Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Близнюківського районного суду Харківської області з уточненою позовною заявою до Семенівської сільської ради Близнюківського району Харківської області (правонаступником є Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області), третя особа: [PERSON] , в якій просять: визнати недійсними рішення Семенівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 02-25/135 від 25.05.2020; № 224.9-VII від 03.07.2020; № 224.10-VІІ від 03.07.2020 про відмову у виділенні в натурі (на місцевості) в рахунок належних їм на праві власності земельних часток (паїв) 15 (п`ятнадцять) штук, одну ділянку єдиним масивом (багаторічні насадження) у спільну власність в районі бувшого села Кочережка 3,3 га, та земельну ділянку (пасовища) єдиним масивом, частину що прилягає до ділянки (ріллі) [PERSON] в районі села Рижове і частину, що прилягає до ділянки [PERSON] та орендованої [PERSON] ділянки [PERSON] розміром 25,6 кадастрових гектарів; зобов`язати відповідача розглянути заяви громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 19 червня 2020 року та графічні матеріали до них та прийняти рішення щодо відведення земельних часток(пай) у натурі на місцевості 16 (шістнадцять) штук в розмірі 31,61 кадастрових гектарів. [PERSON] 27,8 кадастрових гектарів, [PERSON] 3,15 кадастрових гектарів, [PERSON] 0,66 кадастрових гектарів з земель Семенівської сільської ради у спільну власність однією ділянкою (багаторічні насадження) розміром 3,52 кадастрових гектарів в районі бувшого села Кочережка відповідно до поданих графічних матеріалів, та земельних ділянок (пасовища) єдиним масивом частина, прилягає до ділянки (рілля) [PERSON] і частина, що прилягає до ділянок [PERSON] , [PERSON] та ділянки [PERSON] , орендованої [PERSON] , загальним розміром 25,6 кадастрових гектарів, згідно поданих графічних матеріалів [PERSON] , а також ділянку (кормові угіддя) [PERSON] , що прилягає єдиним масивом до його ділянки (сінокос) в розмірі 2,93 кадастрових гектарів. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що оскаржувані рішення Семенівської сільської ради є юридично не обґрунтованими безпідставними та упередженими і такими що обмежують їх права на землю, не ґрунтуються на законі. 03 жовтня 2000 року, справа № 2-460-2000, Близнюківський районний суд Харківської області своїм рішенням зобов`язав Семенівську сільську раду Близнюківського району Харківської області прийняти рішення про виділення в натурі (на місцевості) з земель колективної власності КСП «Победа» Близнюківського району Харківської області земельних ділянок єдиним масивом в розмірі 163,1 умовних кадастрових гектарів, громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В силу вільного тлумачення чиновниками земельного законодавства рішення суду було виконано частково. Відповідно до Державних актів на право власності на землю [PERSON] виділено ділянки ріллі 15,59 га, пасовища 4,38 га, сінокіс 0,74 га; [PERSON] виділено ділянки ріллі 23,41 га, пасовища 6,57 га, сінокіс 1,11 га; [PERSON] виділено ділянки рілля 77,17 га, сінокіс 3,70 га. Багаторічні звернення до державних органів і органів місцевого самоврядування про до виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) ігноруються, проте законодавцем встановлено граничний термін вимоги земельних часток (паїв) і оформлення на них права власності - 1 січня 2025 року. Як вбачається із листа Семенівського сільського голови Рекоти Володимира Олександровича від 02 червня 2020 року, діяльність КСП «Победа» та його правонаступника СТОВ «Перемога» припинено, це вбачається також із звіту ліквідатора в справі № Б-19/78-04 від 06 липня 2006 року затвердженого господарським судом Харківської області. Цих фактів ніхто не заперечує і не оспорює, а отже відповідно до вимог розділу X перехідних положень та пункту 21 Земельного Кодексу України, з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств що припинені (крім земельних ділянок які на день набрання чинності зазначеним законом перебували у приватній власності) вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Закон вступив у дію з 01 січня 2019 року. Розділ X доповнено пунктом 21 згідно із Законом № 2498-VІІІ від 10.07.2018. Вважають, що Семенівська сільська рада виходить за межі наданих законом повноважень, діє не у правовий спосіб, посилається на неіснуючу колективну власність на землю та матеріали жеребкування якого не було, ігнорує заявлені вимоги, не розглядає їх згідно повноважень наданих Законом України № 899-ІV від 5 червня 2003 року ст. 5 в редакції Закону України № 2498-VIII від 10.07.2018. Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 11.11.2020 до участі у справі за заявою залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . 20.01.2021 ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області задоволено клопотання позивача [PERSON] та замінено відповідача по справі Семенівську сільську раду Близнюківського району Харківської області належним відповідачем Близнюківською селищною радою Лозівського району Харківської області на підставі рішення II сесії VIII скликання Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області № 22-VIII від 24.12.2020 «Про початок реорганізації юридичних осіб сільських рад, обраних розформованими територіальними громадами та розміщених поза адміністративним центром сформованої територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи Близнюківської селищної ради, розміщеної в адміністративному центрі сформованої територіальної громади смт Близнюки» 08.02.2021 відповідач Близнюківська селищна рада надала відзив на уточнену позовну заяву, в якому підтримала рішення та позицію реформованої Семенівської сільської ради Близнюківського району та зазначила, що згідно норм Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) № 899-ІV від 5 червня 2003 року власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників, земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). За даними Держгеокадастру та Семенівської сільської ради, що містяться в матеріалах справи, загальна кількість власників земельних часок (паїв) із земель колишнього КСП «Победа» Семенівської сільської ради становить 437 осіб, з них із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості (сіножаті та пасовища) звернулося тільки три власника сертифікатів, що не є більшістю. 23.02.2021 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позиція відповідача не ґрунтується на вимогах закону. Близнюківська селищна рада, як належний відповідач по справі зобов`язана розглянути заяви позивачів та прийняти рішення про виділення земельних часток (паїв) «кормові угіддя». У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , підтримав позицію відповідача. Заслухавши доводи сторін по справі, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Семенівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 02-25/135 від 25.05.2020 відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельних ділянок (кормові угіддя випас) в рахунок земельних часток (паїв) належних йому на праві власності, в кількості 10 штук, у зв`язку з відсутністю відомостей про участь у жеребкуванні на зборах члені КСП «Победа». Відповідно до рішення XLII сесії VII скликання Семенівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 224.9-VII від 03.07.2020, на підставі ч.2 ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) № 899-ІV від 5 червня 2003 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено у виділенні в натурі (на місцевості), в рахунок земельних часток (паїв) належних їм на праві власності, в кількості 15 штук, однієї ділянки єдиним масивом (багаторічні насадження) у спільну власність в районі бувшого села Кочережка 3,3 га, у зв`язку з відсутністю проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та не погоджувався сільською радою і не затверджувався на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають в користуванні одного сільськогосподарського підприємства та відсутністю протоколу жеребкування. Відповідно до рішення XLII сесії VII скликання Семенівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 224.10-VII від 03.07.2020, на підставі ч.2 ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) № 899-ІV від 5 червня 2003 року, [PERSON] , відмовлено у виділенні в натурі (на місцевості), в рахунок земельних часток (паїв) належних йому на праві власності, в кількості 10 штук, земельну ділянку (пасовища) єдиним масивом, частину, що прилягає до його ділянки (ріллі) в районі села Рижове і частину, що прилягає до ділянки [PERSON] та орендованої ним ділянки [PERSON] розміром 25,6 кадастрових гектарів, у зв`язку з відсутністю проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та не погоджувався сільською радою і не затверджувався на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають в користуванні одного сільськогосподарського підприємства та відсутністю протоколу жеребкування. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, кооперативам, акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначаються Законом України від 05 червня 2003 року № 899-ІV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі - Закон № 899-ІV). Відповідно до статті 3 Закону № 899-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Разом з тим, статтею 9 Закону № 899-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Як вбачається з долученої до відзиву на позов відповідачем інформаційної довідки відділу у Близнюківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 25/103-21 08.02.2021, «Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП «Побєда» Семенівської сільської ради Близнюківського району Харківської області відсутній (т.1 а.с. 205). Доказів щодо спростування цього позивачами не надано З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що звернення позивачів про виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок в рахунок земельних часток (паїв) бувшого КСП «Побєда» та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки без врахування інтересів інших власників сертифікатів є передчасним. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилаються лише на положення ст. 5 Закону України "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", якою визначено повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), та ігнорують положення статті 9 цього Закону, яка встановлює порядок розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток. Натомість, ст. 9 Закону передбачено, що виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) проводиться на підставі рішення зборів власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Отже, чинним законодавством не передбачено повноваження ради на виділення земельної ділянки у натурі (на місцевості) із земель колишніх КСП на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) без врахування позиції інших співвласників та без розробки проекту землеустрою щодо організації всієї території земельних часток (паїв). Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки на цей час відсутній погоджений і затверджений на загальних зборах власників земельних часток (паїв) проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), який має включати в собі, зокрема, Схему розподілу земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), з визначенням номеру ділянки поділу за видом угідь та номер паю. Разом з тим, варто зазначити, що до компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення незаконним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Щодо строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 281 цього Кодексу). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Враховуючи, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на встановлене вище, отже право або охоронюваний законом інтерес позивачів в даному випадку не є порушеним, суд відмовляє в клопотанні відповідача щодо застосування позовної давності. Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed