Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

28 липня 2016 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи [PERSON] та з врахуванням уточнених 05 квітня 2017 р. позовних вимог просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 30.06.2011 року, а саме: на: нежитлову будівлю -магазин-бар на 15 посадочних місць, загальною площею476,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на житловий будинок загальною площею 83,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належать [PERSON] на праві власності, шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 810 220, 99 грн. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу, визначеною в ході виконавчого провадження суб'єктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства. 28 грудня 2016 р. представник [PERSON] - [PERSON] подав зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк», третя особа [PERSON] про визнання договорів іпотеки припиненими. Позивач за первісним позовом свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.06.2011 р. між ПАТ«Універсал Банк» та СПД ФО- підприємцем [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 12221, за яким [PERSON] отримав кредитні послуги в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 640 000,00 грн. 30.06.2011 р. було укладено додаткову угоду № ВL 12221/К-1 до Генерального договору, згідно умов якої Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 490 000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та відповідачкою [PERSON] було укладено два договори іпотеки від 30.06.2011 року та додаткові угоди до них від 28.07.2011 р., згідно яких [PERSON] передала в іпотеку спірне майно. Рішенням суду від 05.11.2014 року з [PERSON] та [PERSON] в користь Банку солідарно стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором. У зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати по кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, утворилась заборгованість, яка станом на 22.03.2017 року становить 810 220, 99 грн. в рахунок погашення якої просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Зустрічний позов позивач обґрунтовує тим, що ПАТ «Універсал Банк» у ході виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 446/1840/13-ц не реалізував надане законом право набути право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості після того, як треті прилюдні торги не відбулись, що відповідно до ч. З ст. 49 Закону України "Про іпотеку" є підставою для припинення іпотеки за рішенням суду. В судовому засіданні представник позивача Кузь В.П. уточнені вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив у задоволенні такого відмовити за безпідставністю. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні відносно первісного позову заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях. Зустрічний позов з підстав, викладених у ньому підтримав та просив задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засіданні не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 30 червня 2011 року між ПАТ «Універсал банк» та СПД ФОП [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL12221, згідно умов якого Банк надає Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 640 000,00 грн., у порядку і на умовах, зазначених у цьому Договорі. Відповідно до п. 1.1.1.1. Договору умови та порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язання, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього Договору оформлюються додатковою угодою до цього Договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід'ємною частиною цього Договору (а.с.15). Згідно п. 3.4.2. Договору Позичальник зобов'язаний у строк, визначений цим Договором та окремими Індивідуальними угодами, виконати свої зобов'язання по своєчасному поверненню заборгованості Позичальника перед Банком, а також сплачувати плату за кредитні послуги , відповідно до умов цього договору та Індивідуальних угод, що є невід'ємною частиною цього договору (а.с.18). П. 7.15 Договору визначено, що строк дії даного Договору встановлюється з дня його укладання (підписання обома сторонами) до повного погашення суми грошових зобов'язань за цим Договором та окремими Індивідуальними угодами (а.с.25). Також, 30 червня 2011 року між Банком та [PERSON] укладено додаткову угоду № ВL12221/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL12221, згідно умов якої Банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 490 000 грн., а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, викладеного у Додатку № 1 до Договору, але не пізніше «01 червня 2016 року, сплатити плату за кредит, проценти (а.с. 26). В забезпечення виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов'язань за умовами кредитного договору, між ПАТ «Універсал банк» та відповідачкою по справі [PERSON] було укладено два договори іпотеки: -Договір іпотеки від 30.06.2011 року, посвідчений приватними нотаріусом Кам'янка Бузького районного нотаріального округу Щур Т. В., згідно п. 1.1. якого [PERSON] передає в іпотеку нежитлову будівлю - магазин-бар на 15 посадочних місць, загальною площею 476,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві власності (а.с.30). - Договір іпотеки від 30.06.2011 року, посвідчений приватними нотаріусом Кам'янка Бузького районного нотаріального округу Щур Т. В., згідно п. 1.1. якого [PERSON] передає в іпотеку житловий будинок загальною площею 83,6 кв.м, , що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить їй на праві власності (а.с.79). Згідно з вказаними Договорами іпотеки [PERSON] як майновий поручитель забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Генерального договору про надання кредитних послуг ВL12221 від 30.06.2011 р., додаткової угоди до нього № ВL 12221/К-1 від 30.06.2011 р. Договором про внесення змін та доповнень до договору іпотеки/нерухомого майна-комерційної нерухомості/ від 30.06.2011 р. реєстровий номер 1326 від 28.07.2011 р. ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] погодили внести зміни до Договору шляхом викладення п. «Основний договір» в новій редакції: «Основний договір» - Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 12221 від 30 червня 2011 року та Додаткова угода № ВL 12221/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 12221 від 30 червня 2011 року та Додаткова угода № ВL 12221/К-2 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 12221 від 30 червня 2011 року укладений між Іпотекодержателем та Боржником в забезпечення виконання зобов'язань якого укладається цей Договір» (а.