Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Адвокат Григоришин Д.В. 22.12.2016 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом в інтересах [PERSON], вказавши, що згідно договору купівлі-продажу від 24.10.1996 року позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є онукою позивача та з 17.08.2010 року значиться зареєстрованою у цьому домоволодінні, однак з часу реєстрації не проживає, по господарству позивачу не допомагає, усі комунальні послуги позивач здійснює за власний рахунок. Посилаючись на те, що немає іншого способу зняти з реєстрації відповідача для безперешкодного користування та розпорядження власним майном, позивач та її представник у позовній заяві просили позбавити відповідача права користування вказаним житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Позивач та її представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, при цьому представник позивача Григоришин Д.В. попередньо подав до суду письмову заяву щодо розгляду справ у його відсутність та підтримання позовних вимог повністю. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем її проживання, вдруге не з'явилася в судове засідання, причин своєї повторної неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову суду не представила. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як згідно вимог ч.3 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд також вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторони звернення, неявка яких за вказаних обставин їх належного виклику не перешкоджає розгляду справи по суті. Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Так, з копії договору купівлі-продажу від 24.10.1996 року, посвідченого 24.10.1996 року державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Антал Л.С. за реєстром №1-1239 (а.с.5) вбачається, що позивач [PERSON] є власником 12/25 будинку [ADDRESS] Згідно з копією довідки квартального комітету "Товарна" від 16.12.2016 року (а.с.6) по [ADDRESS] зареєстрована онука позивача - [PERSON], 1986 року народження, яка була зареєстрована за цією адресою 17.08.2010 року за умови догляду за бабою - інвалідом 1-ої групи. З моменту реєстрації [PERSON] за вказаною адресою не проживає і догляду за [PERSON] не здійснює. [PERSON] фактично проживає в м.Одеса. Відповідно до копії домової книги відповідач значиться зареєстрованою по [ADDRESS] з 17.08.2010 року (а.с.25-26). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Обставин щодо створення власне відповідачу будь-яких перешкод щодо її проживання у спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності [PERSON] не заявлено. Враховуючи викладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, в судовому засіданні встановлено підтвердження належними та допустимим доказами зазначених позивачем та її представником обставин того, що відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею її права користування та розпорядження особистим нерухомим майном, обмежуючи у можливості використовувати належну їй частину будинку [ADDRESS] за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є власником даного житлового приміщення, а також фактично відсутня у зазначеному житловому будинку понад один рік, поважності причин чого суду ніким не повідомлено, що визначає застережені законом підстави втрати нею права користування спірним будинковолодінням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача, яка звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 551,20 грн., виходячи з ставки судового збору щодо вимог немайнового характеру на час пред'явлення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved