Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 вересня 2004 року помер її батько [PERSON]. За життя [PERSON] склав заповіт, на підставі якого позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину, що складалася з земельної ділянки (паю) та з грошових вкладів у банківській установі. Водночас до складу спадщини не увійшла земельна ділянка площею 0,49 га, яка належала спадкодавцю, оскільки останній за життя не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на неї. У звязку з цим, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просила визнати за нею право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки у порядку спадкування, а справу розглянути за її відсутності. У судове засідання сторони не з'явились. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, оскільки відповідач проти позову не заперечує (а.с. 25). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 24 вересня 2004 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24 вересня 2004 року серії 1-СР № 252098 (а.с. 8). Згідно з довідкою Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 16 лютого 2017 року № 84, виданої на підставі погосподарської книги № 1 [PERSON] постійно проживав одиноко та був зареєстрований за адресою: вул. [PERSON] (Чкалова), 13, с. Красенівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл. (а.с.12). Позивач є донькою спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (виданого повторно) від 21 серпня 1964 року серії VI-УР № 1990850, де в графі «батько» вказано «Залізняк Григорій Максимович» (а.с. 7), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] від 27 серпня 1988 року серії 1-СР № 475168, відповідного до якого після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Лутай» (а.с. 10) та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] від 8 липня 2005 року серії 1-СР № 000530, згідно з яким після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Удод» (а.с. 9). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 4 березня 2017 року (вих. № 241-01/16) (а.с. 22), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 19), позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 23). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 14 березня 2006 року позивач є спадкоємцем спадкового майна, яке складається: з права власності на земельну ділянку розміром 2,13 га, розташованої на території Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 027458, виданого 22 липня 2003 року Красенівською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області; з права на майновий пай у майні СТОВ ім. Піддубного (с. Красенівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл.) розміром 2716,09 гривень, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧР № 009257, виданого 12 червня 2002 року Красенівською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області; з права на грошові вклади з належними на. рахуваннями, що знаходяться у відділенні Державного ощадного банку № 3291/022 (с. Красенівка, Чорнобаївськи район, Черкаська обл.) на рахунках № 2863 з залишком вкладу у розмірі 1,09 гривень, № 91551000817 з залишком вкладу у розмірі 554,60 гривень, що належали спадкодавцю [PERSON] на підставі ощадних книжок, які переглянуто і повернуто (а.с. 11). Разом з тим, до складу спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] не увійшла земельна ділянка площею 0,49 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, отримана ним у приватну власність на підставі рішення Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 4 квітня 1996 року № 2/8, що підтверджується витягом з протоколу сесії сільської ради від 4 квітня 1996 року (а.с. 13), оскільки останній не завершив процедуру приватизації зазначеної земельної ділянки. За таких обставин позивач позбавлена можливості оформити право власності в порядку спадкування на цю земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 24 вересня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померлий [PERSON] 1 грудня 1989 року склав заповіт (а.с. 33), посвідчений виконавчим комітетом Красенівської сільської Ради народних депутатів Золотоніського району Черкаської області, відповідно до змісту якого все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде на день його смерті і на що він матиме право, заповів своїй дочці [PERSON], тобто позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняла її, однак не може оформити право власності на земельну ділянку, оскільки при житті спадкодавець не оформив на неї право власності. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що спадкодавець при житті не встиг зареєструвати право власності на належну йому земельну ділянку, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved