Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], стягнути з відповідачки судовий збір, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної квартири, а відповідачка була в ній зареєстрована лише по її проханню, оскільки для отримання кваліфікаційної медичної допомоги в спеціалізованому профільному онкоцентрі їй потрібна була наявність реєстрації в м. Києві, при цьому відповідачка ніколи не проживала у даній квартирі та не проживає і на даний час, за комунальні послуги не сплачує, її речі в квартирі відсутні, добровільно не знімається з місця реєстрації, має постійне місце проживання в Російській Федерації, чим створює перешкоди у реалізації права на квартиру. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримала в повному обсязі та просила суд винести рішення в заочному провадженні у її відсутність за наявними у справі доказами та матеріалами. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомила. Уповноважений представник третьої особи - Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, однак направив до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивачки, яка просили розглядати справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.2004 року позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. (а.с. 10) Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За нормою ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно до довідки Форми 3 № 189 від 23.01.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник) та [PERSON] (фізична особа). (а.с. 12) Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як убачається з пояснень позивачки викладених у позовній заяві, відповідачка [PERSON], яка являється її тіткою, залишається зареєстрованою в квартирі, яка на праві власності належить позивачці, разом з тим в ній не проживає та ніколи не проживала, реєстрація їй була необхідною з формальних підстав. Відповідно до акта від 11.02.2015 року складеного мешканцями будинку [ADDRESS], встановлено, що в квартирі [NUMBER] [PERSON] не проживає з 2013 року по теперішній час. (а.с. 13) 3гідно з ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", в якій зазначено, що: "Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання". За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку, у порядку визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачки [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved