Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

16.05.2017 року представник позивача [PERSON] - адвокат Врадій Л.М. звернулася до суду із позовом до Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна частка (пай) у землях Колективного сільськогосподарського підприємства «Таборівка» с. Таборівка Вознесенського району Миколаївської області розміром 5,80 умовних кадастрових гектарів . Заповіт на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила, але спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла за законом і оформила, отримавши свідоцтво. Оформивши належним чином спадкові права на земельну частку (пай), майновий пай та грошових внесків,які увійшли до складу спадщини після смерті [PERSON] позивач вирішила підготувати документи для розроблення технічної документації із зе\-млеустрою в процесі якого було виявлено, що ще 19.07.2004 року Вознесен\-ською РДА на підставі розпорядження №«220-р від 15.04.2004 р. на померлу матір [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земе\-льну ділянку площею 5,62 га в межах території Таборівської сільської ради, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте вищевказаний Державний акт на право приватної власності на земе\-льну ділянку (серія МК №«093282) виданий на ім'я померлої [PERSON] позбавляє позивача, як спадкоємця реалізувати свої права щодо оформлення права власності на зе\-мельну ділянку (пай), яку вона отримала в порядку спадкування після смерті своєї матері згідно виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] та її представник - Врадій Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача - Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних них підстав. Згідно сертифікату на право на земельну частку( пай) [PERSON] на підставі рішення Вознесенської райдержадміністрації від.28.02.1997року № 61-р належить право на земельну частку( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Таборівка", виданого 20.06.1997року [NUMBER] ( а.с.6) [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого виконкомом Таборівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області [NUMBER] ( а.с. 5 ). Судом встановлено, що позивач [PERSON] успадкувала земельну частку (пай), майновий пай та грошові внески, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Веселинівською державною нотаріальної контори Миколаївської області 28.11.2003 року після смерті матері [PERSON] ( а.с. 12). 19.07.2004 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації за № 220-р від 15.04.2004 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю (а.с. 13-14). Відповідно до роз'яснення відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеока- дастру у Миколаївській області від 24.03.2017р., № 0-14-0.24-47/110-17 повідомляється, що виданий вищевказаний Державний акт на право приватної власності на земе\-льну ділянку ([NUMBER]) на ім'я померлої [PERSON] не можливо надати достовірну інформацію, коли, ким та кому він був виданий, що позбавляє спадкоємицю померлої мати, реалізувати свої права щодо оформлення права власності на зе\-мельну ділянку (пай), яку вона отримала в порядку спадкування після смерті своєї матері згідно виданого нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.( а.с17). Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування"). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно - кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації тощо). Орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час Земельним кодексом України повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6, 17,19, 22,56 ЗК України 1990 року. Таким чином прийнятий і виданий відповідачем акт після смерті власника порушує права позивача в сфері земельно-правових відносин. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп / 2009 від 16.04.2009 року). Обставини справи, зокрема смерть власника сертифіката на право на земельну частку (пай) і неправомірна видача Державного акта вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваного рішення органом, що його прийняв. За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним державний акт на право приватної власності на землю.

Outcome: approved