Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

19.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05.08.2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 33% з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 19.07.2013 року. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 05.04.2018 року змінено розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на її користь на утримання дітей на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05.04.2018 року. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дітей належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 01.01.2018 року виникла заборгованість у розмірі 12509,65 грн. У відповідності до ст. 196 СК України нею розраховано розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2013 року по грудень 2017 року, який становить 193668,49 грн. Проте, посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України, яка передбачає, що розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, просила суд стягнути з відповідача суму пені за вищевказаний період у розмірі 12509,65 грн. та судові витрати по справі. У ході підготовчого провадження позивачка склала новий розрахунок пені, який надала до суду разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 23292,78 грн. та судові витрати по справі. В ході судового розгляду позивачка уточнені вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає, що сплата аліментів ним здійснювалася відповідно до його фінансових можливостей. Пояснив, що з серпня 2013 року змінився його сімейний та матеріальний стан, оскільки, він немає постійної роботи, стабільного доходу, власного житла, збільшились витрати на утримання сім`ї у зв`язку з народженням у нього ще однієї дитини, яка часто хворіє, здійснює догляд за батьками-інвалідами, а тому вважає, що його вини у виникненні заборгованості по аліментам немає. Посилаючись на викладене, просив суд у відповідності до ст. 197 СК України звільнити його від сплати пені за прострочення сплати аліментів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Так, частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05.08.2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 33% з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 19.07.2013 року (а. с. 10, 49). 15.08.2013 року на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №476/779/13-ц, який знаходився на виконанні у Єланецькому РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (а. с. 80). Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 05.04.2018 року змінено розмір аліментів, які стягувалися з відповідача на користь позивачки на утримання дітей відповідно до вищевказаного рішення суду, на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05.04.2018 року. Виконавчий лист від 15.08.2013 року №476/779/13-ц відкликано (а. с. 11-13, 46-48). 14.08.2018 року видано виконавчий лист №476/973/17 на виконання постанови апеляційного суду Миколаївської області від 05.04.2018 року (а. с. 82), який пред`явлено до виконання до Єланецького РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області. Постановою старшого державного виконавця Єланецького РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 22.10.2018 року звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Вищевказану постанову направлено на виконання за місцем роботи боржника до комунальної установи "Інклюзивно-ресурсний центр" Єланецької районної ради Миколаївської області (а. с. 82-83). З матеріалі справи слідує, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дітей з 2013 року належним чином не виконував, аліменти сплачував несвоєчасно та не у повному обсязі у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів за період з серпня 2013 року по грудень 2017 року, яка станом на 01.01.2018 року складає 12509, 65 грн. (а. с. 14-16). Так, згідно із ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (частина 3 статті 181 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені або до дня їх повного погашення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна пеня за несплату, або несвоєчасну сплату аліментів, має розраховуватись за формулою p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 14-37цс18, по якій Верховний Суд відійшов від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Звертаючись до суду з позовом позивачка мотивувала свої вимоги тим, що відповідач допустив порушення у вигляді прострочення сплати аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів, а тому законом передбачено, що вона має право на стягнення неустойки за вказане прострочення. При цьому позивачка пред`явила вимогу про стягнення з відповідача 23292,78 грн. нарахованої пені за період з серпня 2013 року по грудень 2017 року, надавши розрахунки визначення неустойки (а. с. 70-74). Відповідно до проведених [PERSON] розрахунків заборгованість за серпень 2015 року складає 379,11 грн, кількість днів, за які нараховується пеня складає 91 день (з 01.09.2013 року по 01.12.2019 року). Отже, неустойка за несплату аліментів за серпень 2013 року складає 379,11х1%х91=344,99 грн. Таким же чином нараховано неустойку за заборговані аліменти за інші місяці і їх розмір становить: вересень 2013 року - 277,31 грн, вересень 2013 року - 88,20 грн., жовтень 2013 року - 857,75 грн., жовтень 2013 року - 124,35 грн., листопад 2013 року - 108,38 грн., січень 2014 року - 715,67 грн., лютий 2014 року - 604,96 грн., березень 2014 року - 848,39 грн., березень 2014 року - 164,99 грн., березень 2014 року - 157,50 грн., березень 2014 року - 150,88 грн., березень 2014 року - 128,50 грн., березень 2014 року - 89,52 грн., березень 2014 року - 81,72 грн., березень 2014 року - 1304,21 грн., квітень 2014 року - 5723,14 грн., травень 2014 року - 2303,29 грн., липень 2014 року - 5083,37 грн., березень 2015 року - 167,48 грн., квітень 2015 року - 207,93 грн., травень 2015 року - 176,78 грн., червень 2015 року 164,36 грн., січень 2016 року - 4546,55 грн., лютий 2016 року - 4383,87 грн., лютого 2016 року - 592,71 грн., березень 2016 року - 5316,57 грн., квітень 2016 року - 5054,67 грн., травень 2016 року - 5033,93 грн., червень 2016 року - 4758,35 грн., липень 2016 року - 4473,58 грн., вересень 2016 року - 3913,24 грн., жовтень 2016 року - 3628,47 грн., листопад 2016 року - 3352,89 грн., грудень 2016 року - 1420,03 грн., січень 2017 року - 3070,60 грн., лютий 2017 року - 2786,85 грн., лютий 2017 року - 71,31 грн., березень 2017 року - 2786,85 грн., квітень 2017 року - 2482,83 грн., травень 2017 року - 2281,67 грн., червень 2017 року - 1961,81 грн., липень 2017 року - 1631,29 грн., серпень 2017 року - 1300,76 грн., жовтень 2017 року - 650,38 грн., листопад 2017 року - 330,52 грн. Отже, загальний розмір пені за період з серпня 2013 року по грудень 2017 року обчислений позивачкою становить 85704,44 грн. (а. с. 70-74). Непогоджуючись з вказаним розрахунком, відповідач власних обчислень розміру неустойки не провів, доводів на спростування їх правильності, а також належних доказів суду не надав, а тому суд, перевіривши обчислення проведені позивачкою, вважає їх об`єктивними, а загальний розмір неустойки таким, що визначений вірно. Разом з тим, Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ст.196 СК України. Так, частину першу викладено в такій редакції: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому ст.196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотну дію в часі. Оскільки, загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі визначені ч.1 ст.196 СК України, то до стягнення підлягає 12509, 65 грн., що не перевищує 100% заборгованості боржника. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову в цілому, просив звільнити його від сплати пені за прострочення сплати аліментів у відповідності до ч. 2 ст. 197 СК України, яка передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Проте, предметом даного позову є не стягнення заборонності по аліментам, а стягнення пені за прострочення сплати аліментів. А тому спірні правовідносини регулюються не ч. 2 ст. 197СК України, а положеннями ч. 2 ст. 196 СК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про звільнення від сплати пені за прострочення сплати аліментів задоволенню не підлягає. Доводи відповідача про відсутність вини у виникненні заборгованості з аліментів не можуть бути враховані судом, оскільки, обствин, які б свідчили, що несплата аліментів утворилась з незалежних від нього причин під час судового розгляду не встановлено. Створення боржником нової сім`ї, народження дитини в новому шлюбі та інші обставини, наведні ним у запереченнях, не є такими, що дають підстави для звільнення його від відповідальності за просточення сплати аліментів. Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення на її користь з відповідача усіх судових витрат по справі. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із наведеного позивачкою розрахунку витрат на правничу допомогу та квитанції про їх сплату слідує, що позивачкою сплачено 1800 грн. в рахунок витрат на правничу допомогу: 200 грн. - за аналіз наявних документів, розроблення правової позиції (1 год.), 100 грн. - аналіз нормативно-правових актів та вивчення судової практики (0,5 год.), 900 грн. - складання позовної заяви з розрахунками (3 год.), 600 грн. - складання заяви про збільшення позовних вимог з розрахунками (3 год.). Вказаний розрахунок витрат на правничу допомогу суд вважає обгрунтованим, співмірним складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки пропорційно до задоволених позовних вимог 966,71 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 378,55 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial