Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в Монастириський районний суд із позовом до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину позивач [PERSON] прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, на вищевказане спадкове майно було складено заповіт на ім`я позивача [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача - адвоката Андрусенко І.Я. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.07.2019 року Монастириським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №26. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №621 виданою 24.07.2019 року виконавчим комітетом Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району, випискою із будинкової книги №17 станом на 01.01.1995 р. с.Лука та копією погосподарської книги с.Лука Монастириського району Тернопільської області за 1991 - 1995 роки, згідно якої головою домогосподарства зазначено [PERSON] , який проживав один та помер [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] за життя належав спадкодавцю [PERSON] , однак, за життя спадкодавець не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на вказане майно. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. за №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Судом встановлено, що об`єктом спадкування в даній справі є житловий будинок з надвірними будівлями, який станом на 01.01.1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір. Зокрема, згідно копії погосподарської книги с.Лука за 1991-1995 рр, головою будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , зазначено [PERSON] , [INFO] , який проживав один. Згідно заповіту від 10.07.1995 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, [PERSON] на випадок своєї смерті належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями і все своє майно, заповів позивачу - [PERSON] . Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки №334, виданої 27.08.2019 року Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у фактичне управління спадковим майном вступив його син [PERSON] , 1963 р.н. Також, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Луцьким сіль ЗАГС Бучацького району від 14 червня 1963 року, батьком позивача [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - позивач [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, як вбачається із відповіді державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В.І. №550/01-16 від 12.09.2019 року, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини. Наведене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В.І. №703/02-31 від 26.11.2019 року. Так, згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом. Таким чином, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved