Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] демонтувати самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля будинку [ADDRESS] збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є співвласником будинку [ADDRESS] . Відповідачкою [PERSON] всупереч рішенню Львівської міської ради №472 від 07.05.2004 року «Про затвердження положення про порядок влаштування огорож у м. Львові» встановлено огорожу без дозвільних документів. Зазначає, що встановлена огорожа порушує його право як співвласника будинку, він не має доступу до зовнішніх стін будинку та вікон, оскільки огорожею перекритий до них доступ, чим порушуються його права власності, також під загрозою протипожежна безпека будинку. В підтвердження самочинності будівництва огорожі свідчить розпорядження Залізничної районної адміністрації від 18.05.2015 р. №268, яким гр. [PERSON] рекомендовано у термін до 01.06.2015 року демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м. самочинно встановлену біля буд. [ADDRESS] . Просить позов задовольнити. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова 01 серпня 2019 року позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зобов`язано [PERSON] демонтувати самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля буд. [ADDRESS] збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 561,20 коп., на користь держави судовий збір у розмірі 561,20 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року в частині задоволення позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії скасовано та провадження у справі закрито. В решті рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Верховний Суд розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу [PERSON] на рішення Залізничного районного суду м. Львова у складі судді Румілової Н. М. від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Ніткевича А. В., Струс Л. Б., від 23 жовтня 2019 року зазначив, що оскільки касаційна скарга [PERSON] містить доводи лише у частині вирішення позовних вимог [PERSON] , а тому законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень переглядається судом касаційної інстанції лише у цій частині відповідно до вимог статті 400 ЦПК України. Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У зв`язку з вищенаведеним, справу було передано для автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.33 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 26 травня 2020 року для розгляду вказаної справи було визначено суддю Постигач О.Б. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.05.2020 року вказану справу прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила, дала пояснення аналогічно наведеним в письмових поясненнях долучених до матеріалів справи та зазначила, що нею не було влаштовано нової огорожі, а було замінено стару, ржаву металеву сітку на декоративний залізобетонний паркан без фундаменту, простого типу ще у 2008 році, а згідно з Переліком будівельних робіт затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 року №1104 на влаштування, ремонту, заміни парканів дозволів не вимагається. Також зазначила, що спірний паркан був нею замінений з метою захисту від неправомірних дій щодо неї та її майна з боку позивача. Просила у позові відмовити . В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи ЗРА ЛМР пояснила, що відповідно до п. 5.1 Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові., затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011р. №834, Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011р. №835, п.14 Правил благоустрою і утримання території м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011р. №376 особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Однак всупереч зазначеному відповідачем, без отримання відповідного дозволу, на землях комунальної власності міста біля будинку [ADDRESS] самочинно встановлено збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, третіх осіб, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходить з наступного. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сім`ї Папіж та сім`ї [PERSON] , при цьому [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 5/18 часток будинку кожному, що підтверджується довідкою ЛКП «Скнилівок» від 03.06.2015 року /а.с. 5 том 1/. 20.02.2015 р. позивач [PERSON] звернувся з заявою до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просив перевірити та прийняти міри щодо самочинно встановленої [PERSON] бетонної огорожі по [ADDRESS] /а.с. 13 том. 1/. Згідно акту ЛКП «Скнилівок» від 12.03.2015 р. встановлено, що співвласницею будинку [ADDRESS] [PERSON] влаштовано бетонну огорожу розміром 4,00 м х 5,50 м біля вказаного будинку /а.с. 6 том 1/. Згідно п.20.1.24 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року №376, відповідно до п.44 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні накладаються стягнення, передбачені ст.ст.82,152 КУпАП за порушення вимог цих Правил, а саме у сфері благоустрою території за самочинне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійних і тимчасових огорож, риштувань, дорожніх знаків, кіосків, яток стаціонарних, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та несвоєчасна їх перереєстрація, самовільне паркування автомобілів у межах зони паркування. Пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території. Пунктом 1.10 Правил благоустрою м. Львова визначено, що мала архітектурна форма - штучний архітектурно-об`ємний елемент (лави, урни, зупинки громадського транспорту, паркани, огорожі тощо). Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. №834, встановлено, що огорожі земельних ділянок необхідно влаштовувати по межі земельних ділянок, визначених документами на землекористування. Висота огорожі повинна відповідати вимогам СН-441-72*,але не перевищувати 2,0 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стіною). Нижня, цокольна частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м. Верхня частина огорожі повинна бути прозорою. Коефіцієнт прозорості (відношення прозорих частин огорожі до суцільних частин огорожі) повинен бути більшим за 50 (п`ятдесят) відсотків. Особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Як вбачається з Витягу з протоколу №13 засідання міжвідомчої комісії від 21.04.2015 року на розгляді комісії перебувала заява [PERSON] , [PERSON] , співвласників будинку [ADDRESS] , та інформація ЛКП «Скнилівок» щодо самочинно встановленої гр. [PERSON] збірно-розбірної бетонної огорожі, довжиною 9,5 м біля житлового будинку зі сторони [ADDRESS] вирішено рекомендувати [PERSON] демонтувати вказану огорожу /а.с. 4 том 1/. Згідно до Розпорядження за №268 від 18.05.2015 року висновок міжвідомчої комісії протокол №13 від 21.04.2015 затверджено. Рекомендовано гр. [PERSON] , співвласниці буд. [ADDRESS] , в термін до 01.06.2015 р. демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля частини житлового будинку [ADDRESS] /а.с. 3 том 1/. З метою добровільного виконання зазначеного розпорядження ЛКП «Скнилівок» 23.05.2015р. та 28.05.2015 р. направляло відповідачу попередження про добровільне виконання вимог розпорядження Залізничної районної адміністрації №268 від 18.05.2015 року /а.с. 8, 9а том 1/. Однак відповідач [PERSON] в зазначений термін добровільно не виконала вимоги розпорядження. На підставі вказаного протоколу, 30.03.2015 року Адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради прийнято постанову № 47 про накладення гр. [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП /а.с. 14 том 1/. Згідно постанови\~Восьмого апеляційного\~адміністративного суду\~від 07.02.2019\~р.,\~яка набрала\~законної сили,\~у квітні\~2015\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~Залізничної районної\~адміністрації Львівської\~міської ради\~про скасування\~постанови адміністративної\~комісії при\~Залізничній районній\~адміністрації Львівської\~міської ради\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення. Позивачка просила скасувати постанову адміністративної комісії від 30 березня 2015 року № 47 про накладення на неї, [PERSON] , адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 340 грн за порушення статті 152 КУпАП /а.с. 238-244 том 1/. Вищевказаною постановою встановлено, що [PERSON] було влаштовано огорожу без відповідного дозволу (розпорядження) районної адміністрації зі сторони вул. Зоряна, яка є житловою вулицею місцевого значення у м. Львові. Враховуючи те, що у позивачки був відсутній дозвіл Залізничної районної адміністрації на встановлення нової огорожі біля будинковолодіння [ADDRESS] зі сторони вулиці, у адміністративної комісії були правові підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності відповідно до статті 152 КУпАП. Доводи позивачки в частині того, що дозвіл ЗРА ЛМР на встановлення нової огорожі замість старої не був необхідний, в силу наведеного вище, є помилковими. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Згідно із статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до частини третьої статті 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. (стаття 83 ЗК України). Судом також встановлено, що земельна ділянка будинковолодіння [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності та знаходиться у спільному користуванні мешканців будинку [ADDRESS] . З акту ЗРА ЛМР від 10.09.2020 р. вбачається, що при здійсненні обстеження спірної огорожі встановлено, що розмір огорожі становить 9,50 м, огорожа бетонна, збірно-розбірна, зовнішня сторона огорожі (з сторони вулиці) розмір - 4,0 м, внутрішня сторона огорожі (з подвір`я) розмір 5,50 м. Вказана огорожа встановлена гр. [PERSON] , співвласницею будинку [ADDRESS] . Документів на встановлену огорожу не представлено /а.с. 182 том 3/. Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (абз.2 п.33). Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.34). В судовому засіданні [PERSON] доведено та встановлено судом, що він є власником 5/18 частини будинку [ADDRESS] , що встановлення відповідачем спірного паркану не погоджено з власником земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності та з іншими співвласниками будинку [ADDRESS] , що встановлення спірного паркану створює [PERSON] перешкоди у користуванні як своєю власністю, що підтверджується доданими до матеріалів справи фотографіями, з яких вбачається, що у позивача перекрито доступ до частини даху будинку та газових лічильників /а.с. 169 том 3/, так і тією частиною земельної ділянки, яка відгороджена внутрішньою бетонною перегородкою, та яка знаходиться у користуванні всіх співласників будинку. Таким чином, судом встановлено що права [PERSON] порушені в частині встановлення огорожі, що примикає до будинку зі сторони [ADDRESS] довжиною 5,50 м., однак частина огорожі, яка встановлена біля будинковолодіння [ADDRESS] зі сторони вулиці довжиною 4 м. жодним чином не перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Суд не бере до уваги покликання [PERSON] на те, що встановлення нею внутрішньої бетонної перегородки довжиною 5,50 м є правомірним та відбулось на тій частині земельної ділянки, яка перебуває у неї у приватній власності, оскільки судом встановлено що право власності на вказану земельну ділянку сторонами не оформлялось. При цьому судом встановлено, що будь-якої домовленості чи угоди щодо користування земельною ділянкою між співвласниками будинку не має. За таких обставин, приймаючи до уваги вище викладене, наведений зміст та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів позов в частині демонтажу огорожі, яка встановлена біля будинковолодіння [ADDRESS] зі сторони вулиці довжиною 4 м. до задоволення не підлягає. Враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial