Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернувся з позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства (надалі ВУВКГ, Відповідач) про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 210\~277,\~49 грн. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що згідно контракту, укладеного між ним та Самбірським міським головою 05.10.2010 року, убачається, що на підставі зазначеного контракту [PERSON] був призначений на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства. Вказаний факт підтверджується копією контракту від 05.10.2010 року, укладеного між [PERSON] та Самбірською міською радою, а також записами, вчиненими у трудовій книжці. У відповідності до умов даного контракту на посаду начальника підприємства він був призначений терміном на 5 років з 05.10.2010 року по 05.10.2015 року включно. З 27.10.2015 року даний контракт було переукладено строком на 3 роки. Вважає, що відповідач при нарахуванні та виплаті йому заробітної плати в період з квітня 2010 року по грудень 2015 року допустив порушення стосовно умов даного контракту, що убачається з наступного. Колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010 - 2012 р.р., визначені оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємства житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень. \~ \~ \~ \~ В період з 2010 по 2014 р.р. відповідач проводив нарахування заробітної палати без застосування коефіцієнтів, передбачених територіальною угодою між Львівською ОДА. Відповідно до схеми розрахунку годинних тарифних ставок робітників Самбірського ВУВКГ, годинна тарифна ставка робітника 1-го розряду становить - 1,1. Загальний коефіцієнт росту - 1, 32. 30.10.2012\~року між\~Львівською ОДА,\~обєднаннями працівників\~підприємств житлово-\~комунального господарства\~області встановлені\~відповідні коефіцієнти\~співвідношень мінімальної\~тарифної ставки.\~Відповідно до\~Закону України «Про державний\~бюджет» з\~2010\~по 2015\~роки зросла\~з 922 грн. до 1378 грн. Розмір недорахованої заробітної плати, за період з квітня 2010 року по грудень 2015 року відповідно до проведених розрахунків, станом на час подачі позову в суд складає: - за період з квітня 2010 року по грудень 2010 року - 24 119,39 грн.; - за період з січня 2011 року \~ \~ \~ \~по грудень 2011 року - 40 854,88 грн.; - \~ \~ \~ \~за період з січня 2012 року \~ \~ \~ \~по грудень 2012 року - 55 267,80 грн.; - за період з січня 2013 року \~ \~ \~ \~по грудень 2013 року - 49 824,86 грн.; - \~ \~ \~ \~за період з січня 2014 року \~ \~ \~ \~по грудень 2014 року 36 530,11 грн.; за період з січня 2015 року по грудень 2015 року 3 680,45 грн., що в сумі складає 210 277,49 грн. Тобто, при здійсненні [PERSON] нарахування заробітної плати, відповідачем було доопущено порушення. Вважає, що відповідачем за час його перебування на посаді начальника Самбірського ВУВКГ проводились нарахування заробітної плати з порушенням законодавства про оплату праці, у зв'язку із чим він вимушений звернутись до суду для того аби захистити своє порушене право, порушення якого було спричинено відповідачем. А тому просить постановити рішення яким стягнути з Самбірського ВУВКГ на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 210\~277, 49 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, зіславшись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, його представника адвоката [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Підстава позову, на яку посилається позивач - невиконання відповідачем умов: -Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ у відповідності до протоколу № 1 від 15.04.2010 року (надалі - Колективний договір); - Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованої в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30 (надаліТериторіальна угода), що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, розмір якої викладено останнім в проведеному ним розрахунку, яка підлягає стягненню, у повному обсязі. Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується.Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Це право закріплене у ч. 1 ст. 2 КЗпП України, де зазначено, шо право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою не нижче встановленого державою мінімального розміру, включає в себе право на вільний вибір професії, роду занять і роботи забезпечується державою. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки. Вона встановлюється у вигляді тарифних станок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок, посадових окладів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів: Генеральної угоди на національному рівні, Галузевих (міжгалузевих) Територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів. Згідно зі статтею 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Частиною 4 ст. 97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до додатку до Колективного договору №17 «Оплата праці ІТП, фахівців, професіоналів, службовців, техніків», оплату праці ІТП, АУП, служба водопроводу, служба каналізації, професіоналам, службовцям, технікам проводити у відповідності з коефіцієнтами співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців до встановленого угодою розміру місячної тарифної ставки робітника 1-го розряду основної професії. Статтею 96 КЗпП України передбачено, що основною формою організації оплати праці є Тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Формування тарифної\~сітки (схеми\~посадових окладів)\~проводиться у\~розмірі,\~що перевищує\~законодавчо встановлений\~розмір мінімальної\~заробітної плати\~та міжкваліфікаційних\~(міжпосадових)\~співвідношень розмірів\~тарифних ставок\~(посадових\~окладів). З тих підстав суд вважає, що працівникам підприємства тарифна ставка робітника 1-го розряду встановлена без врахування коефіцієнту співвідношення 1,32 до мінімальної тарифної ставки робітника 1-го розряду, встановленої Терито\-ріальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що являється порушенням ч.1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», ч. 2 ст. 97 КЗпІІ України. Крім того, встановлено, що працівникам підприємства при встановленні місячного посадового окладу, формування тарифної ставки робітника першого розряду проводипася з розрахунку нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а сааме: в розмірі 922 грн., а не 1378 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік», що являється порушенням вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», ст. 96 КЗпП України. Суд вважає, що Колективний договір, прийнятий у 2012 році, в силу вимог ч.2 ст.17 КЗпП України своєї дії не припинив. Як було встановлено судом, заробітна плата надалі нарааховувалася з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду з урахуванням коефіцієнтів співвідношення по підгалузях за видами робіт (згідно додатку № 6 Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки. Наведене свідчить про те, що працівникам Підприємства, в тому числі, позивачу, при встановленні місячного посадового окладу формування тарифної ставки робітника першого розряду проводилась з розрахунку нижче законодавчо становленої мінімальної заробітної плати, в розмірі 922 грн., а не 1378 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік», що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 9, ст. 10 Закону України «Про оплату праці», ст. 95, ст. 96 КЗпП України як грубе порушення законодавства про працю, відповідальність за що передбачена ст. 172 КК України. Щодо недорахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого гозряду коефіцієнту співвідношення 1,32 суд виходить з наступного. Колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятим на зборах трудового колективу 15.04.2010 року,(«Оплата праці», п.1) передбачено: «Здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: - погодинних тарифних ставок згідно з додатком № 1 Тарифної частини Регіональної угоди - місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно додатку № 6 Тарифної частини Регіональної угоди». Проте Відповідач з квітня 2010 року усупереч положенням Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, позивачу встановив тарифну ставку робітника 1- го розряду встановлена без урахування коефіцієнту співвідношення 1,32 до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст. 97 КЗпП України. Отже, укладеними між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області Територіальними угодами на 2010 2012 р.р., 2012-2014 роки визначені умови оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Зміни до колективного договору Самбірського ВУВКГ в 2010-2012 роках не вносились. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про колективні договори та угоди, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Ця ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 5 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності. П.1 розділу «Оплата праці» колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 рр. встановлено здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з Додатком 1 Тарифної частини Регіональної угоди, місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно Додатку 6 Тарифної частини Регіональної угоди. Згідно з пунктами 4-5 постанови Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12. 1999 року державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону України «Про оплату праці»). Згідно схеми розрахунку погодинних тарифних ставок робітників Самбірського ВУВКГ, годинна тарифна ставка робітника 1-го розряду становить - 1,1. Загальний коефіцієнт росту - 1, 32. 30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області укладена Територіальна угода на 2012-2014 роки (аналогічна угода укладена на 2010-2012 роки, зареєстрована в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30). Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет» з 2010 по 2015 роки зросла з 922 грн. до 1378 грн. Розмір недорахованої заробітної плати [PERSON] за період з квітня 2010 року по грудень 2015 року відповідно до проведених розрахунків, складає: - за період з квітня 2010 року по грудень 2010 року - 24 119,39 грн.; - за період з січня 2011 року \~ \~ \~ \~по грудень 2011 року - 40 854,88 грн.; - \~ \~ \~ \~за період з січня 2012 року \~ \~ \~ \~по грудень 2012 року - 55 267,80 грн.; - за період з січня 2013 року \~ \~ \~ \~по грудень 2013 року - 49 824,86 грн.; - \~ \~ \~ \~за період з січня 2014 року \~ \~ \~ \~по грудень 2014 року 36 530,11 грн.; за період з січня 2015 року по грудень 2015 року 3 680,45 грн., що в сумі складає 210 277,49 грн. Тобто при здійсненні [PERSON] нарахування заробітної плати, відповідачем було доопущено порушення. Відповідно Колективного договору Самбірського ВУВКТ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, Закону України «Про державний бюджет України » погодинна тарифна ставка працівника розраховується за формулою: з/п *1,2*2 (1,3 коефіцієнт співвідношення по підгалузях за видами робіт) * X (3,42 коефіцієнт. Співвідношення по професії). Вказані обставини також підтверджується доданими до позовної заяви та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: копією трудової книжки [PERSON], контрактами укладеними між позивачем та Самбірською міською радою, розрахунком невиплаченої заробітної плати з квітня 2010 року по грудень 2015 року. Згідно із п. 14 розділу 3 «Умови матеріального забезпечення керівника», зазначеного контракту, визначено, що за виконання обовязків, передбачених даним контрактом, Керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного організацією внаслідок його господарської діяльності, а саме посадовий оклад /чотири мінімальні тарифні ставки слюсаря АВР першого розряду/ з урахуванням п. 2.2 Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими профспілками і профобєднаннями з врахуванням збільшення мінімальної тарифної ставки робітника 1-го розряду у розмірі 150 % розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом. Згідно із п. 15 за виконання обовязків, керівнику проводиться зміна посадового окладу, у відповідності із змінами заробітної плати на підприємстві, а також у відповідності до законодавчих актів України. Відповідно до\~частини 5\~статті 97\~КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно з\~пунктами 4-5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 року (надаліПостанова): державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону "Про оплату праці"). За цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону "Про колективні договори і угоди". Крім того, відповідно до пункту 5 цієї Постанови необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться, зокрема, і про мінімальний розмір заробітної плати. Оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Отже, зважаючи на вказані вище положення Постанови, суд приходить до висновку, що регулювання розмірів заробітної плати здійснюється на двох рівнях: 1)державному, що полягає у встановленні розміру мінімальних державних гарантій оплати праці, зокрема, мінімальної заробітної плати; 2)договірному, тобто на основі системи угод, що укладаються на певних рівнях, в тому числі регіональному (Територіальна угода) та виробничому (Колективний договір). Відповідно до частини 3 пункту 5 Постанови, мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, визначені як мінімальні гарантії оплати праці Генеральною, Галузевою або Регіональною угодами, можуть бути зменшені (але не нижче від державних норм і гарантій) колективними договорами лише тимчасово на період подолання підприємством фінансових труднощів терміном не більше, ніж на шість місяців. Аналогічна вказаній вище позиції ВСУ норма міститься у статті 14 Закону України Про оплату праці, відповідно до положень якої норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених Генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм та гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватись тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Отже, Відповідач мав можливість скористатись своїм правом на відтермінування виконання мінімальних розмірів ставок (окладів) заробітної плати, встановлених Територіальною угодою до рівня Колективного договору, прийнявши відповідний наказ чинністю 6 місяців. Однак таким правом не скористався, а, отже, подолання фінансових труднощів Відповідачем і не вимагалось. Такої ж позиції притримувався і апеляційний суд Львівської області у справі 452/1940/14-ц (рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року), ухвала якого залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.11.2015 року. Додаткове підтвердження - визнання Відповідачем заборгованості перед його працівниками у аналогічних справах, що вже розглядались Самбірським міськрайонним судом Львівської області (копія ухвали від 23.10.2014 року про затвердження Самбірським міськрайонним судом Львівської області мирової угоди, укладеної між Відповідачем та [PERSON], яка набрала законної сили так як не оскаржувалась, знаходиться в матеріалах справи). Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідачем при нарахуванні заробітної плати позивачу, були грубо порушені вимоги ст. 43 Конституції України, ст.ст. 2, 95-97 КЗпП України, ст.ст.5, 6 Закону України «Про оплату праці». В п.п. 6, 20, 21, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved