Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що сторони спору з 1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 2006 року було розірвано. [INFO] року у сторін спору народився син [PERSON]. На даний час він проживає разом з позивачем. Позивач також зазначила, що має намір виїхати разом із чоловіком [PERSON], дітьми від другого шлюбу та сином від першого шлюбу [PERSON] до Єгипту на курорт Шарм-аль-Шейх в період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року, зокрема, з метою відпочинку та оздоровлення на Червоному морі, оскільки її син [PERSON] має вроджене захворювання хребта - спонділолістоз. Позивач не може отримати згоду відповідача на поїздку дитини у Єгипет, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином шляхом опублікування оголошень у газеті "Вінничина" та газеті "Урядовий кур'єр". Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позов. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положеньст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Шлюб між сторонами спору було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Могилеву-Подільському Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області. Прізвище позивача після розірвання шлюбу «[PERSON]» (а.с.16). Позивач, 21.07.2006 уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Прізвище позивача після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с.13). З доданих до справи матеріалів слідує, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01.06.2006 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість станом на 01 грудня 2016 року становить 41 403 гривень 96 копійок. Дана обставина підтверджується листом № 9423/2-27/2 від 29.11.2016 Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби. Крім того, відповідно до довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії» від 05.06.2012, [PERSON] звільнено від фізичних навантажень у зв'язку із захворюванням - спонділолістоз. На підтвердження мети та часу виїзду за кордон позивач надала суду договір № К133/161116-1 на туристичне обслуговування укладений 16.11.2016 між [PERSON] та ТОВ «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами» з усіма додатками до нього (а.с.4-11). На підтвердження факту, що сім'я забезпечена та не має на меті виїзд за кордон з метою працевлаштування, позивач надала суду свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON], а також податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2014-2015 роки, згідно якої його дохід становить 190 000,00 грн. При вирішенні спору суд зважає на те, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість, яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.. Враховуючи викладені вище обставини, дослідивши докази у справі й давши їм оцінку в силу вимог ст. ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи суд виходить з наявності підстав, передбачених ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON], за кордон без згоди батька в супроводі матері на строк з 20.12.2016 по 31.12.2016, з врахуванням дати початку та закінчення заїзду на курорт та часу необхідного для доїзду та приїзду. Позовна вимога про дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України разом з матір'ю підлягає задоволенню. В даному випадку та обставина, що даний відпочинок може позитивно вплинути на здоров'я дитини є переважальною, а відмова батька дитини - [PERSON] в наданні дозволу на виїзд його сина [PERSON] для лікування та відпочинку, тобто для оздоровлення, є такою, що не лише не забезпечує права дитини, але й такою, що в даному випадку призводить до їх порушення. Крім того, суд бере до уваги ті обставини, що [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки та має заборгованість по аліментах.

Outcome: approved