Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

26 вересня 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору № DNH4KР35880726 від 11 травня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1848,58 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2007 року. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 22 березня 2011 року між Банком та товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Українське Фінансове Агентство «Верус» було укладено договір поруки б/н, за умовами якого товариство взяло на себе зобов'язання відповідати перед Банком за належне виконання [PERSON] умов договору кредиту в розмірі обмеженою сумою зазначеною в Додатку № 1 до цього договору - 200 грн. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 23758,85 грн., з яких: 1593,14 грн. - заборгованість за кредитом, 7450,19 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 13107,96 грн. - пеня, штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована сума), 1107,56 грн. - штраф (процентна складова), стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 200 грн., а також стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус», в особі свого представника, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав. [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, посилаючись на пропуск Банком строку позовної давності. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до договору № DNH4KР35880726 від 11 травня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON], позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1848,58 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2007 року. Договір, який був укладений між Банком та відповідачем складається з: Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання Банківських послуг. В письмових запереченнях проти позову відповідач заявив про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно заяви Позичальника строк дії кредитного договору встановлений до 12 листопада 2007 року. Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності по кожному з платежів. Строк дії договору сплинув 12 листопада 2007 року. Після цього жодних сплат за договором кредиту відповідач не здійснював. З огляду на вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed