Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

19 червня 2015 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований тим, що між Банком та [PERSON] укладений кредитний договір №б/н від 27.01.2014 р. За умовами вказаного договору позивач надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальник повинен щомісяця погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, за перевитратою платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, визначених кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 25 березня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 22 083,42 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10 232,86 грн.; за процентами - 9 211,80 грн.; за пенею та комісією - 1 110,98 грн.; штраф - 500 грн. (фіксована частина) і 1 027,78 грн. (процентна складова). Посилаючись на викладене, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідачки на його користь вищевказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача Сафір Ф.О. не з'явився, у письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у письмових заявах просила справу розглянути за її відсутності та надала письмові заперечення. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень сторонами, суд розглянув справу без їх участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладений кредитний договір №б/н від 27.01.2014 р., що підтверджене заявою позичальника, в якій її підписом підтверджене ознайомлення з тим, що Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи являють собою договір про надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка повинна була сплачувати заборгованість за кредитом, проценти за користування ним, за перевитратою платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, визначених кредитним договором до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами у відповідності з п1 ч.2 ст.11 ЦК України виникли договірні кредитні відносини. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, про що зазначено у ст.629 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання відповідно до ст.625 ЦК України. За розрахунком банку заборгованість відповідача за кредитним договором склала станом на 25 березня 2015 року у загальному розмірі 22 083,42 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 10 232,86 грн.; за процентами - 9 211,80 грн.; за пенею та комісією - 1 110,98 грн.; штраф - 500 грн. (фіксована частина) і 1 027,78 грн. (процентна складова). У письмових запереченнях відповідач [PERSON] позов визнала частково: не заперечувала проти стягнення з неї 12698,74 грн., з яких, за її розрахунком, 10 092,86 грн. - загальна сума заборгованості за кредитною карткою, 2055,88 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 550 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Заперечуючи проти стягнення заборгованості у розмірі визначеному позивачем, [PERSON] посилалася на те, що за умовами договору у разі перевитрати кредитного ліміту за карткою та непогашення його нею у строк 6 місяців, банк мав заблокувати картку та вимагати погашення заборгованості без нарахування процентів та пені. Всупереч цьому Банк продовжував нараховувати проценти та пеню, що не вправі був робити з 01.07.2014 р., так як картка повинна була бути заблокована та будь-які проценти по ній не мали б нараховуватися. Такі дії позивача суттєво погіршили її становище, оскільки кредитні зобов'язання збільшились шляхом продовження обслуговування кредитного ліміту. Також вважає необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому не підлягаючим задоволенню, подвійне нарахування позивачем штрафних санкцій у розмірі 1027,78 грн. та 500 грн. Суд не може погодитися з доводами відповідача, оскільки вони ґрунтуються на неправильному розумінні [PERSON] умов кредитного договору та чинного законодавства. Так, відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2. Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умов) клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) ) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Виходячи з цих умов договору Банк правомірно збільшив кредитний ліміт. Посилання відповідача [PERSON] щодо не виконання Банком обов'язку по блокуванню картки у зв'язку з перевитратою кредитного ліміту та непогашення нею заборгованості упродовж 6 місяців, як наслідок неправомірне нарахування пені та відсотків не відповідають Умовам та Правилам надання банківських послуг. Так, обов'язки Банка визначені розділом 2.1.1.3 зазначених Умов, в якому такий обов'язок не зазначений. Розділом 2.1.1.8 Умов визначені інші умови, а, виходячи з п.2.1.1.8.3 та п.2.1.1.8.4 Умов, у випадку наявності перевитрат платіжного ліміту за картою та непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне відновлення дії карти можливе після повного погашення заборгованості. Відповідний картковий рахунок може бути закритий за заявою держателя картки або Банк має право закрити рахунок, повідомивши держателя. Аналізуючи зазначені положення Умов, суд приходить до висновку, що закриття картки за наявності перевитрат платіжного ліміту є правом, а не обов'язком банку. При цьому ініціатором такого закриття міг бути як Банк, так і відповідач. Відповідач [PERSON] доказів звернення до банку з заявою про закриття карткового рахунку суду не надала, а тому її ствердження щодо суттєвого погіршення її становища внаслідок продовження обслуговування кредитного ліміту позивачем суперечать Умовам та не заслуговують на увагу. Також суд не може взяти до уваги заперечення відповідача в частині нарахування позивачем штрафних санкцій у розмірі 1027,78 грн. та 500 грн., оскільки їх нарахування не суперечить чинному законодавству та не порушує вимоги ст.61 Конституції України. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Даним пунктом передбачене не подвійне стягнення неустойки у виді штрафу, як то розуміє відповідач, а її сукупний розмір, який складається з фіксованої та процентної складових Зазначене відповідає вимогам ст.ст.6, 627 та 551 ЦК України, у відповідності до яких сторони встановили розмір неустойки у договорі. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що позивачем надані достатні докази на підтвердження позовних вимог, відповідач належними доказами їх не спростувала, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки судові витрати на суму 243,60 грн.

Outcome: approved