Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], який неодноразово змінювали в ході розгляду справи (остання редакція а.с. 137), вказавши, що на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] [PERSON] у м. Запоріжжя. Квартира № 45 в цьому ж будинку, яка розташована над квартирою № 42, належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 10.04.2015 року сталось залиття квартири № 42, належної позивачам та третій особі, внаслідок чого власникам квартири було спричинено матеріальну шкоду у зв'язку з пошкодженням майна в розмірі 20452,8 гривень, а також моральну шкоду, яку оцінюють у 10000 гривень. Посилаючись, що залиття квартири сталось з вини мешканців квартири № 45, [PERSON] просила стягнути на свою користь солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 20450 гривень та моральну шкоду в сумі 10000 гривень, [PERSON] просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на свою користь 700 гривень витрат, пов'язаних з оцінкою розміру спричиненої шкоди, та судовий збір в сумі 310 гривень. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали на зазначених підставах. Позивач [PERSON] пояснила, що 10.04.2015 року приблизно о 13.30 годині зі стелі кухні, коридору та ванної кімнати, а трохи пізніше також і зі стелі однієї з житлових кімнат почала поступати вода. [PERSON] піднялась до квартири № 45, але на дзвінки та стук двері ніхто не відчиняв, тому позивачі звернулись до колл-центру за номером телефону 15-80. Десь о 14.00 годині з'явилися двоє слюсарів [PERSON] та [PERSON], які огледіли квартиру № 42, потім піднялися до квартири № 45, де знов ніхто двері не відчиняв, після чого перекрили постачання холодної води. Через деякий час залиття квартири припинилось. Приблизно о 16.00 годині слюсарі повернулись та разом з [PERSON] знову піднялись до квартири № 45, де двері відкрила [PERSON], яка до квартири впустила лише одного слюсаря [PERSON], а другого слюсаря та [PERSON] до квартири не пустила. Після обстеження мереж у квартирі № 45 слюсарі знов відновили водопостачання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила пояснення [PERSON] щодо обставин залиття квартири, додатково зазначивши, що на її думку вина мешканців квартири № 45 у залитті та спричиненні матеріальної шкоди підтверджується діями відповідачів [PERSON] та [PERSON]Б, які чинили перешкоди працівникам МКП «Основаніє» у встановленні причин залиття, а також тим, що після відновлення водопостачання залиття не відновилось. Також позивачі вказували, що на час залиття у квартирі № 45 мешкали фактично [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не мешкає у квартирі вже багато років. Квартира № 45 належить позивачам та третій особі без самостійних вимог [PERSON] на праві спільної часткової власності, на час розгляду справи судом ремонт здійсненим ними частково, за кошти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Розмір фактичних витрат на проведення ремонту підтвердити не можуть. Моральна шкода у 10000 гривень становить розмір шкоди, спричиненої усім співвласникам квартири № 42 разом, але [PERSON] просить стягнути матеріальну та моральну шкоду лише на свою користь для спрощення вирішення справи. Моральна шкода спричинена внаслідок того, що мешканці квартири № 45 вже вдруге заливають їх квартиру, внаслідок залиття були пошкоджені речі та продукти, у квартирі виник неприємний запах, вони усі відчували нервовий стрес, а [PERSON] хворіла на запалення легенів, але медичні документи на підтвердження цього надавати відмовляється, посилаючись на конфіденційність інформації щодо стану її здоровя та небажання таку інформацію розголошувати. Відповідачі у судовому засіданні проти позову заперечували повністю, пояснивши, що квартира [ADDRESS] [PERSON] у м. Запоріжжя належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. На час подій в квартирі мешкали [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] фактично в квартирі не мешкає з 2003 року. Посилаючись, що позивачі не клопотались про призначення експертизи з метою визначення причини залиття та ними не доведено вини саме відповідачів у залитті квартири, яке могло статись з вини МКП «Основаніє» через не проведення обстеження та ремонту мереж водопостачання та водовідведення, вказували на відсутність підстав для стягнення шкоди саме з відповідачів. Також відповідачі посилались на те, що оцінка розміру матеріальної шкоди здійснена особою, яка не включена до реєстру судових експертів, тож не може бути прийнята судом. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що на момент подій у квітні 2015 року в квартирі її не було, оскільки вона зранку поїхала до [PERSON], а вдома залишалась [PERSON] Повернувшись приблизно о 17.30 годині додому, відповідач нічого не виявила, було все у порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що, в цей день зранку була вдома, прибиралась та готувалась до приймання гостей, потім вимила підлогу відстояною водою та залишила ганчірку та відро з водою на підлозі, оскільки їй зателефонували та вона була вимушена піти на ринок. Повернулась приблизно о 12.40 годині, а близько 13.00 години прийшли слюсар [PERSON] та [PERSON], але [PERSON] пустила до квартири лише слюсаря, який оглянув мережі водопостачання та каналізації та не знайшов причини залиття. Посилаючись, що залиття трапилось не з її вини чи вини інших відповідачів, а позивачі не вказали причини залиття та не надали доказів наявності вини у спричиненні шкоди саме відповідачів, просила у позові відмовити. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що хоча і є співвласником квартири, але фактично у квартирі не мешкає з 2003 року, проживає разом зі своєю родиною за іншою адресою. Причини залиття квартири № 42 їй не відомі, просила у позові відмовити з урахуванням заперечень відповідача [PERSON] Третя особа без самостійних вимог на предмет спора [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позивачами вимоги, пояснивши, що у квартирі, яка я спільною частковою власністю його та позивачів, мешкають усі разом. Причини залиття квартири йому не відомі, ремонт здійснювався усіма співвласниками за їх кошти, однак, [PERSON], якому також було спричинено матеріальну та моральну шкоду, не позивався до відповідачів, оскільки бажав бути свідком у цивільній справі. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП «Основаніє» в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачів, вказавши, що 10.04.2015 року о 13.36 годині до колл-центру за номером 1580 надійшло звернення про те, що квартиру [ADDRESS] заливає водою. Слюсарі прибули на місце приблизно о 14.00 годині та виявили, що зі стелі приміщень квартири № 42 поступає вода. Піднявшись до вище розташованої квартири № 45 слюсарі потрапити в квартиру не змогли, бо ніхто не відчиняв, після чого з метою припинення подальшого залиття перекрили холодне водопостачання. Після 15.30 години слюсар нарешті потрапив до квартири № 45, де, обстеживши мережі водопостачання та водовідведення, причин протікання не знайшов. Також слюсарями були оглянуті мережі водопостачання у підвалі, де також нічого виявлено не було. Після відновлення водопостачання протікання не було. Інших звернень ані в цей день, ані після цього від мешканців цього підїзду з приводу протікання води не надходило. Надалі працівники підприємства у складі комісії намагались потрапити до кватири № 45 з метою огляду мереж та встановлення причин залиття нижче розташованої квартири, однак, їх туди не пустили. Отже, на думку представника третьої особи, у залитті квартири та спричиненні матеріальної шкоди винні відповідачі, тому є підстави для стягнення відшкодування саме із них. В ході судового розгляду справи судом було досліджені наступні докази. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює слюсарем МКП «Основаніє». 10.04.2015 року від майстра дільниці надійшло повідомлення про виклик до квартири [ADDRESS], де було залиття. Прийшовши за викликом разом зі слюсарем [PERSON], побачили, що зі стелі квартири № 42 ллється вода. Надалі слюсарі направились до квартири № 45, але та ніхто двері не відчинив, а у квартирі на пятому поверсі протікання не було. Надалі перекрили водопостачання, а приблизно за дві години майстер повідомила, що господарі квартири № 45 вдома. Повернувшись до будинку, слюсарі поновили водопостачання, після чого разом з [PERSON] направились до квартири № 45 з метою встановлення причин протікання, але до квартири господарка пустила лише слюсаря [PERSON], який не встановив причин залиття. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що працює слюсарем МПК «Основаніє». У квітні 2015 року після обіду надійшов виклик до квартири [ADDRESS]. Прийшовши до кватири разом зі слюсарем [PERSON], побачили, що зі стелі у кухні, коридорі, інших приміщеннях капає вода. Піднявшись до вище розташованої квартири на 4 поверсі, постукали, але двері ніхто не відчинив. В квартирі на 5 поверсі господар був та повідомив, що в його квартирі жодних протікань немає. Перекривши холодне водопостачання, слюсарі пішли звідти, а ближче до 16.00 години повернулись та побачили, що в кватирі № 42 протікання води вже припинилося. Далі, поновивши водопостачання, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знову пішли до квартири № 45, де їм відкрила [PERSON], яка до квартири впустила лише [PERSON] У квартирі № 45 [PERSON] побачив, що підлога у кухні та коридорі волога, стоїть відро з водою та лежить ганчірка. Обстеживши мережі водопостачання та водовідведення на кухні, [PERSON] виявив, що мережі не мають протікань, доступу до мереж у туалеті та ванній кімнаті не було, бо все було закладено. На його думку, вода в квартирі № 45 лилась з пральної машинки, яка шлангом приєднувалась до каналізації, оскільки у місці приєднання шлангу від пральної машинки до труби каналізації було волого, натомість як труби під раковиною в кухні були сухі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що мешкає у [ADDRESS], розташованої на 2 поверсі будинку. 10.04.2015 року приблизно з 13.00 до 14.00 години йому зателефонував сусід з першого поверху та повідомив, що у нього тече вода зі стелі. Приїхавши додому через нетривалий проміжок часу, [PERSON] побачив, що у кухні, ванній кімнаті та туалеті зі стелі капає вода в основному в місцях стику плит. Піднявшись до кв. № 42, [PERSON] побачив, що мешканці квартири прибирають воду. Також мешканці цієї квартири повідомили його, що у квартирі № 45 на четвертому поверсі нікого немає та вони вже викликали працівників комунальної служби. Через деякий час залиття припинилось та [PERSON] повернувся на роботу. Причини залиття квартири йому не відомі. Також судом були досліджені письмові докази. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 825 від 21.11.1993 року та технічного паспорту (а.с. 6, 7-8) квартира [ADDRESS] [PERSON] (колишня вул. Інженерна, перейменована рішенням Запорізької міськради від 5 червня 2002 р. №132) належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному. Відповідно до актів від 16.04.2015 року та від 06.05.2015 року (а.с. 9-12), складених комісією у складі працівників МКП «Основаніє», 10.04.2015 року мешканець квартири № 42 житлового будинку № 2а по вул. Академіка [PERSON] у м. Запоріжжя звернувся з питання залиття квартири з вище розташованої квартири № 45 холодною водою. При обстеженні квартири № 42 були виявлені сліди залиття в кухні, коридорі, ванній кімнаті, кімнату площею 16,6 кв.м. Причини залиття квартири № 42 не встановлені, оскільки мешканцями вищерозташованої квартири № 45 доступ до обстеження інженерного та сантехнічного обладнання працівникам МКП «Основаніє» не наданий. Акти обстеження технічного стану квартири № 42 житлового будинку № 2а по вул. Ак. В.Я. Климова у м. Запоріжжя, складені 14.03.2014 року та 31.03.2014 року, судом досліджувались, але оцінки ним суд не надає, оскільки вони не мають зв'язку з подіями 10.04.2015 року і не містять інформації щодо предмета доказування. Згідно зі звітом про оцінку збитку (а.с. 23-71) оцінювача [PERSON] вартість майнового збитку, нанесеного нерухомому майну внаслідок залиття 10.04.2015 року, складає з урахуванням податку на додану вартість 20452,80 гривень. Пошкодження, виявлені оцінювачем та зазначені у звіті (п. 6.3 звіту), відповідають переліку та характеру пошкоджень, зазначених в актах МКП «Основаніє». Оцінюючи посилання відповідачів на те, що вищевказаний звіт не є належним доказом розміру майнової шкоди, оскільки оцінка проведена особою, яка не включена до реєстру судових експертів, суд виходить з наступного. Статті 57, 58 ЦПК України вказують, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачі в якості обґрунтування своїх заперечень щодо належності звіту як доказу вказували на те, що оцінку матеріальної шкоди проведено особою, яка не є судовим експертом. Однак, відповідно до ЦПК України в якості доказу може виступати як висновок експерта, так і будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. За визначенням ст. 5, 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658 від 12.07.2001 року суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. Водночас як вказує ст. 4 ч. 4 Закону України № 2658 діяльність судових експертів, пов'язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів. Таким чином, в Україні оцінку майна та майнових прав, зокрема, і оцінку розміру матеріальної шкоди, можуть здійснювати як судові експерти, так і субєкти оціночної діяльності, які не є судовими експертами, але мають відповідні документи на підтвердження таких повноважень. Субєкт оціночної діяльності [PERSON] отримала сертифікат суб'єкта оціночної діяльності та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, копії яких додані до звіту (а.с. 71), тож суд не може погодитись з доводами відповідачів щодо відсутності у неї повноважень щодо оцінки розміру матеріальної шкоди та вважає такий звіт належним та допустимим доказом по цивільній справі. Враховуючи, що відповідачами з інших підстав не заперечувалась правильність висновків суб'єкта оціночної діяльності щодо розміру завданої матеріальної шкоди, не надавалось інших доказів, які б спростовували висновки оцінювача, та не заявлялось клопотань про призначення експертизи з цього питання, тож суд вважає, що позивачами належним чином доведений розмір матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири 10.04.2015 року. Відповідно до договору № 100715 від 10.07.2015 року (а.с. 21), акту прийому-передачі робіт № 100715 від 10.07.2015 року та квитанцій від 10.07.2015 року та 12.08.2015 року (а.с. 18, 19, 20) [PERSON] були оплачені послуги субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] з оцінки вартості майнового збитку, нанесеного нерухомому майну, в сумі 700 гривень, а субєктом оціночної діяльності [PERSON] надані послуги з оцінки вартості майнового збитку, нанесеного власникам квартири № 42 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ак. Климова, 2а. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло № 7675 від 16.12.1998 року, технічного паспорту, свідоцтва про смерть та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 91, 92, 93-94, 140) квартира № 45 по вул. [PERSON] [PERSON], 2а у м. Запоріжжя на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також позивачами суду була надана довідка КЗ «Центр первинної санітарної допомоги № 2» від 23.07.2015 року (а.с. 22) з зазначенням того, що [PERSON] з 2000 року перебуває під наглядом у звязку з певними захворюваннями, стан її погіршується після психоемоційного перенавантаження. Дана довідка судом не приймається до уваги, оскільки позивач [PERSON] не заявляла вимог про відшкодування моральної шкоди на її користь, а щодо майнової шкоди, то обмежилась лише вимогою про стягнення на її користь витрат, пов'язаних з оцінкою спричинених збитків. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 10,60 ЦПК України покладають обовязок доведення обставин, які є підставою для вимог або заперечень, на сторони. Стаття 22 ЦК України вказує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Натомість, законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, оскільки обовязок доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача, тож суд не приймає до уваги заперечення відповідачів, що позивачами не надано достатніх доказів вини відповідачів у спричиненні шкоди та не заявлено клопотань про призначення експертизи для вирішення цього питання, оскільки обовязок спростування своєї вини та у відповідності до вимог ст. 10, 60 ЦПК України надання на підтвердження цього доказів покладено саме на відповідачів, які також клопотань про призначення експертизи не заявляли, самостійно для з'ясування причин залиття до спеціалістів не звертались. При цьому суд враховує також і те, що після припинення водопостачання працівниками МКП «Основаніє» залиття нижче розташованих за квартиру № 45 квартир припинилось, у вище розташованій квартирі на пятому поверсі ознак протікання не виявлено, як і ознак протікання на стелі квартири № 45, а після поновлення водопостачання та за умови відсутності проведення будь-яких ремонтних робіт витік води не відновився, що на переконання суду свідчить про те, що витікання води відбувалось саме з квартири № 45 та його причиною не було пошкодження мереж водопостачання чи каналізації. Пояснення відповідачки [PERSON] про те, що підлога в її квартирі на момент відвідання слюсарем [PERSON] була вологою у зв'язку з тим, що вона за півтори-дві години до цього, перед тим, як піти на ринок (тобто з її пояснень десь об 11.00 годині ранку), мила підлогу, спростовуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які вказали, що відчинила двері [PERSON] лише близько 16.00 години та саме на цей час у кухні та коридорі була волога підлога, стояло відро з водою та лежала ганчірка, між ти як водопостачання було припинено ще близько 14.00 годині. Вирішуючи питання щодо того, на кого саме з відповідачів слід покласти зобов'язання з відшкодування шкоди суд виходить з наступного. З пояснень як позивачів, так і відповідачів в судовому засіданні вбачається, що на момент залиття квартири, належної позивачам та третій особі, в квартирі № 45 по вул. [PERSON] [PERSON] у м. Запоріжжя мешкали фактично двоє відповідачів, а саме [PERSON] та [PERSON] Відповідачка [PERSON] з 2003 року мешкала за іншою адресою. Ця обставина у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України визнана сторонами в межах розгляду цієї цивільної справи. Враховуючи пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що на момент огляду мереж водопостачання та водовідведення ознак протікання саме з таких мереж виявлено не було, а після відновлення водопостачання без проведення будь-яких ремонтних робіт витік води не відновився, тож суд не вбачає підстав вважати, що причиною залиття квартири стало недбале ставлення власників квартири до мереж водопостачання та водовідведення або неналежне утримання таких мереж. Отже, підстав покладати зобов'язання з відшкодування шкоди на усіх співвласників квартири у відповідності до положень ст. 319 ч. 4 та ст. 322 ЦК України суд не вбачає, оскільки така шкода завдана не з причини неналежного утримання відповідачами мереж у квартирі. Враховуючи, що відповідачами [PERSON] та [PERSON], які фактично мешкали у квартирі на момент події, причини залиття так суду і не повідомлені, тож суд позбавлений можливості констатувати самостійну вину когось з відповідачів, а приймаючи до уваги свідчення [PERSON] щодо того, що причиною залиття, на його думку, стало протікання з місця приєднання зливу пральної машини до каналізації, тож суд вважає справедливим та належним покласти обовязок з відшкодування шкоди саме на відповідачів [PERSON] та [PERSON] Як вказує ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи з вищевказаних норм чинного законодавства та заявлених позивачем [PERSON] вимог про солідарне стягнення розміру спричиненої шкоди, суд вбачає підстави для солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суми на відшкодування завданої майнової шкоди. Натомість при визначення суми, яка підлягає стягненню на користь саме позивача [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до статей 358, 360 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. При цьому статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд виходить з того, що кожен зі співвласників трьох квартири має рівне право отримати відшкодування завданої ним матеріальної та моральної шкоди. При цьому посилання [PERSON] на те, що вона із матірю [PERSON] і сином [PERSON] мешкають разом та мають спільний бюджет, що є підставою для стягнення коштів лише на користь [PERSON], яка, на її думку, є лише отримувачем коштів, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення всієї суми матеріальної шкоди лише на користь [PERSON], якій належить право власності лише на 1/3 частку у квартирі, враховуючи пояснення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що ремонт після залиття квартири здійснювався ними разом з використанням коштів кожного з співвласників квартири. Суд при цьому враховує, що інші співвласники квартири: [PERSON] та [PERSON] також мають право отримати відшкодування спричиненої ним шкоди та звернутися до суду для судового захисту свого права в порядку позовного провадження. Враховуючи, що матеріальна шкода повязана саме з пошкодженням квартири, яка є спільною власністю трьох осіб, кожній з яких належить 1/3 частка у праві власності, а розмір відшкодування становить вартість відновлювального ремонту, суд вбачає підстави для стягнення на користь [PERSON] 1/3 частки вартості відновлювального ремонту (20452,80 гривень), а саме 6817,60 гривень. Також з вищевказаних міркувань суд вбачає підстави для солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] вартості послуг, пов'язаних з оцінкою розміру матеріальної шкоди, оскільки це є витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, тобто збитками у розмінні ст. 22 ЦК України, та такі послуги сплачені субєкту оціночної діяльності безпосередньо [PERSON] При вирішенні вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди на її користь суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі, відповідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України є неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, особи, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи у сукупності пояснення позивача [PERSON] в судовому засіданні та досліджені докази, суд дійшов висновку, що в результаті залиття кватири позивачка зазнала моральних страждань в результаті пошкодження належного їй майна, виникнення пов'язаних з цим незручностей напередодні свята Великодня 12.04.2015 року, а також у зв'язку з неможливістю протягом тривалого часу отримати належне відшкодування та необхідністю здійснювати захист своїх прав, додатково витрачаючи на цей кошти та час. Натомість при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує пояснення [PERSON], що сума у 10000 гривень, стягнути яку вона вимагала лише на свою користь, фактично являє собою відшкодування моральної шкоди, причиненої усім співвласникам квартири, які водночас з такими вимогами до суду не звертались та не позбавлені такої можливості у майбутньому, обґрунтовуючи розмір такої шкоди самостійно з урахування індивідуальних особливостей та ставлення до подій. Також суд враховує те, що твердження щодо погіршення стану свого здоровя та захворювання на запалення легенів в результаті залиття квартири [PERSON] будь-якими доказами не підтвердила, посилаючись на небажання відкриття цієї конфіденційної інформації, що безумовно є правом позивача, але за таких обставин вона не виконала і свій обовязок щодо доведення обставин, на які вона посилалась в обґрунтування заявлених вимог. Виходячи з обсягу спричинених незручностей, розміру та характеру пошкоджень квартири та часу, протягом якого позивач вимушена захищати свої права, суд дійшов висновку, що справедливим та співмірним завданим моральним стражданням буде відшкодування на користь [PERSON] суми у 2000 гривень. При вирішенні питання про стягнення судових витрат, а саме суми судового збору, сплаченої при поданні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до наданої квитанції (а.с. 5) при зверненні до суду з позовом позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 311,50 гривень. Сплата судового збору одним з позивачів за умови подання позову кількома особами відповідає розясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 9 листа «Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" від 27.09.2012 р. № 10-1386/0/4-12. Натомість, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору на користь позивача [PERSON], про що просила ця позивач, оскільки вона судовий збір не сплачувала, тож підстав для його стягнення на свою користь не набула. Враховуючи вищезазначені висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача [PERSON] При цьому за відсутності законних підстав для солідарного стягнення суми судового збору, він підлягає стягненню з кожного відповідача, щодо якого позов задоволено, окремо в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial