Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

20.12.2019 представник Дніпровського державного аграрно-економічного університету звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про виселення із службового житлового приміщення. В позовній заяві позивач посилався на те, що трикімнатна квартира [ADDRESS] на праві власності належить Дніпровському державному аграрно-економічному університету на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В М за реєстровим № 4690. За договором найму житла від 25 січня 2005 року між Дніпропетровським державним аграрним університетом та [PERSON] наймодавець надав наймачу і членам його сім`ї: дружина [PERSON] та батько [PERSON] у користування на строк виконання договірних обов`язків службову квартиру [ADDRESS] . Наказом Дніпропетровського державного аграрного університету "По особовому складу" від 13.04.2009 року № 656 [PERSON] , 15 квітня 2009 року звільнено від роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. [INFO] [PERSON] помер. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з листами про звільнення службового житлового приміщення, проте відповідачка відмовляється у добровільному порядку звільняти службову квартиру. У зв`язку з викладеним просив суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] з усіма особами, які з нею проживають, без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з неї судові витрати. Ухвалою судді Батманової В.В. від 14.01.2020 було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. № 47). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року виселено [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) з квартири [ADDRESS] з усіма особами, які з нею проживають, без надання іншого житлового приміщення (а.с.№. 56-57). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року скасовано заочне рішення від 06 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Дніпровського державного аграрно-економічного університету до [PERSON] про виселення із службового житлового приміщення. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з тих підстав, що вказана квартира згідно ордеру не є службовою та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на праві власності Дніпровському державному аграрно-економічному університету належить трикімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В М за реєстровим № 4690. За договором найму житла від 25 січня 2005 року між Дніпропетровським державним аграрним університетом та [PERSON] наймодавець надав наймачу і членам його сім`ї: дружині [PERSON] та батьку [PERSON] у користування на строк виконання договірних обов`язків службову квартиру [ADDRESS] (а.с. 6) У пункті 2 цього Договору зазначено, що через 5 років праці в Університеті за умов бездоганної роботи наймача і наявності бажання продовжити співпрацю надалі, порушити перед держадміністрацією Жовтневого району м. Дніпропетровська клопотання про виключення приміщення, про яке йдеться, з числа службових. Наказом Дніпропетровського державного аграрного університету "По особовому складу" від 13.04.2009 року № 656 [PERSON] , професора 0,25 ставки за сумісництвом з боку кафедри с.-г. машин, 15 квітня 2009 року звільнено від роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 6 від 28.08.2017, зареєстрованого виконавчим комітетом Томашівської сільської ради Уманського району Черкаської області у зв`язку із чим його право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] припинено (а.с. 12). Згідно довідки № 11172 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Батько наймача [PERSON] помер [INFO] , припинивши право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . 19 січня 2012 року Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет звертався до [PERSON] та [PERSON] з позовом, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2012 року по справі №22-ц/490/11087/12 встановлено, що кв. [ADDRESS] не є службовою квартирою, а ордер - безстроковий. Цим рішенням було встановлено, що «ордер на ім`я [PERSON] та [PERSON] не є ордером на службове приміщення, рішення виконкому про віднесення спірної квартири до службових не приймалось і квартира не є службовою, ордер видано на підставі рішення № 843 виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 17 листопада 2006 року про надання і закріплення житлової площі на підставі спільного рішення адміністрації і профкому Дніпропетровського державного аграрного університету. Таким чином, спірна квартира не є службовим житлом. [PERSON] та його сім`я не є наймачами та тимчасовими мешканцями. Вказаний ордер є безстроковий, оскільки в ньому не вказано на який строк надається квартира та є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, що свідчить про безпідставність вимог позивача щодо звільнення відповідачами спірної квартири...» Також, цим рішенням суду було встановлено, що «припинення трудових відносин не тягне за собою припинення договору найму, укладеного між позивачем та відповідачем». Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2012 року - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 13 березня 2013 року зазначені рішення судів залишені без змін. Крім того, 03 серпня 2009 року Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування приміщенням, виселення і зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2010 року в задоволенні цих позовних вимог було відмовлено. В цій позовній заяві відповідач також посилався на те, що спірне житлове приміщення є службовим і просив виселити відповідачів з цього приміщення на підставі ст.124 ЖК УРСР, але цим рішенням було встановлено, що квартира не належить до службової. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2010 року було залишено без змін та встановлено, що ордер, який був виданий на підставі списку працівників Дніпропетровського державного аграрного університету та затверджений рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 17 листопада 2006 року за №843 є безстроковий, оскільки, в ньому не вказано на який строк надається квартира та є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, що свідчить про безпідставність вимог позивача щодо звільнення відповідачами спірної квартири. Відповідно до ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, застосування ст.124 ЖК УРСР у якості підстав для задоволення позову неможливе, що встановлено рішеннями судів різних інстанцій, а відтак в задоволенні позову слід відмовити На підставі викладеного,

Outcome: dismissed