Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

21 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25749,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що розпорядженням т.в.о. голови Лугинської РДА від 29.12.2014 року його було звільнено з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, проте дане розпорядження в судовому порядку визнано незаконним, а позивача поновлено на роботі і за час вимушеного прогулу позивач просить стягнути зазначені кошти. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, зазначивши, що просить стягнути заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (п.4 ст.174 ЦПК України). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 16.08.2010 року [PERSON] працює на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району Житомирської області. Розпорядженням т.в.о. голови Лугинської районної державної адміністрації від 29.12.2014 року №59-ок [PERSON] було звільнено з посади директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району Житомирської області на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 06.04.2015 року у справі №281/79/15-ц визнано незаконним розпорядження т.в.о. голови Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області від 29.12.2014 року за №59-ок "Про розірвання контракту та звільнення з посади директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району". Поновлено [PERSON] на посаді директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району з 29.12.2014 року. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05.08.2015 року рішення Лугинського районного суду у зазначеній частині залишено без змін. Розпорядженням голови Лугинської районної державної адміністрації від 17.08.2015 року №48-ок поновлено [PERSON] на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району Житомирської області. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При розгляді справи №281/79/15-ц судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач просив стягнути ці кошти з Лугинської районної державної адміністрації, тоді як нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] відбувалися у територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району, з яким у позивача існували трудові відносини та який має статус юридичної особи, самостійний баланс, печатку, штатний розпис та фонд оплати праці. Приймаючи до уваги, що у справі №281/79/15-ц судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено факт незаконного звільнення позивача та здійснено його поновлення на роботі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Постанови КМУ від 08.02.1995 року №100 "Про порядок обчислення середньої заробітної плати", зокрема ч.2, 3 п.2 Постанови визначено, що термін розрахунку проводиться за два повних останні місяці, що передували певній події. Звільнення з посади відбулось 29.12.2014 року, а отже до розрахунку застосовується заробітна плата за жовтень та листопад місяці 2014 року. Згідно із довідкою Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лугинського району Житомирської області №30 від 06.10.2015 року заробітна плата [PERSON] у жовтні 2014 року склала 3312,51 грн., у листопаді 2014 року - 3083,05 грн. Середньомісячна заробітна плата розраховується наступним чином: в жовтні 23 робочих дні, в листопаді 15 фактично відпрацьованих робочих днів, тобто (3312,51грн.(жовтень) + 3083,05грн.,(листопад)) : (23 роб. + 15 роб.) = 168,30грн. Період вимушеного прогулу: з 29 грудня по 17 серпня 2015 року становить: 153 роб.день х 168,30грн., = 25749,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 25749,90грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved