Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

18 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач, будучи матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], залишила свого малолітнього сина у бабусі дитини - [PERSON]. На початку січня 2014 року [PERSON] поїхала до м. Одеси на заробітки і до теперішнього часу додому не приїздить, не телефонує, дитиною не цікавиться, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає. Саме ці обставини спонукали позивача звернутися із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених вимогах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Тому відповідно до ст.ст.77,169 ЦПК України повістка вважається доставленою і справа розглянута у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування Красноокнянської районної державної адміністрації, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 ЦПК України /а.с.11/. Відповідач є громадянкою України /а.с.9/ та зареєстрована в с. Чорна Красноокнянського району Одеської області, а з 01 січня 2014 року на території Чорнянської сільської ради не проживає /а.с.8/. За період проживання на території сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони. Ніде не працювала, вихованням свого сина не займається, матеріальної допомоги не надає. За характером безвідповідальна, легковажна людина. Скарги та нарікання до сільської ради на [PERSON] від місцевих жителів надходили неодноразово /а.с.5/. Відповідач [PERSON] на території Чорнянської сільської ради не працювала /а.с.12/. Відповідач [PERSON] жодного разу не привела свого сина в дошкільний заклад, не відвідувала батьківських зборів, не цікавилась розвитком [PERSON] в садочку /а.с.13/. Малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] на території Чорнянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області/а.с.10,36-37/. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Чорнянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області №02 від 14 грудня 2015 року, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], про що повідомити службу у справах дітей, для позбавлення [PERSON] батьківських прав в судовому порядку /а.с.6/. Висновком органу опіки та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як в жовтні 2013 року відповідач залишила свого сина [PERSON] у бабусі дитини, [PERSON]. Зі слів бабусі, мати дитини поїхала в м. Одесу на заробітки. З січня 2014 року і по теперішній час додому не приїздить, не телефонує, дитиною не цікавиться, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. /а.с.3/. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є головою Чорнянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, [PERSON] знає з ранніх років, в неї важкий характер. Навчалася лише до 9 класу, потім ніде не працювала. Після народження сина проживала разом зі своєю матір'ю. Часто залишала дитину на бабусю, а в жовтні 2013 року залишила дитину і поїхала до м. Одеси на заробітки. З 2014 року, [PERSON], на території Чорнянської сільської ради не з'явлалась, не цікавиться долею сина, не надає матеріальної допомоги. Сім»я бабусі [PERSON] благополучна, створенні належні умови проживання дитини, бабуся отримує пенсію, дитина відвідує дитячий садочок. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що вони є сусідами [PERSON] і знають, що [PERSON] залишила на бабусю свого малолітнього сина [PERSON] і виїхала на заробітки. З 2014 року не з'являється в селі, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться долею дитини. Бабуся добре доглядає за хлопчиком, він завжди одягнений чисто та ситий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька [PERSON] поїхала на заробітки до м. Одеси. Перший час донька матеріально допомагала та декілька разів приїжджала в село, але після 1 січня 2014 року вона не приїздила, матеріальної допомоги не надавала. У неї відсутній зв'язок з донькою, лише декілька раз вона отримувала від доньки смс-повідомлення. Крім того, вона просила передати їй під опіку малолітнього онука [PERSON], про що написала відповідну заяву. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої Україною 27.02.91 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Так, судом було встановлено, що вихованням дитини [PERSON] відповідач [PERSON] понад 2 роки не займається, матеріально не підтримує і взагалі не спілкується. Всі вище зазначені обставини у їх сукупності дають підставу вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, так як вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання у майбутньому сином освіти. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв'язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтує своїми обов'язками протягом тривалого часу - більше 2 років. За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, відповідача, як таку, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, залишила дитину на бабусю, не цікавиться долею дитини, її розвитком, матеріальної допомоги не надає, виходячи із інтересів дитини, слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідача батьківських обов'язків, тому відповідно до ст.180, 182 Сімейного Кодексу України, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] і позов задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в доход держави. Щодо призначення [PERSON] опікуном неповнолітньої дитини [PERSON], то відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Оскільки від органу опіки та піклування таке подання до суду не надійшло, то судом не може вирішуватись питання про призначення опікуна. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами, на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід. Так, [PERSON] є матір»ю відповідача [PERSON] /а.с.41/. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання. По характеру трудолюбива, врівноважена, відповідальна. Працювала медпрацівником, на даний час перебуває на пенсії за вислугою років. Користується авторитетом серед жителів села. Спиртними напоями не зловживає. Скарг та нарікань від місцевих жителів та сусідів до сільської ради не надходили/а.с.38,44/. [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1175 грн./а.с.39/. Стан здоров'я [PERSON] задовільний /а.с.43/. [PERSON] проживає разом із онуком [PERSON] у власному будинку, який знаходиться у доброму стані, санітарний стан в будинку хороший. В будинку є всі умови для проживання. Сім'я продуктами забезпечена достатньо. В господарстві є птиця /а .с.7/. Тому, враховуючи бажання бабусі [PERSON] про передання їй онука [PERSON] та наявності достатніх умов для перебування малолітньої дитини суд вважає, що дитину [PERSON] слід передати бабусі [PERSON]

Outcome: approved