Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

31.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до \~[PERSON],\~треті особи:\~[PERSON],\~[PERSON],\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причини з часу реєстрації, та у відповідності до\~ст.405 ЦК України\~втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 21.06.2018 року справа прийнята до провадження, визначено про розгляд справи у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. У встановлений законом строк відповідач відзив на позов не направив суду. 21.09.2018 року по справі проведено підготовче судове засідання. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 17 у будинку № 16-а по вул. Героїв 93-ї бригади в м.Запоріжжі, оскільки з часу реєстрації у квартирі, відповідач там не проживав. Відповідач у судове засідання\~\~неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації, відповідно до ст. 128 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, суду надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності . Представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, третії осіб, з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2\~ст.280 ЦПК України. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], суду пояснили, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] бригади у м.Запоріжжі ніколи не проживав та не проживає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Частиною 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~роз'яснено, що відповідно до ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. \~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі \~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (після перейменування Героїв 93-ї бригади) у м.Запоріжжі належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/3, [PERSON] -1/3, [PERSON] 1/3, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.04.2003 року, виданим Хортицькою районною адміністрацією, яке зареєстроване в ОП «ЗМБТІ» 02.06.2003 року Відповідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] бригади, 16-а, кв. 17 з 01.05. 2005 року. Відповідно до\~ ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом\~ відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений\~ у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод\~ у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що\~ відповідач у спірній квартирі ніколи не проживав, що підтверджується поясненнями свідків, відзив на позов відповідач суду не надав, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України його необхідно визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved