Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання\~права власності в порядку\~спадкування. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Внаслідок смерті матері відкрилася спадщина на спадкове майно: частину будинку та частину земельної ділянки, які знаходяться по [ADDRESS] . На спадкове майно частину будинку позивач в нотаріальному порядку оформив спадкові права. Проте, оформити спадкові права на 1/8 частку присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер якої 0510100000:01:037:0186, площею 0,1 га позивач не має змоги, оскільки нотаріусом відмовлено у цьому. Так,\~згідно постанови\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~№ 217/02-31\~від 14\~березня 2020\~року,\~виданої приватним\~нотаріусом Вінницького\~міського нотаріального\~округу Лукашенком\~В.Б., - розглянувши заяву від 14 березня 2020 року №93 про видачу [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки № [NUMBER] , загальна площа якої становить 0,1 га, кадастровий № 0510100000:01:037:0186, по [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , встановив: 14 березня 2020 року були подані документи на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте спадкоємцем не було видано документа що визначає частку померлого на зазначене вище спадкове майно, чим порушено ч. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 46 Закону України «Про нотаріат», п.1 Глави 13, п.4.12, 4.15, 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ... постановив: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на частину земельної ділянки [ADDRESS] , загальна площа якої становить 0,1 га, кадастровий №0510100000:01:037:0186, по [ADDRESS] , відмовити. Права спадкодавця [PERSON] на 1/8 частку земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер якої 0510100000:01:037:0186, площею 0,1 га підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 29155352 від 07.11.2014 року. Згідно даного Витягу земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить спадкодавцю [PERSON] та відповідачам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зважаючи на те, що вказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю [PERSON] та відповідачам, тому, відповідно до ст. 370 ЦК України, їхні частки у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто частка спадкодавця становить 1/8. Просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:01:037:0186, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 1 /8. Визнати за [PERSON] право власності на 1 /8 частку земельної ділянки, кадастровий номер 0510100000:01:037:0186, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 15.04.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 03.07.2020року ухвалою суду прийнято до свого провадження справу після повторного авторозподілу, в зв`язку з відрахуванням із штату суду судді Борисюк І.Е. Ухвалою суду від 07.07.2020 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольни. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали. Відповідач [PERSON] , в підготовче засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2019року [PERSON] прийняв у спадщину 7/ 100 частин домоволодіння з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно постанови\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальної дії\~№ 217/02-31\~від 14\~березня 2020\~року,\~виданої приватним\~нотаріусом Вінницького\~міського нотаріального\~округу Лукашенком\~В.Б., - розглянувши заяву від 14 березня 2020 року №93 про видачу [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки № [NUMBER] , загальна площа якої становить 0,1 га, кадастровий № 0510100000:01:037:0186, по [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , встановив: 14 березня 2020 року були подані документи на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте спадкоємцем не було видано документа що визначає частку померлого на зазначене вище спадкове майно, чим порушено ч. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 46 Закону України «Про нотаріат», п.1 Глави 13, п.4.12, 4.15, 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ... постановив: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на частину земельної ділянки [ADDRESS] , загальна площа якої становить 0,1 га, кадастровий №0510100000:01:037:0186, по [ADDRESS] , відмовити. Права спадкодавця [PERSON] на 1/8 частку земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер якої 0510100000:01:037:0186, площею 0,1 га підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 29155352 від 07.11.2014 року. Згідно даного Витягу земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить спадкодавцю [PERSON] та відповідачам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до п. 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного\~ майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ?». Відповідно до\~ст.120\~ЗК України,\~у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об`єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. Якщо\~жилий будинок,\~будівля або\~споруда розміщені\~на земельній\~ділянці,\~що перебуває\~у користуванні,\~то в\~разі набуття\~права власності\~на ці\~об`єкти\~до набувача\~переходить право\~користування земельною\~ділянкою,\~на якій\~вони розміщені,\~на тих\~самих умовах\~і в\~тому ж\~обсязі,\~що були\~у попереднього\~землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності є рівними, отже, частка кожної з них становить 1 /8. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що «виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали\~ відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15аналіз змісту норм статті 120\~ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За\~\~цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:01:037:0186, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рівними та складають\~ по\~ 1 /8 у кожного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:01:037:0186, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3\~ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зі змісту статті 182 ЦК України\~випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно зі\~ст. 11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 369, 370, 372, 1216, 1261 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved