Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позову вказував, що він є власником квартири [ADDRESS]. 27 жовтня 2015 року з вини квартирантів у квартирі [ADDRESS], поверхом вище цього ж будинку, трапилося залиття його квартири, в результаті якого були пошкоджені частина стелі та стіни в кухні, туалету, коридору, ванної кімнати та зали. Комісією КП «Ладжитлосервіс» був складений відповідний акт, яким було зафіксовано наслідки затоплення квартири. Так, в квартирі виявлені сліди затоплення а саме: кухня - мокра стеля (фарба) - 2,5 м2; мокрі стіни (шпалери) - 6,3 м2; туалет: мокра стеля (вапно) - 0,5 м2; мокрі стіни (вапно) - 1,2 м2; коридор: мокра стеля (вапно)- 1 м2; мокрі стіни (шпалери) -1,3 м2; ванна: мокра стеля (фарба) - 0,4 м2; зал: мокра стеля (вапно) - 0,1 м2. Згідно висновку оцінювача про ринкову вартість матеріального збитку, яка була нанесена позивачу та яка була спричинена в результаті затоплення квартири, складає - 3269 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував заподіяну шкоду, просив стягнути з нього, як власника житла, що несе повну відповідальність за збереження житлових і підсобних приміщень квартири та при наявності несправностей зобов'язаний вживати заходи щодо їх усунення, понесену матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 3269 грн, витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлених робіт та визначення розміру шкоди в сумі 1300 грн, а також вартість наданої правової допомоги у сумі 2500 грн та судовий збір у розмір 551,20 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вини відповідача [PERSON] у затопленні квартири позивача не має. Акт, що складений комісією у складі двох осіб - інженера ВТВ [PERSON] та інженера ВТВ [PERSON] та затверджений директором КП "Ладжитлосервіс" від 29 жовтня 2015 року, на який посилається позивач як на підтвердження своїх вимог, не відповідає вимогам законодавства. Зокрема, формі, яка визначена наказом № 76 від 17 травня 2005 року «Про затвердження правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій». Окрім того, вказаний вище акт не містить інформації щодо дати його складання, до складу комісії, що складала акт не ввійшли Головний інженер виконавця послуг, майстер технічної дільниці, майстер ремонтної дільниці, акт також не містить інформації щодо причин залиття квартири, висновків і рекомендацій комісії, відсутні відомості щодо ознайомлення із актом мешканців квартир учасників інциденту. За таких обставин, вважають, що даний акт не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження вини відповідача у затопленні квартири. Також відповідач вказала на те, що вона на протязі 10 років постійно проживає за іншою адресою, тому фактично ніяк не могла здійснити залиття квартири позивача. Представниками житлово-комунальних послуг взагалі не було з'ясовано, з якої причини сталося залиття квартири позивача. До неї ніхто не звертався із пропозицією відчинити двері та з'ясувати дійсні причини, з актом ніхто не ознайомлював. А про завдану шкоду позивачу внаслідок залиття квартири їй стало відомо після звернення позивача до суду із відповідною позовною заявою. Третя особа КП "Ладжитлосервіс" [PERSON] підтримав позовну заяву та наполягав на її задоволенні. Однак, підтвердив суду, що дійсно акт на який посилається позивач не відповідає вимогам щодо актів, які складаються представниками виконавця житлово-комунальних послуг та формі, яка визначена наказом № 76 від 17 травня 2005 року «Про затвердження правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій». Так, у вказаному вище акті дійсно відсутня інформація щодо дати його складання, до складу комісії, що складала акт не ввійшли Головний інженер виконавця послуг, майстер технічної дільниці, майстер ремонтної дільниці, акт також не містить інформації щодо причин залиття квартири, висновків і рекомендацій комісії, відсутні відомості щодо ознайомлення із актом мешканців квартир учасників інциденту. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Поверхом вище знаходиться квартира [ADDRESS], власником якої є відповідач. 27.10.2015 відбулося залиття квартири [ADDRESS] зазначеного вище будинку з квартири [ADDRESS]. Відповідно до даних Акту комісії у складі інженера ВТВ [PERSON] та інженера ВТВ [PERSON] від КП «Ладжитлосервіс», внаслідок залиття встановлено пошкодження: кухні - мокра стеля (фарба) - 2,5 м2; мокрі стіни (шпалери) - 6,3 м2; туалету: мокра стеля (вапно) - 0,5 м2; мокрі стіни (вапно) - 1,2 м2; коридору: мокра стеля (вапно)- 1 м2; мокрі стіни (шпалери) -1,3 м2; ванної: мокра стеля (фарба) - 0,4 м2; зал: мокра стеля (вапно) - 0,1 м2 (а.с.19). Згідно висновку оцінювача про ринкову вартість матеріального збитку, яка була нанесена позивачу та яка була спричинена в результаті затоплення квартири, складає - 3269 грн. Вищезазначені спірні правовідносини регулюються Житловим кодексом України та Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст. 177 ЖК України та п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будівель і гуртожитків» (затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року) наймачі (власники) квартир несуть відповідальність за збереження житлових приміщень і технічного обладнання, розташованого в квартирі. Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 з послідуючими змінами - шкода, заподіяна особі і майну громадянину або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Тобто, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правил), у разі залиття квартири складається відповідний акт. Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил. Вказаний акт про залиття повинен складатися комісією у складі: головного інженера виконавця послуг - голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету. Згідно Додатку № 4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як вбачається з акту, складеного КП «Ладжитлосервіс», він складений із порушенням Закону, оскільки його складено без участі заінтересованих, уповноважених та компетентних сторін, без огляду квартири №49, з якої, як вказує позивач, відбулося залиття, отже, без належного з'ясування причин цього залиття. У зазначеному акті відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та дата його складання. Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, матеріали справи не містять даних про відмову відповідача у наданні доступу до квартири [ADDRESS], також про неможливість огляду зазначеної квартири не відображено в акті. Вказані вище обставин підтвердили і допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що дійсно під час складання акту вони не оглядали належну відповідачу квартиру [ADDRESS], оскільки у квартирі нікого не було. До відповідача із пропозицією відчинити двері і надати можливість оглянути приміщення квартири вони не звертались. Будь-яких актів про неможливість потрапити до квартири [ADDRESS] вони не складали. Тому дійсного характеру залиття квартири позивача та його причини вони не встановили. А в акті зазначили про те, що 27.10.2015 з вини власника квартири [ADDRESS] [PERSON] сталося затоплення нижче розташованої квартири [ADDRESS] виходячи із власних висновків. Квартир, які розташовані поверхами вище вони також не оглядали. Таким чином, на підтвердження зазначених обставин, позивачем не надано жодного доказу, а сам факт залиття квартири не свідчить про вину відповідача в зв'язку із не встановленням причини залиття. Отже, допустимих доказів на підтвердження того, що залиття квартири позивача відбулося в результаті винних дій відповідача, позивачем не надано. Таким чином, підсумовуючи викладене вище, можна зробити висновок, що зазначений акт не відповідає вимогам п. 2.3.6 та додатку 4 до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкової території (затверджені наказом Держкомітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76), а тому не є доказом по справі, де відповідно не заслуговує на увагу кошторис на ремонт квартири, покладений в обгрунтування позовних вимог як розмір для відшкодування шкоди у сумі 3269 грн. Отже, належних та допустимих доказів того, що залиття квартири [ADDRESS] відбулося з квартири [ADDRESS], тобто квартири відповідача та з її вини, позивач суду не надав, тобто не надано доказів спричинення матеріальної шкоди саме відповідачем [PERSON], як того вимагає ч.1 ст. 1166 ЦК України та ст. ст. 10,11,57-60 ЦПК України. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям -відсутні, у зв'язку з цим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп., витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлених робіт та визначення розміру шкоди в сумі - 1300 грн. та вартість наданої правової допомоги в сумі 2500 грн. стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed