Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

20 лютого 2018 року представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 січня 2003 року в с. Павлівка Білопільського району помер батько позивача [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно та майнові права. Як спадкоємець за законом позивач звернулась до держнотконтори та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали спадкодавцю. [PERSON] з 1993 року постійно проживав разом із [PERSON] в с. Павлівки по вул. 1Травня, буд. 75 Білопільського району Сумської області до дня її смерті 09 вересня 1998 року, вели спільне господарство, а після смерті останньої вступив в управління спадковим майном, але юридично не оформив своїх спадкових прав. За життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла у власність [PERSON] Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СГАПТЗТ «Мирний» розміром 5,57 умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Павлівської сільської ради Білопільського району, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159787, виданого на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 17 грудня 1996 року № 353. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на вищевказану земельну частку (пай), яка належала [PERSON] У встановлений законом термін позивач звернулась до держнотконтори та частково оформила свої спадкові права. На даний час [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою правовстановлюючого документа на зазначену земельну частку (пай). Посилаючись на викладені вище обставини, представник позивача просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 27 січня 2003 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебувала у колективній власності СГАПТЗТ «Мирний», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0159787, виданого на імя [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 30 березня 2018 року прийнято для розгляду справи по суті заяву про збільшення розміру заявлених вимог по справі, а саме: додаткової вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення: - факт того, що земельна частка (пай), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, СГАПТЗТ «Мирний», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159787 від 17 грудня 1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 10 грудня 1996 року № 353 на імя [PERSON], дійсно належала [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року; - факт належності заповіту, складеного 17 червня 1996 року [PERSON], посвідченого 25 червня 1996 року та зареєстрованого за реєстровим номером 94, який дійсно був складений [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилась, її представник за дорученням [PERSON] надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 69 ). Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справу без участі представника сільської ради, позов визнають у повному обсязі (а. с. 43, 68 ). Представники третіх осіб відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області та Білопільської районної державної нотаріальної контори у підготовче засідання також не зявились. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 36, 37, 66 ). Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Стосовно визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом та встановлення фактів належності правовстановлюючих документів, суд враховує слідуюче. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер 27 січня 2003 року та [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьком позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], яка народилась 07 жовтня 1967 року в с. Милове Білопільського району Сумської області, є «Белоус Николай Данилович» (запис здійснено російською мовою), що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІ-УР № 0760771 (а. с. 7). Після укладення шлюбу позивачу було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БП № 272013 (а. с. 8). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області 17 червня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 94, [PERSON] все своє майно заповіла у власність [PERSON] (а. с. 13). [PERSON] померла 09 вересня 1998 року в с. Павлівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується копією запису акту про смерть № 31 (а. с. 34). На підставі довідки, виданої виконкомом Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 17 листопада 2017 року за № 1006 [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. З 1993 року до дня смерті постійно проживала разом з [PERSON], який помер 27 січня 2003 року. За життя спадкодавця та протягом 6 місяців з дня її смерті вели спільне господарство, вступив в управління спадковим майном, зберігав особисті документи. Заповіт від імені померлої [PERSON] сільською радою посвідчувався за № 94 від 25 червня 1996 року, який не змінювався і не відмінявся (а. с. 12). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 29 листопада 2017 року за № 0-18-0.21-1304/102-17 вбачається, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів на території Павлівської сільської ради, СГАПТЗТ «Мирний» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159787 від 17 грудня 1996 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року № 353. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікат виданий на руки (а. с. 15). З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що станом на 2018 рік оціночна вартість обєкта оцінки земельної частки (паю), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 108 768 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Павлівської сільської ради (бувше СГАПТЗТ «Мирний») на а. с. 18. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-БП № 156137 [PERSON] помер 27 січня 2003 року в с. Павлівка Білопільського району Сумської області (а. с. 6). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори [PERSON] 18 листопада 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1328 спадкоємцем майна [PERSON], який помер 27 січня 2003 року, є дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, площею 4,5550 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Павлівської сільської ради, яка належала спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-СМ № 005368, вданого Павлівською сільською радою 29 березня 2002 року (а. с. 9). Вказане вище свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 листопада 2014 року зареєстроване в Спадковому реєстрі, а земельна ділянка в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідними Витягами (а. с. 10-11). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 08 грудня 2017 року вбачається, що оформлення спадщини після померлого 27 січня 2003 року [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив свої спадкових прав після [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року, не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на майно (а. с. 17). Позивачем надавалось в газету «Білопільщина» від 20 січня 2018 року оголошення про те, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159787, виданий на підставі розпорядження Білопільської РДА від 10 грудня 1996 року № 353 на імя [PERSON], вважати недійсним (а. с. 16). У відповідності до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року держнотконторою не заводилась, в Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація. Після [PERSON], який помер 27 січня 2003 року, заведена спадкова справа № 19/2004 та видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON]. Із копії спадкової справи № 19/2004 вбачається, що спадщину, яка складається із земельних ділянок, що належали [PERSON], прийняла дочка [PERSON] (а. с. 38-42). Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено розгляд судом справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце, час і народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з розясненнями, які містяться в абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами і доповненнями, суд може встановлювати також факти належності особі правовстановлюючих документів. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 27 січня 2003 року, право на яке належало [PERSON], яка померла 09 вересня 1998 року, а також встановити факти, що мають юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved