Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Адвокат Лабик Руслан Романович, діючи в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» із вимогами стягнути із відповідача на користь позивача 3053,51 грн. пені за порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 5172,29 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування; 1309,43 грн. 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування; 9 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем; 768,40 грн. судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору при поданні позовної заяви в суд. В обгрунтування позову представник позивачки зазначив таке: 23 грудня 2013 року близько 07 год. 00 хв. по вул. 15 квітня в м.Тернопіль водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Mersedes Benz Sprinter 312 D, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул.15 квітня в напрямку вул.Київська у м.Тернопіль, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від спричинених тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. 26 лютого 2014 року слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській області старшим лейтенантом міліції Кушка О. М. винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12013210020000309 від 23 грудня 2013 року у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, близьким родичам померлого, а саме дочці [PERSON] було завдано матеріальної та моральної шкоди. Отже, внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією якого була застрахована за полісом №АС/0393865 (діючого на дату ДТП) у відповідача, позивач має право на відшкодування шкоди. Така шкода була відшкодована позивачу лише 03 грудня 2018 року (із порушенням строків виплати), оскільки 17 лютого 2017 року відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, яке згодом скасовано рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2017 року, яке має законну силу. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явилися. До матеріалів справи долучено клопотання представника позивача адвоката Лабика Р.Р. про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. На адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому справу просив розглянути у його відсутність, зазначив, що позовну заяву вважає такою, що не підлягає до задоволення з огляду на таке: згідно ст.33.1.4. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно п. 35.1 ст. 35 цього Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Отже, враховуючи, вищезазначені положення Закону, [PERSON] повинна була не пізніше 33 днів з дня ДТП звернутися до ТДВ СК «КРЕДО» з заявою про страхове відшкодування. Тобто, останній день звернення без порушення строку є 25.01.2014 року. [PERSON] порушила встановлений законом строк для подання відповідної заяви, та подала її до ТДВ СК «КРЕДО» лише 23.12.2016 року. Таким чином позивач зазначений строк порушила на 1063 доби. 17 лютого 2017 року року ТДВ СК «КРЕДО» прийняв рішення №37.7.0.0/256 про відмову у здійсненні страхового відшкодування, оскільки та той час не визнав майнові вимоги заявника з підстав не доведення наявності вини водія застрахованого автомобіля у загибелі потерпілої [PERSON] В вересні 2017 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ТДВ СК «КРЕДО» про визнання вказаного рішення страховика незаконним. 12 грудня 2017 року Шевченківській районний суд міста Запоріжжя постановив рішення у справі №336/5352/17-ц, залишене без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2018, яким позов задовольнив, рішення ТДВ СК «КРЕДО» №37.7.0.0/256 про відмову у виплаті страхового відшкодування визнав незаконним та стягнув на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4800,00 грн. Таким чином, вважає, що заява [PERSON] про страхове відшкодування від 23 грудня 2016 року вважається не розглянутою та такою що відносно неї не має рішення страховика. Згідно з ч.1 п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про визнання або невизнання майнових вимог заявника. Отже, останній день прийняття такого рішення, у відповідності до положення п. 36.2 ст. 36 Закону є 23.03.2017 року. Разом з цим, згідно з ч.З п. 36.2 ст. 36 Закону, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом,\~строк прийняття\~рішення про\~здійснення страхового\~відшкодування (регламентної\~виплати)\~та його\~виплату збільшується\~на кількість\~днів такого\~прострочення.\~На підставі\~зазначеного,\~строк прийняття\~рішення про\~здійснення страхового\~відшкодування по\~заяві [PERSON] \~від 23.12.2016\~року та\~їх виплата\~автоматично збільшується\~з 23.03.2017\~року ще\~на 1063\~доби,\~тобто майже\~до лютого\~2020\~року.\~А тому\~вважає,\~що по\~теперішній час\~у ТДВ\~СК «КРЕДО»\~відносно заяви\~ [PERSON] \~про страхове\~відшкодування від\~23.12.2016\~року немає\~прострочення ні\~по строках\~прийняття рішення,\~ні по\~здійсненню виплат\~страхового відшкодування\~та не\~може буде\~до лютого\~2020\~року.\~Крім цього,\~зазначено,\~що у\~лютому 2018\~року [PERSON] \~звернулась до\~Бережанського районного\~суду Тернопільської\~області з\~позовом до\~ТДВ СК\~«КРЕДО» про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної смертю\~потерпілої [PERSON] 16 лютого 2018 року Бережанський\~районний суд\~Тернопільської області\~постановив рішення\~у справі\~№593/252/18,\~яким позов\~задовольнив повністю\~та стягнув\~з відповідача\~на користь\~позивача завдану\~шкоду внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди в\~розмірі на\~загальну суму\~29160,00\~грн.\~17\~серпня 2018\~року рішення\~Бережанського районного\~суду Тернопільської\~області по\~справі №593/252/18\~набрало чинності.\~12\~листопада 2018\~року державним\~виконавцем Шевченківського\~відділу державної\~виконавчої служби\~міста Запоріжжя\~було відкрито\~виконавче провадження\~№57649364\~про примусове\~виконання зазначеного\~рішення суду.\~03\~грудня 2018\~року згідно\~платіжного доручення\~№10540\~відповідач (ТДВ\~СК «Кредо»)\~перерахував на\~рахунок Шевченківського\~відділу державної\~виконавчої служби\~міста Запоріжжя\~кошти в\~розмірі 29\~160,\~00\~грн.,\~виконавши таким\~чином рішення\~Бережанського районного\~суду Тернопільської\~області та\~здійснивши страхове\~відшкодувавши [PERSON] . Відтак,\~оскільки страхові\~відшкодування сплачені\~ще до\~лютого 2020\~року,\~то страхове\~відшкодування по\~заяві [PERSON] \~виконане без\~прострочення цих\~виплат,\~а тому\~вимога позивача\~про виплату\~пені не\~є обґрунтованою, хибною, такою, що суперечить законодавству України, регламентуючому відносини у сфері страхування власників наземних транспортних засобів та задоволенню не підлягає. Щодо стягнення інфляційних збитків та 3 відсотка річних у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування зазначив, що факт прострочення виконання зобов`язань відсутній, а тому вимоги позивача про виплати інфляційних збитків та 3 відсотка річних у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування є не обґрунтованими, хибними, такими, що суперечать законодавству України, регламентуючому відносини у сфері страхування власників наземних транспортних засобів та задоволенню не підлягають. Правильність розрахунку та розміру заявлених до стягнення сум не оспорено. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу вказав, що вимоги позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі зазначеному у позові є не співмірним ні зі складністю справи, ні часу, затраченого на виконання робіт, ні обсягу наданих послуг, ні ціною позову, а тому задоволенню не підлягають. Частиною 3\~ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, шляхом дослідження наданих сторонами письмових доказів у їх сукупності, взявши до уваги подані сторонами заяви по суті справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1187 ЦК України\~встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктивного складу відповідальності особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу-власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини відповідача. Судом встановлено таке. 23 грудня 2013 року близько 07 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 312 D» д.н.з. [NUMBER] по вул. 15 Квітня в напрямку вул. Київська у м. Тернопіль, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] (матір позивачки), яка від спричинених тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. По факту ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.286 КК України. 26 лютого 2014 року слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській області ст. лейтенантом міліції Кушка О.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12013210020000309 від 23.12.2013 р., у зв`язку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого\~ст.286 КК України. Позивачці [PERSON] в результаті вищевказаного зіткнення транспортного засобу та наслідків від нього, як близькій родичці померлої (дочці), було завдано матеріальну та моральну шкоду. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який експлуатував вищезазначений автомобіль, була застрахована у ТзОВ Страхова компанія «Кредо» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0393865. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно частини 1 статі 1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. (далі - Закон №1961-IV). Відповідно до п.1.7. ст.1 Закону №1961-IV, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Пунктом 1.3. статті 1 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП, визначено, що: «Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу». Відповідно до\~частини 1\~статті 35\~Закону №1961-IV,\~в редакції\~чинній на\~дату ДТП:\~«Для отримання\~страхового відшкодування\~потерпілий чи\~інша особа,\~яка має\~право на\~отримання відшкодування,\~протягом 30\~днів з\~дня подання\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду подає\~страховику (у\~випадках,\~передбачених статтею\~41\~цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування». Згідно роз`яснень наданих у пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). 19\~грудня 2016\~року [PERSON] повідомила відповідача\~про настання\~страхового випадку\~та звернулася\~до нього,\~в порядку\~визначеному ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р., із заявою про виплату страхового відшкодування. 17 лютого 2017 року відповідач своїм рішенням відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 23 грудня 2013 року не надані докази настання цивільно-правової відповідальності страховика (застрахованої особи). Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 12 грудня 2017 року, рішення відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» №37.7.0.0/256 від 17 лютого 2017 року про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] визнано незаконним. Таке рішення суду має законну силу. Отже, згадана відмова відповідача у виплаті позивачці страхового відшкодування є безпідставною і такою, що суперечить закону, а тому у позивачки виникло законне право на отримання виплат, передбачених ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України, які виникли внаслідок прострочення такого грошового зобов`язання. Рішенням Бережанського\~районного суду\~Тернопільської області\~від 16.07.2018\~року у\~справі №593/252/18\~позов [PERSON] \~задоволено повністю.\~Стягнено в\~користь [PERSON] \~із відповідача\~ТзОВ Страхова\~компанія «Кредо»\~завдану шкоду\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди в\~розмірі: 14'616,00\~грн.\~-\~витрат на\~поховання та\~на спорудження\~надгробного пам`ятника; 9'744,00\~грн.\~-\~страхового відшкодування\~моральної шкоди; 4'800,00 грн. - судових витрат пов`язаних з оплатою позивачкою правової допомоги. 12.11.2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження №57649364 по примусовому виконанні рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16.07.2018 року у справі №593/252/18. Згідно платіжного доручення №10540 від 03.12.2018 року, 03.12.2018\~року відповідач\~перерахував на\~реквізити Шевченківського\~відділу державної\~виконавчої служби\~міста Запоріжжя\~грошові кошти\~у розмірі\~29'160,00\~грн.,\~які складалися\~з:14'616,00\~грн.\~-\~витрат на\~поховання та\~на спорудження\~надгробного пам`ятника; 9'744,00\~грн.\~-\~страхового відшкодування\~моральної шкоди; 4'800,00 грн. - судових витрат пов`язаних з оплатою позивачкою правової допомоги. Отже,\~розмір страхового\~відшкодування,\~який зобов`язаний\~був здійснити\~відповідач на\~користь позивача\~становить 24\~360,00\~грн., який складається\~з: 14\~616,00\~грн.\~-\~витрат на\~поховання та\~на спорудження\~надгробного пам`ятника; 9 744,00 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди. Відтак, як вбачається з вищевикладеного, відповідач здійснив страхове відшкодування на користь позивача з порушенням строків виконання грошового зобов`язання встановлених Законом №1961-ІV. Також,\~відповідач зобов`язаний\~був здійснити\~на користь\~позивача 24\~360,00\~грн. страхового відшкодування\~пов`язаного\~із смертю\~фізичної особи.\~Однак,\~лише 17\~лютого 2017\~року прийняв\~рішення про\~відмову у\~виплаті страхового\~відшкодування.\~А тому,\~період нарахування\~штрафних санкцій\~за порушення\~виконання грошового\~зобов`язання\~у даному\~випадку починається\~з 18\~лютого 2017\~року (з\~наступного дня\~за днем\~відмови у\~виплаті страхового\~відшкодування та\~фактичного порушення\~права позивача)\~та закінчується\~03\~грудня 2018\~року (день надходження коштів на виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок приватного виконавця). Вказане відшкодування відповідач здійснив лише 03 грудня 2018 року. Відповідно до ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-ІУ від 01.07.2004 передбачено, що: «За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня». Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. А тому,\~період на\~стягнення пені\~з відповідача\~починається з\~24\~червня 2018\~року (тобто\~за останні\~12\~місяців перед\~зверненням позивача\~до суду)\~по 03\~грудня 2018\~року включно (день фактичного виконання зобов`язання відповідачем у повному обсязі). Розрахунок пені: Процентна ставка пені: 2 х ставку НБУ Спеціальний строк позовної давності: 1 рік Розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] х [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Ставка пені (%)] - ставка пені в процентах річних. [Кількість днів] - різниця між датою розрахунку та датою виникнення прострочення зобов`язання. Облікові ставки НБУ за період прострочення та розмір пені: з 24.06.2018 по 12.07.2018 (днів: 19, подвійна облікова ставка НБУ: 34): [Пеня] = [24'360,00 грн.] х [34 (%)] / 100% / 365 днів х [19] = 431.14 грн.; з 13.07.2018 по 06.09.2018 (днів: 56, подвійна облікова ставка НБУ: 35): [Пеня] [24'360,00 грн.] х [35 (%)] / 100% / 365 днів х [56] = 1308.10 грн.; з 07.09.2018 по 24.10.2018 (днів: 48, подвійна облікова ставка НБУ: 36): [Пеня] = [24'360,00 грн.] х [36 (%)] / 100% / 365 днів х [48] = 1153.26 грн.; з 25.10.2018 по 03.12.2018 (днів: 40, подвійна облікова ставка НБУ: 36): [Пеня] = [24'360,00 грн.] х [36 (%)] / 100% / 365 днів х [40] = 961.05 грн.. Отже, розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 24'36000 грн. з 24 червня 2018 року (з урахуванням заявленої позовної давності) по 03 грудня 2018 року становить 3'853,55 грн. Згідно роз`яснень наданих у пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно Закону №1961-IV від 01.07.2004, відповідач після отримання заяви на виплату страхового відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Отже, підставою для застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України, є доведення наступних обставин: виникнення між сторонами грошових зобов`язань та наявність прострочення виконання зобов`язання. З матеріалів справи вбачається як наявність грошового зобов`язання між сторонами, так і факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання перед позивачем. Розрахунок інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 24'006,00 грн. за період з 18 лютого 2017 року по 03 грудня 2018 року: Розраховується за формулою: [Втрати від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року). Індекс інфляції\~за весь\~період \~1.2123270 (березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%, листопад 2018 р. - 101.4%). [Втрати від інфляції] = [24'360,00- Сума боргу] х [1.2123270 - Індекс інфляції] / 100% - [24'360 - Сума боргу] = 5'172,29 грн. Отже: інфляційні втрати за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 24'360,00 грн. за період з 18 лютого 2017 року по 03 грудня 2018 року становлять 5'172,29 грн. Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування у сумі 24'360,00 грн. за період з 18 лютого 2017 року по 03 грудня 2018 року Процентна ставка за користування коштами: 3%річних Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів] Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Процентна ставка] - проценти річних. [Кількість днів] - різниця між датою розрахунку та датою виникнення прострочення зобов`язання. [Проценти] = [24'360,00 - Сума боргу] х [3% - Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [654 - Кількість днів] = 1'309,43 грн.. Відсотки річних за 654 днів становлять 1'309,43 грн. Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 ст. 137 ЦПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1\~частини 2\~статті 137\~ЦПК України\~встановлено,\~що розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 вищевказаної статті Кодексу передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено таке: Між позивачем\~ [PERSON] та\~Адвокатським об`єднанням\~«ҐРАНД ГРУП\~ПАРТНЕРС» укладено\~Договір про\~надання професійної\~правничої допомоги\~№0081-ц\~(далі\~-\~Договір №0082-ц\~від 21.06.2019\~року), предметом якого визначено, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню штрафних санкцій з ТДВ СК "КРЕДО" (код ЄДРПОУ - 13622789) за прострочення виплати страхового відшкодування по страховому випадку, який стався 23 грудня 2013 року внаслідок якого загинула [PERSON] . Адвокатське об`єднання «ҐРАНД ҐРУП ПАРТНЕРС» є однією із організаційно- правових форм здійснення адвокатської діяльності, основним видом діяльності якого є здійснення діяльності у сфері права (КВЕД №69.10). Професійна правнича допомога, обумовлена Договором №0082-ц від 21 червня 2019 року, надавалась Адвокатом Лабиком Русланом Романовичем, який працює на посаді Адвоката в АО «ҐРАНД ҐРУП ПАРТНЕРС», що підтверджується довідкою №2 від 01 квітня 2019 року. Як вважає суд, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним як складності справи, так і обсягу виконаних адвокатом у цій справі робіт (наданих послуг). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги було визначено за домовленістю сторін з урахуванням значення цієї справи для позивача. Така правнича допомога була надана з розрахунку вартості однієї нормо години адвоката, що становить 1'500,00 грн. За вказану\~професійну правничу\~допомогу,\~позивач зобов`язалась\~сплатити 9000,00\~грн., що підтверджується\~Замовленням №1\~від 21\~червня 2019\~року до\~Договору №0082-ц від червня 2019 року. Розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено дослідженими у судовому засіданні договором про надання професійної правничої допомоги №0082-ц від 21 червня 2019 року, укладеним між\~позивачем та\~адвокатським об`єднанням «Гранд Груп партнерс». Згідно рахунку-фактури на сплату правничої допомоги №24-06/02 від 24 червня 2019 року, [PERSON] за надання професійної правничої допомоги згідно замовлення №1 від 21.06.19 до Договору №0082-ц від 21.06.19 належить до сплати сума в розмірі 9000,00 грн. Так, згідно детального опису робіт (наданих послуг) від 24 червня 2019 року адвокатом надано такі послуги: консультації, тривалістю 1 година, підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд 2 години, підготовка та подання позовної заяви в суд 3 години. Загальна кількість витраченого часу на надання професійної правничої допомоги становить 6 (шість) годин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормо години в 1500, 00 грн. становить 9000, 00 грн. Таким чином, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем за підготовку та подання позовної заяви в суд становить 9000,00 грн. Згідно платіжного доручення №35782880 від 20 вересня 2019 року на рахунок одержувача «Гранд Груп Партнерс АО» платником [PERSON] сплачено 9000, 00 грн. (призначення платежу: оплата проф.прав.доп. наданої згідно замовлення #1 від 21.06.19 до Договору про надання професійної правничої допомоги #0082-ц від 21.06.19 р. Щодо вимоги позивача про стягнення в її користь з відповідача 768, 40 грн судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору при поданні позовної заяви в суд, суд зазначає таке: При поданні позовної заяви до суду позивачем не сплачено судового збору та не долучено до матерілів справи відповідної квитанції. Водночас у позові зазначено, що «Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»: «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи». Як вбачається зі змісту позовної заяви, заява подана позивачем про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи. З урахуванням п.2.ч.1.ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору по даній справі під час розгляду справи в усіх судових інстанціях». Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судовий збір підлягає стягнення з відповідача в користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial