Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

31.07.2014 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить в рахунок заборгованості за Договором позики від 29.04.2010 року за реєстровим № 1458 в редакції Додаткового договору до Договору позики від 01.09.2010 року за реєстровим № 3072 у розмірі еквівалентному 52056 доларів США, неустойки за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1080000,0 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 1147 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом надання іпотеко держателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати [PERSON] право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно чи письмово звертатися, подавати, одержувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавців [PERSON] та [PERSON]), до Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів та інших державних органів, установ, підприємств, організацій з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі дії, пов'язані з вирішенням цих питань; виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з іпотечного майна - квартири [ADDRESS]; передати зазначену квартиру в управління [PERSON] на період до його реалізації; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.04.2010 року між [PERSON] та відповідачами було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 1458, за яким [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] разом [PERSON] солідарно валютні кошти у розмірі 20700 доларів США. Згідно умов договору відповідачі зобов'язалися повернути кошти не пізніше 29.10.2010 року. 01.09.2010 року відповідачами були додатково позичені у [PERSON] грошові кошти у сумі 20800 доларів США, про що між [PERSON] та відповідачами був укладений Додатковий договір до Договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 3072. 01.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір відступлення права за договором позики, відповідно до якого [PERSON] здійснила право відступлення [PERSON] права кредитора за Договором позики, укладеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] з [PERSON] Оскільки відповідачі свої зобов'язання за договором позики не виконали, позивач вимушений був звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу за договором позики. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі еквівалентному 52056 доларів США, неустойку за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1080000 грн. та судовий збі у розмірі 1147 грн. З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за Договором позики від 29.04.2010 року за реєстровим № 1458, 29.04.2010 року між відповідачами та [PERSON] укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 29.04.2010 року за реєстровим № 1460. За умовами договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов'язань Відповідачів з повернення Позивачу боргу за договором позики, Відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. З огляду на вищевикладені обставини, [PERSON] вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засідання підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки , що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положеннямст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 29.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 29.04.2010 року за реєстровим № 1458, відповідно до якого позикодавець передав позичальникам грошові кошти у сумі 20700 доларів США , а позичальники прийняли вказані грошові кошти та зобов'язалися повернути до 29.10.2010 року (а.с. 10). 01.09.2010 року між Відповідачами та [PERSON] укладено додатковий договір до Договору позики, до якого позикодавець передав позичальникам грошові кошти у сумі 20800 доларів США, а позичальники прийняли вказані грошові кошти та зобов'язалися повернути до 29.10.2010 року (а.с. 11). Крім того, 01.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір відступлення права за договором позики, відповідно до якого [PERSON] здійснила право відступлення [PERSON] права кредитора за Договором позики, укладеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] з [PERSON] (а.с. 12). Факт направлення відповідачам вимоги позивача про виконання зобов'язань за договором позики з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджується документами про поштові відправлення від 17.07.2014 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 53-69). Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.11.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі еквівалентному 52056 доларів США, неустойку за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1080000 грн. та судовий збір у розмірі 1147 грн. (а.с. 13-15). Таким чином судом встановлено, що на час розгляду справи відповідачами не виконані зобов'язання за договором позики від 29.04.2010 року. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за Договором позики від 29.04.2010 року за реєстровим № 1458, 29.04.2010 року між відповідачами та [PERSON] укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 29.04.2010 року за реєстровим № 1460. За умовами договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов'язань Відповідачів з повернення Позивачу боргу за договором позики від 29.04.2010р. на суму 20700 доларів США, Відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 35-36). Крім того, п.7 додаткового договору до договору позики від 01.09.2010р. , укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 29.04.2010р., передбачено, що всі зміни до цього договору позики стосуються і договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 29.04.2010р. Відповідно до технічного паспорту власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], розмір частки складає 1/ 2 частина власності та [PERSON], розмір частки складає 1/ 2 частина власності (а.с. 41-42). Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містять ч.1ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Так, статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст.34 цього Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Стаття 35 України Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому це не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відпоідно до ст.38 Закону України України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такінеобхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведенняприлюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» (ст.41 цього Закону). Згідно зі ст.42 вказаного Закону боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих потекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними. Майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов'язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов'язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором. Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 73цс13, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Тобто, у даному випадку наявні підстави для задоволення цього позову, оскільки боржникоми порушено зобов'язання за договором позики від 29.04.2010 року, яке забезпечене іпотекою, а позивач, в свою чергу, виконав умови, визначені статтею 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення відповідачам (тобто боржнику та іпотекодавцю) письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved