Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить винести рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного 27.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що домовилася із відповідачем про купівлю будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що 17.12.2019 між ними укладено попередній договір купівлі-продажу будинку, у якому відображено всі істотні умови договору та виконання зобов`язань між сторонами. 27.12.2019 між ними укладено договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Нотаріально договір не посвідчено та не зареєстровано. Однак в підтвердження укладання договору 17.12.2019 складено акт прийому - передачі будинку та написано розписку про отримання [PERSON] від неї коштів в сумі 100000,00 грн. в рахунок продажу будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 17.12.2019 відповідач звільнив будинок від своїх речей та передав їй ключі та документи на будинок, запевнивши що до 27.12.2019 будинок буде оформлено нотаріально. Отже, вважає що набула право власності на будинок з моменту підписання акту приймання-передачі. Вважає, що між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору, у зв`язку з чим на адресу відповідача надіслано листи претензії з вимогою оформлення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку. Однак, будь-якої відповіді відповідачем не надано, договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчено. Такі дії відповідача порушують її права як власника майна, а саме, ставлять її права під сумнів, обмежують у способах здійснення права власності, у данному випадку - розпорядження. Оскільки наразі вона позбавлена можливості продати, подарувати, здати будинок в оренду, зареєструватися в ньому. Зазначені обставини змусили її звернути з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Сторони по справі домовилися про купівлю-продаж будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , крім того сторони домовилися про всі істотні умови договору, про що 17.12.2019 уклали попередній договір та акт приймання-передачі будинку. На виконання вказаного договору позивач сплатила відповідачеві 100000,00 грн. та прийняла вказаний будинок. Відповідач в свою чергу отримав гроші та передав будинок позивачеві, про що відповідачем власноруч написано розписку. 27.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] . Усно сторони домовились нотаріально оформити договір купівлі-продажу та зареєструвати в установленому законом порядку. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, ухилився від нотаріального посвідчення договору. При цьому будь-яких перешкод у користуванні будинком, не чинить. Листом претензією-вимогою від 06.01.2020 та від 03.02.2020, позивач зверталася до відповідача з вимогою з`явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення укладеного між ними договору, однак, в запропоновані час та дату, відповідач до нотаріальної контори не з`явився, на вимоги петензії відповіді не надав. Згідно з договором дарування житлового будинку від 20.03.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Тепляковим В.М., зареєстрованим в реєстрі за №297, [PERSON] отримав в дарунок від [PERSON] , житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційне посвідчення на домоволодіння [ADDRESS] видане 21.06.2004 Знам`янським БТІ на ім`я [PERSON] 02.11.2015 Знам`янським районним КП БТІ виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно за інформацією наданою на запити суду, [PERSON] державний кордон України не перетинав, інформація про реєстрацію смерті або зміну прізвища останнього відсутня. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3 ст. 334 ЦК). Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч.1 ст. 209 ЦК). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України"; далі - Закон N 1878-VI) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 р. зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між сторонами укладено договір купівлі-продажу будинку і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме відповідач отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку зі ухиленням продавця від такого посвідчення, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved