Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась до [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], третя особа служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 17.03.1997 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрована її колишня невістка та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON], які з 2006 року в зазначеній квартирі не проживають, а мешкають за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул. Віктора Сорочука, 13/106 в будинку батька відповідачки. На неодноразові прохання знятися з реєстрації, відповідач [PERSON] не реагує, та жодних дій пов'язаних з цим не вчиняє. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем та її дітьми перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися\~ належним їй майном, вона змушена звернутися до суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], яка діє особисто та як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, але зазначила, що вона дійсно з 2016 року не проживає в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS]., на теперішній час разом з дітьми проживає за адресою: [INFO]. Проти зняття з реєстрації не проти, але за умови повернення їй деякого майна, яке залишилось в квартирі. Представник третьої особи служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк [PERSON] просила прийняти рішення на розсуд суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 17.03.1997 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). В зазначеній квартирі зареєстрована її колишня невістка [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] та члени родини позивача - [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Судом було встановлено, що відповідач з 2006 року в зазначеній спірній квартирі з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] не проживають, а мешкають за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул. Віктора Сорочука, 13/106 (а.с.15), що також підтверджено поясненнями відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ст. ст.71,72\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71ЖК України, а їхні права та обов'язки -ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.85 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважності причин відсутності відповідачів в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], не встановлено. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] понад шість місяців без поважних причин відсутня і не проживає в квартирі, є такою, що втратила право користування даним житлом. Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі прописані неповнолітні діти відповідача - [PERSON] та [PERSON], яких позивач також просить визнати такими, що втратили право на користування квартирою. Частиною 2 та 3 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] є дітьми відповідача [PERSON] від попереднього шлюбу та були зареєстровані в квартирі зі згоди позивача, оскільки відповідач перебувала в шлюбі з її сином Згідно\~статті 11 Закону «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні було встановлено наявність у відповідача [PERSON] іншого постійного місця проживання за адресою: [INFO], де вона проживає на теперішній час зі своїми неповнолітніми дітьми, в звязку із чим не доведено позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дітей, тобто зняття їх з реєстрації не буде суперечить їх інтересам. За таких обставин суд вважає, що позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням слід задовольнити в повному осязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved