Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на Ѕ частку земельної ділянки площею 8,06 га, яка розташована на території В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 8,06 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ІV - ХР №003706. Позивач з метою прийняття спадщини звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем першої черги за законом, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку земельної ділянки після смерті матері [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, однак в позовній заяві прохав слухати справи у його відсутність. Представник відповідача - В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та при прийнятті рішення покладався на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 8,06 га, яка розташована на території В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №003706. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивач являється сином померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи. Позивач з метою прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] в нотаріальному порядку звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у оформленні спадкових справи у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно, про що свідчить постанова Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 24.01.2020 №189/02-31. Однак, позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , проживаючи з померлою на день смерті, про що свідчить вищевказана постанова нотаріуса та довідка сільської ради № 8 від 15.01.2020 року. Також з постанови Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 24.01.2020 №189/02-31 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] є її інший син [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом подачі заяви. Відповідно до п.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому позивач [PERSON] та інший спадкоємець [PERSON] мають право на спадкове майна по Ѕ частині кожен. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Рішенням суду від 23.09.2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та визнано за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку земельної ділянки площею розміром 8,06 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №003706 після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №003706. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] та до спадкового майна входить земельна ділянка. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті матері - [PERSON] , має законне право на Ѕ частину земельної ділянки в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved