Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

27 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті його матері, [PERSON], яка померла [INFO] року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Позивач зазначає, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт від 08.07.1997 року, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на момент смерті, заповіла своїй дочці, його сестрі, - [PERSON]. Проте остання, спадщину не прийнявши у встановлені строки, померла [INFO] року. З огляду на положення ст.1223 ЦК України він отримав право на спадкування за законом будучи спадкоємцем першої черги після смерті - [PERSON]. Спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім нього, спадкоємцем першої черги за законом є його брат - [PERSON], проте останній не претендує на частку у даному майні. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що він не заперечує щодо задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Римачівської сільської ради Любомльського району Волинської області №916 від 12 вересня 2016 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №1 за 2004 рік особового рахунку[NUMBER] по [ADDRESS] проживала і була прописана [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.3). Витягом з погосподарської книги №1 за 2004 рік стверджується, що по особовому [NUMBER] [ADDRESS], знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1965 року побудови, який належав [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Отже, після смерті останньої, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт від 08.07.1997 року, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на момент смерті, заповіла своїй дочці - [PERSON] та заповіт від 24.03.2000 року, яким сертифікат на частку (пай) [NUMBER] заповіла - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів спадкової справи №79/2016 вбачається, що [PERSON] не прийнявши спадщину у встановлені строки, померла [INFO] року, що стверджується і рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 06 вересня 2016 року про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, вищезазначені обставини є преюдиціальними фактами при розгляді даної цивільної справи. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Ст.1261 ЦК України передбачено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], відповідно як син спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON], у відповідності до ст. 1269 ЦК України фактично спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Проте постановою приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] останньому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім нього, спадкоємцем першої черги за законом є його брат - [PERSON]. Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи, останній спадщину в установлені законом строки не прийняв, у поданій до суду заяві позов визнав. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі об'єкти, які знаходяться по [ADDRESS] На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, прибудови та вбиральні, які знаходяться по [ADDRESS] та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідачі у своїх заявах до суду позов визнали, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS]

Outcome: approved