Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

20 вересня 2018 року [PERSON] (надалі за текстом «заявник») звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. Зазначив, що 30.04.2018 року у місті Донецьк помер його батько. Факт родинного зв'язку підтверджується свідоцтвом про народження заявника [PERSON], де в графі "батько" зазначено "Самотуга Петро Іванович". Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.05.2018 року та іншими письмовими доказами. На його звернення до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області він отримав письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті №4946/16.2-04 від 15.09.2018 року. Посилаючись на приписи ст.315-318, 430, 431 ЦПК України заявник просив встановити факт смерті [PERSON], яка настала 30.04.2018 року у місті Донецьк, Україна. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи у засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань від нього суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку\~ про те, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Заявник [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЯК № 120350 від 23.09.1966 року. 30.04.2018 року у місті Донецьк, Україна, помер батько заявника [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.05.2018 року ДНР №104926, медичним свідоцтвом про смерть №37 від 30.04.2018 року, довідкою про причину смерті від 30.04.2018 року, висновком про ненасильницьку смерть особи за місцем\~ проживання від 30.04.2018 року, свідоцтвом про поховання АА 018897 від 30.05.2018 року. Оригінали вищевказаних доказів були досліджені судом у засіданні, а копії долучено до матеріалів справи. 15.09.2018 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті його батька, оскільки для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Таким чином, надані заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані ним обставини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. \~\~ У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до положень п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що вказані норми матеріального та процесуального права України відповідають нормам міжнародного гуманітарного права у сфері захисту прав громадян. Заяву [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки вона обґрунтована, а її доводи не спростовані та підтверджені належним і допустимими доказами. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті його батька. На підставі викладеного та

Outcome: approved