Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

14 грудня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , про що він дізнався 01 грудня 2018 року з листа про виклик до суду для розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В останній час мати проживала з молодшим братом [PERSON] , з яким він не спілкувався. [PERSON] не повідомив про смерть матері, не похованні він також не був, а тому не міг вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після того, як звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, і 06 грудня 2018 року йому було повідомлено, що він пропустив строк на таке звернення, дізнався, що відновити свої права можливо в судовому порядку. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом через залишення спадкодавця у безпорадному стані. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що його мати [PERSON] , маючи трьох синів, проживала самостійно в м.Южноукраїнську. Після перенесення двох інсультів у неї погіршився фізичний та психологічний стан, втрачаючи пам`ять вона блукала містом, втратила документи, потребувала медичної допомоги. У зв`язку з цим він у 2013 році забрав мати до себе в м.Вознесенськ на постійне проживання, відновив документи, опікувався нею, займався лікуванням, в тому числі у лікаря-психіатра. Інші сини [PERSON] та [PERSON] за п`ять років відвідали матір лише один раз і відмовилися доглядати за нею. В силу специфіки хвороби [PERSON] була визнана судом недієздатною, опікуном було призначено його - [PERSON] , який разом зі своєю сім`єю доглядав матір до смерті. Посилаючись на те, що його брати, будучи здоровими працездатними особами, мали можливість доглянути матір або хоча б відвідувати, проте вони з 2014 року не цікавились ні станом здоров`я матері, ні молодшого брата, жили своїм життям. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Пояснив, що приїжджав до матері у м.Вознесенськ двічі - у 2015 та 2016 році, у 2016 році мати просила його забрати з м. Вознесенська, але він після переламу ходив на милицях і пообіцяв забрати матір пізніше. Зі слів сусідів, що мешкали у м.Южноукраїнську, мати вивезли насильно до місця проживання [PERSON] , на той час він проживав у с.Благодатне Арбузинського району Миколаївської області. Про смерть [PERSON] не повідомили сестрам покійної і йому - [PERSON] та [PERSON] корисних спонукань з метою заволодіння квартирою [PERSON] забрав мати до м.Вознесенську та оформив опікунство, мати не була психічно хворою. Допомоги матері не надавав. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов визнав. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, письмово заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, просив задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просила задовольнити повністю. Повідомила, що [PERSON] перенесла 2 інсульти і в 2013 році за рекомендацією лікаря [PERSON] забрав мати [PERSON] за місцем свого проживання до м.Вознесенську. Остання була визнана недієздатною. У 2017 році [PERSON] поїхав працювати до Польщі. [PERSON] та [PERSON] за час проживання [PERSON] у м .Вознесенську один раз відвідали її, більше її життям не цікавились, допомоги не надавали. Представник відповідача за первісним позовом територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] /а.с.10, 74, 11/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом є її діти [PERSON] /а.с.9/, [PERSON] /а.с.73/, [PERSON] Після смерті матері із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся лише один спадкоємець - [PERSON] Позивач за первісним позовом [PERSON] встановлений законом строк пропустив /а.с.20/. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач за первісним позовом зазначив неповідомлення братом про смерть матері. При цьому в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] перед смертю проживала разом з сім`єю молодшого сина [PERSON] , де отримувала догляд, тоді як [PERSON] особисто підтвердив, що не спілкувався з матір`ю та молодшим братом. Інших причин поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не надав. Згідно постанови Верховного Суду №161/9998/17 від 17.04.2019 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду №761/794/15-ц від 25.04.2019 року. Аналізуючи норми ст.1272 Цивільного кодексу України можна встановити, що у випадку пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини фактично спір виникає між спадкоємцями, що подали заяву, і спадкоємцями, що вчасно не звернулися із заявою. Таким чином у даній справі належним відповідачем є лише [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відношення позивача за первісним позовом до рідної матері, а саме те, що він тривалий час не цікавився життям найближчого родича, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Разом з тим при розгляді вимог зустрічного позову про усунення [PERSON] від спадкування суд вважає необхідним ретельно дослідити його дії стосовно матері. Так, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що його брат з 2014 року не цікавився долею матері, залишив її у безпорадному стані, ухилявся від надання допомоги. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра [PERSON] і [PERSON] , пояснила, що дізналась про смерть тітки [PERSON] у листопаді 2018 року, інші родичі про смерть не знали, хоча влітку її дочка бачила [PERSON] Від [PERSON] знала, що [PERSON] хворіє. [PERSON] та [PERSON] також знали про хворобу матері. Одного разу вони запрошували піти з ними до [PERSON] , але вона відмовилась. Свідок [PERSON] пояснила, що на цей час розлучена з [PERSON] У грудні 2013 року вони з [PERSON] , ще перебуваючи у шлюбі, за рекомендацією лікаря забрали мати [PERSON] [PERSON] . Оскільки після двох інсультів та потребувала допомоги, права рука в неї не функціонувала, візуально було видно її хвороби - невиразну мову, постійно притиснуту руку. У м.Вознесенськ її поставили на диспансерний облік, в тому числі у психіатра. Відновили документи, оскільки всі документи [PERSON] загубила. Навесні 2014 року приїхали [PERSON] та [PERSON] , їм [PERSON] запропонував забрати матір. Не заперечує, що [PERSON] ще раз приїздив, коли ходив за допомогою милиць. [PERSON] бажала проживати в м.Южноукраїнську, але ніхто не погодився з нею там жити. Повідомила про смерть [PERSON] лише [PERSON] , оскільки з іншими родичами [PERSON] не спілкувалася, та номерів їх телефонів не мала. Свідок [PERSON] , сусідка [PERSON] , пояснила, що [PERSON] та [PERSON] перевезли до себе мати [PERSON] , яка погано розмовляла, візуально була хворі, "тягнула" ногу, якось пішла з дому. До неї приїжджали лікарі. Одного разу, невдовзі як перевезли бабу, у 2014 році, до [PERSON] приїжджали 2 брати. Свідок [PERSON] , сусід [PERSON] , пояснив що у [PERSON] вдома у м.Вознесенську жила стара мати, декілька років тому бачив, що до [PERSON] приїжджали двоє чоловіків, [PERSON] сказав, що це його брати. Свідок [PERSON] також пояснила, що є сусідкою [PERSON] , наприкінці 2013 року той перевіз стару матір до себе, оскільки та внаслідок хвороби не могла доглядати за собою, пересувалась [PERSON] повільно, не могла розмовляти, висловлювати думки. Зі слів [PERSON] , у [PERSON] було ще два сина. Бачила, як одного разу до них приїжджали гості, як потім пояснила, приїхали подивитись як живе баба. [PERSON] не могла сказати "все на трьох дітей", оскільки майже не розмовляла, а промовляла окремі звуки. Свідок [PERSON] доповнив, що у його сусіда [PERSON] , мати проживала в м.Южноукраїнську, але її перевезли проживати до м.Вознесенськ до [PERSON] Одного разу у 2014 році бачив, як до [PERSON] приїжджали два брати. [PERSON] пересувалась погано, майже не розмовляла, до неї приїжджали лікарі. Двічі [PERSON] намагалась втекти з дому, не розуміла куди йде, внаслідок чого приходила до їх подвір`я. Всі свідки стверджували, що бачили, як брати приїжджали до матері, зазначили лише рік приїзду 2014-й і один візит, але об`єктивно не могли знати усе, що відбувається у сусідів. Стосовно матеріальної допомоги жоден свідок пояснень не надав. Суд приймає до уваги письмові докази, а саме рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання [PERSON] недієздатною та призначення опікуном [PERSON] /а.с.125/, медичну документацію КП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» /а.с.128-132/, а також документи на поховання, видані на ім`я [PERSON] /а.с.134-135/. Отже, в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] протягом тривалого часу до моменту своєї смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку в повному обсязі отримувала від родини [PERSON] Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] потребувала додаткової допомоги ще й від відповідача за зустрічним позовом, а також того, що відповідач ухилявся від надання такої допомоги. Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що для усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Встановивши, що в сукупності відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed