Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та гр. Російської Федерації [PERSON], який був укладений 08 жовтня 1999 року та зареєстрований Перовським Відділом РАЦС Управлінням РАЦС Москви під актовим записом № 2240. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя з 2010 року погіршилось, це призвело до припинення шлюбних відносин. У сторін різні погляди на життя, між ними постійно виникають сварки, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, а тому шлюб носить формальний характер, а примирення є неможливим. Вказала, що дитина має проживати з нею, оскільки вона має постіне місце роботи (педагог-організатор у Петрівській ЗОШ І-ІІІ ст. Тлумацького району), займається вихованням та навчанням сина. Враховуючи, те що сім'я фактично розпалась, майнових спорів немає, дитина знаходиться на утриманні у Позивачки, а тому просить шлюб між сторонами розірвати та покласти на Відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання Позивачка [PERSON] не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. Додатково просила залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08 жовтня 1999 року між [PERSON] (гр. Російської Федерації) та [PERSON] (гр. України) у Перовському Відділі РАЦС Управління РАЦС Москви, зареєстровано шлюб (а.з. № 2240), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Відповідно до статті 56 Закону України "Про міжнародне приватне право" (Закон), форма і порядок укладення шлюбу між громадянином України та іноземцем визначаються правом України. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 60 згаданого Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. [PERSON] (Відповідач) разом з [PERSON] (Позивачка) до 20.09.2010 року проживав без реєстрації у с. Сокирчин на території Петрівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, після чого вибув з місця проживання, що підтверджується довідкою № 138 від 28.01.2013 року, виданою виконкомом Петрівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 5). [PERSON] (Позивачка) зареєстрована в с. Сокирчин Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується адресною довідкою Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківської області № 24/668 від 02.07.2014 року (а.с. 22). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі Позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи письмову заяву Позивачки, суд, вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Позивачка проживає разом з сином у господарстві своїх батьків, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Петрівською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області № 137 від 28.01.2013 року (а.с. 6). Позивачка працює на посаді педагога-організатора у Петрівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, зарекомендувала себе як відповідальний та добросовісний педагог, отримує заробітню плату в середньому розмірі 2083,87 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Петрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 02 від 31.01.2013 року, характеристикою Петрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 06 від 05.02.2013 року та довідкою про доходи від 05.02.2013 року (а.с. 7, 9, 10). [PERSON], [INFO], навчається у Петрівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, навчально-виховним процесом сина займається [PERSON] (Позивачка), оскільки відвідує шкільні та класні батьківські збори та є членом батьківського комітету класу, що підтверджується довідкою Петрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 03 від 31.01.2013 року (а.с. 8). Ч. 3 ст. 160 СК України, передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, а батьки проживають окремо, визначається нею самою. Оскільки Позивачка у позовній заяві зазначала що дитина має проживати з нею, суд, вважає, що [PERSON], [INFO], якому виповнилось повних 14 років, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України має право визначити своє місце проживання сам. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved