Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Ухвалою суду від 14 квітня 2017 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача - [PERSON]. Позивач до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки від 10.11.2016 року КП "Вознесенське МБТІ", [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно актового запису про смерті № 18 від [INFO], [PERSON] померла [INFO]. Спадкоємцем після її смерті є [PERSON], яка прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки та грошових вкладів (арк.с. 28). Позивач з 2004 року користується вищезазначеним житловим будинком, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Петропавлівської сільської ради Братського району Миколаївської області № 512 від 24.10.2016 року (арк.с.3, 13). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи з викладеного вбачається, що позивач більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується чужим майном, тому суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на житловий будинок у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного Кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, іншого способу визнати право власності позивач не має. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, залишити за позивачем.

Outcome: approved