Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 18.10.2003р. між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Останні роки сторони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Крім того, відповідач зловживає алкогольними напоями, що призводить до постійних сварок та скандалів, які неодноразово відбувались в присутності дітей. Сторони неодноразово протягом останніх років намагались говорити про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів не дало, в сімейних стосунках нічого не змінювалось за останні кілька років, хоча сторони прикладали для цього максимально зусиль, відносини переросли у ворожі. З підстав наведених вище, на думку позивача, збереження сім'ї і подальше спільне проживання є неможливим, а тому просить розірвати шлюб. Оскільки на момент звернення до суду між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання обов'язку утримання неповнолітніх дітей, позивач просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути аліменти з відповідача на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною - [PERSON] трьох років. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просила задовольнити позов. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом за зареєстрованим місцем проживання. За даних обставин та враховуючи думку позивача, яка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали позовної заяви, і яких наявні докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 18 жовтня 2003 року сторони по справі одружились, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с.12). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.13-15). Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, слід зазначити наступне. На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З наданих позивачем пояснень, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON], що має істотне значення, атому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача, слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем та відповідачем та перебувають на утриманні позивача. Доказів того, що за станом здоров'я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків або інших обставин, що мають істотне значення і можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. На підставі викладеного та враховуючи межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.2 ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання позивачки з відповідача та враховуючи розмір аліментів, які позивач просить стягнути на трьох дітей, приходить висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення малолітньою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 20 червня 2018 року шляхом направлення позову до суду засобами поштового зв'язку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на користь позивача в розмірі 704,80 грн. та на користь держави в розмірі 1409,60 грн. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: approved