Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

20 вересня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що з відповідачем, [PERSON] вона зареєструвала шлюб 29 вересня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Новосанжаського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №52. Від шлюбу подружжя має повнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Вказала, що рішенням Новосанжарського районного суду, Полтавської області від 23 серпня 2018 року їхній шлюб розірвано. Після припинення сімейно-шлюбних відносин дочка перебуває на утриманні позивачки. Посилалась на те, що [PERSON] навчається та є студенткою 3 курсу ПІ-31 денної форми навчання Полтавського юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Термін навчання з 01.09.2019 до 30.06.2023. [PERSON] навчається за державним замовленням. Форма навчання денна. Зазначала, що на даний час позивачка не має можливості самостійно здійснювати всі витрати, пов`язані з навчанням, на придбання одягу для дитини та продуктів харчування, оплату за гуртожиток. Крім того їхня донька має захворювання на очі, потребує витрат на лікування, лінзи. Також вказала, що відповідач має постійний дохід, працює начальником фінансового відділу в Драбинівській територіальній громаді Полтавського району Полтавської області, має можливість надавати матеріальну допомогу, але добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року судове засідання відкладено, продовжено [PERSON] процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. 15.11.2021 до Новосанжарського районного суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.54-61), в якому [PERSON] просив в задовленні позову відмовити. На обгрунтування відзиву вказав, що стан його здоров`я ускладнений спинальною травмою, а також він хворіє на парадантоз зубів, в зв`язку із чим потребує значних коштів на лікування та медикаменти. Зазначив також, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку, яка потребує постійного догляду та системного лікування. Посилався на те, що позивачкою не доведено необхідності здійснювати витрати на проїзд, закупівлю нового одягу, харчування у їдальні, закупівлю книг, оскільки донька тривалий час перебуває на дистанційному навчанні. Вказав [PERSON] також про те, що він працює на посаді начальника фінансового відділу Драбинівської сільської ради в с. Драбинівка з 25.01.2021. Оскільки відстань від місця проживання до місця роботи значна, а проїзд він здійснює за власний кошт на автомобілі, то це також потребує фінансових витрат. У відповіді на відзив на позовну заяву від 18.11.2021 (а.с. 135-136), позивачка [PERSON] вказала, що відзив відповідача необгрунтований та неправомірний, зважаючи на ряд причин, зокрема: неприйняття батьком фінансової участі у забезпеченні доньки; відсутність доказів про неможливість сплачувати аліменти; надання пріорітетів свої особистим інтересам, а не інтересам доньки. 06 грудня 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими [PERSON] просив відхилити позов [PERSON] у зв`язку із штучністю приводу до сплати аліментів та неналежним оформленням судових документів. Також, відповідач у запереченнях зазначив, що він забезпечував доньку продуктами харчування, ліками, підручниками та оплатою медичних послуг. Виклав [PERSON] й інші обставини, які є аналогічними, зазначеним у відзиві на позов. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні викладеним у позові та у відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснення надав, аналогічні, викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Додатково зазначив, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки, відповідно до положень ч. 2 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, зазначив, що донька зареєстрована у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , а не за адресою місця проживання матері. Третя особа в судове засідання не з`явилася. В заяві, що надійшла до суду, просила справу розглянути за її відсутності, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать записи у свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 12). Згідно з довідкою № 405/21 від 21.09.2021 Полтавського юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, [PERSON] є студенткою 3 курсу ПІ-31 групи денної форми навчання за державним замовленням. Термін навчання до 30 червня 2023 (а.с. 17). Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 201 Сімейного Кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Положеннями статті 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів . Зі змісту статті 183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу повнолітньої дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків. Оскільки, третя особа навчаючись на денній формі навчання, позбавлена можливості працювати, будь-якого самостійного доходу вона не має. Крім того, суд також враховує стан здоров`я дитини. Так, відповідно до наданих доказів, [PERSON] має діагноз міопія високого ступеня, що потребує проходження курсу зорової терапії та постійного користування корекцією (а.с. 22). Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу. Так, [PERSON] зазначав у відзиві та просив у судовому засіданні відмовити у задоволенні позову про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання з наступних підстав: - його незадовільний стан здоров`я; - тяжке матеріальне становище; - перебування на утриманні непрацездатної матері. Водночас, судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює на посаді начальника фінансового відділу Драбинівської сільської ради в с. Драбинівка з 25.01.2021. Заробітну плату отримує згідно штатного розпису, що підтверджується довідкою Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 29.10.2021 за №522 (а.с. 93). Відповідно до консультативного висновку від 22.10.2021, за результатами функціонального, рентгенологічного та інших спеціальних досліджень, [PERSON] є працездатним (а.с. 82 зворот). За таких обставин, суд вважає недоведеним факт того, що за станом свого здоров`я, відповідач не може надавати матеріальну допомогу своїй доньці. При цьому, судом надано оцінку медичної документації про стан здоров`я відповідача. Проте, надані документи не спростовують вказаного висновку суду. Згідно з довідкою про доходи Головного управління ПФУ в Полтавській області №7722 7674 89721710, мати відповідача [PERSON] отримує пенсію, загальна сума якої за період з 01.01.2021 по 30.09.2021 складає 29 518,95 грн (а.с. 70). Твердження відповідача про перебування непрацездатної матері на його утриманні не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. При цьому, надані до суду докази щодо стану здоров`я матері не підтверджують факт перебування її на утриманні відповідача. При цьому, за змістом положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, обставин, які б свідчили про неможливість відповідачем надавати матеріальну допомогу дочці судом не встановлено. Отже, суд прийшов до висновку про наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для виникнення у відповідача обов`язку на участь в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Таким чином, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, судом враховуються наступні обставини, зокрема: відповідач є особою працездатного віку, працює та має стабільний заробіток, з матеріалів справи не вбачається даних про такий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дитини. Водночас, на переконання суду, здійснення відповідачем витрат на пальне, комунальні послуги та на харчування, а також на ремонт власного житла не звільняють його від виконання обов`язку, визначеного законом, утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги батька. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 та ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України, які підлягають застосовуванню до даних правовідносин в силу ст. 200 цього Кодексу. Із урахуванням вище наведеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання доньки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батька, зокрема, на витрати, пов`язані з витратами на навчання ( канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям та який зобов`язаний утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років. Водночас, помилковими є твердження відповідача щодо участі у справі неналежного позивача. Так, відповідно до положень частини 3 статті 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що третя особа - [PERSON] проживає на даний час з матір`ю за адресою її місця проживання. Зазначене вказано у запереченнях на відповідь на відзив самим відповідачем та про це він сам наголошував у судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає доведеним факт перебування [PERSON] на утриманні у своєї матері [PERSON] . Відповідно до положень частини 2 статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У разі припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі відповідно до вимог частини 2 статті 199 СК України право на її утримання припиняється. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Водночас, у контексті оцінки доводів сторін суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів учасників справи, суд вважає, що ключові аргументи доводів сторін отримали достатню оцінку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved