Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

31 липня 2015 року позивач ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 04 липня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0090/07/15-N. За умовами даного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 25 160 доларів США на строк до 04 липня 2032 року, за користування яким було встановлено плату у розмірі 12% річних. Забезпеченням виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором є іпотечний договір № 0090/07/15-N (І) квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Звернення стягнення на предмет іпотеки не проводилось. Також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, [PERSON] уклав з позивачем договір поруки № 0090/07/15-N (П), та [PERSON] уклав з позивачем договір поруки № 0090/07/15-N (П-2). Згідно з п. 3.1 даних договорів, у випадку невиконання зобовязань, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позивач виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 25 160, 00 доларів США, про що свідчить заява на видачу готівки від 04 липня 2007 року. Проте відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобовязання виконала частково, у звязку з чим станом на 22 липня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 24 361, 11 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 1 507, 29 доларів США, поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів - 17 180, 00 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 3 295, 86 доларів США, поточної суми заборгованості за нарахованими процентами 130, 81 доларів США, пені, з розрахунку 0,2% в день за простроченими кредитом та процентами 2 247,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 липня 2015 року становить 49 485, 52 гривень, та штрафу за порушення п.п. 3.3.7 кредитного договору в сумі 5 000 гривень. Так, позивач посилається на те, що Банк звертався до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості, які залишились без відповіді та задоволення, а заборгованість до теперішнього часу не сплачена. Таким чином, вважає, що позивач має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та його поручителями своїх зобовязань за кредитним договором, а також стягувати з них за це неустойку, пеню та штраф за невиконання умови щодо страхування предмету іпотеки на користь Банку в акредитованих Банком страхових компаніях у розмірі 5000 гривень. Крім того, посилався на те, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, то заборгованість за кредитом також має бути стягнута в іноземній валюті. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]І на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року в сумі 24 361,11 доларів США та штраф в сумі 5000 гривень. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року в сумі 24 361,11 доларів США та штраф в сумі 5000 гривень, та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року в сумі 24 361,11 доларів США та штраф в сумі 5000 гривень. Крім того просив стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Банк Форум» у дольовому порядку судові витрати у розмірі 420 гривень, понесені позивачем у звязку з публікацією оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» про виклик відповідача [PERSON] до суду. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги в остаточній редакції, підтримав повністю та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення про виклик до суду у газеті «Урядовий кур'єр». Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, від якого до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги не визнав повністю та просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідачем [PERSON] надано суду письмові заперечення проти позову, які він просив врахувати при вирішенні справи по суті. В письмових запереченнях проти позову, відповідач [PERSON] посилається на те, що, дійсно, 04 липня 2007 року між ним та ПАТ «Банк Форум» було укладено договір поруки № 0090/07/15-N (П-2), відповідно до умов якого він поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем, [PERSON] остаточно припинила виконувати свій обовязок з повернення кредитних коштів, починаючи з січня 2014 року, а обовязок з повернення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами з квітня 2014 року. Згідно п. 3.3.2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором. Отже, право вимоги дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, виникло у позивача у січні 2014 року. Згідно п. 4.1 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором, не предявить вимоги до поручителя. Згідно правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в Постанові від 17 вересня 2014 року за результатом перегляду справи № 6-53ц14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в Постанові від 17 вересня 2014 року за результатом перегляду справи № 6-125ц14, предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову. Позов, а отже і вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, було предявлено до нього ПАТ «Банк Форум» лише у вересні 2015 року, тобто поза межами строків, встановлених ст. 559 ЦК України та пунктом 4.1 Договору поруки. Зазначав, що в іншій формі та у строки, передбачені законом та договором поруки, вимог про дострокове повернення кредитних коштів та сплати процентів позивачем до нього не предявлялось, тому вважає, що його порука за договором поруки № 0090/07/15-N (П-2) від 04 липня 2007 року є припиненою. Просив суд відмовити ПАТ «Банк Форум» у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з нього та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилався на припинення його поруки за договором поруки № 0090/07/15-N (П) від 04 липня 2007 року, надавши суду письмові заперечення, які за змістом є аналогічними запереченням відповідача [PERSON] Просив суд повністю відмовити ПАТ «Банк Форум» у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з нього та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч. 4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0090/07/15-N, згідно якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 25 160, 00 доларів США строком до 04 липня 2032 року з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних. Згідно даного договору позичальник повинен здійснювати повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 84 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок № 22038500200072 в Маріупольській філії АКБ «Форум» та сплачувати проценти за користування кредитними коштами самостійно в валюті кредиту на відповідний рахунок щомісячно не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами. Зокрема, кредитним договором встановлено, що сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 днів. При цьому забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір іпотеки № 0090/07/15-N (І) від 04 липня 2007 року квартири № 94, розташованої в будинку № 2/13 по вулиці Горлівській в місті Маріуполі, укладений між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум». Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 04 липня 2007 року між АКБ «Форум» правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] було укладено договір поруки № 0090/07/15-N (П). Також договір поруки № 0090/07/15-N (П-2) від 04 липня 2007 року було укладено між АКБ «Форум» правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON]. Відповідно до умов даних договорів поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року у повному обсязі (п. 1.1). Поручитель зобовязується у разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором (п. 2.1). Поручитель зобовязується відповідати перед кредитором грошовими коштами та всім своїм майном (п. 2.2). Кредитор зобовязується письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобовязань (п.2.3). Згідно з п. 3.1 даних договорів, у випадку невиконання зобовязань, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 4.1, порука припиняється: з припиненням зобовязань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. 18 жовтня 2010 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено додатковий договір до Кредитного договору № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року, підставою та умовою укладення якого була лише зміна рахунку для погашення кредиту та процентів. Так, ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Частина 1 статті 509 ЦК України передбачає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В сенсі п.1 ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому ст.599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитним коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язання за договором, який є забезпеченням виконання зобов'язань. Та стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору (п. 3.2.5 кредитного договору). Згідно п. 4.1 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. За п. 4.4. Договору, до позичальника застосовується штрафна санкція в розмірі 5000 гривень за порушення, зокрема, п. 3.3.7 кредитного договору, відповідно до умов якого, позичальник зобовязаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь Банку. Як вбачається з матеріалів справи, при укладені кредитного договору № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року, [PERSON] були відомі усі умови даного договору, про що свідчить анкета позичальника з її особистими підписами, зокрема й процента ставка, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останню прийняти умови банку на вкрай невигідних для себе умовах. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач [PERSON] порушила умови договору, оскільки не вносила у строки, ним обумовлені, на рахунок банку грошові кошти на погашення заборгованості, внаслідок чого й утворилась заборгованість, розмір якої станом на 22 липня 2015 року становить 24 361, 11 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 1 507, 29 доларів США, поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів - 17 180, 00 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 3 295, 86 доларів США, поточної суми заборгованості за нарахованими процентами 130, 81 доларів США, пені, з розрахунку 0,2% в день за простроченими кредитом та процентами 2 247,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 липня 2015 року становить 49 485, 52 гривень, та штрафу за порушення п.п. 3.3.7 кредитного договору в сумі 5 000 гривень. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок невиконання зобовязань позичальником [PERSON] за Кредитним договором, позивачем 30 червня 2015 року на відому Банку адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS], були відправлені вимоги про дострокове виконання зобовязань та про дострокове виконання порушених зобовязань за кредитним договором та договором поруки, відповідно, а саме повернення протягом семи робочих днів з дати отримання цієї вимоги, всієї суми кредиту, процентів по кредиту, пені та в тому числі штрафу за несвоєчасне страхування предмета іпотеки, яка не була отримана відповідачем [PERSON] у звязку із закінченням терміну зберігання. Згідно даних про реєстрацію, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], хоча зі слів [PERSON] фактично проживає в Російській Федерації. Таким чином, [PERSON] була змінена адреса місця проживання, яка зазначена у кредитному договорі, про що банк не було повідомлено відповідним чином. Отже, суд вважає, що зазначаючи в документах певну адресу свого проживання, яка у подальшому була змінена, [PERSON] самостійно та добровільно прийняла на себе усі ризики щодо отримання адресованих їй поштових відправлень. У письмових запереченнях відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначали, що жодних повідомлень та вимог банку про дострокове повернення кредитних коштів та сплати процентів, вони не отримували. Проте, як вбачається з поштових повідомлень, зазначені вимоги Банку від 30 червня 2015 року були отримані відповідачами [PERSON] та [PERSON] 07 липня 2015 року, і дані обставини відповідач [PERSON] не оспорював у судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Банк Форум» в передбаченому законом порядку змінило строк основного зобовязання за Кредитним договором, визначивши нову дату його виконання з урахуванням направленої вимоги. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Доказів того, що зобов'язання з дострокового повернення кредитних коштів були виконані відповідачами належним чином після отримання вимог банку про дострокове повернення кредиту, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 22 113, 96 доларів США є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими зазначені у позові посилання на необхідність обчислення суми боргу за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки відповідно до ч. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільних справах», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. За ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ст.ст. 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Основною суттю виконання грошового зобов'язання є повернення позикодавцю рівнозначної вартості тих речей (коштів, іноземної валюти, інших валютних цінностей), які були отримані позичальником у якості позики (ст.ст. 1046, 1049 ЦК України). Тобто, позичальник повинен повернути той самий розмір коштів, що був ним отриманий, якщо про інше не зазначено у договорі. Якщо зобов'язання було вчинено у іноземній валюті, то його виконання може бути, в деяких випадках повинно бути, здійснено у національній валюті, виходячи із установленого курсу валют на момент виконання. Коливання курсу валют є двостороннім ризиком. Так, для позичальника таким ризиком є зростання ціни купівлі іноземної валюти, а для позикодавця зниження такої ціни. Постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 сформульовано правову позицію про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом із стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, Національним банком України було видано банківську ліцензію № 62 від 06 жовтня 2011 року Публічному акціонерному товариству «Банк Форум» (який є правонаступником АКБ «Форум») на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частина 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Одночасно, згідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. В той же час, суд не може цілком погодитися з розміром пені, нарахованої ПАТ «Банк Форум», оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з паспортних даних відповідачів, місце реєстрації [PERSON] зазначено за адресою: [ADDRESS]; місце реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», місто Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року дію вказаного розпорядження було зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р». Згідно наведених норм, нарахування пені на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями [PERSON] не має проводитись у період з 14 квітня 2014 року по 05 листопада 2014 року. 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України було прийняте нове розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яким було затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО, до якого, зокрема, входить місто Маріуполь Донецької області, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р». Згідно принципів теорії держави та права, розпорядження Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом. Типовим або загальновизнаним є правило, що нормативно-правовий акт не має зворотної сили, тобто він не поширюється на відносини, що виникли до набуття ним чинності. Відступ від цього правила розглядається як виняток, котрий повинен знаходити своє відбиття як в конституції, так і в конкретному нормативно- правовому акті у вигляді спеціального застереження. Отже, суд приходить до висновку, що протягом періоду з 05 листопада 2014 року по 21 липня 2015 року, який розглядається судом в межах позовних вимог, дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р була призупинена, а розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року не має зворотної дії у часі, тому законних підстав для не нарахування відповідачу пені та штрафних санкцій за кредитним договором у цей період, немає. Таким чином, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги ПАТ «Банк Форум» про стягнення з відповідачів суми пені, яка була нарахована банком за несвоєчасне повернення кредитних коштів у період з 22 липня 2014 року по 05 листопада 2014 року у розмірі 138, 96 доларів США. А також підлягає виключенню сума пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів у період з 22 липня 2014 року по 05 листопада 2014 року у розмірі 268, 27 доларів США. В силу положень ч.2 ст. 192, ч.3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та умов договору, суд має право ухвалити рішення про стягнення пені за прострочку виконання грошового зобовязання в іноземній валюті з переведенням в українську валюту за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Таким чином, стягненню підлягає сума пені у розмірі 1839, 92 доларів США (2247,15 407,23 (138,96+268,27), за виключенням сум пені, нарахованих у період з 22 липня 2014 року по 05 листопада 2014 року, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 22 липня 2015 року, як зазначено у позовній заяві, оскільки суд не може виходити за рамки позовних вимог, а саме в розмірі 40 516, 88 гривень (1839, 92 доларів США х 21, 021 гривень (офіційний курс НБУ станом на 22 липня 2015 року за 1 долар США). Крім того, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню штраф у розмірі 5000 гривень, передбачений п. 4.4. Кредитного договору. Відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому існує правова позиція Верховного Суду України, що їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Але у даному випадку пеня та штраф нараховані Банком за різні види порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, тому є різними видами відповідальності за різні порушення. Так, пеня нарахована за несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів, а штраф у розмірі 5000 гривень за порушення п.п. 3.3.7 кредитного договору, який вимагає, що позичальник зобовязаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь Банку. Проте, як вбачається з матеріалів справи, останнім договором страхування іпотечного майна є договір добровільного страхування майна серії МЗ/436 № 11 183 від 08 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», дія якого закінчилася 08 липня 2012 року. Після чого позичальником [PERSON] не виконувались умови кредитного договору щодо страхування предмету застави. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. З наведеного слідує, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON], кожний окремо несуть солідарну відповідальність за невиконаним зобов'язанням відповідача [PERSON] по поверненню кредиту, відсотків, пені та штрафу. У п.4.1 Договору поруки сторони погодили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за Кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Як розяснено у п. 24. Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-190цс14 та у справі № 6-263цс15 від 07.10.2015 року. Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що їх порука припинилася, та вважає, що вимоги банку про солідарне стягнення з відповідачів, кожного окремо, заборгованості за кредитними зобовязаннями [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору або незаконного нарахування банком процентів, пені та штрафу по кредитному договору № 0090/07/15-N від 04 липня 2007 року, а відповідачами [PERSON] та [PERSON] умов договорів поруки № 0090/07/15-N (П) та № 0090/07/15-N (П-2) відповідно, то суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» підлягають задоволенню за виключенням нарахованої пені за період з 22 липня 2014 року по 05 листопада 2014 року, внаслідок чого солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], та солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» підлягає стягненню заборгованість за кредитом та процентами в сумі 22 113, 96 доларів США, пеня 40 516, 88 гривень та штраф у розмірі 5 000, 00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частина 2 цієї статті передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки в інтересах ПАТ «Банк Форум» до суду зверталася уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час ліквідації банку, тобто посадова особа органу, який відповідно до п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 31 липня 2015 року) був звільнений від сплати судового збору, то з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь держави відповідно до вимог пропорційності також підлягає стягненню у дольовому порядку сума судового збору в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні, яка є максимальною за подачу позову майнового характеру станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, виходячи з розрахунку ціни позову (22 113,96 доларів США х 21,611774 (офіційний курс долара США станом на 31 липня 2015 року) + 40 516,88 гривень + 5000 гривень = 523 438,79 гривень), а саме по 1218 (одній тисячі двісті вісімнадцять) гривень з кожного. Крім того, позивач просив розподілити між відповідачами та стягнути у дольовому порядку на користь позивача судові витрати, повязані з публікацією оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» про виклик відповідачки [PERSON] до суду у розмірі 420 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Проте суд вважає, що зазначені судові витрати, повязані з публікацією оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» у розмірі 420 гривень підлягають стягненню на користь позивача виключно з відповідача [PERSON], яка неналежним чином здійснювала свої процесуальні обовязки протягом розгляду справи, у звязку з чим виникла необхідність у публікації оголошення в газеті саме про її виклик до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial