Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

17.08.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідача, в якому просять визнати за ними в рівних частках за кожним право власності на 20/25 частин житлового будинку № 33 по вул. 6-а Лінія 6-ої ст. Люстдорфської дороги у м. Одесі, яка складається з: в житловому будинку літ. "А": 1-1 житлова площею 18,1 кв.м.; 1-2 кухня площею 9,8 кв.м.; 1-3 коридор 3,2 кв.м.; 1-4 житлова 10,4 кв.м.; 1-5 санвузол 3,0 кв.м.; 1-6 коридор 0,5 кв.м.; загальною площею 45,0 кв.м., літньої кухні літ. "Е", відображених у технічному паспорті від 07.09.2012 року. При цьому позивачі посилаються на те, що разом з відповідачем є співвласниками вказаного обєкту нерухомості на підставі свідоцтва про право власності від 29.12.2012 року. Однак через незнання законодавства позивачі не здійснили державну реєстрацію права власності, а в липні 2016 року Реєстраційна служба відмовила в реєстрації права власності, оскільки з моменту видачі свідоцтва до подання документів на реєстрацію по іншій частині будинку пройшли ряд угод. В звязку з неможливістю зареєструвати своє право власності позивачі змушені звернутись до суду. Ухвалою суду від 18.08.2016 року провадження по справі відкрито. В зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Прохорова П.А. справу передано до авторозподілу. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В. та ухвалою суду від 20.04.2017 року справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 15.09.2017 року зупинено провадження по справі № 520/9823/16-ц за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності до набрання законної сили рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/8325/17 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності. Ухвалою суду від 29.01.2018 року провадження у справі відновлено та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 11.05.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник відповідача [PERSON] в ході розгляду справи надала до суду заперечення, в яких стверджує, що правовстановлюючі документи позивачів містять недостовірні відомості. Позивачі посилаються на право власності на 20/25 частин, однак з 2003 року позивачі мали у власності 21/50 частин, потім провели реконструкцію та склали Декларацію, яку зареєстрували 24.07.2012 року №ОД 142125849, яка є предметом спору за позовом [PERSON] до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області про скасування вказаної декларації. Представник відповідача вважає, що позивачі не набули права власності на 20/25 частину спірного об'єкту, в зв'язку з чим не мають права пред'являти позов на підставі ст. 392 ЦК України, та в данному випадку питання повинно ставитись не про визнання права власності, а про набуття права власності на самочинно збудоване майно. Крім того, представник відповідача стверджує, що позивачі збільшили площу належної їм частини нерухомості за рахунок частки відповідача. До судового засідання 11.05.2018 року позивачі та їх представники не зявились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. До судового засідання 11.05.2018 року представник відповідача [PERSON] також не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності та при вирішенні справи врахувати, що по справі №520/8325/16 винесено рішення, яким скасовано свідоцтво про належність позивачам на праві спільної часткової власності 20/25 частин спірного будинку, в звязку з чим просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Кагановичської Райради депутатів трудящих від 03.05.1957 року №299 «Про надання земельної ділянки під індивідуальне будівництво жилих будинків по Кагановичському району» виділено [PERSON] земельну ділянку №133 площею 525 кв.м. для індивідуального будівництва /а.с.17/. Рішенням суду від 21.10.1970 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а також виділено [PERSON] на праві особистої власності в домоволодінні №33 по 6 лінії 6 ст. Чорноморської дороги: кімнату 10,6 кв.м., кімнату 6,2 кв.м. та коридор 4,15 кв.м. та веранду 14,35 кв.м., що складають 29/50 частин будинку, та виділено [PERSON] на праві особистої власності кімнату 18,9 кв.м., веранду 7,3 кв.м., що складають 21/50 частин домоволодіння /а.с.18/. В подальшому 21/50 частин домоволодіння після смерті [PERSON] успадкував [PERSON], що вбачається з рішення суду від 04.06.2003 року, яким також було встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 525 кв.м. по вул. 6 Лінія, 33, 6 ст. Люстдорфської дороги в м. Одесі /а.с.20/. 10.06.2003 року [PERSON] продав належні йому 21/50 частин спірного будинку позивачам [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу, що був визнаний дійсним рішенням суду від 23.06.2003 року /а.с.19,21/. З матеріалів справи вбачається, що позивачами була проведена реконструкція спірного житлового будинку, після чого 09.11.2012 року розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради затверджено розрахунок ідеальних часток, а саме: [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожному 20/25 частин домоволодіння; [PERSON] 5/25 частин домоволодіння /а.с.34/. Відповідно до свідоцтва про право власності на 20/25 частин домоволодіння від 29.12.2012 року серії САЕ №797018 виконавчим комітетом Одеської міської ради посвідчено, що 20/25 частин обєкта нерухомого майна, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 6-а Лінія 6-ї ст. Люстдорфської дороги, 33, дійсно належать гр. [PERSON], гр. [PERSON], в рівних частках кожному, на праві спільної часткової власності /а.с.35/. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 27.11.2014 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 29/50 часток житлового будинку під №33, розташованого в м. Одесі, 6 ст. Люстдорфської дороги, вул. Лінія 6 /а.с.22/. Згідно з договором дарування від 10.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передала безоплатно в дарунок, а [PERSON] прийняла у власність 29/50 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Лінія 6, 6 ст. Люстдорфської дороги, буд. 33 /а.с.23/. Державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] 17.06.2016 року винесено рішення №30111432, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначений обєкт нерухомості, оскільки встановлено розмір частки (29/50) за іншою особою, однак заявником подано правоустановчий документ, відповідно до якого розмір частки становить 20/25 в рівних частках кожному, на підставі чого неможливо встановити відповідний розмір частки /а.с.38/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності задоволені, а саме визнано незаконним та скасоване Свідоцтво про право власності серії САЕ №797018, видане 29.12.2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради [PERSON] та [PERSON] на 20/25 частин обєкта нерухомого майна, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 6-а Лінія 6-ї ст. Люстдорфської дороги, буд. 33 /а.с.107-108/. Таким чином, на теперішній час належних та допустимих доказів щодо права власності позивачів на 20/25 частин спірного домоволодіння суду не надано. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд зазначає, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. З матеріалів даної справи вбачається, що позивачі на даний час не є власниками, а лише бажають визнати право власності на реконструйоване нерухоме майно, а саме - 20/25 частин спірного домоволодіння. Однак, оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами, позовні вимоги про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України не можуть бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню, так як необгрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed