Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] в лютому 2015 року заявила до [PERSON] позов про визнання права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON]. Позов мотивований тим, що право власності на вказане майно спадкодавець за життя не переоформив на себе, що в свою чергу позбавило позивача можливості прийняти спадщину в загальному порядку. Представник позивача [PERSON] подала заяву, за якою вимоги позову підтримала, просила розглянути справу без її участі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. 08 вересня 1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі розпорядження №2747 від 08.09.1997 року, видано свідоцтво про право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], в рівних частках. Після смерті [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], їх частки у праві власності на спірну квартиру перейшли до [PERSON], та [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 28.08.2003 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим №3-2387, що підтверджується відповідний записом нотаріуса на свідоцтві про право власності на житло. За відсутності іншого, суд вважає, що вказані особи успадкували майно померлих в рівних частках, тобто по 1/3 частці спірної квартири, кожний. Проте, як видно з довідки начальника Київського МБТІ від 07.07.2014р., право власності на вказане спадкове майно у відповідних органах не зареєстроване. [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 23.02.2011 р. складено відповідний актовий запис №3440, та видано свідоцтво серії [NUMBER]. До майна померлого [INFO] в Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №459/11. З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись дочка померлого [PERSON] та брат померлого [PERSON], а також із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 року, що набуло законної сили 02.06.2014р., заповіт складений [PERSON] на користь [PERSON] визнано недійсним. Згідно зі статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Позивач, як дочка спадкодавця, є спадкоємцем першої черги (ст.1261 ЦК України), а відповідач належить до другої черги спадкування за законом (ст.1262 ЦК України). Обставин, що давали б відповідачу можливість успадкувати майно, що залишилось після смерті брата, в судовому засіданні не встановлено. Отже, єдиним спадкоємцем, який може претендувати на майно померлого [PERSON], за обставин справи, є його дочка [PERSON] Тому, саме їй нотаріусом 25.09.2014р. за реєстровим №8-1200 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, що складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва згідно з розпорядженням №2747 від 08.09.1997 року. Разом з тим, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/3 частки спірної квартири, яку [PERSON] успадкував після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з відсутністю свідоцтва про право на спадщину за законом та державної реєстрації спадкового майна (див. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2014 року). Дана відмова, нотаріусом правильно обґрунтована приписами ст. 49 Закону України «Про нотаріат», та п.п. 4.18 п.4 гл. 10 розділу ІІ порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловив відповідні правові позиції, в тому числі і про те, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до ч. 5 cт. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 cт. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (cт. 1299 ЦК). Виходячи з того, що [PERSON], за життя, прийняв спадщину після смерті своїх батьків у виді права власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS], суд вважає, що таке право має перейти і до його спадкоємців, а саме до позивача [PERSON], за підстав викладених вище. Отже, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. За такого рішення, витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, мають бути компенсовані їй відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved