Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

28.01.2014 року позивачі звернулись до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю , що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила та вказала, не те, що відсутні підстави для задоволення заявлених вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив та вказав , що позивачі мають право звернутися в загальному порядку для визнання реконструкції на нерухоме майно. Заслухавши представника позивачів який позовні вимоги підтримав, думку представника відповідача та представника третьої особи які проти позову заперечили, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 57 ЦПК України, Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтв на право власності на житло, які видані позивачам 03.08.1993 року відділом приватизації житла АТ «Агрофірмою Насіння» останнім належать квартири на праві приватної власності в будинку по [ADDRESS]. Відповідно до технічних паспортів на квартири, що знаходиться у власності громадянина, зазначені квартири розташовані на першому та другому поверхах 2(двоповерхового) будинку. Згідно розпорядження представника президента України у Полтавському районі від 02.06.1993 року затверджено акт державної приймальної комісії на один чотириквартирний житловий АТ «Агрофірма Насіння». Відповідно до ст. 328. Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно позиції ВСС України викладеної інформаційним листом «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 №24-150/0/4-13 суд не повинен підміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови. Відповідно до п.2.1 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, № 127 від 24.05.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України, 10 липня 2001 р. за N 582/5773 Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна: багатоквартирний житловий будинок це житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира. Багатоквартирний житловий будинок може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасного типів. Відповідно до пункту 2.18 ДБН В.1.17-2002 "Пожежна безпека об'єктів будівництва" житлові будинки класифікують як: малоповерхові (висотою до 9 м, зазвичай до 3-х поверхів включно); багатоповерхові (висотою від 9 до 26,5 м, зазвичай до 9-х поверхів включно); підвищеної поверховості висотні (висотою більше 47 м, зазвичай понад 16 поверхів). Згідно п.2.2. зазначеного наказу одноквартирний (садибний ) житловий будинок - це житловий будинок указаної категорії, якій складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї, хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо). За таких обставин вбачається, що спірний будинок був прийнятий в експлуатацію як 4 х квартирний 2-х поверховий будинок, а отже в розумінні , наказу Держкомбуду, архітектури та житлової політики України, 127 від 24.05.2001 не відноситься до одноквартирного (садибного)будинку. Суд вважає, що позивачі мають намір провести реконструкцію багатоквартирного будинку в одноквартирний, але згідно чинного Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", дані повноваження покладені на Інспекцію ДАБК, а тому суд не має права підміняти орган виконавчої влади при здійсненні ними своїх повноважень. Судом також встановлено, що у висновку №128 -13 від 23.12.2013року виконаного ФОП [PERSON], згідно якого житловий будинок літ «А -2» з господарськими будівлями та спорудами які розташовані на земельній ділянці 0,25 га по [ADDRESS] є будинком садибного типу. Встановлено, що в експертному дослідженні використовувався технічний паспорт на квартирний житловий будинок [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №506, згідно якого до складу будинку належить: житловий будинок літ «.А-2», гараж, літня кухня літ. «Б», гараж літ. В, сарай, гараж літ. Г, огорожі №1, огорожі №2, Хвіртки №3,Хвіртки №4, Огорожі №5. Будівлі та споруди розміщені на земельній ділянці площею 2500 кв. м. Суд критично відноситься до висновку експерта і не бере його до уваги, оскільки дана нерухомість є чотириквартирним житловим будинком, тобто багатоквартирним і по своїй природі не може бути однією квартирою, тобто з підквартирами. Згідно ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. В судовому засіданні встановлено факт того, що земельна ділянка під спірним будинком позивачам у власність або користування не виділялась, а отже згідно з положеннями ст.83 ЗК України відноситься до земель Абазівської сільської ради. Суд враховуючи, те, що Рішення ІІІ сесії Абазівської сільської ради від 6 квітня 1995року та схема фактично використовуваних прибудинкових територій житлового будинку [ADDRESS] не є документацією з землеустрою в розумінні ст. 79 -1 ЗК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що за позивачами на відповідній правовій підставі присадибна ділянка під спірним будинком не закріплена. Також суду не надано доказів належності позивачам або іншим особам на праві власності господарських будівель та споруд, які враховувались у висновку експерта №128-13від 23.12.2013 року, при проведені розподілу часток у спірному будинку. Ці споруди не зазначені а ні в акті приймання будинку в експлуатацію, а ні в свідоцтвах на право власності на квартири позивачів. Технічний паспорт виготовлений ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» не є правовстановлюючим документом, щодо набуття прав власності на нерухоме майно в розумінні ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно положенням ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позив є необґрунтований, не доведений в судовому засіданні і в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed