Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину. Свій позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що на даний час ніде не працює, оскільки весь свій час змушена приділяти вихованню, лікуванню та догляду за дитиною, яка має тяжкі захворювання. Близько двох з половиною років перебуває на обліку у Департаменті соціальної політики Луцької міської ради, як особа, що здійснює догляд за важкохворою донькою [PERSON], інвалідом дитинства. Зазначає, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, займається ремонтом автомобілів, а також здійснює купівлю та продаж автомобільних запчастин. Крім цього, він є керівником та засновником ТзОВ «Волпласт». Відповідач самоусунувся від виховання доньки та не надає достатньої матеріальної допомоги, необхідної для її утримання. На протязі останнього року проживають окремо, відповідач спочатку надавав грошові кошти, згодом лише на її прохання та постійні звернення у розмірі по 1000 гривень на місяць. В подальшому перестав допомагати утримувати доньку. Всі матеріальні витрати змушена здійснювати сама. Вказує, що щомісячно на потреби дитини нею затрачаються кошти у розмірі від 5500 гривень до 6000 гривень. З приводу вимоги про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину зазначає, що донька [PERSON] є інвалідом з дитинства. Згідно висновку ЛКК №182 у [PERSON] діагностовано ряд захворювань, а саме: лійкоподібна грудна клітка,S-подібний скаліоз 2 ступеня. 04 листопада 2015 року доньці було проведено операцію, на даний час у грудній клітині доньки стоїть металева пластина. Восени 2018 року дитині необхідно провести операцію по видаленню металевої пластини з грудної клітини, вартість оперативного втручання становить близько 10000 гривень. Крім того, донька має захворювання зору, щомісячно на вітамінні препарати витрачає 200 гривень. Один раз на рік змушена здійснювати заміну лінз в окулярах, вартість яких становить більше 1000 гривень, також щороку змінює окуляри, вартість яких становить близько 3000 гривень. Раз в рік донька проходить курс лікувального масажу, який включає 10 сеансів, що коштує близько 2000 гривень. Отже, щомісяця відповідач несе додаткові витрати на лікування у розмірі 3000 гривень. Зазначає, що оскільки відповідач є здоровим та працездатним, він має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини. З урахуванням вищенаведеного, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати пов'язані з хворобою та інвалідністю, у розмірі 1500 гривень щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач в судове засідання не з'явилась, від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона зменшила позовні вимоги, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, та додаткові витрати пов'язані з хворобою та інвалідністю, у розмірі 1000 гривень щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, та просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього та його представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що зменшені позовні вимоги визнають, та не заперечують щодо стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, та додаткових витрат у розмірі 1000 гривень щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2008 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про народження (а.с.4). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5-6). Від шлюбу у них народилась донька, [PERSON], [INFO], що стверджується дослідженою копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Сторони проживають окремо, а [PERSON] перебуває на утриманні матері - [PERSON], відповідач свого обов'язку утримувати неповнолітню дитину виконує не в повному обсязі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року -1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезбечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З врахуванням вищенаведеного, поданого відповідачем відзиву, суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] має ряд хвороб, які потребують постійного лікування. Дитина перебуває на обліку у лікаря офтальмолога.Крім стаціонарного лікування дитина систематично лікується амбулаторно, здає різні аналізи, в тому числі і платні, та регулярно відвідує лікарні, приймає ліки та використовує медичні препарати. Зазначене підтверджується виписками із історії хвороб, висновком ЛКК( а.с.13-14). За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітню доньку на рівні з позивачем, а також те, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру аліментів, додаткових витрат, які підлягають стягненню щомісяця, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на дитину у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. За роз'ясненнями, які містяться в п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved