Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

15.12.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 06.08.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 7000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 16995,91 грн., що складається з: 60,00 грн. - заборгованості за кредитом; 14905,49 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 744,90 грн. - заборгованості за пенею; штрафів: 500,00 грн. - фіксованої частини; 785,52 грн. - процентної складової. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 16995,91 грн. і судові витрати у справі. 23.02.2018 року за результатами розгляду справи ухвалено заочне рішення (а.с. 24). Ухвалою суду від 16.10.2019 року заочне рішення суду від 23.02.2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 54). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій на адресу суду заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. (а.с. 15). Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з наступних підстав. Відповідач зазначив, що дійсно 06.08.2008 року між ним та позивачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, в матеріалах справи відсутня копія картки, на яку був встановлений кредитний ліміт, чи будь-який інший документ, котрий свідчив би про строк дії картки. Отже сторонами не було погоджено істотної умови кредитного договору - його строку дії. Також відповідач зазначив, що умовами кредитного договору визначена відсоткова ставка у розмірі 30% на рік, однак позивачем неправомірно в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку до 42% на рік, про що його письмово повідомлено не було. У зв`язку з цим розмір заборгованості визначений неправильно. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 60,00 грн. утворилася 31.01.2014 року і в подальшому не змінювалася, що свідчить про те, що саме ці грошові кошти підлягали сплаті 31.01.2014 року. До суду з цим позовом Банк звернувся лише 15.12.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. У зв`язку з цим відповідач просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.08.2008 року сторони уклали кредитний договір № б/н. Відповідно до умов Договору, Банк надав відповідачеві кредит у розмірі 7000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31.10.2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 16995,91 грн., що складається з: 60,00 грн. - заборгованості за кредитом; 14905,49 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 744,90 грн. - заборгованості за пенею; штрафів: 500,00 грн. - фіксованої частини; 785,52 грн. - процентної складової, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-5). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, кредитні кошти були надані відповідачу 17.11.2008 року (а.с. 65). Відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку відповідача, останній платіж за кредитним договором зроблений відповідачем 03.03.2010 року, а з цим позовом Банк звернувся до суду лише 15.12.2017 року (а.с.65). Даних про строк дії кредитної картки, наданої Банком відповідачеві, позивачем суду не надано та судом не встановлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2020 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію щодо всіх отриманих [PERSON] кредитних карток із зазначенням терміну їх дії за кредитним договором № б/н від 06.08.2008 року (а.с. 113). Копію вказаної ухвали ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало 23.03.2020 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 117). Однак станом на час розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано витребувану судом інформацію та не повідомило суд про причини невиконання ухвали суду. Виходячи з наведеного, суд вважає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" пропущено строк позовної давності для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 06.08.2008 року. Посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких договір є дійсним протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом вказаного строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк, а отже Банком не пропущено строк позовної давності, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 року у справі № 623/4578/15-ц. З огляду на зазначене, строк позовної давності відраховується з дня, коли Банку стало відомо про порушення його прав, тобто з часу, коли відповідач став порушувати умови кредитного договору, не внісши черговий платіж на погашення кредитної заборгованості. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України позивачеві не відшкодовуються, а відповідач не заявляв про понесення ним судових витрат.

Outcome: dismissed