Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що він [PERSON], дав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000(сорок тисяч) доларів США на будівництво будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування, про що свідчить боргова розписка від 8 квітня 2007 року. Відповідно до розписки [PERSON] зобовязується повернути зазначені грошові кошти до 8 квітня 2015 року. Однак, зазначена сума до вказаного терміну була повернута частково. Виходячи з обставин, які склалися та відповідності до боргової розписки вони дійшли згоди на укладання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування та земельної ділянки, на якій розташований будівля в рахунок боргового зобовязання. 6 червня 2015 року, між ним, [PERSON], як покупцем, і [PERSON], як продавцем, був укладений в простій письмовій формі Договір купівлі-продажу щодо належного Відповідачу на праві приватної власності, нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування, що розташований за адресою: с.Біла Церква, вул. Шевченка, №30 , Рахівського району, Закарпатської області; земельної ділянки площею 0,07га, кадастровий номер якої 2123681001:02:002:0027, для комерційного використання розташованої за адресою: с.Біла Церква, вул. Шевченка, №30, Рахівського району, Закарпатської області. Так як, у відповідності до ст. 181 ЦК України, придбана ним нежитлова будівля автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування та земельна ділянка площею 0,07га, являється нерухомим майном, та згідно ст. 657 ЦК України, договір купівліпродажу вищевказаного нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений. Однак, після виконання ним умов договору, [PERSON], почала ігнорувати його численні звернення, зявитися до нотаріальної контори для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі продажу на вищезазначену нежитлову будівлю нежитлової будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування та земельну ділянку площею 0,07га. При цьому, Відповідачка не заперечувала і не заперечує, що продаж йому вищевказаного нерухомого майна, відповідає її справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов. Більше того, як йому стало відомо пізніше [PERSON] має боргові зобовязання і перед іншими кредиторами. Як наслідок, 12.10.2017р Рахівським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Закарпатській області постановою було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно [PERSON] Зазначає, що всі умови, необхідні для виконання договору купівлі-продажу нерухомого майна, були ними виконані, але з вини відповідача, він не може врегулювати спір добровільно та змушений звернутися до суду для захисту своїх прав до суду. У зв"язку з чим просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 6 червня 2015 року, укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), звільнити з-під арешту нерухоме майно:нежитлову будівлю автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування, за номером 30 (тридцять), що розташована по вулиці Шевченка, в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області; земельну ділянку площею 0,07га, кадастровий номер якої 2123681001:02:002:0027; для комерційного використання за номером 30 (тридцять), що розташована по вулиці Шевченка, в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, визнати за [PERSON], право власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування, загальною площею 433,39 кв.м., за номером 30 (тридцять), що розташована по вулиці Шевченка, в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області; земельну ділянку площею 0,07га, кадастровий номер якої 2123681001:02:002:0027, для комерційного використання за номером 30 (тридцять), що розташована по вулиці Шевченка, в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові та просить такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення. Представник відповідача, Рахівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатьській області в судове засідання не з"явився. Начальник відділу [PERSON] надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника відділу ДВС, клопотання про відвід чи інші заяви відсутні, рішення по справі винести на розгляд суду. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до такого висновку.\~ Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК). Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Судом встановлено, що позивач [PERSON], дав в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 40000(сорок тисяч) доларів США на будівництво будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування, про що свідчить боргова розписка від 8 квітня 2007 року. Відповідно до розписки [PERSON] зобовязується повернути зазначені грошові кошти до 8 квітня 2015 року. Зазначена сума до вказаного терміну була повернута частково. Виходячи з обставин, які склалися та відповідності до боргової розписки сторони дійшли згоди на укладання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування та земельної ділянки, на якій розташований будівля в рахунок боргового зобовязання. Таким чином, 6 червня 2015 року, між сторонами, [PERSON], як покупцем, і [PERSON], як продавцем, був укладений в простій письмовій формі Договір купівлі-продажу щодо належного відповідачу на праві приватної власності, нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування, що розташований за адресою: с.Біла Церква, вул. Шевченка, №30 , Рахівського району, Закарпатської області, земельної ділянки площею 0,07га, кадастровий номер якої 2123681001:02:002:0027, для комерційного використання розташованої за адресою: с.Біла Церква, вул. Шевченка, №30, Рахівського району, Закарпатської області. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.675 ЦК). Таким чином згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 6 червня 2015 року підлягав нотаріальному посвідченню. Однак, як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача, після виконання позивачем умов договору, [PERSON], почала ігнорувати його численні звернення, зявитися до нотаріальної контори для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі продажу на вищезазначену нежитлову будівлю нежитлової будівлі автомагазину з автомийкою та пунктом технічного обслуговування та земельну ділянку площею 0,07га. При цьому, Відповідачка не заперечувала і не заперечує, що продаж позивачу вищевказаного нерухомого майна, відповідає її справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо усіх істотних умов. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Більше того, як позивачу стало відомо пізніше, [PERSON] має боргові зобов"язання і перед іншими кредиторами. Як наслідок, 12.10.2017р Рахівським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Закарпатській області постановою було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно [PERSON] Згідно ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, зважаючи, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, сторони виконали свої зобов'язання по ньому, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу від 6 червня 2015 року дійсним та позивач правомірно набув право власності на вказане майно на підставі договору від 6 червня 2015 року, дане право не виконується з причин незалежних від сторін, тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки майно правомірно набуте позивачем на підставі оплатного договору з попереднім власником, укладеного до накладення арешту на майно, яке було передане позивачу та знаходиться у його законному володінні, тобто є власником майна, але не є боржником у виконавчому провадженні, у процедурі здійснення якого на майно накладено арешт за особистими зобовязаннями попереднього власника, а арешт майна є обмеженням права власності, у зв"язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання про стягнення судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, позивачем не ставилося, у зв'язку з чим судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: approved