Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

24 квітня 2019 року Хустським районним судом було ухвалено рішення по даній справі, яким позовні вимоги задоволено, а саме визнано [PERSON] [INFO] мешканця [ADDRESS] батьком [PERSON] [INFO] мешканки [ADDRESS]. Внесено зміни до актового запису № 29 про народження [PERSON] [INFO]. , зареєстрований виконкомом Монастирецької сільської ради Хустського району від 2 жовтня 2006 р. зазначивши в графі батько [PERSON] [INFO] громадянин України, мешканець [ADDRESS] . В своїй заяві про ухвалення додаткового рішення [PERSON] вказує на те, що при ухваленні рішення суду від 24.04.2019 року у даній справі, судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на її користь судового збору та інших судових витрат , а саме витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. У своїй заяві [PERSON] просить суд винести додаткове рішення , яким стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати за проведену судову молекулярно-генетичну експертизу у розмірі 9500 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася , на адресу суду від представника позивача адвоката Мацола А.В. надійшла заява про розгляд заяви у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився , від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд заяви у її відсутність. У своїх письмових запереченнях на заяву [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні заяви , оскільки позовних вимог та клопотань про відшкодування їй судових витрат сторона позивача не заявляла , а також в порушення вимог ч.1,2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору не подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а також не подала доказів що підтверджує розмір понесених нею витрат. Суд розглядає справу у відсутності сторін, які подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заяву слід задоволити частково та слід винести додаткове рішення по справі, виходячи з наступного Згідно з п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову - на відповідача Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України "Про судову експертизу"). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК ( ст. 141 ЦПК України в чинній редакції).. Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Хустського районного суду від 27 вересня 2018 року за клопотанням позивача [PERSON] у справі було призначено молекулярно-генетичну експертизу , оплату за яку було покладено на позивача [PERSON] (а.с.61-64). 21.03.2019 року до Хустського районного суду надійшов висновок експерта КУ Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи № 20 від 6 лютого 2019 року, а також копія квитанції про оплату позивачем [PERSON] вартості експертизи у розмірі 6650 грн. 10 коп. (а.с.87-96). Також в судовому засіданні встановлено, що разом з позовною заявою позивачем було подано квитанцію, з якої вбачається, що позивач [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Наведені докази свідчать про те, що вказані витрати понесені саме позивачем [PERSON] однак питання щодо розподілу цих витрат у рішенні від 24 квітня 2019 року судом не були вирішені. У своїх запереченнях представник відповідача як на одну із підстав для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення вказує , що відповідно до ч.2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. З дослідженої в судовому засіданні позовної заяви вбачається , що позивач при подачі позову вказала , що орієнтовану суму майбутніх витрат у звязку із розглядом справи на час подачі позову визначити не може . Виходячи з вищевикладеного , враховуючи, що позивач на момент подачі позову не знала і не могла знати вартість молекулярно-генетичної експертизи, а також враховуючи, що ч.2 ст. 134 ЦПК України вказує на можливість а не обов`язок суду відмовити стороні у відшкодуванні відповідних судових витрат у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, то суд вважає , що доводи представника відповідача, які викладені у письмових запереченнях щодо відмови у задоволенні заяви є неспроможними із встановленими у судовому засіданні обставинами справи. У своїй заяві [PERSON] просить суд винести додаткове рішення , яким стягнути з відповідача на її користь витрати за проведену судову молекулярно-генетичну експертизу у розмірі 9500 грн., однак із дослідженої в судовому засіданні копії квитанції ( а.с.96) вбачається, що нею сплачено 6650 грн. 10 коп., а тому саме ця сума повинна бути стягнути з відповідача а також сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial