Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на лікування дитини. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 30.08.2013 року між нею та вдповідачем по справі було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з позивачкою. З 29.04.2016 року відповідач проживає окремо і з цього часу жодного разу не бачив доньку, при цьому не телефонує, не цікавиться її життям та розвитком, а також здоров'ям. 02.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою. Крім того було стягнуто аліменти на користь позивачки, проте відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконує. З урахуванням вищевикладеного просить суд позбавити відповідача батьківських прав, щодо малолітньої дитини - доньки [PERSON], в зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення аліментів стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів. А також в зв'язку з тим, що відповідно до висновку спеціаліста від 07.05.2018 року дитина позивачки хворіє на ГРВІ, простий герпес, залишкові явища, мегаколон позивачка потребує стягнення додаткових витрат в розмірі 210 грн. Позивачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи в її відстуності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, причини неявки не повідомив?крім того не подав клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи до судового засідання надала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. А також просили суд справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Так, як відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.08.2013р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в вчинено актовий запис №281. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON],[INFO] ( а.с. 21). 02.08.2016 р. шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області № 626/1263/16-ц від 02.08.2016 р ( а.с. 25). Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати разом з позивачкою. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати із позивачем. З 29.04.2016 р., відповідач проживає окремо, за цей час з дитиною не бачився жодного разу. Протягом двох років життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною. Участі у вихованні та догляді за дитиною не брав, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займався. Матеріальної допомоги не надає, хоча за рішенням суду повинен сплачувати аліменти. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Розпорядженням Голови Красноградської районної ради Третьякова Є.А. від 02.05.2018 р. №139, з урахуванням Рішення Комісії з питань прав дитини від 26.04.2018 р. № 35, вважається доцільним позбавлення батьківських прав Відповідача та рекомендовано Позивачу звернутись за захистом порушеного права до суду. На день звернення з позовною заявою до суду дитині вже виповнилось 2 роки 10 місяці, вона не пам'ятає та не знає батька, та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Позивач з донькою проживають разом з батьками позивача в Краснограді. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між Позивачем, дитиною і батьками позивача склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Крім того рішенням Красноградського районного суду Харківської області №626/1264/16-ц від 02.08.2016 р. Відповідач зобов'язаний сплачувати на користь Позивача, на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, або зміни матеріального становища сторін (а.с.26). Відповідач добровільно зазначене рішення суду не виконував, у зв'язку з чим Позивач звернулась до державного виконавця для примусового виконання рішення суду. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова Півньової Ю.О. станом на 01.02.2018 р. заборгованість по аліментам складає 27408,70 грн.( а.с. 23). Окрім цього, відповідно до зазначеного вище рішення Красноградського районного суду Харківської області суд зобов'язав відповідача сплачувати аліменти на користь Позивача на її утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходів) відповідача, щомісяця, починаючи з 05.07.2016 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 14.07.2018 року, або зміни матеріального становища сторін ( а.с. 27) Відповідач добровільно зазначене рішення суду, в частині сплати аліментів на утримання Позивача, не виконував, у зв'язку з чим Позивач звернулась до державного виконавця для примусового виконання рішення суду. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова Півньової Ю.О. станом на 01.02.2018 р. заборгованість по аліментам складає 18294,12 грн. (а.с.24). Відповідно дост. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в п. 22постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, та не надано відзиву на позов, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування та стягнення неустойки. Верховний Суд України за результатами розгляду справи № 6-2696цс15 прийняв постанову від 16 грудня 2015 року, в якій сформував правову позицію, відповідно до якої згідно з частиною 1 статті 196СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Таким чином, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 05.07.2016 р. по 01.02.2018 року по виконавчому листу про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] становить 8318,78 грн., а пеня за несвоєчасну сплату аліментів у період з 05.07.2016 р. по 01.02.2018 року по виконавчому листу про стягнення аліментів на утримання позивачки [PERSON] становить 5551,66 грн. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то відповідно до копії консультаційного висновку спеціаліста дитина хворіє на ГРВІ, простий герпес залишкові явища, мегаколон і потребує додаткових коштів на лікування, тому до матеріалів справи долучено копію квитанції про сплату первинної консультації педіатра в розмірі 210 грн. Дослідивши всі медичні документи по хворобі дитини, суд прийшов до висновку, що дитина дійсно регулярно обстежується та лікується, що за станом здоров'я дитина потребує додаткових батьківських зусиль та додаткових фінансових витрат на періодичне стаціонарне лікування та обстеження. Можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини передбачена частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка вже понесла витрати в розмірі 210 грн., що підтверджується квитанцією від 07.05.2018 року. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі, так як відповідач не з'ячвився в судове засідання будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи та не надав доводів в заперечення проти позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати, так як позивача було звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved