Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить визнати спільною сумісною власністю житловий будинок, загальною площею 204, 40 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Богдана Хмельницького буд. 274; здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши їй у власність 1/2 частину житлового будинку; виділити їй у власність 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 3211000000:01:01:0138, що знаходиться за адресою: Київська область, м.Переяслав-Хмельницький, вул. Богдана Хмельницького буд.274; стягнути на її користь з відповідача грошовому компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки «Nissan Qasshqai», 2012 року випуску, кузов SJNFAAJ10U2642280 д.н.АІ9394ЕН; стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частки вартості телевізора «Samsung» вартістю 4000 грн., холодильник «Daewoo» вартістю 4500 грн., морозильної камери «Beko» вартістю 3000 грн., посудомийної машини «Indesit» вартістю 2650 грн., пральної машини «Indesit» вартістю 3000 грн.00 коп., мясорубки вартістю 1500 грн., соковижималки вартістю 1600 грн., кавоварки вартістю 1900 грн., мультиварки вартістю 1000 грн., двоконтурного котла вартістю 500 грн., кухонних меблів (гарнітуру) вартістю 10000 грн., шафів купе 2 шт. вартістю 4000 грн., газонокосарки вартістю 1500 грн.00 коп. Посилається на те, що вони з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.07.2015 рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду було розірвано. В період\~перебування у\~шлюбі з\~відповідачем придбали\~речі домашнього\~вжитку,\~автомобіль марки «Nissan Qashqai», автомобіль марки «Hyundai». Також відповідач на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради №218 від 12.10.2007 року отримано у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3211000000:01:011:0138), загальною площею 0.0999 га, що розташована по вул. Богдана Хмельницького 274 в м.Переяслав-Хмельницький Київської області. Крім цього, у власності відповідача перебуває будинок по вул. Богдана Хмельницького, 274 в м.Переяслав-Хмельницький Київської області, в якому сторони проживали з 2005 року та здійснили його поліпшення: проведення ремонтних та ремонтно-косметичних робіт, в тому числі: заміна дахового покриття, вікон, дверей, підлоги, штукатурно-малярні роботи, утеплення фасадів, встановлення лічильників на воду, світло, газ, встановлення опалювальної системи. Для цього позивачем регулярно виділялися кошти із заробітної плати та було отримано декілька кредитів у банку на загальну суму 185 000 грн., на придбання меблів та іншого майна в будинку позивачем надано коштів у сумі 27000 грн. Позивач вважає, що вартість будинку істотно збільшилась внаслідок її трудових та грошових затрат, що дає підстави визнати його спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, відповідач на власний розсуд без її відома та згоди здійснив відчуження автомобіля марки «Nissan Qashqai», що є спільною сумісною власністю подружжя, чим порушив її право власності. З урахуванням рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, відсутності шлюбного договору та договору про поділ майна подружжя, позивач просить розділити спільно нажите майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння, 1/2 частину земельної ділянки по вул. Богдана Хмельницького 274 в м.Переяслав-Хмельницький Київської області, стягнути з відповідача компенсацію за 1/2 частини вартості автомобіля марки «Nissan Qashqai» та побутової техніки і меблів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов в частині поділу будинку, земельної ділянки та сплати вартості половини автомобіля не визнали, просять відмовити в задоволенні. Щодо стягнення компенсації за перелічені в позові меблі та побутову техніку, не заперечуючи факт придбання такого майна в період шлюбу, не визнали вартість майна та заперечують проти сплати компенсації, вважаючи за можливе здійснити поділ цих речей в натурі, про що було неодноразово запропоновано позивачеві, яка відмовляється. Крім того, відповідач [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] забрала соковижималку, м»ясорубку та кавоварку; в неї до цих пір є ключі від вхідних дверей будинку і вона має доступ до нього. Автомобілем користувалася позивач в більшості і відчужений він був в період спільного проживання, вона про це знала. Судом встановлено наступне. 21 липня 2015 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 11.03.2005, розірвано. При цьому, сторонам надавався строк для примирення (а.с.9, том.1). Відповідно до копії договору дарування від 15 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області [PERSON], житловий будинок №274 по вулиці Богдана Хмельницького в м.Переяслав-Хмельницький Київської області належить [PERSON].(а.с.10, том 1). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 2010 року [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства імені Горького, що розташована на території Єрковецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області після смерті [PERSON].(а.с.24, том 1). З довідок від 08 жовтня 2015 року за № 588, №589, №590, №591, №592, №593, №594, №595 вбачається, що [PERSON] працювала в ТОВ «Костал» з 26 серпня 2008 року і її дохід за період з 26 серпня 2008 року по 31 грудня 2008 року складає 5527 грн.70 коп., за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року складає 26298 грн.72 коп., за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 склав 38172 грн.03 коп., з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року складає 46571 грн.45 коп., за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року складає 52946 грн.28 коп., за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року складає 60993 грн.20 коп., за період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 року складає 61200 грн.77 коп., за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року складає 58057 грн.20 коп.(а.с.29-36, том.1). З довідки від 09 жовтня 2015 року за №21 вбачається, що [PERSON] працював в Споживчому товаристві «Критий ринок» на посаді завгоспа та його дохід складає за 2005 рік-1054 грн.60 коп., за 2006 рік-5016 грн.83 коп., за 200-7 рік 6822 грн.18 коп., за 2008 рік-9536 грн.22 коп. за 2009 рік 10556 грн.49 коп. , за 2010 рік-14002 грн.13 коп., за 2011 рік - 14277 грн.65 коп., за 2012 рік-20262 грн.59 коп., за 2013 рік-19647 грн.70 коп., за 2014 рік 19258 грн.31 коп., за 2015 рік-14479 грн.20 коп.(а.с.37, том 1). - відповідно до товарного чека від 21 липня 2010 року вартість морозильної камери «Веко» складає 3000 грн.(а.с.40 том.1). - відповідно до товарного чека від 02 листопада 2010 року вартість посудомийки «Індезит» складає 2650 грн.00 коп.(а.с.40 том.1). - відповідно до видаткової накладної від 26 квітня 2014 року, виданої на імя [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» придбано будматеріалів 3938 грн.37 коп.(а.с.79 том 1). - З листа територіального сервісного центру №3248 від 23.12.2015 за №28 вбачається, що за [PERSON] транспортні засоби не значаться, автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2012 року випуску, 12.06.2015 знятий з реєстрації 12.06.2015.(а.с.90 том.1). - З листа територіального сервісного центру №3248 від 04.02.2016 за №29 вбачається, що за [PERSON], згідно баз даних ДДАІ зареєстровано автомобіль марки «ВАЗ 2121», 1990 року випуску, державний номер [NUMBER]. (а.с.106 том.1). - З листа територіального сервісного центру №3248 від 12.02.2016 за №31/27 вбачається, що за період з 11.03.2005 по 28.08.2015 за громадянином [PERSON], [INFO], жителя [INFO], 20.08.2013 року був зареєстрований автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2012 року випуску, д/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію САТ053478. 12.06.2015 даний автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2012 року випуску, д/н [NUMBER], був знятий з обліку для реалізації у ВРЕР №3 м.Києва. З 21.01.2003 року і на даний час за громадянином [PERSON] зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ 2121», 1990 року випуску, державний номер [NUMBER]. (а.с.113 том.1). - відповідно до копії довідки рахунку від 20 серпня 2013 року серія ААВ №084776 автомобіль марки «Nissan Qashqai» придбав [PERSON], вартість автомобіля складає 143820 грн.(а.с.114 том.1). Свідок [PERSON] показав суду, що коли дарував [PERSON] будинок, він був жилий, там був газ, вода, світло, поклеєні шпалери, вікна деревяні. Був підвал і гараж. Чи був паркан, не памятає. [PERSON] був неодружений, коли він дарував йому будинок. Свідок [PERSON] показала суду, що знає сторони по справі 11 років з часу народження дітей. Ходили до них в гості. Вони разом робили ремонти. У них був автомобіль марки «Ніссан», на якому частіше їздила Таня. Добудували будинок вони, коли дітям було приблизно по 8 років. Всі кімнати були вже з ремонтами. Зі слів знає, що Таня брала кредит. Особисто свідок допомагала клеїти шпалери на кухні. Позивач жила в тому будинку постійно, до розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] показала суду, що знає позивача з 2008 року. Інколи бувала в спірному будинку. Деякі ремонтні роботи були зроблені вже після 2008 року: прибудова, паркан, ворота. Знає, що Таня рала кредит, і один раз вони разом їздили в м. Бориспіль та купували матеріали для ремонту. Бачила автомобіль «Nissan Qashqai», на якому їздила позивач. Свідок [PERSON], мати позивача, показала суду, що в будинку робили ремонт ( і зовнішні, і внутрішні роботи). Вона допомагала в придбанні меблів, посуду. Коли народився онук, вони жили у неї десь три місяці, бо там неможливо було проживати. Один рік донька із зятем не проживали, [PERSON] робив певні роботи сам, також сам купував якісь речі, зокрема, шафу-купе. Паркан спільно вони побудували. Коли відмічали у січні 2006 року новосілля, то було відремонтована лише одна кімната. Свідок [PERSON] показала суду, що знає позивачку з 2008 року. Була у будинку, який сторони разом добудували (прибудова, паркан, другий поверх, ворота). Таня брала кредит разом із свідком. Коли їхали, в Борисполі купували все для ремонтних робіт. Свідок [PERSON] показав суду, що знає відповідача із 2004 року. Сергій просив його робити певні ремонтні роботи: в прибудові фарбував багети, при цьому, дах і сходи вже були; робив гіпсокартон, фарбував. Добудова була зроблена після 2010 року. Кухня 2004 рік, спальня з 2005 року. З 2005 року опалення пластикове. Огорожу робили, фасад, дах. Вода вже була в будинку. Опалення і вода були зроблені до 2005 року. Вікна пластикові з самого початку. Позивачку бачив в будинку. Вони не проживали разом деякий час, коли він дороблював ремонт у коридорі. Оцінивши вищезазначені докази з приводу їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що на підставі їх сукупності можливо беззаперечно встановити наступні обставини: у період з 11 березня 2005 року сторони проживали в зареєстрованому шлюбу, який 21 липня 2015 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області був розірваний, при цьому в період розгляду судом позову про розірвання шлюбу, який було подано позивачем 04.12.2014, сторонам надавався строк для примирення; спірний будинок був подарований відповідачу [PERSON] до одруження; під час спільного проживання в будинку проводилися певні ремонтні роботи, в тому числі і за безпосередньої участі свідків [PERSON] та [PERSON], купувалися меблі та побутова техніка; автомобіль «Nissan Qashqai» було придбано та знято з реєстрації до винесення рішення судом про розірвання шлюбу; під час проживання у шлюбі сторони працювали та отримували заробітну плату. Щодо визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма права визначає підставу поширення на особисте майно режиму спільної сумісної власності за умови наявність спільних трудових чи грошових затрат або затрат лише другого з подружжя, який не є власником даного майна. Під трудовими затратами розуміється особиста або спільна трудова діяльність подружжя, спрямована на ремонт майна, здійснення його добудови, переробки тощо, що призвело до істотного збільшення вартості майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих та (або) спільних коштів, що спрямоване на поліпшення майна. При цьому необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на дане майно є наявність "істотного збільшення його у вартості". Оскільки поняття "істотне збільшення у вартості" є оціночним, конкретне рішення щодо задоволення або відхилення позову приймається судом з урахуванням усіх обставин справи. У разі здійснення поділу спільного майна, набутого на підставі і в порядку ч. 1 ст. 61 СК, суд має право відступити від принципу рівності часток, врахувавши ступінь трудової та (або) матеріальної участі у поліпшенні майна кожного з подружжя (ч. 2 ст. 70, ч. 7 ст. 57 СК). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 1 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. З правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1447цс17, вбачається, що аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. 16 травня 2017 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (а.с.36-37, том 2). 04.07.2017 від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів( т. 2 а.с. 45-47). У відповідь на дане клопотання відповідачем [PERSON] було повідомлено суд про неможливість подання запитуваних документів за тих обставин, що технічний паспорт та правовстановлююча документація на будинок зникла після виїзду позивача з будинку і на даний час відповідачем замовлено проведення інвентаризації будинку; показники та технічний стан будинку станом на 2005 та станом на 2015 роки не проводилися; договірна, проектно-кошторисна та звітна документація ніколи не складалася, роботи по ремонту будинку проводилися власними силами; документи на придбання будматеріалів, їх вартості, доставки, використання та списання не отримувалися та не складалися ( т. 2 а.с. 53-55). 27.11.2018 до суду надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експерта, ухвалу повернуто без виконання, в звязку із ненаданням експерту додаткових матеріалів, необхідних для проведення дослідження (а.с.106-111, том 2). 28 листопада 2018 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області відновлено провадження по даній справі.(а.с.112, том 2). Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи. Представник позивача [PERSON] просить визнати факт, для зясування якого була призначена експертиза в даній справі, а саме: факт виконання будівельних та ремонтних робіт у період спільного проживання позивача та відповідача у спірному будинку, що вплинуло на збільшення вартості будинку, оскільки відповідач [PERSON] ухилився від проведення експертизи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов, зокрема, для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно положень чинної ст.102 ЦПК України для дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань, на підставі відповідної ухвали суду може бути призначене проведення відповідної судової експертизи. З аналізу наведеної норми вбачається, що експертиза може бути призначена за умови необхідності отримання висновку з питань, які потребують спеціальних знань, відсутніх у суду, за умови, що дане питання входить до предмета доказування по даній справі. Відповідно до ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Представник позивача [PERSON] зазначав, що всі запитувані експертом документи знаходяться у відповідача [PERSON] як у власника майна. Відповідачем [PERSON] повідомлено суд про неможливість подання запитуваних експертом документів. Оцінюючи клопотання експерта в частині видів документів, які додатково необхідно було надати для можливості проведення експертизи, в сукупності з поясненнями позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], показаннями свідків та наданими письмовими документами, слід відмітити, що про наявність будь-якої договірної, проектно-кошторисної та звітної документації, документів на придбання будматеріалів, доказів їх вартості, доставки, використання та списання суду заявлено не було, в тому числі і при дачі пояснень самою позивачкою. Тому посилання представника позивача на існування таких документів взагалі та знаходження їх у відповідача не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами. Про факт відсутності у відповідача як у власника будинковолодіння технічного паспорту та інших правовстановлюючих документів ним було повідомлено суду та підтверджено. Забезпечення доступу експерта до будинковолодіння для обстеження було надано відповідачем, обстеження проведено. Таким чином, підстав вважати, що відповідач [PERSON] ухилився від проведення експертизи, що є наслідком визнання судом факту істотного збільшення вартості будинковолодіння, у суду немає. При цьому, надані позивачем довідки від 08 жовтня 2015 року за № 588, №589, №590, №591, №592, №593, №594, №595 про її дохід за період з 26 серпня 2008 року по 30 вересня 2015 року не підтверджує тієї обставини, що кошти були витрачені на поліпшення спірного будинку. Видаткова накладна від 26 квітня 2014 року, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», про придбання позивачем будматеріалів на суму 3938 грн.37 коп., та покази свідків в частині проведення певних видів ремонтних робіт, суд не можу прийняти до уваги як достатні докази, що підтверджують істотне збільшення вартості спірного будинковолодіння під час перебування сторін по справ у шлюбі. Будь-яких інших доказів, які в своїй сукупності дали суду можливість беззаперечно констатувати, що спірний будинок істотно збільшився в своїй вартості, не надано. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в цій частині не підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача в частині визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 3211000000:01:01:0138), що знаходиться за адресою Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул.. Богдана Хмельницького, 274,- суд дійшов наступних висновків. В 2007 році відповідач в порядку приватизації земельної ділянки на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради 14 сесії 5 скликання від 12 жовтня 2007 року № 218 набув право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер3211000000:01:011:0138), площею 0,0999 га, що розташована по вул. Богдана Хмельницького, 274 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, та оформив державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №499665 (а.с.12, том 1). Згідно із ст.\~13\~Конституції України земля\~є об'єктом\~права власності\~Українського народу.\~Від імені\~Українського народу\~права власника\~здійснюють державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ч. 1 ст.\~78\~ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.\~81\~ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а)придбання\~\~за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, інтими цивільно- правовими угодами; б)безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в)приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г)прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 1 ст.\~116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином, земельна ділянка, площею 0,0999 га, яка розташована вул. Богдана Хмельницького, 274 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області набута відповідачем [PERSON] в порядку реалізації свого права на приватизацію землі, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо вимог\~позивача \~про стягнення\~грошової компенсації\~вартості 1/2\~частини автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2012 року випуску, кузов SJNFAAJ10U2642280 д.н.АІ9394ЕН, суд дійшов наступних висновків. Статтею 65 Сімейного кодексу України визначено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2012 року випуску, був придбаний 20 серпня 2013 року, тобто під час шлюбу з позивачем, та знятий з реєстрації відповідачем для реалізації 12 червня 2015 року, під час шлюбу. Шлюб було розірвано за позовом позивача, що був поданий до суду 04.12.2014, 21.07.2015. При цьому, сторонам під час судового провадження надавався строк для примирення. Відповідач [PERSON] зазначав, що на даному автомобілі до його відчуження в основному їздила позивач і вона знала та не заперечувала щодо відчуження. Дані обставини частково підтвердили і свідки позивача [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] не оскаржувала відчуження автомобіля як такого, що здійснене без її згоди. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Щодо позовних\~вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації за 1/2 частину вартості телевізора «Samsung» вартістю 4000 грн., холодильника «Daewoo» вартістю 4500 грн., морозильної камери «Beko» вартістю 3000 грн., посудомийної машини «Indesit» вартістю 2650 грн., пральної машини «Indesit» вартістю 3000 грн.00 коп., мясорубки вартістю 1500 грн., соковижималки вартістю 1600 грн., кавоварки вартістю 1900 грн., мультиварки вартістю 1000 грн., двоконтурного котла вартістю 500 грн., кухонних меблів (гарнітуру) вартістю 10000 грн., шафів купе 2 шт. вартістю 4000 грн., газонокосарки вартістю 1500 грн.00 коп., суд дійшов наступних висновків. Як роз'яснено в п.п. 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені законодавцем у ст. 71 СК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Позивачем наведено\~перелік майна\~(побутова\~техніка,\~меблі)\~із зазначенням\~його вартості.\~В судовому\~засіданні було\~встановлено,\~що \~деякі речі\~з цього\~переліку (шафа-купе)\~було придбано\~самостійно відповідачем\~в період\~не проживання\~спільно з\~позивачем,\~що підтверджено\~і \~свідком [PERSON]\~(мати\~позивача);\~деякі речі\~з переліку\~(кавоварка,\~соковижималка,\~м»ясорубка)\~під час\~судового розгляду\~були забрані\~позивачем,\~що визнав\~і її\~представник в\~судовому засіданні.\~Крім того,\~вартість зазначених\~в позові\~речей належним\~чином не\~підтверджена.\~Відповідач [PERSON]\~не визнає\~зазначену позивачем\~вартість речей. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем зазначена вартість речей, разом з тим, належних та допустимих доказів такої вартості суду не надано, будь-яких клопотань з цього приводу не заявлено. За таких обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів вартості, кількості та виду спільного майна, що унеможливлює суду визначитися із загальним переліком та вартістю спільного майна та провести його поділ чи стягнути відповідну компенсацію. Тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 57, 62, 71 СК України, ст.ст.78, 81, 116 ЗК України,

Outcome: dismissed