Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

21.10.2020 до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] з вимогами: позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що перебував у фактичному шлюбі з відповідачкою з 2021 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У 2016 році стосунки між позивачем та відповідачкою припинилися. 3 02.09.2019 року відповідачка привела сина [PERSON] , проживати до матері позивача [PERSON] , яка і займалася його вихованням до 13.07.2020. З 13.07.2020 після повернення в Україну позивач почав активно брати участь у вихованні свого сина та забезпечував йому гідні умови розвитку та проживання. Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться успіхами дитини у навчанні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2020 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] 29.07.2020 надав до канцелярії суду заяву, в якій на задоволенні позову наполягає, просить розгляд справи проводити за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про час та місце судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі ч.4 ст.223, п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області 20.12.2013 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). З листа КЗ «Гімназія селища Вирішальний» Зміївської районної ради Харківської області від 18.09.2020 №01-23/139 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , почав навчатися 01.09.2019 в Зміївському НВК. Мати хлопця з жовтня 2019 року жодного разу не телефонувала класному керівнику, не цікавилася справами [PERSON] , ніяким чином не виявила інтерес до справ сина. (а.с. 11). З довідки-підтвердження депутата Зідьківської селищної ради Колотило Ю.П. в присутності свідків від 16.09.2020 вбачається, що дитина [PERSON] , 2013 р.н. мешкає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно висновку Зміївської районної державної адміністрації Харківської області від 16.12.2020 вбачається, Зміївська районна державна адміністрація як органу опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.22). У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідністю зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 1, 2 частини першої статті 164 СК України визначено, Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджені судом докази дають підстави дійти висновку про доведеність позивачем свідомого нехтування відповідачкою [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved