Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

25.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 23 березня 2009 року, на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Достоєвського, №11, мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, у звязку з тим, що у документі, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказаний житловий будинок договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку на праві особистої власності, посвідченому [PERSON] міською державною нотаріальною конторою 17.12.1954 року за №6-869, не вказано повну адресу (назву міста) місцезнаходження житлового будинку, але вказано «провулок Котовського, №13». Підстава зміни адреси на «вулиця Достоєвського, №11» відсутня. Ухвалою суду від 19.11.2018р. витребувано від [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи №757 від 04.09.2009, заведеної після померлого 23 березня 2009 року [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво будинку на право особистої власності від 28.06.1954р., посвідченого нотаріально, запис в реєстрі під №6-869, забудовнику [PERSON] на праві безстрокового користування надана земельна ділянка під №13 по провулку Котовського. Згідно акту прийомки індивідуальних житлових будівництв виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудівників, житлове будівництво по вул. Достоєвського, 11 в м. Ізмаїлі предявлено до здачі в експлуатацію, будівництво розпочато у 1954р. та завершено у 1978р. Зобовязання забудовника, покладені на нього згідно договору забудові від 28.06.1954р. виконані. Згідно вказаного акту предявлену домобудівлю відповідною комісією вирішено вважати прийнятою. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудівників від 02.08.1978р. за №441 «Про затвердження здачі прийому в експлуатацію побудованих та реконструйованих індивідуальних побудов» затверджено акт прийому в експлуатацію на побудову [PERSON] індивідуального житлового будівництва та визнано за ним право власності на зазначену будівлю. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» 31.08.2018р, по вул. Достоєвського, №11, в м. Ізмаїлі розташований житловий будинок, який побудований у 1956 році. Відповідно до довідки №1481 від 31.08.2018р., виданої КП «Ізмаїльське МБТІ», власником житлового будинку №11 по вул. Достоєвського в м. Ізмаїлі є [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво будинку №6-869, посвідчений [PERSON] державною нотаріальною конторою 28.06.1954р., зареєстроване [PERSON] МБТІ в книгу реєстру за №44д-104 13.09.1978. Згідно архівних матеріалів КП «Ізмаїльське МБТІ», зазначений обєкт нерухомості має юридичну адресу вулиця Достоєвського, №11, колишня адреса провулок Котовського, №13. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №183240 від 24.03.2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 23 березня 2009 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Достоєвського, №11. Відповідно до заповіту, посвідченого 23.02.2007 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №385, [PERSON] все своє майно, у тому числі, житловий будинок, який розташований за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Достоєвського, №11, разом з належною земельною ділянкою, дочці [PERSON]. Позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв шляхом подачі у встановлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до державного нотаріуса [PERSON] державної\~нотаріальної контори\~Одеської областіз приводу оформлення спадщини, письмовою відповіддю державного нотаріуса за №1230/02-14 від 12.10.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що у документі, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказаний житловий будинок договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку на праві особистої власності, посвідченому [PERSON] міською державною нотаріальною конторою 17.12.1954 року за №6-869, не вказано повну адресу (назву міста) місцезнаходження житлового будинку, але вказано «провулок Котовського, №13». Підстава зміни адреси на «вулиця Достоєвського, №11» відсутня. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Належність спадкодавцю спадкового майна підтверджена наявними у матеріалах письмовими доказами, які досліджені вище. Як повідомлено суду КП «Ізмаїльське МБТІ», згідно архівних матеріалів КП «Ізмаїльське МБТІ», зазначений обєкт нерухомості має юридичну адресу вулиця Достоєвського, №11, колишня адреса провулок Котовського, №13, тобто факт перейменування та пере нумерації також підтверджено. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька на вказаний житловий будинок. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved