Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

29.10.2019 до суду поштою надійшов позов [PERSON] до відповідача [PERSON] , у якому позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] ; зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~\~позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі спадкування за законом на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , у якому зареєстрована вона та її син [PERSON] . Проте, відповідач не проживає в житловому приміщенні понад 30 років, так як виїхав навчатися у 1981 році до Росії (м.Мурманськ) і після закінчення навчального закладу залишився там працювати. Відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку немає. Позивач перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинить. Факт реєстрації місця проживання відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.11.2019 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Вказану ухвалу отримано 02.12.2019. 06.12.2019 до канцелярії суду подано заяву на виконання ухвали суду від 19.11.2019 про залишення позову без руху. Згідно з правилами ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.Харкова\~від 10.12.2019 \~позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилась, до канцелярії суду 13.02.2020 представник позивача подала заяву про проведення розгляду справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала та надала інформаційну довідку на підтвердження позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації. 11.02.2020 до суду поштою надійшла заява [PERSON] , в якій він вказує, що з 1981 року він проживає в Росії, м.Мурманськ, про що свідчить прописка в паспорті громадянина РФ, паспорта громадянина України він не має. Відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] з 1981 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Відповідач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації місця проживання (а.с.29). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, \~ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації підтверджується поданою ним заявою, в якій він вказує адресу свого проживання у м.Мурманськ, Російської Федерації та копією його паспорта громадянина Російської Федерації,в якому міститься відмітка про місце реєстрації [PERSON] у м.Мурманськ з 17.02.2010. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст.\~391\~ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016 р., вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~"\~Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст.\~11\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.\~Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнаня [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Стосовно вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача, то зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для знаття його з реєстрації та виключає позовну вимогу щодо зобов`язання уповноваженого органу вчиняти дії щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: partial