с.38). Відповідно до статті 578 Цивільного кодексу України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Як видно з нотаріально засвідченої приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В. заяви від 30.06.2011 р. [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на передання в іпотеку житлового будинку [ADDRESS] та нежитлової будівлі - магазин-бар [ADDRESS], які є їх спільною сумісною власністю подружжя та на підписання договору іпотеки з ПАТ «Універсал Банк» за ціну та на умовах, на його розсуд (а.с.40). Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.11.2014 р. вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «Унаверсал Банк» заборгованість за кредитним договором № ВL 12221 від 30.06.2011 р. в розмірі 502 853 грн. 77 коп., судові витрати в справі в сумі 3441 грн.(а.с.41-45). Оскільки рішення суду від 05.11.2014 р. не виконане, заборгованість не погашена,позивач за первісним позовом вважає, що відповідачка зобов'язана відповідати перед банком предметом іпотеки з метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань. Вирішуючи спірні відносини суд виходить з наступних встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Іпотека виникає на підставі, зокрема, договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. У відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. За змістом ч. 1 ст. 33 цього Закону та ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 1.3 Договору іпотеки /нерухомого майна-комерційна нерухомість/ від 30.06.2011 р. (а.с.30,31) та Договору іпотеки /нерухомого майна-житлова нерухомість/ від 30.06.2011 р. (а.с.79,80) передбачено, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання всіх зобов'язань боржника - [PERSON] за Основним договором - Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 12221 від 30 червня 2011 року та Додатковою угодою № ВL 12221/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 12221 від 30 червня 2011 року, укладеними між іпотекодержателем та боржником, зокрема за зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісій/винагороди/ плати на рахунки, неустойки. Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.3 згаданих вище Договорів іпотеки (а.с.32,81) у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за Основним договором, що обумовлюють основне зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цими Договорами, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за будь-яким з вказаних в Договорі Основним договором, що обумовлюють основне зобов'язання, а у разі невиконання іпотекодавцем та/або будь-ким з іпотекодавців цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ даними у п. 9 постанови від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Разом з тим, як зазначено у п. 38 цієї ж Постанови у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону. Відтак, враховуючи, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № ВL 12221 від 30.06.2011 р. в розмірі 502 853 грн. 77 коп, яке набрало законної сили, на час розгляду справи не виконано, заборгованість не погашена, питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки не вирішувалось,беручи до уваги вищенаведені положення законодавства та умови договору іпотеки в іпотекодержателя виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, суд відзначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у рішенні від 03.02.2016 р. у справі № 6-1080цс15, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Враховуючи обов'язковість застосування судових рішень Верховного Суду України при вирішенні подібних правовідносин та з метою приведення судової практики у відповідність із рішенням Верховного Суду України, суд вважає, що позивач за первісним позовом правомірно скористався наданим йому правом обрати спосіб правового захисту у спірних правовідносинах у виді звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд відхиляє доводи представника відповідача за первісним позовом про виникнення подвійного стягнення суми боргу за основним зобов'язанням в разі задоволення позову Банку, так як наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Вирішуючи питання про наявність на даний час у відповідача зобов'язань за кредитним договором, договором іпотеки та їх розмір, суд враховує наступне. Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.11.2014 р, яке набрало законної сили, вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «Унаверсал Банк» заборгованість за кредитним договором № ВL 12221 від 30.06.2011 р. в розмірі 502 853 грн. 77 коп., з яких, як вбачається зі змісту рішеннязаборгованість по сумі кредиту в т.ч. і прострочена заборгованість становить 326 666,60 грн., прострочена заборгованість по сумі кредиту - 155 166,73 грн., відсотки - 141 970,20 грн., пеня - 34 216,97 грн. У добровільному порядку рішення суду не виконано, сума заборгованості не погашена, що не заперечують сторони. Крім цього, судом встановлено, що Банк продовжує нарахування відсотків за користування відповідачем неповернутою частиною кредиту та пені за триваюче неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, які припиняться у випадку виконання їх належним чином і згідно з наданим суду розрахунком станом на 22.03.2017 року розмір заборгованості за Генеральним кредитним договором та додатковій угоді до нього становить 810 220, 99 грн., що складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 322 431, 44 грн., відсотків в сумі 368 760,20 грн., пені в розмірі 119 029, 35 грн. В силу положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Сума заборгованості станом на 22.09.2014 року за кредитним договором № ВL 12221 від 30.06.2011 р. в розмірі 502 853,77 грн. була визначена судовим рішенням, а тому встановлена обставина щодо розміру заборгованості доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає. Таким чином, з урахуванням визначеної судовим рішенням суми заборгованості та виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитом станом на 22.03.2017 р. складає 810 220, 99 грн. У п. 41 постанови № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз'яснення, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Згідно з п. 1.2 Договору іпотеки /нерухомого майна-житлова нерухомість/ станом на дату укладення договору 30.06.2011 р. заставна вартість предмету іпотеки становить 154 770 грн.(а.с.79); а згідно з п. 1.2 Договору іпотеки /нерухомого майна-комерційна нерухомість/ станом на дату укладення договору 30.06.2011 р. заставна вартість предмету іпотеки становить 1 066 600 грн.(а.с.89). З врахуванням викладеного, суд відзначає, що хоча сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із заставною вартістю предмета іпотеки, тобто вартість предмета іпотеки значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, проте, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 26 грудня 2011 року в справі за №6-340цс15, яку необхідно враховувати при застосування норм права, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням із вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може бути враховано лише у разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків, проте доказів такого суду не надано. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно з п.п. 2.1.1. Договорів іпотеки у випадку невиконання Позичальником Кредитного договору та/або Іпотекодавцями-майновими поручителями даного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку та на умовах передбачених даними Договором. А відповідно до п. 4.2. вказаних Договорів іпотеки звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється зокрема за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як встановлено судом на дату укладення договорів іпотеки сторони визначили та погодили заставну вартість предметів іпотеки в сумі 154 770 грн. за договором іпотеки /нерухомого майна-житлова нерухомість/ (а.с.79); та 1 066 600 грн. за договором іпотеки /нерухомого майна-комерційна нерухомість/(а.с.89). Також позивач «Універсал Банк» надав суду висновки про вартість предметів іпотеки для визначення початкової ціни їх продажу. Так, згідно з висновком про вартість нежитлової будівлі - магазину продовольчих і супутніх товарів з баром на 15 посадочних місць, загальною площею 476,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 02.03.2016 р. становить 1 847 200 грн., ліквідаційна - 1 459 300 грн. (а.с.76-77). А згідно з висновком про вартість житлового будинку загальною площею 83,6 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 02.03.2016 р. становить 370 200 грн., ліквідаційна - 273 900 грн. (а.с.77-78). Під час судового розгляду сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості предметів іпотеки відповідно до вказаних вище висновків, а тому початковою ціною предметів іпотеки потрібно вважати їх оціночну вартість, зазначену в договорах іпотеки. Відтак, беручи до уваги, що основне зобов'язання за Генеральним кредитним договором та додатковій угоді до нього не виконане, таке забезпечене договорами іпотеки, за якими майновий поручитель, а відповідач за первісним позовом [PERSON] зобов'язалась відповідати перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предметів іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову. Відповідно в зустрічному позові [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим слід відмовити, виходячи при цьому з наступного. Позивач за зустрічним позовом вважає, що іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ст.49 Законом України «Про іпотеку», що діяла на момент укладання договору іпотеки, та за результатами третіх прилюдних торгів не придбав предмет іпотеки, а тому іпотека припиняється. Вирішуючи зустрічний позов суд встановив наступне. Згідно з листом начальника Кам'янка-Бузького районного ВДВС у Львівській області від 23.05.2015 року № 09-26/1579 треті прилюдні торги з реалізації іпотечного (арештованого) майна не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів. Разом з тим ВДВС було запропоновано Банку вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, про що повідомити ВДВС протягом 15 днів(а.с. 99). Статтею 49 Закону України «Про іпотеку» із змінами, внесеними згідно із Законами України від 15.12.2005 р. N 3201-IV, від 06.07.2010 р. N 2435-VI, від 15.12.2005 р. N 3201-IV, від 22.09.2011 р. N 3795-VI передбачені наслідки оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися. Зокрема, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Отже, зазначена норма Закону є диспозитивною, а тому не зобов'язує іпотекодержателя на придбання предмету іпотеки у рахунок погашення боргу у разі визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, а надає таке право. Крім того, норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять обов'язку Банку, під страхом припинення іпотеки, прийняти нереалізоване майно. Відтак, відмова іпотекодержателя від залишення за собою предмета іпотеки в рахунок погашення боргу після того, як прилюдні торги не відбулися, не є підставою для обов'язкового припинення іпотеки. У разі відмови від нього іпотекодержатель не позбавляється можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в інший, визначений договором спосіб. Зокрема, способи звернення стягнення на предмет іпотеки сторони визначили у п. 4.2., 4.5 іпотечних договорів укладених між ними (а.с.83,93). Згідно ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частинами першою, другою статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Також згідно зі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року в справі за № 6-133цс17, яку необхідно враховувати при застосування норм права, Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом. Відтак, те, що за результатами третіх прилюдних торгів Банк не скористався своїм правом придбати предмет іпотеки не є підставою для припинення іпотеки. А тому, беручи до уваги те, що на час розгляду справи по суті, основне зобов'язання за кредитним договором не припинено, а тому продовжує дію й іпотека, як забезпечення виконання цього зобов'язання, [PERSON] не виконуються умови договору і не вживаються заходи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, тому суд дійшов висновку, що правові підстави для припинення договору іпотеки за рішенням суду на підстві ст. 49 Закону України «Про іпотеку» відсутні. За таких обставин, зустрічний позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з Широї в користь Універсал Банк понесені ним і документально підтверджені витрати в розмірі 2756 грн.

Outcome: approved