Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

29.03.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування свої вимог позивач вказала, що є власником квартири [ADDRESS] , яка подарована їй батьками 25.07.2013 року. З 1998 року за даною адресою зареєстрований [PERSON] , але з 1998 року не проживає у квартирі, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житлом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги повністю підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 25.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Грищенко С.Г. [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідкою КП «ЧОО БТІ» (а.с.9). У зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] прізвище позивача змінено на [PERSON] (а.с.11). Вулицю Леніна у [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований у квартирі позивача з 1998 року, що підтверджується записами у будинковій книзі (а.с.12-13). Згідно акту обстеження від 18.03.2019 року [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає з 1998 року (а.с.14). Жодних інших домовленостей між відповідачем та позивачем щодо користування спірною квартирою не встановлено. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником квартири, в родинних відносинах з позивачем не перебуває, зареєстрований за даною адресою, факт реєстрації відповідача порушує право власності позивача на дану квартиру, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн суд стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved