Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~26 січня 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свій позов тим, що 07 липня 1993 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. 29 вересня 2003 року шлюб між ними було розірвано. Однак вже 05 грудня 2003 року шлюб між ними повторно було зареєстровано Київським районним управлінням юстиції міста Полтава, про що зроблено актовий запис №222. Тобто, фактично з 1993 року по теперішній час, позивач та відповідач постійно перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин через постійні сварки і різні погляди на життя, позивач та відповідач не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Згоди щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не має. За час шлюбних відносин, сторонами було придбано таке майно, що підлягає поділу між ними на загальних рівності часток, як майно, що є спільною сумісною власністю, а саме: придбаний в 2007 році житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого рахується [PERSON] , вартістю, що визначена суб`єктом оціночної діяльності 622\~800 грн.; придбане МП «Агро», засновником якого на даний час є [PERSON] у 1994 році нежитлове приміщення міні пекарня, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю, що визначена суб`єктом оціночної діяльності 172\~300 грн.; легковий автомобіль ВАЗ 21150, 2006 року випуску, дата державної реєстрації 21.08.2014 року, що зареєстрований за [PERSON] , вартістю, що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 90\~560 грн.; фургон малотоннажний ИЖ 2715, 1992 року випуску, дата державної реєстрації 15.07.2005 року, вартістю, що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 30\~964 грн., що зареєстрований за [PERSON] ; фургон хлібний ГАЗ 5201, 1971 року випуску, дата державної реєстрації 18.03.1998 року, власником якого є [PERSON] , вартістю, що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 26 708 грн.; фургон хлібний ГАЗ 5227, 1982 року виску, дата державної реєстрації 24.06.1995 року, власником якого є [PERSON] , вартістю, що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 84\~600 грн.; фургон вантажний IFA W50L, 1980 року випуску, дата державної реєстрації 19.06.1996 року, власником якого є [PERSON] , що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 87 530 грн.; легковий автомобіль ИЖ 412, 1995 року випуску, дата державної реєстрації 09.06.2004 року, власником якого є [PERSON] , що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 22\~612 грн.; фургон вантажний ГАЗ 5227, 1986 року випуску, дата державної реєстрації 18.02.1998 року, власником якого є [PERSON] , що визначена як середній показник даних продажу з сайту «авто-ріа» та складає 36\~700 грн. Загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю, становить 1\~174\~774 грн., що підлягає поділу між подружжям у рівних частках. В зв`язку з чим просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 72,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення міні-пекарню, загальною площею 205,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на автомобіль марки ВАЗ 21150, 2006 року випуску, дата державної реєстрації 21.08.2014 року, орієнтовною вартістю 90\~560 грн. та фургон вантажний IFA W50L, 1980 року випуску, дата державної реєстрації 19.06.1996 року, орієнтовною вартістю 87\~530 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 27.01.2021 року забезпечено позов (а.с.90, том 1), шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на нежитлове приміщення - міні-пекарню, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль ВАЗ 21150, 2006 року випуску, дата державної реєстрації 21.08.2014 року; фургон малотонажний ИЖ 2715, 1992 року випуску, дата державної реєстрації 15.07.2005 року; фургон хлібний ГАЗ 5201, 1971 року випуску, дата державної реєстрації 18.03.1998 року; фургон хлібний ГАЗ 5227, 1982 року випуску, дата державної реєстрації 24.06.1995 року; фургон вантажний IFA W50L, 1980 року випуску, дата державної реєстрації 19.06.1996 року; легковий автомобіль ИЖ 412, 1995 року випуску, дата державної реєстрації 09.06.2004 року; фургон вантажний ГАЗ 5227, 1986 року випуску, дата державної реєстрації 18.02.1998 року, що належать [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 29.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засіданні (а.с.92, том 1). \~ \~ \~ \~09.03.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Процай В.М. подано відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя (а.с.107-109, том 1), в якому він просив суд відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки 1/5 частина житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] та не підлягає поділу між сторонами. Мале приватне підприємство «Агро» було зареєстроване в 1991 році, тобто до реєстрації шлюбу з позивачкою в 1993 році, а тому дане майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували дійсну вартість спірних транспортних засобів, ні реальний розподіл транспортних засобів, ні стягнення з [PERSON] частини їх вартості, не є можливим. Крім того, транспорті засоби у відповідача відсутні, про що достеменно відомо позивачу. \~ \~ \~ \~17.03.2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Сергієнко Т.Г. подано відповідь на відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя (а.с.116-121, том 1), в якій вона просить відхилити доводи [PERSON] , що відображені у відзиві на позов, як такі, що не відповідають закону та є необґрунтованими. \~ \~ \~ \~24.03.2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Сергієнко Т.Г. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.124-125, том 1), в яких вона просила суд визнати в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 198,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення міні-пекарні, загальною площею 205,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В порядку спільного майна подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 113\~650,00 грн., що є Ѕ частиною вартості транспортних засобів, зокрема, автомобіля марки ВАЗ 21150, 2006 року випуску, дата державної реєстрації 21.08.2014 року; фургону вантажного IFA W50L, 1980 року випуску; фургону хлібного ГАЗ 5201, 1971 року випуску; фургону хлібного ГАЗ 5227, 1982 року випуску; легкового автомобіля ИЖ 412, 1995 року випуску, фургону вантажного ГАЗ 5227,1986 року випуску. 24.03.2021 року Київським районним судом м.Полтави винесено ухвалу про витребування доказів (а.с.7, том 2). Зобов`язано Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області надати належним чином завірену копію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією від 05.10.2020 року ПТ161201005922, замовниками якої є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зобов`язано Мале приватне підприємство «Агро» надати належним чином завірені копії правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення міні-пекарню, що знаходиться за адресою за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] надати копію технічного паспорту на 1/5 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Зобов`язано виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради надати установчі документи Малого підприємства «Агро», що знаходиться за адресою за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Мачухи, вул.Радянська (Історична), Ѕ. Зобов`язано ПП БТІ «Інвентаризатор» надати технічну документацію Малого підприємства «Агро», що знаходиться за адресою за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Мачухи, вул.Радянська (Історична), Ѕ. \~ \~ \~ \~14.05.2021 року Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на виконання вимог ухвали Київського районного суду м.Полтави від 24.03.2021 року надав запитувані документи (а.с43-81, том 2). 17.05.2021 року судом винесено ухвалу (а.с.116, том 2), якою зобов`язано Полтавську районну державну нотаріальну контору надати належним чином завірену копію договору купівлі-продажу серія та №1-2069, виданого 09.09.2014 року Полтавською районною державною нотаріальною конторою, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Зобов`язано ПП БТІ «Інвентаризатор» надати технічну документацію та правовстановлюючі документи Малого підприємства «Агро», що знаходиться за адресою за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Мачухи, вул. Радянська (Історична), Ѕ. 28.05.2021 року Полтавська районна державна нотаріальна контора на виконання вимог ухвали від 17.05.2021 року надала запитувані документи (а.с.124-140, том 2). 14.07.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Процай В.М. подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя (а.с.155-158, том 2), в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 10\~000 грн. 26.07.2021 представником позивача [PERSON] адвокатом Сергієнко Т.Г. подано заяву про стягнення судових витрат (а.с.189-190, том 2). 06.08.2021 відповідач [PERSON] надав суду письмові пояснення (а.с.214-236, том 2), в яких позовні вимоги [PERSON] не визнав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат Сергієнко Т.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Процай В.М. позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з [PERSON] на користь позивача компенсації за автомобіль ВАЗ 21150,\~2006\~року випуску\~в сумі\~16\~600\~грн.\~В задоволенні\~інших позовних\~вимог просив\~суд відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , її представника адвоката Сергієнко Т.Г., представника відповідача адвоката Процай В.М., допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 07.07.1993 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] міським Палацом шлюбів м.Полтави було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.07.1993 року (а.с.9, том 1). 29.09.2003 року вищевказаний шлюб між сторонами було розірвано. 05.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадського стану Київського районного управління юстиції м.Полтави було повторно зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.12.2003 року, актовий запис №222 (а.с.10, том 1). 04.08.2021 року рішенням Київського районного суду м.Полтави шлюб, зареєстрований 05 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Київського районного управління юстиції м.Полтави між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №222, було розірвано. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить ч.1 ст.70 С України. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 71 СК України. Так, судом встановлено, що однією з позовних вимог позивача [PERSON] є визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за нею право власності на Ѕ частину 1/5 частки в житловому будинку з господарськими будівлями, загальною площею 198,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, судом встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що даний житловий будинок з господарськими спорудами, належить відповідачу [PERSON] одноособово, оскільки на підставі договору міни від 30.11.1992 року свою квартиру [ADDRESS] , яка ним була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.1992 року, була обміняна на жилий будинок [ADDRESS] . 19 лютого 2000 року на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медведєвою В.І., та зареєстрованому Полтавським БТІ, записаний у реєстрову книгу за №7 за реєстровим номером 158, належний [PERSON] жилий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] був обміняний на 1/5 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.112, том 1). З вищевказаного договору міни вбачається, що 1/5 частина жилого будинку з відповідними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] , а житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності відповідачеві на підставі договору міни посвідченого 13.11.1992 року Полтавською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 202237 та зареєстрованому в Полтавському МБТІ 17.11.1992 року в реєстрову книгу за №218, перейшов у власність [PERSON] . Тобто, укладаючи вищевказаний договір міни [PERSON] здійснив міну майна, право власності на яке в нього виникло ще в 1992 році на підставі договору міни посвідченого 13.11.1992 року Полтавською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 202237 та зареєстрованому в Полтавському МБТІ 17.11.1992 року в реєстрову книгу за №218, тобто ще до укладення шлюбу з позивачкою [PERSON] . З п.1 ч.1 ст.75 СК України вбачається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Так, судом встановлено, що будинок розташований в [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого 13.11.1992 року Полтавською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 202237 та зареєстрованому в Полтавському МБТІ 17.11.1992 року в реєстрову книгу за №218 був його особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на Ѕ частину 1/5 частки в житловому будинку з господарськими будівлями, загальною площею 198,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що позивач просить визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення міні-пекарні, загальною площею 205,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Але з матеріалів справи вбачається, що з розпорядження виконавчого комітету Мачухівської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області № 12 від 10.06.1994 року (а.с.180, том 2) та договору купівлі-продажу від 10.06.1994 року (а.с.181, том 2) продано малому підприємству «Агро» мале приміщення бувшої Мачухівської середньої школи, оскільки воно знаходиться в аварійному стані, не використовується і руйнується. Ціну визначено в два мільйони карбованців. Згідно з свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи від 27.12.1991 року, виданого Полтавським міськвиконкомом на підставі рішення Октябрського райвиконкому №526 від 27.12.1991 року (а.с.113, том 1) Мале приватне підприємство «АГРО» зареєстроване 27.12.1991 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, а також в судовому засіданні не заперечували і сторони, що єдиним власником Малого приватного підприємства «Агро» є відповідач [PERSON] , що також підтверджується протоколом №1 зборів власників від 27 грудня 1991 року, згідно якого за згодою [PERSON] , Мале підприємство «АГРО» постановлено перереєструвати в Мале приватне підприємство «АГРО» з власником [PERSON] (а.с.184, том 2). Так, єдиним власником Малого приватного підприємства «Агро» з 27.12.1991 року по даний час є відповідач [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16, том 1). В судовому засіданні [PERSON] вказувала на те, що приміщення для міні-пекарні було придбано в 1994 році та реконструйовано за кошти із сімейного бюджету, а тому вважається спільним майном подружжя. Проте, в судовому засіданні встановлено, що дане приміщення мініпекарні було придбано за кошти належні Малому приватному підприємству «Агро», а реконструкція приміщення здійснювалася за рахунок коштів наданих сином [PERSON] , що в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що Мале приватне підприємство «Агро» було зареєстровано, ще до укладення 07.07.1993 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а нежитлове приміщення міні-пекарні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є власністю МПП «Агро», то воно не підлягає поділу між сторонами. Також в позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 113\~650 грн., що є Ѕ частиною вартості транспортних засобів, зокрема, автомобіля марки ВАЗ 21150, 2006 року випуску, дата державної реєстрації 21.08.2014 року; фургону вантажного IFA W50L, 1980 року випуску; фургону хлібного ГАЗ 5201, 1971 року випуску; фургону хлібного ГАЗ 5227, 1982 року випуску; легкового автомобіля ИЖ 412, 1995 року випуску, фургону вантажного ГАЗ 5227,1986 року випуску. Так, в судовому засіданні встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було придбано вищевказані транспортні засоби. Але в судовому засіданні сторони не заперечували, що дані транспорті засоби: фургон вантажний IFA W50L, 1980 року випуску; фургон хлібний ГАЗ 5201, 1971 року випуску; фургон хлібний ГАЗ 5227, 1982 року випуску; легковий автомобіль ИЖ 412, 1995 року випуску та фургон вантажний ГАЗ 5227,1986 року випуску, були реалізовані ще в 2000 роках. А кошти від реалізації транспортних засобів були використані на потреби сім`ї. Проте що кошти від реалізації транспортних засобів пішли не на потреби сім`ї, в судовому засіданні позивачем не доведено. А тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за Ѕ частину вартості транспортного засобу, легкового автомобіля ВАЗ 21150, 2006 року випуску, підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що легковий автомобіль ВАЗ 21150, 2006 року випуску, власником якого є [PERSON] був придбаний сторонами в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі. Аналізуючи вище наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу ВАЗ 21150, 2006 року випуску, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини вказаного автомобіля. При винесенні рішення суд бере до уваги Звіт про оцінку майна ЛЕГКОВОГО СЕДАНУВ ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.163-170, том 2), оскільки даний Звіт виконаний при огляді наявного майна. З даного звіту вбачається, що вартість транспортного засобу ЛЕГКОВОГО СЕДАНУВ ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 33\~200 грн. Звіт з незалежної оцінки майна легкового автомобілю ВАЗ 21150, 2006 року випуску (т.с.1, а.с.147-165), суд не бере до уваги, оскільки він був складений з урахуванням лише технічної документації, без огляду автомобіля. А тому, враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме ЛЕГКОВОГО СЕДАНУ В ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер [NUMBER] шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов в цій частині є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає частковому задоволенню. Отже, в порядку поділу спільного майна подружжя, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 16\~600 (шістнадцять тисяч шістсот) грн., що є Ѕ частини вартості транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля ВАЗ 21150, 2006 року випуску. Відповідно до частини 1 статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Сергієнко Т.Г. просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на залучення спеціаліста для проведення оцінки майна, що підлягає поділу між сторонами в сумі 12\~327 грн. 87 коп., що складається з 5\~873 грн. 87 коп. та 454 грн. судового збору, 600 грн., 1 200 грн. та 4 200 грн. та витрат на проведення оцінки майна. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору в розмірі 703 грн. 09 коп., оскільки [PERSON] сплатила за подання позовної заяви судовий збір в розмір 6\~327 грн. 87 коп., а її позовні вимоги задоволено частково. Крім того, суд не приймає до уваги витрати пов`язані з оцінкою майна, оскільки при винесенні рішення звіти про оцінку майна судом не бралися до уваги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial