Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Адвокат Гудима Т.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. № 1603 від 18 червня 2020 року про стягнення з неї на користь ТОВ "Платинум Фінанс" заборгованості у розмірі 15056,25 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона випадково дізналася з Єдиного реєстру боржників, що Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №1603, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 490134772 від 18.02.2009 року, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», строк давності якого минув. 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис № 1603 про стягнення з неї на користь ТОВ "Платинум Фінанс" заборгованості у розмірі 15056,25 грн. згідно інформації з Єдиного реєстру боржників стало відомо, що приватним виконавцем Біловолом В.О. було відкрито виконавче провадження № 64509072 про примусове стягнення з позивача грошових коштів на підставі оскаржуваного виконавчого напису на суму заборгованості у розмірі 15056,25 грн. Крім того, зазначає, що кредитний договір укладений 18.02.2019, а остання дата платежу, згідно додатку №1 до кредитного договору становить 18.02.2013. також не зрозуміла сума заборгованості, яка визначена у оскаржуваному виконавчому написі. Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору загальна сума кредиту становить 24252,73 грн., натомість сума заборгованості у виконавчому написі становить 15056,25 грн. даний факт свідчить про те, що сума заборгованості між позивачем та відповідачем не є безспірною, як того вимагає порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, залучено в якості третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокію Юріївну \~та приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича, задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, а також на виконання ухвали суду про витребування доказів надіслала належним чином посвідчені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис №1603 від 18.06.2020 року. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів у відповідності зі\~ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Згідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що 18 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис № 1603 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованості у розмірі 15056,25 грн. за кредитним договором № 490134772 від 18.02.2009 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Платинум Фінанс». 18.12.2012 року згідно договору факторингу право вимоги боргу було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно договору факторингу № 2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року, укладеному між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Купер Прайс» право вимоги за кредитним договором № 490134772 від 18.02.2009 року було відступлено ТОВ «Купер Прайс». Згідно договору факторингу № 0104/2020 від 01 квітня 2020 року, укладеним між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Платинум Фінанс», право вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Платинум Фінанс». На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталієм Олексійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64509072. Відповідно до\~ст. 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до\~ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15, 16, 18 ЦК України, статей\~50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Як вбачається з наявного в матеріалах справи кредитного договору №490134772 від 18.02.2009 року кредит надано позивачу на споживчі цілі у загальному розмірі 12372,61 грн., за відсотковою ставкою 0,01 % річних, з комісією 2 % від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом строком до 18.02.2013 року. Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих суду Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. документів поданих стягувачем ТОВ «Платинум Фінанс», вбачається, що відповідачем до нотаріуса було надано документи із назвою «Розрахунок заборгованості». Проте, вказаний розрахунок не містить обов`язкових реквізитів, які повинні бути вказані у ній згідно п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Зокрема, у розрахунку відсутні дати здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо. Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки тощо. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості фактично являє собою одностороннє твердження представника банку щодо наявності певного розміру заборгованості, яка виникла у певний період. Доказів нарахованих у розрахунку, розмірів процентів, штрафів та пені відповідачем не надано. Проте, надані нотаріусом документи не дають можливості встановити дійсний розмір заборгованості та період, за який проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором, бо серед документів, що були надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами, а наданий розрахунок фактично є довідкою про розмір заборгованості, яка не підтверджується іншими наданими відповідачем доказами про безспірність заборгованості. При цьому, на підставі розрахунків заборгованості, в якій відсутній сам розрахунок заборгованості, суд позбавлений можливості встановити, що вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором, нарахована саме станом на 15 квітня 2020 року відповідно до умов підписаного сторонами кредитного договору № 490134772 від 18.02.2009 року. Правова позиція щодо визначення документів такими, які підтверджують безспірність заборгованості, сформована вищими судовими інстанціями. Так в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 червня 2011 року №6-4882св11 зазначено: «Відповідно\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості». У постанові Вищого господарського суду України від 27 жовтня 2011 року №5015/1965/11 зазначено: «Безспірність заборгованості можуть підтверджувати виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі\~статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при вчиненні оспорюваного виконавчого напису». Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Іншими словами таким бухгалтерським документом може бути виписка по рахунку. Відповідно до п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31 січня 1992 року\~(зі змінами та доповненнями) при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до вимог\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Буждиганчук Є.Ю. не врахувала та не перевірила факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила вимоги ч.1\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~про безспірність заборгованості, належних доказів протилежного останньою суду не надано. Крім того, до матеріалів заяви на вчинення виконавчого напису не долучено доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги, тому невідомими є підстави визнання нотаріусом кредитного боргу безспірним. При цьому, нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. не була надана письмова вимога та не був наданий список відправлень або зазначення поштового відділення щодо отримання або не отримання боржником вимоги, що не може свідчити про належне сповіщення боржниці [PERSON] . В свою чергу, про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізналася після вчинення нотаріусом виконавчого напису, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~відсутні. Відповідно до ч. 3\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, зокрема й щодо строків звернення до нотаріуса з такою вимогою, суд доходить до висновку, що спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов слід задовольнити повністю. За правилами ч. 1. 2\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В порядку\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з урахуванням задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1362,00 (908,00 грн.(позовні вимоги) + 454,00 грн. (забезпечення позову). У відповідності до положень частини 7\~статті 158 ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки позовні вимоги з визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволені, клопотання про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, тому заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Стосовно відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Так, 04 березня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Гудима Т.В. було укладено Договір про надання правової допомоги за № 04-03/21, 09.03.2021 року сторони уклали Акт виконаних робіт на загальну суму 6000,00 грн., згідно квитанції до оприбуткового ордару № 04-03/21 від 09.03.2021 [PERSON] отримано грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (опрацювання документів та законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики по аналогічним справам, консультування та підготовку позовної заяви), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка позовної заяви), враховуючи ціну позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення їх розміру. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, тому витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved