Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

28.07.2015 до суду поступив даний позов, який був уточнений та остаточно у якому позивач просить ухвалити рішення та стягнути з відповідача на користь позивача загальну заборгованість у розмірі 83 784, 07 доларів США та 250, 00 грн. Свій позов позивач мотивує тим, що між ним і відповідачем 06.02.2008 було укладено кредитний договір №CSK0GA00000227, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 23 282,15 доларів США терміном до 02.02.2023 зі сплатою процентів за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених Договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, а саме: надав відповідачу вказаний у договорі кредит. Відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яку він не погашає, тому і подано до суду даний позов. Представник позивача у судове засідання не з'явився, до суду направлено заяву представника позивача [PERSON] про слухання справи у відсутність представника позивача та з проханням задовольнити уточнений позов, проти ухвалення заочного рішення немає заперечень. Відповідач у судове засідання у судове засідання не з'явився, хоча тричі був належно і вчасно повідомленим про день, час та місце слухання справи, не направив заяви будь-якого змісту, а тому справа слухається у відсутність відповідача, оскільки суду надано достатньо доказів для розгляду справи по суті, суд ухвалює заочне рішення по згоді представника позивача і при відсутності сторін проводить розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті і прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № CSK0GА00000227 від 06.02.2008 (Договір), копії якого та додатків до нього додані до позовної заяви (а.с. 9- 13). Згідно п.1.1. Статуту позивача, копію першої сторінки якого надано до суду, за рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30.04.2009 тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство (а.с.19). Відповідно до п.8.1 Договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 23 282,15 доларів США, а відповідач зобов'язався провести погашення кредиту, процентів та інших платежів в порядку, сумах і строки, передбачені Договором (п.п. 1.2., 2.2.2. - 2.2.4., 3.1., 3.6., 5.1, 5.3., р.8 Договору). Договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань за Договором (п.6.1 Договору). Згідно вказаних умов Договору позивач зобов'язувався надати кредит з 06.02.2008 по 06.02.2023 включно, зі сплатою процентів у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця. При порушенні відповідачем зобов'язань із погашення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення сплати.При порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250,00 грн. +5% від суми позову. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (штрафи, пеня) за Договором встановлена сторонами тривалістю 5 років (п.5.5. Договору). Упостанові ВС України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015,яка в порядку ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, вказано про право сторін на збільшення строку позовної давності, яка викладається у письмовій формі договору і є обов'язковою для сторін і суд повинен керуватися вказаними умовами договору. Тобто сторони самі визначили строк позовної давності для вимог за Договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим у нього виникла вказана у позові заборгованість перед позивачем. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, у порушення умов Договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим у нього, як вказує позивач, станом на 10.07.2015 має заборгованість на загальну суму 83 784,07 дол. США, яка складається з наступного: - 20 369,24 дол.США - заборгованість за кредитом; - 17 761,14 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 531,69 дол.США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом; - 41 132,29 дол.США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором; а також штрафи відповідно до умов Договору: - 250 грн. - штраф (фіксована частина); - 3 989,72 дол.США - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості, який відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги, додано на а.с.4-7. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за укладеним із ним Договором. Ст.525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.п.2.3.3. Договору у разі порушення позичальником (відповідачем) зобов'язань, передбачених Договором, банк (позивач) має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій, відсотків за користування кредитом, виконання інших зобов'язань за Договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором. Згідно п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується стягнення коштів у валюті, то у постанові ВСУ у справі № 6-190цс15 від 16.09.2015, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами загальної юрисдикції, вказано, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. До суду надано копії банківської ліцензії № 22, виданої ЗАТ КБ «Приватбанк » на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.3-11 ч.2 ст.47 Закону, а також дозволу № 22-2 з додатком на право здійснення, крім інших, операцій з валютними цінностями. З огляду на це позивач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті і такий на законних підставах видав відповідачу. Як встановлено з даних наданого розрахунку, то 05.01.2009 виникла прострочена заборгованість по черговому платежу по кредиту, останній платіж по процентах було здійснено 05.05.2009, по комісії - 27.10.2008, пеня нараховується з 25.12.2008, позов до суду подано 28.07.2015, тобто прострочення заборгованості відповідача тривало більше ніж п'ять років. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У постанові ВСУ у справі № 6-738цс15 від 24.06.2015, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами загальної юрисдикції, вказано, що виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність судом застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Отже, оскільки до суду не надано заяви відповідача про застосування судом позовної давності, суд задовольняє даний позов в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, але суду не надано жодного доказу,який би мав істотне значення і давав суду право на застосування вказаних вимог. З огляду на зазначене суд, на підставі наданих позивачем доказів, вказаних вимог закону, перевірши наданий розрахунок, вважає, що позивач належним чином обґрунтував та довів свій позов, а тому такий суд задовольняє у повному обсязі. Стягнення пені та штрафу (процентної складової) здійснити в гривневому еквіваленті, оскільки це не є платою за користування грошима, а є санкцією. У зв'язку із задоволенням даного позову, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 3654 грн.

Outcome: approved