Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк Демарк", де просить договір строкового банківського вкладу (депозиту) в національній валюті № 620881, укладений між ним та ПАТ «Банк «Демарк» 30.01.2014 року розірвати, стягнути з ПАТ «Банк «Демарк» на його користь суму вкладу 50 000 грн. з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами (а.с.1-2). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.01.2014 р. між ним та ПАТ "Банк Демарк" було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в національній валюті № 620881 відповідно до якого він передав до установи банку грошові кошти на суму 50000 грн. із відсотковою ставкою 21 % річних, строк повернення вкладу визначений до 04.01.2015 року. Вважає, що відповідач своїми діями по не нарахуванню та несплаті процентів за користування грошима порушує, як умови укладеного між сторонами договору, так й вимоги діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, у зв'язку з чим повинен нести відповідальність за невиконання зобов'язань за договором. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Заяву про відкладення або слухання справи у його відсутність до суду не надав. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд визнав можливим справу розглянути у відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до ст. 224 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 30.01.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Демарк» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 620881 (а.с.4), відповідно до умов п.1.1. якого банк відкриває вкладнику депозитні рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] для залучення коштів зі строком зберігання вкладу 12 місяців та 5 днів, датою повернення вкладу 04.02.2015 року. Згідно п. 1.2. Договору, вкладник вносить первинний внесок в сумі 50000,00 грн., а банк приймає на зберігання ці грошові кошти. Згідно п. 1.3. Договору, за користування коштами, банк щомісяця нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 21% річних та сплачує готівкою щомісячно, починаючи з другого робочого дня наступного місяця (а.с.4). Як вбачається з копії квитанції від 30.01.2014р. (а.с.5), позивачем було внесено первинний внесок за договором № 620881 в сумі 50000,00 грн. Питання повернення вкладів регулюється зазначеним договором та ЦК України. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. 17.09.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору №620881 від 30.01.2014 року, яка прийнята банком (а.с.6), то відповідно до ст. 1075 ЦК України та п.2.3.3, 2.4.4 даного Договору, вищевказаний договір вважається припиненим, а тому вимога про дострокове розірвання договору строкового банківського вкладу не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що відповідач на день звернення позивача до суду не виконав своїх зобов'язань за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 620818 від 30.01.2014 року, чим порушив взяті на себе зобов'язання, згідно ст. 1060 ЦК України. Суд відмовляє в задоволені вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами, оскільки позивачем не визначено період, за який він просить стягнути відсотки та не надано розрахунку суми відсотків. Враховуючи наведене, в силу положень договору та ст.ст. 1068, 1060 ЦК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту) № 620881 від 30.01.2014р. у розмірі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) грн. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 500,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial