Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила суд: Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль марки та моделі NISSAN X-TRAIL, випуск 2008 року, тип ТЗ-Легковий Універсал-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] вартістю 254150 гривень; двокімнатну ізольовану квартиру житловою площею 28.1 кв.м, загальною площею 43,8 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] вартістю 425812 гривень; житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 387214 гривень; земельні ділянки площею 0,36 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та має цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства з кадастровими № № 6320255300:00:005:0347; 6320255300:00:005:0348 вартістю 1 1700 (одинадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. та 48400 (сорок вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп.; виділити в її приватну особисту власність право власності на двокімнатну ізольовану квартиру житловою площею 28,1 кв.м, загальною площею 43.8 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] - в порядку поділу майна подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі 127075 гривень за автомобіль марки та моделі NISSAN X-TRAIL, випуск 2008 року, тип ТЗ- Легковий Універсал-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] відчуженого без згоди та дозволу дружини [PERSON] та витрачені не на потреби родини - в порядку поділу майна подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію замість певної її частки у праві спільної сумісної власності на майно яке визнається за Відповідачем у натурі у розмірі 10 751 гривня 50 коп. для досягнення рівності часток кожного із подружжя; виділити в приватну особисту власність [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 387214 гривень, земельні ділянки площею 0,36 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та має цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства з кадастровими № 6320255300:00:005:0347; № 6320255300:00:005:0348 вартістю 11700 грн. 00 коп. та 48400 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.07.2019 року. В період шлюбу ними було придбано наступне майно: автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а аз 02.07.2019 року зазначений автомобіль був зареєстрований на нового власника. Про той факт, що відповідач самостійно продав автомобіль не повідомивши її про це стало відомо лише у березні 2020 року. Орієнтовна вартість вказаного автомобілю складає 254150,00 грн., вартість Ѕ частки у вказаному проданому автомобілі, яка належить їй складає 127075,00 грн. Відповідач здійснив відчуження автомобілю без її згоди, тому має компенсувати їй Ѕ частини вартості проданого майна. На підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2009 року ними була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу спірна квартира належить відповідачу, однак придбавалась за її згоди, за спільні кошти подружжя та у спільну сумісну власність. На підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2010 року їй належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . В даному будинку постійно мешкає відповідач зі своєю матір`ю. Такж на підстві договору купівлі-продажу від 15.10.2010 року їй належить земельна ділянка площею 0,36 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та має цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства з кадастровими № № 6320255300:00:005:0347; 6320255300:00:005:0348. Всі перелічені об`єкти є спільною сумісною власністю подружжя, однак вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу майна подружжя, тому вона була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Представником позивача надана суду заява про стягнення судових витрат у розмірі 5000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.07.2019 року. Рішення набрало законної сили 01.04.2020 року. Згідно договору купівлі-продажу від 10.02.2009 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лазюк О.А., реєстровий номер № 213. Відповідно до п. 13 договору, покупець отримав згоду дружини [PERSON] на придбання вищевказаного майна за спільні кошти у спільну сумісну власність. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2010 року [PERSON] придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстровий номер № 2-3021. Відповідно до п. 6 договір посвідчений за згодою чоловіка покупця - [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2010 року [PERSON] придбала у власність земельну ділянку площею 0,36 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6320255300:00:005:0347; 6320255300:00:005:0348. Договір посвідчений державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстровий номер № 2-3023. Відповідно до п. 3.1 договір посвідчений за згодою чоловіка покупця - [PERSON] . Згідно надано суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що автомобіль марки NISSAN X-TRAIL, випуск 2008 року, тип ТЗ- Легковий Універсал-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] з 14.03.2013 року. Згідно довіреності від 2=03.04.2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним йому на праві власності автомобілем марки NISSAN X-TRAIL, випуск 2008 року, тип ТЗ- Легковий Універсал-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Квасник О.О. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, автомобіль марки NISSAN X-TRAIL, випуск 2008 року, тип ТЗ- Легковий Універсал-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу від 02.07.2019 року. Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Так, частиною 1статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. (Постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц). Як вбачається з інформаційно-консультативної довідки ТБ «Євромаркет» № 1А від 01.04.2020 р. орієнтовна вартість автомобіля NISSAN X-TRAIL, випуск 2008 року, тип ТЗ- Легковий Універсал-В, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] складає 254 150, 00 грн. Враховуючи відсутність достовірних доказів про вартість автомобіля на час його придбання, фактичне вибуття автомобіля із власності подружжя внаслідок його продажу відповідачем, а також за наявної інформації про ціну автомобіля станом на 01.04.2020 р. і за відсутності заперечень сторін щодо цієї ціни, суд вважає, що стягненню підлягають кошти у розмірі 127075, 00 грн. (254150:2=127075). Квартира [ADDRESS] придбана подружжям у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, тому в порядку розподілу майна подружжя за [PERSON] підлягає визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири. Позовна вимога про виділення в приватну особисту власність [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки з кадастровими номерами 6320255300:00:005:0347; 6320255300:00:005:0348 задоволенню не підлягає, оскільки право на звернення суду з вказаними позовними вимогами належить [PERSON] , який не позбавлений права звернутись до суду з відповідними позовними вимогами. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та відмовив у частині позовних вимог про виділення в приватну власність відповідача житлового будинку та земельних ділянок, позовна вимога про стягнення з відповідача 10571,50 грн. для досягнення рівності часток кожного із подружжя задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від вищезазначеної позовної вимоги. Крім того позивачкою понесені витрати на правничу (правову) допомогу. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 5000,00 грн. На підтвердження цього позивачем було надано: договір про надання правничої (правової) допомоги № 901/03/20 від 01.03.2020 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 01/03/20 детальний опис витрат на правову допомогу, акт наданих послуг № 1 до договору від 01.03.2020 року, квитанції про сплату послуг з надання правової (правничої) допомоги на суму 5000,00 грн. Надані докази є допустимими та підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Витрати на проведення оцінки майна не є судовими витратами в розмінні ст. 133 ЦПК України, тому не можуть бути стягненні з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial