приєднана до матеріалів справи /а.с. 15/ Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 62 від 14.02.2011 року та №354/14-25 від 04.07.2014 року враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, вважає за доцільне позбавити батьківських прав - [PERSON], щодо його сина - [PERSON], [INFO] Також вищевказаними висновками встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, що доводить факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об'єм їх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, положення закону, виходячи з інтересів дитини, приймаючи до уваги поведінку батька неповнолітнього, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , суд приходить до висновку про те, що в суді належними та допустимими доказами доведено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього [PERSON], [INFO], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересів до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Вказані фактори в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення [PERSON] від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно свого сина - [PERSON], [INFO] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання. Разом з тим, слід роз'яснити [PERSON], що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved