Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просилавизнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., провести поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та залишити у власності [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. Вказуючи на те, що вона з відповідачем по справі проживала в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2009 року по 25 лютого 2019 року. За час перебування в шлюбі сторонами було набуто у власність та оформлено на ім`я відповідача квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Не дивлячись на те, що спірна квартира набута сторонами в шлюбі та за спільні кошти, відповідач вважає, що лише він є її власником. За станом на сьогоднішній день у спірній квартирі проживає відповідач, а вона з малолітньою дитиною проживає в рідної сестри позивача в місті Києві. В позасудовому порядку вона неодноразово пропонувала відповідачу різні варіанти вирішення спору щодо спірної квартири, зокрема, продати її та поділи кошти навпіл, сплатити відповідачу половину вартості спірної квартири або ж прийняти від нього половину її вартості. На жодну з внесених позивачем пропозицій відповідач не пристав. Разом з тим, відповідач не вніс позивачу від себе жодної пропозиції щодо подальшого володіння спірною квартирою. У зв`язку з вказаною обставиною та з метою захисту своїх майнових прав та майнових прав малолітньої доньки сторін, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Доказом того, що спірна квартира була придбана сторонами в шлюбі є свідоцтво про шлюб, з якого вбачається дата його укладення - 05 червня 2009 року та дата придбання спірної квартири-20 червня 2014 року, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21-22). В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила справу за позовом [PERSON] розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 28). Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується розпискою (а.с. 27), в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в частині залишити 1/2 частини спірної квартири (а.с. 30). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 05 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] повторно виданим 24 жовтня 2018 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20 липня 2010 року виконкомом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 9). Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2019 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] , який зареєстровано 05 червня 2009 року у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №151, розірвано (а.с. 8). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №145387312 від 14.11.2018 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2014 року належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. (а.с. 11). Згідно до висновку про вартість майна від 12.03.2019 року, оціночна вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. складає 173 785 грн. (а.с.10). За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом, доказом того, що спірна квартира була придбана сторонами в шлюбі є свідоцтво про шлюб, з якого вбачається дата його укладення - 05 червня 2009 року та дата придбання спірної квартири-20 червня 2014 року, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також не оспорюється відповідачем. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання позову відповідачем в цій частині, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна за кожним з них. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1737 грн. 85 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеногота

Outcome: approved