Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Державний реєстратор Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області - Заїка Леся Олександрівна , 28.04.2017 року на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданий 01.11.1994 року виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради народних депутатів зареєструвала за номером 1238608851210 об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності за [PERSON] , а саме садовий будинок загальною площею 163,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень», в частині визнання дійсними речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, державний реєстр повинна була витребувати з БТІ копію свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого мана, на підставі якого БТІ проводили державну реєстрацію, i пересвідчитись. Що БТІ дійсно проводило державну реєстрацію. Однак, вказані вимоги виконані не були та було проведено незаконну державну реєстрацію права власності. Свідоцтво, яке було надане [PERSON] при державній реєстрації, не відповідає правилам оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що свідчить про його фальсифікацію, отже державний реєстратор повинна була відмовити у реєстрації. Отже, вважає рішення державного реєстратора незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, просить стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Крім того, відповідач [PERSON] до суду надіслала відзив, в просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтовує тим, що зазначений садовий будинок належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок від 16.11.1994 року, виданого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Народних депутатів на підставі рішення №52 від 01.11.1994 року. Факт будівництва зазначеного садового будинку підтверджується актом про закінчення будівництва и введенню в експлуатацію садового будинку та господарських будівель. Право на зазначений садовий будинок підтверджується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.05.2017 року №86298912. З приводу невідповідності свідоцтва на право власності на садовий будинок формі свідоцтва, яка затверджена наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року №56 «Про затвердження Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, вищезгадане свідоцтво видано раніше дати видання та набрання чинності наказу. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року по справі №496/5309/18 визнано протиправним та скасовано рішення №317-VII від 12.05.2017 року Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області в частині скасування рішення №296-VII від 28.03.2017 року щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною прощею 0,063 га для ведення індивідуального садівництва [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дії державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області Заїки Л.О. вважає правомірними та такими, що повністю відповідають вимогам діючого законодавства (т. 1 а.с.111-114). Представник відповідача - Нерубайської сільської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлявся належним чином (т. 2 а.с. 16) В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Представник відповідача - КП «Бюро Технічної Інвентаризації» ОМР, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлявся належним чином (т. 2 а.с. 4, 13 В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Третя особа - державний реєстратор Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області Заїка Л.О. в судове засідання не з`явилася. До суду надіслала відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві зазначила, що рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Підстави для його скасування відсутні. Наявність зареєстрованого речового права до 01.01.2013 року було встановлено, право визначається дійним, та встановлено момент його виникнення - 21.06.1995 рік. Позивачем не надано жодних обґрунтувань та доказів, які б свідчили про незаконність даного рішення. (т. 1 а.с. 161-163). У відзиві зазначила, що просить справу розглядати за її відсутності. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ознайомившись із долученими до матеріалів справи документами, вивчивши аргументи представника позивача та представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на садовий будинок виданого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради народних депутатів від 16.11.1994 року, садовий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці № [NUMBER] садового масиву «Нерубайське», товариство «Ліра», передана в приватну власність [PERSON] на основі рішення Нерубайської сільської ради народних депутатів №124 від 25.03.1993 року (т. 1 а.с. 17). Вказаний факт відображається також в свідоцтві про право власності на садовий будинок виданий виконавчим комітетом Біляївської районної ради (т. 1 а.с. 18). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.09.2018 року №137252543, садовий будинок який розташований на земельній ділянці № [NUMBER] садового масиву «Нерубайське», товариство «Ліра», належить [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:35026384 від 03.05.2017 року, Заїки Лесі Олександрівни , Визирська сільська рада Лиманського району Одеської області (т. 1 а.с. 19-20). Згідно довідки виданої КП «БТІ» ОМР, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок 16.11.1994 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №52 від 01.11.1994 року (т. 1 а.с. 21). Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої головою ДСП «Ліра» від 29.05.2016 року, [PERSON] дійсно є членом ДСП «Ліра та проживає за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 22). Відповідно до довідки виданої головою ДСП «Ліра» [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 23). Відповідно до витягу з рішення №317-VІІ, головою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, було скасовано рішення «296-VII від 28.03.2017 року в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки власність площею 0,0635 го для ведення індивідуального садівництва гр. [PERSON] за адресою, [ADDRESS] відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013 року (т. 1 а.с. 24). 25.04.2013 року Апеляційним судом Одеської області було винесено постанову по цивільній справі № 2-2093/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, на будівельні матеріали та обладнання садового будинку та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення та зобов`язання звільнити земельну ділянку. Згідно постанови, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, на будівельні матеріали та обладнання садового будинку було відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення та зобов`язання звільнити земельну ділянку задоволено та зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити земельну ділянку [ADDRESS]. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з земельної ділянки [ADDRESS] (т. 1 а.с. 45-51). [PERSON] отримав земельну ділянку розміром 0,061 га., що розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, на підставі договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] 20 липня 2001 року (т. 1 а.с. 53). 06.06.2002 р. [PERSON] продав вказану земельну ділянку [PERSON] , уклавши договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, який було зареєстровано в реєстрі за №1805 державним нотаріусом Кифоренко Р.Б.(т. 1 а.с. 52). 12.08.2003 р. [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю (т. 1 55-57). Відповідно до рішення виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, земельній ділянці площею 0,0613 га, яка належить гр. [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №463794, зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1178 від 12 серпня 2003 року: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 54). Відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року, по справі №496/5309/18, визнано протиправним та скасовано рішення №317-VII від 12.05.2017 року Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області в частині скасування рішення №296-VII від 28.03.2017 року щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,0635 га для ведення індивідуального садівництва [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 116-119). Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію садового будинку та господарських будівель [PERSON] було побудовано будинок на ділянці [ADDRESS] (т. 1 а.с. 123-124). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Так, згідно пункту 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Відповідно до статті 18 Закону у редакції, яка діяла на час прийняття рішення, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2 виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав; 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав . Пунктом 7 Порядку передбачено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком. Згідно із п. п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону, Державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Відповідно до п. 1, 2, 3, 4 ч. 3 ст. 10 Закону, у редакції, яка діяла на час прийняття рішення, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3)під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Оскаржуваним рішенням реєструвалося право власності на нерухоме майно, яке виникло до 01 січня 2013 року, а відповідно із цим та вимогами п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор в обов`язковому порядку повинен був дослідити документи, які стали підставою реєстрації за [PERSON] права власності на садовий будинок, оскільки у свідоцтві про право власності на садовий будинок відсутні відмітки про державну реєстрацію речових прав. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Предметом доказування у цьому спорі є існування обставин, що підтверджують незаконність вчинених державним реєстратором дій та правові наслідки від таких незаконних дій для відповідача, з огляду на те що саме відповідач, у відповідності до ч.2 ст.22 Закону № 1952-ІV, як заявник несе відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав. Натомість з досліджених документів, встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , державному реєстратору надано свідоцтво про право власності.Однак, судом встановлено порушення процедури видачі свідоцтва, відсутні відомості про витребування інформації необхідної для реєстрації. Таким чином, відповідачі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача щодо підстав для скасування рішення, не надали. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Фактично понесені позивачем витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи та підтверджуються: Витягом з угоди про надання правової допомоги №2242 від 29.03.2019 року (а.с.64), актом прийому-передачі наданих послуг від 09.04.2019 року(а.с.65), детальним описом наданих послуг від 09.04.2019 року (а.с. 66), квитанцією до прибуткового касового ордера №494 від 29.03.2019 року на суму 5000 гривень (а.с.63). Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу здійснений адвокатом на загальну суму 5000 грн. суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги було задоволено повністю, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу до суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Разом з цим, суд зазначає, що згідно ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Звертаючись до суду із позовними вимогами, [PERSON] було сплачено судовий збір на суму 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 42 від 18.04.2019 року (а.с. 1).

Outcome: approved