Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

10.08.2021 позивач [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визнати право власності на автомобіль марки М 20, випуску 1956 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08.03.2019 позивач придбала у [PERSON] зазначений автомобіль, сплативши йому 3000,00 грн. Угода була оформлена договором купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідач не провів процедуру зняття автомобіля з реєстраційного обліку, та вони домовилися про фактичну передачу автомобіля позивачу з усіма документами, натомість відповідач зобов`язувався пізніше зняти автомобіль з реєстрації. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Із огляду на це та, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 Цивільно-процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. У відповідності до технічного паспорта автомобіля марки М 20, випуску 1956 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , вбачається, що з 02.08.1991 його власником є [PERSON] . Згідно з генеральною довіреністю на автомобіль, зареєстрованою в реєстрі за № 724 від 21.03.2011, гр. [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати, розпоряджатися належним йому автомобілем марки М 20, випуску 1956 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який перебуває на обліку в МРЕВ м.Мерефа, а саме: знімати з обліку та ставити на облік в органах ДАІ, здавати та отримувати державні номерні знаки, замінювати колір, замінювати номерні агрегати, при необхідності замінювати свідоцтво про реєстрацію ТЗ, проходити технагляд, подавати від його імені заяви, одержувати необхідні довідки і документи, розписуватися за нього, виїжджати за кордон, з правом митного догляду, здавати в оренду, страхувати - вклади страхові договори та отримувати страхові відшкодування, заставляти, обмінювати, продавати; укладати трудові угоди, з використанням вказаного автомобіля; одержувати належні йому від продажу гроші, а також укладати усі передбачені чинним законодавством України угоди, що до розпорядження автомобілем та виконувати інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана з правом передоручення терміном на двадцять п`ять років і дійсна до 21.03.2036. У відповідності до договору купівлі-продажу від 08.03.2019 [PERSON] продав, а [PERSON] прийняла транспортний засіб марки М 20, випуску 1956 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , сплативши за нього кошти у сумі 3000,00 грн. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 15,16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено, що 08.03.2019 між позивачем [PERSON] як покупцем, та відповідачем [PERSON] як продавцем, було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3000,00 грн у рахунок купівлі-продажу автомобіля марки М 20, випуску 1956 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , та передав у власність вищевказаний транспортний засіб, технічний паспорт автомобіля серії [NUMBER] , генеральну довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 724 від 21.03.2011, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 08.03.2019. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажом транспортних засобів, здійснюється Цивільним кодексом України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. У відповідності до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір купівлі-продажу автомобіля повинен укладатися в письмовій формі, оскільки тягне за собою перереєстрацію власника автомобіля. У відповідності до ч.12 ст.34 Закону України "Про дорожній рух", власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином, законодавство пов`язує перехід права власності на транспортний засіб за договором з моменту передання майна. Аналіз Закону України "Про дорожній рух" дозволяє дійти висновку, що право власності на транспортний засіб виникає у особи до його реєстрації (перереєстрації). Разом із цим, унаслідок ухилення відповідача від зняття транспортного засобу з реєстрації, позивач позбавлена можливості реєстрації свого права власності на автомобіль, а також права повного володіння та розпорядження ним. Визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Частиною 2 статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, а згідно з нормами ч.3 ст.397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, ураховуючи те, що [PERSON] фактично володіє автомобілем марки М 20, випуску 1956 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , суд приходить до висновку, що позивач правомірно набула права власності на транспортний засіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору, сплачені при подачі позовної заяви у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved