Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

13.06.2019 позивачка звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами, які обгрунтувала так. 18.10.2016 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Синевирської сільської ради за актовим записом № 23. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO]. З листопада 2017 року, після народження сина, сторони припинили спільне проживання. Позивачка перейшла проживати до будинку своїх батьків в с. Негровець Міжгірського району. Причиною розірвання шлюбу позивачка зазначила відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. За цих підстав позивачка просить розірвати шлюб та вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримує, просить такий задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 29.08.2019 позов визнав повністю. Повідомив суду, що згідний на розірвання шлюбу, оскільки вони з позивачкою спільно не проживають вже тривалий час. Згідний сплачувати аліменти позивачці на утримання їх сина у розмірі твердої грошової суми 1500 грн. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю з наступних підстав. Позивачкою заявлена вимога про розірвання шлюбу, ця вимога визнана відповідачем та підлягає до задоволення виходячи з такого. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18.10.2016 у виконкомі Синевирської с/ради Міжгірського району, про що зроблений відповідний актовий запис за №23. Сторони не підтримують шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї, проживають окремо з листопада 2017 року. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та просить не надавати строк для примирення. Малолітня дитина сторін - син [PERSON] , 2017 р.н., проживає з позивачкою. Дані обставини визнані відповідачем, спору про місце проживання дитини немає. Відповідач на розірвання шлюбу згідний, клопотання про вжиття заходів для примирення у шлюбі ним не заявлено. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. З врахуванням вищенаведеного, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не заявила клопотання про вжиття судом заходів для примирення у шлюбі, примушування до шлюбу заборонено законом. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина в розмірі твердої грошової суми 1500 грн. щомісяця. Ця вимога визнана відповідачем та підлягає до задоволення виходячи з такого. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Відповідачем не заперечено факт проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджена і Актом-обстеження, який складений депутатами Негровецької с/ради 31.10.2018. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивачкою заявлено клопотання про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат у виді судового збору. При поданні позову до суду позивачкою оплачено судовий збір в сумі 768,40 за позовні вимоги (немайнового характеру) про розірвання шлюбу. Судовий збір за подання позову до суду про стягнення аліментів в сумі 768,40 позивачка не оплачувала, згідно ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Відповідач позов визнав в підготовчому судовому засіданні і визнання позову судом прийнято. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду за позовні вимоги про розірвання шлюбу, що становить грошову суму 384,20 грн.. Другу половину суми судового збору (50 %) в розмірі 384,20 грн. слід стягнути з відповідача у користь позивачки, на підставі ст.141 ЦПК України. Окрім цього, з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору, в розмірі 50 % від встановленої законом ставки, що становить грошову суму 384,20 грн., за позовні вимоги про стягнення аліментів, згідно ч.2 п.1, ч.6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved