Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

27 серпня 2020 року до суду із заявою про встановлення фактів що мають юридичне значення звернувся [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначив, він народився [INFO] в с. Мосток Могильовського району Могильовської області Республіки Білорусь. В 1989 року разом зі своєю сім`єю переїхали проживати до с. Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області, де постійно проживав до 2010 року. Заявник вказує, що постійно проживав на території України, паспорту громадянина іншої країни не отримував. Наразі заявник перебуває на лікуванні у зв`язку з ампутацією обох кінцівок та потребує стороннього догляду в спеціалізованому закладі. Разом з тим, відсутність паспорту громадянина України, перешкоджає заявнику оформити інвалідність та влаштуватися до будинку-інтернату. Спроби заявника в позасудовому порядку встановити факти свого постійного проживання на території України станом на 1991 рік, виявилися невдалими, так як органи державної влади не мають змоги встановити особу заявника. В зв`язку з цим, заявник змушений був звернутися до суду, та з урахуванням уточненої заяви прохав суд, встановити особу заявника, встановити юридичних факт постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , а також підтвердити належність заявника та його матері - [PERSON] до громадянства колишнього СРСР. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання. У встановлений судом строк, представником заінтересованої особи подано пояснення на заяву, в якій вказано, що заявник дійсно звертався до Миргородського МВ УДМС України в Полтавській області із заявою про встановлення належності до громадянства України, разом з тим, до відповідної заяви не було надано жодного документу із фотокарткою, що унеможливлювало встановлення особи заявника. Окрім того, інформація щодо даної особи в наявних державних та єдиних реєстрах, базах Державної міграційної служби України відсутня. Вказує, що встановлення юридичних фактів, які прохає заявник у суду, за наявних обставин можливе лише у судовому порядку (а.с.16-18). В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав вимоги уточненої заяви та прохав її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення відповідної заяви за наявності достатніх достовірних доказів, які підтверджують її вимоги. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Мосток Могильовського району Могильовської області Республіка Білорусь, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З відповідного свідоцтва вбачається, що батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно Довідки Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області № 501 від 01 липня 2020 року, [PERSON] дійсно зі своєю сім`єю у 1989 році переїхали жити із с. Мосток Могильовського району Могильовської області Республіка Білорусь в село Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області. За вказаною адресою зареєстрований із 1989 року по теперішній час (а.с.9). З відомостей облікових баз МВС України вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Мосток Могильовської області Республіка Білорусь, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. Зокрема наявні відомості про засудження даної особи вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27.12.2006 року (а.с.8). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України. Вирішуючи вимогу, щодо встановлення особи суд виходить за наступного. Заявник має свідоцтво про своє народження. В матеріалах справи наявні відомості про неодноразове притягнення заявника до кримінальної відповідальності. На запит, суду управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Полтавській області надано дані з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» по особі [PERSON] , [INFO] , з долученням фотозображенням даної особи, зробленим 12.02.2018 року та внесеними працівниками Бершанського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області. Особа зображена на наданих суду фотознімках відповідає особі заявника. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність обставин на які посилається заявник, а тому дана вимога підлягає до задоволення. Вирішуючи інші вимоги заяви, суд виходить з наступного. Так з копії свідоцтва про народження заявника, вбачається що він народився [INFO] в с. Мосток Могильовського району Могильовської області Республіка Білорусь. Загальновідомим фактом є те, що станом на 11.12.1987 рік Республіка Білорусь перебувала у складі СРСР як Білоруська Радянська Соціалістична Республіка. Батьки заявника [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за національністю записані білорусами (а.с.5). Відомостями Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області підтверджується прибуття у 1989 році заявника разом з матір`ю, [PERSON] , на постійне проживання до села Червонокостянтинівка Петрівського району Кіровоградської області. З відомостей Петрівського районного сектору Управління ДМС України в Кіровоградській області, вбачається що мати заявника [PERSON] отримала паспорт громадянина України, який бу їй виданий Петрівським РВ УМВС України в Полтавській області 02.06.1997 року. (а.с.44). З заяви про видачу паспорта вбачається, що паспорт громадянина України був виданий на підставі паспорту серії [NUMBER] , виданого Центральним РВВС м. Могильова 13.02.1981 року (а.с.45). У відповідності до ст. 5 ЗУ «Про громадянство» паспорт громадянина України є документом, що підтверджують громадянство України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно частини 2 ст. 3 ЗУ «Про громадянство», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Зважаючи на підставу видачі паспорту громадянина України матері заявника вбачається, що громадянство [PERSON] було набуто у відповідності до п.1 частини першої ст. 3 ЗУ «Про громадянство», тобто внаслідок наявності громадянства колишнього СРСР та постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Факт видачі паспорту громадянки України свідчить про встановлення компетентними органами належності [PERSON] до громадянства України. Станом на 24 серпня 1991 року заявник був неповнолітнім. Законодавство, яке було чинне на момент виникнення правовідносин, визначало, що місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів (ч.2 ст. 17 ЦК УРСР). Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, відповідно до Закону України "Про громадянство України" . Згідно п. 10 Порядку, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів:- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, задля реалізації права на соціальний захист, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved