Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, в якому посилається на те, що шлюб із відповідачем припинився у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства, сім'я розпалась остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, шлюб носить формальний характер. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу слухати за її відсутності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 листопада 2010 року виконавчим комітетом Данилівської сільської ради Біловодського району Луганської області, актовий запис №14. Шлюб позивача з відповідачем не склався через відсутність взаєморозуміння, сім'я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися більше року тому. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. Таким чином, враховуючи небажання обох з подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову слід прийняти, адже воно не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а отже, є передбачені ст.112 СК України підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 24, 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved