Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~27 квітня 2018 року представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до\~суду з\~позовом до[PERSON], про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27.11.2014 року відповідачем було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт, відповідно до якої відповідачем отримано кредит у розмірі 13345,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У звязку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 03.04.2018 року має заборгованість в загальному розмірі 34626 грн. 52 коп. \~ \~ \~ \~Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні відсутній, в позовній заяві зазначив, що не заперечує справу розглянути за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.\~ Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надала відзив, який вмотивований тим, що відповідач визнає той факт, що підписала названу Генеральну угоду, однак стверджує, що кінцевої дати даної угоди не встановлено, а тому враховуючи приписи частини 2 статті 530 ЦК України вважає, що пред`явлення вимоги є обов`язковим в зобов`язаннях з невизначеним строком виконання, однак відповідач від Банку не отримувала жодних листів тим більше вимоги про повернення заборгованості. Відповідач вказує на те, що під час підписання угоди їй не було надано для ознайомлення ні Умови, ні Правила, ні Порядок та Тарифи надання кредиту, лише зазначено, що з умовами відповідач може ознайомитись на сайті, однак остання такої можливості не мала, тим більше їй невідомо, які саме Умови діяли на час підписання угоди, а тому вважає, що у позивача відсутні докази того, що підписуючи угоду відповідач правильно розуміла всі істотні умови її укладення. Оскільки відповідач не ознайомлена з Умовами надання кредиту тому не знає, який строк позовної давності там прописаний, а тому вважає, що строк позовної давності становить три роки, а враховуючи ту обставину, що нею письмової згоди на збільшення строку позовної давності не надавався, а з позовом позивач звернувся у квітні місяці 2018 року, при цьому останній платіж відповідачем був здійснений у березні, а тому вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. 21.08.2018 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив з доданими доказами, які суд не бере до уваги в силу відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій відповідачу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. 27.11.2014 року відповідачем було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт, відповідно до якої відповідачем отримано кредит у розмірі 13345,95 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5). Згідно п. 2.1 вказаної угоди банк надав позивачу строковий кредит в сумі 13345,98 грн, на строк 24 місяці, з 27.11.2014 по 30.11.2016, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобовязання позивача по поверненню кредиту, сплаті процентів. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Остання дата погашення повинна бути не пізніше ніж 30.11.2016 року. На виконання Генеральної угоди відповідач чотири рази сплатив суму заборгованості, останній з яких 26.03.2015 року на суму 700 грн (а.с.4). ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, не погашала кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 03.04.2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 34626,52 грн, яка складається з: 11189,41 грн - заборгованість за кредитом, 6340,36 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 15664,95 грн заборгованість за пенею та комісією, 1431,80 грн штраф. Відповідач дані розрахунки не спростувала та не надала суду фінансові документи, які підтверджують фактичне виконання зобовязання за Генеральною угодою від 27.11.2014 року. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.56).\~ Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у\~три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 (справа №6-1926цс15). Умови та правила надання банківських послуг, де пунктом 1.1.7.31 вказано, що строк позовної давності щодо вимог банку складає 50 років, не містять підпису відповідача. З огляду на це відсутні підстави вважати що сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності. В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом 27.04.2018\~року та враховуючи п. 2.1 Генеральної угоди, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 11189,41 грн позивачем не пропущений. В той же час розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом слід зменшити, враховуючи загальний трирічний строк позовної давності до вказаної вимоги та дату звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду (27.04.2018 року), а саме, на 354,03 грн, оскільки саме така загальна заборгованість за процентами існувала станом на 31.03.2015 року (а.с 4). Отже стягненню підлягає 5986,33 грн заборгованості по процентам за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач взяв на себе зобовязання по погашенню кредиту згідно договору, але своїх зобовязань не виконав, чим порушуються права позивача, позовні вимоги в даній\~частині слід задовольнити. Разом із тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача штрафу. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 1431,80 грн, не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Крім того, за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік, що передбачено п.1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України. При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Крім того, ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. \~ \~ \~ \~Згідно правової позиції,\~\~викладеної в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. № 6-100цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПКУкраїн є обов`язковою для судів, за правилами п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~період,\~за який\~нараховується пеня\~за прострочення\~виконання зобовязання\~не може\~перевищувати одного\~року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня\~на відповідну суму, а позовна\~давність за позовом про стягнення пені відповідно до\~статті 253 ЦК України\~обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою\~статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.\~Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України\~щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, заяву відповідача про зарахування строків позовної давності та розрахунок позивача, стягненні пені з відповідача може бути проведений виключно в межах строку позовної давності, а саме з 27.04.2017 року, що згідно розрахунку позивача становить 5370,84 грн. Отже на підставі вище викладеного суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 22546,58 грн, заборгованості, яка складається з: 11189,41 грн - заборгованість за кредитом, 5986,33 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 5370,84 грн заборгованість за пенею та комісією, а в решті позовних вимог необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК»). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial