Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

29.10.2014 [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 19.12.2000, він, відбуваючи покарання у Білоозерській ВК №105 Херсонської області, будучи введеним в оману [PERSON], який до того вбив матір позивача - [PERSON] видав на ім'я [PERSON] доручення на продаж належної позивачеві частки квартири [ADDRESS]. Мотивуючи тим, що [PERSON], при видачі вказаного доручення, переслідував злочинний намір направлений на заволодіння майном позивача, просив визнати вказаний правочин недійсним. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні із підстав, що викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні був відсутній, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте надіслані йому матеріали позову та повістки про час і місце розгляду справи були повернуті до суду, через закінчення строку зберігання. Третя особа - Білоозерська виправна колонія №105 про час і місце розгляду справи повідомлялась вчасно і належним чином, свого представника в судове засідання не направила. Третя особа - [PERSON], її представник [PERSON], в порушення положень частини третьої статті 27 ЦПК України, не добросовісно здійснюючи свої процесуальні права, намагаючись тим самим відстрочити ухвалення рішення у справі в судові засідання не з'являлась, надаючи суду заяви про відкладення розгляду справи без надання відомостей про поважність причин свої відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного. Судом установлено, що позивач, його мати - [PERSON] та бабуся - [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.04.1994 є власниками квартири [ADDRESS]. Близько 22:00 год. в один із днів осені 2000 року [PERSON] була вбита [PERSON], який після того, 19.12.2000 спільно з [PERSON] та [PERSON], прибувши до Білоозерської ВК №105 Херсонської області, де в той час відбував покарання [PERSON], шляхом обману, вмовили останнього надати на ім'я [PERSON] доручення №2919627 від 19.12.2000 на передачу права продажу [PERSON] від імені [PERSON] належної останньому частки квартири [ADDRESS]. В подальшому, незаконним шляхом отримавши інші необхідні для продажу квартири [ADDRESS] документи, вказані особи реалізували зазначений предмет нерухомості [PERSON] Вказані обставини встановлені дослідженим в ході судового розгляду, обвинувальним вироком апеляційного суду Миколаївської області від 11.04.2003, в рамках розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в силу положень частини четвертої статті 61 ЦПК України є обов'язковими при оцінці цивільно-правових наслідків дій вказаних осіб з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою та є підставою звільнення від доказування. Відповідно до пункту четвертого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаним Кодексом, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чином чинності. Оскільки оспорюване доручення видане до 2004 року, відповідно з урахуванням роз'яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Згідно положень статті 386 ЦК УРСР, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно частини першої статті 57 ЦК УРСР, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Під обманом при цьому, згідно роз'яснень викладених в абзаці другому пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 №3, умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається. З огляду на встановлені обставини та вимоги закону, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання доручення недійсним підлягають задоволенню, так як вказаний правочин вчинявся останнім під впливом обману. Питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі позивачем не ставилось.

Outcome: approved