Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі відповідач) про встановлення фактів родинних відносин та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 липня 1999 року померла її тітка по матері [PERSON]. ЇЇ спадщину за законом прийняв її син, тобто двоюрідний брат позивача [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай). 29 жовтня 2016 року [PERSON] помер. Позивач прийняла спадщину свого двоюрідного брата шляхом подання відповідної заяви. При цьому позивач є спадкоємцем [PERSON] за правом представлення, оскільки її рідна мати [PERSON], тобто тітка [PERSON], померла раніше, а саме 30 жовтня 2013 року. Разом з тим при житті [PERSON] розпочала приватизацію земельної ділянки, що знаходилася під її будинком, однак не встигла її завершити. У звязку з тим, що вказана земельна ділянка не увійшла до складу спадкового майна, позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право на закінчення приватизації. Крім того, просила встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] був її рідним братом, а його мати [PERSON] та мати позивача [PERSON] були рідними сестрами, оскільки у свідоцтвах про народження вони записані як «Хондурака» і «Хундурака» відповідно. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с. 35). Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, оскільки відповідач проти позову не заперечує (а.с. 39). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27 грудня 1975 року серії І-СР № 368457 (а.с. 13), де у графі «мати» вказано «Головко Софія Яківна» (а.с. 7), штампом у паспорті позивача про укладення шлюбу з [PERSON], копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 6) та копією свідоцтво про розірвання шлюбу від 16 березня 2004 року серії І-СР № 098367, згідно з якою позивачу залишено прізвище «Тарасенко» (а.с. 15А). У свою чергу мати позивача [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON]В мала дівоче прізвище «Хундурака», що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про одруження від 26 червня 2002 року серії І-СР № 067395 (а.с. 15). Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] від 15 червня 1945 року серії ЯР № 152327 її батьками були [PERSON] та [PERSON] Пріська Дмитровна (а.с. 12). 30 жовтня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 1 листопада 2013 року серії І-СР № 227674 (а.с. 36). У позовній заяві позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме, що її мати [PERSON] була рідною сестрою [PERSON]. Так, відповідно до копії свідоцтва про одруження від 17 січня 1964 року серії ІІІ-УР № 407024 [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] мала дівоче прізвище «Хондурака» (а.с. 14). При цьому згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] від 25 червня 1965 року серії І-ЯК № 943800 її батьками були [PERSON] і [PERSON] Пріська Дмитровна (а.с. 11). Таким чином з копій вказаних документів вбачається, що [PERSON] і [PERSON] мали спільних батьків, хоча їх прізвища і містять відмінність в одній літері. На підтвердження факту родинних відносин позивачем надано заяви односельців [PERSON] і [PERSON], відповідно до змісту яких останні підтверджують, що дійсно [PERSON] і [PERSON] були рідними сестрами (а.с. 22, 23). Справжність підписів [PERSON] і [PERSON] у вказаних заявах посвідчено 25 травня 2017 року секретарем Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, а тому суд не вбачає необхідності допитувати вказаних осіб безпосередньо у судовому засіданні в якості свідків. Отже, виходячи зі змісту вказаних документів, беручи до уваги заяви свідків [PERSON] і [PERSON], суд встановив, що [PERSON] і [PERSON] були рідними сестрами. 12 липня 1999 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 липня 1999 року серії І-СР № 110148 (а.с. 7). Згідно з довідкою Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 25 травня 2017 року № 249, виданої на підставі погосподарської книги № 6 (особовий рахунок № 0493-1), [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO] с. Красенівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл. разом із сином [PERSON] (а.с. 17). Вказані обставини підтверджуються також довідкою Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 4 грудня 2016 року № 68 (а.с. 20). [PERSON] був сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16 липня 1972 року серії І-СР № 277716 (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 січня 2000 року серії АВЕ № 196853 [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкував право на земельну ділянку, розташовану в КСП ім. Піддубного (с. Красенівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл.) площею 2,41 га (а.с. 9). [PERSON] з 24 листопада 2012 року перебував на повному державному утриманні у Чехівському психоневрологічному інтернаті, що підтверджується копією довідки від 19 травня 2017 року № 191 (а.с. 18), де помер 29 жовтня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 1 листопада 2016 року серії І-СР № 294316 (а.с. 8). З огляду на те, що [PERSON] і [PERSON] були рідними сестрами, а позивач є донькою [PERSON], [PERSON] був сином [PERSON], судом встановлено, що позивач і [PERSON] є двоюрідними сестрою і братом. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Чорнобаївської нотаріальної контори прийняла позивач за правом представлення, оскільки її мати [PERSON], яка була тіткою [PERSON], померла раніше за нього. Вказані обставини підтверджуються листом Чорнобаївської державної нотаріальної від 17 червня 2017 року (вих. № 802-01/16) (а.с. 33), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 28). Разом з тим, до складу спадщини як після смерті [PERSON], так і після смерті [PERSON] не увійшла земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,32 га, розташована за адресою: пров. Миру, 4, с. Красенівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл., отримана нею у приватну власність на підставі рішення Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 9 червня 1997 року № 3/11, що підтверджується витягом з протоколу сесії сільської ради від 9 червня 1997 року (а.с. 16), оскільки остання не завершила процедуру приватизації зазначеної земельної ділянки. Водночас право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки успадковано сином [PERSON] [PERSON], оскільки останній, як встановлено судом, прийняв спадщину після своє матері, а тому таке право входить до складу спадщини, що відкрилася після його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 29 жовтня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 4 чт. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином позивач, як двоюрідна сестра [PERSON], за правом представлення претендує на його спадщину, оскільки мати позивача [PERSON], яка була тіткою [PERSON], померла раніше за нього. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняла її, однак не може оформити право власності на земельну ділянку, оскільки при житті спадкодавець не оформив на неї право власності. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що спадкодавці при житті не встигли зареєструвати право власності на належну їм земельну ділянку, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved