Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

18.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.09.2009 року йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані: він, дружина [PERSON] , син [PERSON] та відповідач - син [PERSON] .. Оскільки [PERSON] в належній позивачу квартирі не проживає з 2014 року та не бере участі у витратах по утриманню квартири, просив суд зобов`язати його не чинити перешкоди у користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстрації. 20.01.2020 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 28). Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач та третя особа - Центр надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.09.2009 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9). З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 15.11.2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідача [PERSON] , який є членом сі`ї власника житла, у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актом про непроживання складеним 15.11.2019 року, в присутності свідків (а.с. 10). Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] не проживає з 2014 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768.40 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору ним не ставиться.

Outcome: approved