Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

20 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 8,52 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Мирнівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області у колективній власності КСП "Мирний" в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті її чоловіка [PERSON] залишилася спадщина, в тому числі у виді вищевказаного права на земельну частку (пай). На час смерті чоловіка вона та їх син - відповідач по справі [PERSON] проживали із спадкодавцем. Однак син не має бажання приймати спадщину. За оформленням спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) їй було відмовлено у зв'язку з видачею правовстановлюючого документу на вказане майнове право після смерті спадкодавця. Оскільки видача цього документу здійснена після смерті спадкодавця, що породжує спір про право, через що за захистом свого спадкового права вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач Жовтнева районна державна адміністрація Миколаївської області направила до суду заяву, в якій просила справу розглянути у відсутність їх представника та вирішити спір на розсуд суду. Відповідач [PERSON] також звернувся до суду із заявою, в якій вказав, що не бажає приймати спадщину після смерті батька [PERSON], пославшись на те, що вказане є його правом, а не обов'язком. Просив справу розглянути у його відсутність. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], позивачка [PERSON] з 29 серпня 1987 року перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с. 12). За даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року, про що виконкомом Мирнівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 2 від 05.01.1997 року (а.с. 14). 24 червня 2008 року позивачка вдруге уклала шлюб із [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 13). Відповідно до відомостей Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. За даними Мирнівської сільської ради, на час смерті спадкодавця [PERSON] із ним проживали та були зареєстровані дружина - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України, в редакції від 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За приписами ст. 549 ЦК України, 1963 року редакції, позивачка та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину. Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса Жовтневого державної нотаріальної контори Миколаївської області від 22.10.2013 року № 1264/01-16, яким [PERSON] роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з видачею правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) після смерті спадкодавця. Крім того, нотаріусом вказано про наявність іншого спадкоємця - сина померлого, який є таким, що спадщину прийняв, а тому відсутні підстави для оформлення за позивачкою спадкових прав на ціле спадкове майно (а.с. 18). Згідно сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Жовтневої РДА від 20 грудня 1996 року № 742-р, останнім посвідчено право [PERSON] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Мирний». При цьому вказане свідоцтво видане 18 лютого 1997 року, тобто після смерті спадкодавця (а.с. 16). Відповідно до положень ст.14 Конституції України та ст.1 Земельного Кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. В свою чергу Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 р. № 720 було визначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства. Згідно ст. 5 Земельного кодексу України (в ред. 1990 р), що діяв на час прийняття вище вказаного рішення, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Землі у колективну власність передаються безплатно. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. З досліджених письмових доказів слідує, що паювання земель КСП «Мирний» розпочалося за життя спадкодавця. Рішення про належність [PERSON] права на вищевказану земельну частку (пай) також прийняте за його життя у 1996 році. За відомостями Держземагентства у Жовтневому районі, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] дійсно зареєстровано на його ім'я у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 17 квітня 1997 року за № [NUMBER]. Отже право спадкодавця визнане державною. Однак, з незалежних від спадкодавця обставин, за життя він, хоча і отримав відповідні права, однак не встиг одержати на своє ім'я правовстановлюючого документу, що нині перешкоджає його спадкоємцям в оформленні спадкових прав. За положеннями цивільного законодавства до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час смерті. Встановивши належність [PERSON] на час смерті вищевказаного права на земельну частку (пай), суд дійшов висновку про віднесення вказаного до спадкової маси та право позивачки не нього як спадкоємця. Щодо наявності іншого спадкоємця - відповідача по справі, то положення ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом фактичного прийняття спадщини, до чого прирівнюється проживання спадкоємця із спадкодавцем на час смерті останнього. Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963 року) спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 549 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак, на час відкриття спадщини [PERSON] був неповнолітнім, отже не міг самостійно розпорядитися належним йому правом, в тому числі правом відмови від спадкового майна. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. На даний час, відповідач, який є повнолітнім та має право самостійно приймати рішення з прийняття або відмови від належних йому прав, вказує на те, що не бажає приймати спадщину після смерті свого батька. Однак цивільним законом не передбачено можливості поновлення строку на подання до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, іншої можливості захистити своє право на майно, окрім як звернутися до суду, не має через неподання вчасно іншим спадкоємцем до нотаріальної заяви про відмову від спадщини та відсутності законодавчого права на поновлення строку звернення із такою заявою до нотаріальної контори. Враховуючи наведене, та встановивши належність спадкодавцю [PERSON] права на земельну частку (пай) площею 8,52 в умовних кадастрових гектари землі, яка перебуває у КСП «Мирни» с. Мирне Жовтневого району Миколаївської області, що відповідно до вимог ст. ст. 529, 549 Цивільного кодексу України 1963 року, [PERSON] як спадкоємець першої черги фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], а інший спадкоємець [PERSON], не маючи наміру прийняти спадщину від неї у встановленому законом порядку не відмовився та не має такої можливості нині, через що позивачка позбавлена можливості нотаріально оформити її спадкові права, то суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права на вищевказану земельну частку (пай).

Outcome: approved