Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] 11.01.2021 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі на утримання двох малолітніх дітей. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України справу розподілено судді Калашніковій О.І. Після виконання позивачкою вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 08.02.2021 року позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. Підтримуючи позов, в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з відповідачем [PERSON] перебували з 2017 року у фактичному шлюбі. Від шлюбних відносин мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Позивач доводить, що з жовтня 2019 року [PERSON] залишив родину і перестав утримувати дітей, а вона - [PERSON] самотужки не має матеріальної можливості забезпечити дітям належне утримання. Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її - [PERSON] - користь аліменти на утримання малолітніх двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття, стверджуючи, що відповідач працює будівельником і має мінливий характер доходів. Відповідач, визнаючи позов частково, пояснив, що станом на сьогодні він не має матеріальної можливості сплачувати позивачу аліменти в розмірі 5000 грн. щомісяця на кожну дитини, оскільки з карантинними обмеженнями, що введені в державі в останній рік, його доходи значно зменшились, тому як знизився об`єм робіт. [PERSON] також стверджував, що сім`я розпалась з ініціативи позивача, яка вигнала його з дому, що на утримання дітей він надає матеріальну допомогу, спілкується з дітьми, але тільки з дозволу позивачки. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надав для огляду в судовому засіданні квитанції про оплату комунальних послуг по квартирі, де проживає позивач з дітьми за період з грудня 2020 року по березень 2021 року, чеки і квитанції на придбання продуктів харчування, предметів дитячої гігієни, дитячі іграшки за період з вересня 2020 року по квітень 2021 року. Окрім того, відповідач надав письмові докази про сплату аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин між сторонами, діти проживають з матір`ю, а батько приймає участь в утриманні і вихованні дітей, що позивач визнала в судовому засіданні. Відповідач також визнала, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу. Дослідивши наведені сторонами доводи і надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив , що сторони не проживають разом, після припинення сімейних відносин між батьками діти проживають з матір`ю, батько приймає участь в утриманні дітей шляхом оплати комунальних послуг за житло, в якому проживає мати з дітьми, придбання продуктів харчування, предметів дитячої гігієни, дитячих іграшок, що не перекриває усіх витрат на дітей. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Сторона позивача не надала будь-яких доказів щодо розміру щомісячного доходу відповідача. Судом встановлено, що відповідач працює і має дохід, який носить мінливий характер, тому аліменти на утримання дітей стягуються в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця на кожну дитину з дня звернення позивача до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: partial