Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

20.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. У заяві позивачка вказала, що є власником квартири, але крім неї в квартирі зареєстровані її онук [PERSON] та відповідач, який не проживає в квартирі тривалий час, комунальні послуги не сплачує. Оскільки зняти відповідача з реєстрації позивачка сама не може, тому була змушена звернутися до суду з позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги уточнила і остаточно просила усунути перешкоди в користування квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу за реєстровим №2989 від 30.10.2006 року. На даний час у спірній квартирі, окрім позивачки, зареєстровані її неповнолітній онук [PERSON] і відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою Приватного підприємства "ЖЕК-10" за №2355 від 30.10.2014 року. Згідно акту про непроживання ПП "ЖЕК-10" від 03.11.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], але з моменту реєстрації, тобто з 30.06.2009 року за адресою не проживає. Відповідач участі в оплаті за житло і комунальні послуги не приймає і будь-який зв'язок із спірною квартирою не підтримує. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд зазначає, що при розгляді справи будь-яких перешкод для проживання відповідача у квартирі з боку позивачки, судом встановлено не було. Крім того, подальша реєстрація відповідача [PERSON] у спірній квартирі пов'язана з тим, що позивачка повинна і далі сама сплачувати за комунальні послуги із розрахунку зареєстрованих осіб у квартирі, що порушує її законні права та інтереси. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не має права власності на спірну квартиру, не проживає з моменту реєстрації без поважних причин, не сплачує комунальні платежі суд вважає, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи і підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Outcome: approved