Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

28.09.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, який 14.03.2016 року уточнила та просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 57\~258,83 грн., з яких 50\~980,00 грн. основна заборгованість, 512,00 грн. інфляційне збільшення від суми боргу, 382,68 грн. 3 % річних, 5384,15 грн. проценти за користування позикою; грошові кошти у розмірі 10\~000 грн. як моральну шкоду, та судовий збір у розмірі 1330,80 грн. При цьому позивач посилається на те, що 21.04.2015 року відповідач взяла у позивача у борг кошти у розмірі 16\~000 грн. строком на 14 днів, тобто до 04.05.2015 року, про що було складено розписку відповідачем. Крім того, 06.07.2015 року відповідач додатково взяла у борг кошти у розмірі 1\~500 Євро, що еквівалентно 34\~980 грн., строком до 11.02.2016 року. Однак, кошти за договорами позики відповідачем не повернуті, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнений позов підтримали та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 14.03.2016 року отримала копію уточненого позову та заперечувала проти задоволення позовних вимог. Для ознайомлення відповідача із уточненими вимогами та для надання доказів на підтвердження заперечень відповідача, судом було оголошено перерву судового засідання, проте в подальшому відповідач [PERSON] до судових засідань не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21.04.2015 року відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] кошти у розмірі 16\~000,00 грн., строком на 14 днів. Про що відповідачем власноручно складено розписку /а.с. 10, 51/. Крім того, 06.07.2015 року відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] кошти у розмірі 1500 Євро. Про що відповідачем власноручно складено розписку /а.с. 51/. Згідно довідки щодо встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти, на день складання відповідачем розписки від 06.07.2015 року, 100 Євро еквівалентно 2332,1848 грн. /а.с. 60/. Таким чином, на день складання відповідачем розписки від 06.07.2015 року, сума позики у розмірі 1500 Євро еквівалентна 34\~980 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 3-142гс11 зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, судом встановлено, що у зв'язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики від 21.04.2015 року та 06.07.2015 року, позивач має право на стягнення з відповідача втрат від індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також процентів за користування позикою. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до уточненої позовної заяви від 14.03.2016 року, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 57\~258,83 грн., з яких: основна сума боргу становить - 50\~980, грн., втрати від індексу інфляції становлять 512,00 грн., три відсотки річних 382,68 грн., проценти за користування позикою 5384,15 грн. /а.с. 59/. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до розяснень п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440(1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, а тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial