Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

14.07.2014р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав, відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що з червня 2009р. вступила у фактичні шлюбні відносини з [PERSON], з яким познайомилася в м. Москва, працюючи на одному підприємстві. Шлюб не реєстрували, оскільки цього не бажав відповідач. Після того як [PERSON] завагітніла, відносини з відповідачем погіршились, так як він не бажав мати спільних дітей. На 8-му місяці вагітності [PERSON] повернулася до м. Охтирка, де [INFO] народила спільного з [PERSON] сина - [PERSON]. Відразу після народження дитини відповідач приїхав до м. Охтирка, зареєструвався як батько дитини та відразу поїхав. З тих пір жодного разу не приїхав, не телефонував, дитиною не цікавився. У вихованні сина участі не приймав. Батьківські обов'язки щодо сина [PERSON] не виконував. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо сина, що і стало підставою для звернення до суду. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали заявлені вимоги, та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2014року направлено доручення компетентному суду Російської Федерації на вручення [PERSON] копії позову та доданих документів та зясування його думки стосовно поданого позову. На виконання вказаної ухвали Вичугським міським судом Іванівської області Російської Федерації відповідачу вручена позовна заява та додані до неї документи, судова повістка та здійснено допит відповідача. Відповідно до протоколу судового засідання від 13.11.2014р. [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, та пояснив, що він офіційно одружений з 2003року, у шлюбі має 4 дітей. З сином [PERSON] не спілкується, так як не вистачає часу та не вбачає в цьому потреби, при цьому своєчасно сплачує аліменти. Проти розгляду справи у його відсутності не заперечував. Третя особа в судове засідання явку представника не забезпечила, направила висновок органу опіки та піклування Охтирської міської ради, згідно якого встановлена доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення позову, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.01.2011р. (а.с. 3). [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 437 від 30.07.2014р.(а.с.21) Відповідно до ч.1 ст. 32 та ч.3 ст. 51 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтями 150 та 155 СК України встановлено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Охтирської міської ради Сумської області у висновку № 01-17/1121 від 19.08.2014р. визнав доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]., пославшись на те, що малолітній [PERSON] перебуває повністю на утриманні матері та бабусі, які для росту, розвитку та виховання дитини створили належні умови; батько з моменту народження дитини жодного разу не приїжджав до дитини, не переймався його здоров'ям та розвитком, відповідно до показів свідків [PERSON] з сином не бачився. (а.с.27) З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, зв'язок між ним та сином втрачено, позовні вимоги відповідач визнав повністю, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved