Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

28.12.2016 року КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» звернувся до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON] в психіатричний заклад. Хворий був доставлений до приймального відділення ЧОПНЛ 26.12.2016 року в супроводі матері та поліції за направленням райпсихоневролога у зв`язку з неадекватною поведінкою. В той же день був оглянутий черговим лікарем, який прийшов до висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] в ЧОПНЛ. Був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару, а характер його психічного розладу виявляє безпосередню загрозу до оточуючих. В судовому засіданні лікар-психіатр - представник психіатричного закладу заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] підтримала, просила її задовольнити, при цьому зазначила, що діагноз, вказаний у висновку комісії лікарів-психіатрів є попереднім, який потребує додаткового обстеження. Одночасно пояснила, що в амбулаторних умовах можливо пройти обстеження, також [PERSON] потребує консультації лікаря-психолога. Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що із заявою не згоден. Він розлучився із дівчиною, з якою довго зустрічався та мав одружитись, випив і це вплинуло на його поведінку відносно матері. Доповнив, що він проходив строкову військову службу, працював дільничним інспектором, з 2013 по 2015 року працював в органах Національної гвардії України, кожен рік проходив перевірку у психолога, здав тести. Два роки назад батька збила машина, до цього часу справа не розслідувана, він особисто приймає всі міри, щоб справа була розслідувана. Вважає, що він не становить загрози для оточуючих, і не потребує примусового лікування. Якщо потрібно, він готовий пройти консультацію у лікаря. Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] не вчиняє дій, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, діагноз комісії є попереднім. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний заклад не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Зі змісту ст. 279 ЦПК України заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу». Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 28.12.2016 року, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад. Характер психічного розладу в даний час обумовлює загрозу для оточуючих. Хворий потребує лікування, яке може бути надане тільки в умовах психіатричного стаціонару. Згідно ст. 14 Закону України « Про психіатричну допомогу» потребує госпіталізації для обстеження та лікування в умовах стаціонару. Від добровільного лікування [PERSON] відмовився. Вирішуючи питання про примусову госпіталізацію [PERSON], суд дійшов висновку про відсутність відомостей, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги, тобто обставин, передбачених статтею 11 Закону України "Про психіатричну допомогу". Крім того, жодним доказом не підтверджено наявності обставин, визначених статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", як підстави для примусової госпіталізації. Заява матері не є достатньою для задоволення поданої представником КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» заяви, а доказів того, що обстеження або лікування [PERSON] можливі лише в стаціонарних умовах, наявності тяжкого психічного розладу та про існування інших медичних показань для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку суду не подано. Сама ж по собі неадекватна поведінка [PERSON] без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed