Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

23.03.2011 р. позивач, ПАТ КБ ««БрокБізнесБанк», звернувся до суду з позовом, з урахування збільшення та уточнення позовних вимог від 30.06.2011 р. та 11.10.2012 р., 25.10.2012 р., до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 26.12.2007 р. АБ «БрокБізнесБанк», правонаступником якого він є, уклав з [PERSON] кредитний договір № 07Ф- 296 , за умовами п. 1.1. якого надав позичальнику кредитні кошти у іноземній валюті в розмірі 500 000 дол. США на споживчі цілі на строк до 27.12.2017 р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних для споживчих цілей. 28.12.2007 р. з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань уклав з позичальником іпотечний договір, за умовами якого прийняв у іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві власності. Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, на підставі заяви на видачу готівки № 2 від 28.12. 2007 р. надав позичальнику готівкою кредитні кошти в розмірі 500 000 доларів США, що в еквіваленті складало суму 2 525 000 грн.. Відповідач взяті на себе зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 09.10. 2012 р. заборгованість відповідача за кредитним договором склала суму 625650 дол. 58 центів США, що за офіційним курсом НБУ було еквівалентно сумі 5000825 грн. 09 коп., у тому числі: заборгованість за основним зобов'язанням - у сумі 353 102 дол. 42 центів США, що еквівалентно сумі 2822347 грн. 64 коп.; пеня за невиконання основного зобов'язання - у сумі 84797 дол. 86 центів США, що еквівалентно сумі 677789 грн. 29 коп.; заборгованість по несплаченим процентам - у сумі 156081 дол. 65 центів США, що еквівалентно сумі 1247560 грн. 63 коп.; пеня за несплаченими процентами - у сумі 31668 дол. 65 центів США, що еквівалентно сумі 253127 грн. 52 коп.. Відповідно до п.3.1.3. кредитного договору передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитом у випадку прострочення сплати чергового платежу по кредиту або процентів за користування кредитом понад 2 місяці. Відповідно до п. 7.1. іпотечного договору від 28.12.2007 р. у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов 'язання за кредитним договору в цілому або в його частині та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, в цілому або в тій чи іншій їх частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов"язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. 17.08.2010 р. надіслав відповідачу вимогу погасити заборгованість, та попередив про наслідки невиконання, 23.08.2010 р. нею отриману особисто, але залишену без виконання. Позивач просив у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 07Ф-296 від 26.12.2007 р. у сумі 5000825 грн. 09 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що складається з двох кімнат, житловою площею 38,00 кв. м, загальною площею 89, 10 кв. м шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, погодженою сторонами у іпотечному договорі, в сумі 3282500 грн.. Відповідач позовні вимоги не визнала, у письмових запереченнях зазначила, що відповідно до п. 6.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов»язань по погашенню кредитної заборгованості виступає договір поруки від 26.12.2007 р. №07ф-296/1, укладений АБ «Брокбізнесбанком» з ТОВ «Поллуксстар». Поручитель зобов»язаний за неї повністю сплатити суму коштів, яку вимагає позивач. Просила у задоволенні позову відмовити. У судовому засідання представник позивача на підставі довіреності, Білобловський С.В., позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з»явилася, судові повістки - повідомлення, надіслані за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернуті за закінченням терміну зберігання, тому в розумінні п. 5 ст. 74 ЦПК України вона вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд установив, що 26.12.2007 р. АБ «БрокБізнесБанк», правонаступником якого є ПАТ «БрокБізнесБанк», уклав з [PERSON] кредитний договір № 07Ф- 296, за умовами п. 1.1. якого надав позичальнику кредитні кошти у іноземній валюті в розмірі 500 000 дол. США на споживчі цілі на строк до 27.12.2017 р. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних для споживчих цілей (а. с. 10-13). 28.12.2007 р. в забезпечення виконання кредитних зобов'язань АБ «БрокБізнесБанк» уклав з [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого позичальник передала, а банк прийняв у іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 38, 00 кв. м, загальною площею 89,10 кв. м, що належить іпотекодавцю на праві приватної праві власності, заставною вартістю, погодженою сторонами у іпотечному договорі, в розмірі 3282500 грн. ( а. с. 16-23). На передачу квартири у іпотеку відповідачу надав нотаріально посвідчену згоду її чоловік, [PERSON] ( т.1 а. с. 207) Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надав позичальнику на підставі заяви на видачу готівки № 2 від 28.12. 2007 р. готівкою кредитні кошти в розмірі 500 000 доларів США, що в еквіваленті склало суму 2 525 000 грн. ( а. с. 16, 17). Відповідач взяті на себе зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 09.10. 2012 р. заборгованість за кредитним договором склала суму 625650 дол. 58 центів США, що за офіційним курсом НБУ було еквівалентно сумі 5000825 грн. 09 коп., у тому числі: заборгованість за основним зобов'язанням - у сумі 353 102 дол. 42 центів США, що еквівалентно сумі 2822347 грн. 64 коп.; нарахована пеня за невиконання основного зобов'язання за період з 09.10.2011 р. до 08.10.2012 р. - у сумі 84797 дол. 86 центів США, що еквівалентно сумі 677789 грн. 29 коп.; заборгованість по несплаченим процентам - у сумі 156081 дол. 65 центів США, що еквівалентно сумі 1247560 грн. 63 коп.; нарахована пеня за несплаченими процентами за період з 09.10.2011 р. по 08.10.2012 р. - у сумі 31668 дол. 65 центів США, що еквівалентно сумі 253127 грн. 52 коп. ( а. с. 173, 174). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 17.08.2010 р. позивач надіслав відповідачу іпотечну вимогу за вих. № 6216/006 про усунення порушень за кредитним договором, і попередив про наслідки невиконання зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, 23.08.2010 р. отриману нею особисто, але залишено без виконання ( а. с. 26-29). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки ( ст. 12 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 3.1.3. кредитного договору передбачене право банку вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитом у випадку прострочення сплати чергового платежу по кредиту або процентів за користування кредитом понад 2 місяці. Пунктом 7.1. іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов 'язання за кредитним договору в цілому або в його частині та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, в цілому або в тій чи іншій їх частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов"язання, а у разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 7.4. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Суд ураховує, що заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 7957533 грн. 40 коп. на теперішній час значно перевищує оцінену вартість предмета іпотеки у сумі 5771500 грн., непогашення кредиту і несплата процентів за користування кредитними коштами протягом тривалого часу позичальником завдає збитків іпотекодежателю, змінює обсяг його прав у частині ризику неповернення всієї суми боргу за рахунок обтяженого майна, тому не вбачає підстав до застосування ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відтак, невиконання боржником кредитних зобов»язань обумовило можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідач не виконує умови кредитного договору, тому позивач вправі стягнути заборгованість, вибравши спосіб задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши процедуру продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову в частині того, що за її кредитними зобов»язаннями має відповідати поручитель за договором поруки №07ф-296/1 від 26.12.2007 р., оскільки право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором, належить позивачеві. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Частиною 3 цієї статті передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Суд ураховує, що заборгованість за кредитним договором значно перевищує оцінену вартість предмета іпотеки, непогашення кредиту позичальником і несплата процентів за користування кредитними коштами протягом тривалого часу завдає збитків іпотекодежателю, змінює обсяг його прав у частині ризику неповернення всієї суми боргу за рахунок обтяженого майна, тому не вбачає підстав до застосування ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду , проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідач не погоджувалась з вимогами позивача у частині встановлення початкової ціни предмета іпотеки на рівні заставної вартості квартири, узгодженої сторонами у договорі іпотеки, у розмірі 3673615 грн. 34 коп., за її клопотанням призначалась судом будівельно-технічна експертиза для визначення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки, але не проведена у зв»язку з ненаданням доступу до об»єкту експертного дослідження ( а. с. 233-237, 242-244). Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та коштів на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 15, 16, 20, 526, 527, 530, 546, 572, 575, 589-591, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України , ст. ст. 12, 33, 35, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved