Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила: шлюб, зареєстрований в Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції м. Полтави 01.08.2014 р., (актовий запис №1036) між нею та відповідачем, розірвати; сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити прізвище «Гончарова»; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований в Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції м. Полтави 01.08.2014 р., (актовий запис №1036). Від шлюбу мають сина [PERSON], 14.11.2015 р. З відповідачем вони більше року проживають окремо. Їхня сімя розпалася через те, що вони мають різні характери та різні погляди на вирішення сімейних проблем. З цих причин між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Спільне проживання стало неможливим і вони прийняли рішення проживати окремо. В даний час кожен з них має нову сімю і зберігати їх шлюб стало недоцільно. Дитина проживає і після розірвання шлюбу за згодою сторін буде проживати з матірю. На примирення вона не згодна. Спору про поділ майна на даний час вони не мають. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні надала суду письмову заяву позивача - [PERSON], в якій позивач відмовилася від позовних вимог в частині стягнення аліментів з [PERSON], в іншій частині, щодо розірвання шлюбу позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутності, так як вона має малу дитину і не може зявитися в суд. 31.01.2017 р. ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області відмову [PERSON] від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку прийнято судом та провадження у справі в цій частині закрито. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав, та не заперечував щодо його задоволення. Представник відповідача головний спеціаліст відділу «Чутівське бюро правової допомого» Першого Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги [PERSON] у судовому засіданні проти позову в частині розірвання шлюбу не заперечував та просив його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача та представників сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб в Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції м. Полтави про що зроблено відповідний актовий запис № 1036, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 122097, виданим 01.08.2014 року (а.с. 7). Від спільного сімейного життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ № 233183, виданим 19.11.2015 року Ленінським відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції (а.с. 9). Встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, зясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved