Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою після зміни позовних вимог, просила стягнути аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень на обох дійте до досягнення найстаршою дитиною повноліття. До початку розгляду справи судом по суті, позивач та відповідач подали заяви, якими просили суд розглянути справу без їх участі, на підставі доказів, які є у матеріалах справи, і після оголошеної перерви не прибули. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Позиція позивача полягала у тому, що у неї з відповідачем є спільні діти, які не досягли повноліття, а тому потребують утримання. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від їх утримання, з нього слід стягнути аліменти у примусовому порядку у грошовій формі, у розмірі 400 гривень. Відповідач після зміни розміру позовних вимог, подав заяву про безумовне і добровільне визнання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх розяснення з боку суду не потребує, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору просив за його відсутності. А у судовому засіданні повідомив що отримує тільки пенсію по інвалідності, як інвалід 3 групи, розмір якої складає 1247 гривень. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 та частини 2 статті 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину, в силу положень частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 01 січня 2017 року для дітей віком від 6 років складає 506 гривень 70 копійок), за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього ж кодексу. А вказана стаття передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментіів у твердій грошовій сумі. І якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною 2 статті 182 цього кодексу (тобто на дату розгляду справи 506 гривень 70 копійок), то тоді дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право на рівність обов`язків обох батьків щодо утримання дітей і способом, який передбачений законом, шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі 400 гривень на обох дітей, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 10 січня 2017 року) та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, і відповідач цей позов визнає, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що таке рішення буде і відповідати найвищим інтересам дитини, і разом з цим, враховувати стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відповідача, як того вимагає частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України. Суд враховує, що сума визначена сторонами спору, яку суд поділяє, являється меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Але з огляду на інвалідність відповідача та його щомісячний дохід тільки у сумі 1247 гривень, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень на обох дітей буде справедливим балансом між обов`язком платника аліментів утримувати дитину та правом дитини на отримання матеріального забезпечення її потреб. Саме вказаний розмір аліментів дозволить виконувати свій обов`язок відповідачу як батьку дитини, з урахуванням стану його здоров`я та матеріального становища, без істотної шкоди для існування самого себе, але і водночас дасть можливість матері дитини отримувати утримання на дитину не тільки від батька, а й за рахунок держави Україна, оскільки ситуація, в якій нині знаходиться відповідач того вимагає. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік складає 640 гривень, то в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд повинен стягунути з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Разом з цим суд констатує, що враховуючи майновий стан сторони суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат. Тож оскільки відповідач має статус інваліда 3-ї групи і отримує дохід тільки у вигляді щомісячної пенсії, розмір якої складає 1247 гривень, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат у вигляді судового збору на половину, з 640 до 320 гривень, і саме їх стягнути на користь держави. Таким чином,

Outcome: approved