Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом, згідно із яким [INFO] року в м. Вінниця померла мати позивача - [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги, згідно ст.529 ЦК УРСР в ред. 1963, крім позивача, є діти спадкодавця: син [PERSON], який від прийняття спадщини за законом після смерті матері відмовився, про що написав відповідну заяву, котра зареєстрована Оратівського районною державною нотаріальною конторою Вінницької області до спадкової справи № 475/2005 відкритої до майна померлої матері та [PERSON], яка від прийняття спадщини за законом після смерті матері відмовилася, про що написала відповідну заяву, котра зареєстрована Оратівською районною державною нотаріальною конторою Вінницької області до спадкової справч № 475/2005 відкритої до майна померлої матері. Позивачу видано 30.12.2005 року Оратівською державною нотаріальною конторою Вінницької області Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну часту (пай), реєстровий № 1813 та на майновий пай. На інше майно: житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Оратівського району Вінницької області належний покійній матері, котра за життя не виготовила правовстановлюючих документів на це майно 25.01.2018 року нотаріус Оратівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 34/02-31, тому є необхідність звернутися до суду для подальшого переоформлення спадщини. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] Оратівського району Вінницької області. Інших спадкоємців за законом у спадкодавця немає. Позивачем було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору - намагалася переоформити спадкові права нотаріальним шляхом, проте за відсутності правовстановлюючих документів іншим шляхом, окрім судового не можливо це зробити, про що 25.01.2018 року нотаріус Оратівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області видав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 34/02-31, тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Оратівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області Барський І.І., будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від учасників справи до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть (повторного) серії [NUMBER] від 15.11.2017 року [PERSON] померла [INFO] року в м. Вінниця Вінницької області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.10.1955 року [PERSON] народилася [INFO] року в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, в графі «Батьки» у рядку «Батько» зазначено [PERSON], в рядку «мати» зазначено [PERSON]. Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00000814734, сформованого 08.07.2009 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по Хмільницькому району Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, 25.04.1982 року за номером актового запису 5 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 07.10.2002 року зроблено запис за № 1358. Прізвище після розірвання шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. Згідно із технічним паспортом, виготовленого 28.11.2017 року, власник житлового будинку № [ADDRESS] Оратівського району Вінницької області, не зазначений. Відповідно до довідки № 498 від 26.12.2017 року, виданої виконкомом Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про те, що згідно по господарської книги № 3 особовий рахунок № [NUMBER] житловий будинок [ADDRESS] Оратівського району Вінницької області відноситься до суспільної групи колгоспників, побудований у 1954 році. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: [PERSON], 03.07.1923 року народженя, померла [INFO] року. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50591871 від 18.01.2018 року, наданого Іллінецькою державною нотаріальною конторою у зв'язку із підготовкою до видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа № 475 заведена 13.12.2005 року після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, номер у Спадковому реєстрі 38173833, стан чинний, номер у нотаріуса 475. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ВСЕ № 862900, яке знаходиться у спадковій справі № 475/2005 та видано 30.12.2005 року державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], спадкоємцем майна гр. [PERSON], яка померла [INFO] року, є гр. [PERSON], її дочка. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається: з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Рожичнянське" с. Рожична Оратівського району Вінницької області, розміром 2,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного померлій, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Оратівською районною державною адміністрацією 17 грудня 1996 року, зареєстрованого 19 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 617. Оцінка спадкового майна складає 29484 (двадцять дев'ять тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривні. Дане свідоцтво підлягає пред'явленню у відділ земельних ресурсів Оратівської районної державної адміністрації, для внесення змін до сертифікату; з права власності на 0,112 відсотків пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства "Рожичнянське" с. Рожична Оратівського району Вінницької області, визначеного відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників підприємства 14 березня 2001 року в розмірі 1972 гривні, належного померлій згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданого Рожичнянською сільською радою Оратівського району Вінницької області 07 листопада 2003 року. Оцінка спадкового майка складає 1972 грн. (одна тисяча дев'ятсот сімдесят дві гривні).Дане свідоцтво підлягає пред 'явленню Рожичнянській сільській раді Оратівського району Вінницької області; з грошових вкладів з належними відсотками, компенсаційними сумами, що зберігаються в Оратівському відділенні № 8274 Ощадного банку України на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], належних померлій згідно довідки виданої зазначеним відділенням Ощадного банку України 13 грудня 2005 року за № 140. Як вбачається з постанови в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 34/02-31 від 25.01.2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS], належний померлій [INFO] року матері [PERSON], у зв'язку із відсутністю у спадкоємця необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Оскільки позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, юридично оформити прийняття спадщини вона позбавлена можливості. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст. ст. 524-527, 524, 529,534, 550 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved