Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

09.06.2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Посилалась на те, що вона з 25 червня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] року у них народилась дочка, [PERSON] , яка проживає з нею. Шлюб між ними розірваний за рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2013 року. Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу відповідач припинив будь-яке спілкування з дитиною , не цікавився її життям, не приймав участі у вихованні дитини та її утриманні. Така поведінка відповідача вплинула на дитину, дитина забула батька, немає до нього родинних почуттів. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.02.2013 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини всіх видів його заробітку. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно та не у повному розмірі , має заборгованість по сплаті аліментів. Станом на 01.01.2017 року заборгованість по аліментам становить 25 157 грн. 65 коп. Просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути на її користь наустойку за затримку виплати аліментів у розмірі 9093.29 грн , а також витрати по справі. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої дочки та стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 9093.29 грн. грн. , витрати по справі, які полягають у сплаті судового збору та за публікацію оголошення у засобах масової інформації про виклик відповідача у судове засідання. Відповідач у судове засідання не з»явився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради свого представника у судове засідання не направив, надав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, просили ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області м. Полтаві ради свого представника у судове засідання не направив, надав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Враховуючи клопотання позивача суд ухвалив розглядати справу у порядку заочного провадження. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2010 року, який був юридично оформлений в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ . [INFO] року у них народилась дочка [PERSON]. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірваний, дитина після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.02.2013 року з відповідача на користь позивача, на утримання доньки, стягнуті аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Із довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області від 24.07.2017 року убачається, що станом на 31.12.2016 року розмір заборгованості по аліментам становить 25 157.65 грн. Зазначені докази підтверджують ту обставину, що відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів, а отже позовні вимоги щодо його відповідальності за прострочення сплати аліментів, передбаченої статтею 196 СК України підлягають задоволенню. Ч.1 ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що його вина у простроченні сплати аліментів відсутня, отже він повинен сплатити пеню за прострочення сплати аліментів. Правовою позицією Верховної Суду України, викладені й у справі № 6-1477цс15 визначено, що: «Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).» Позивачем наведений вірний розрахунок заборгованості по аліментам та розмір неустойки за період 01.06.2014 року по 01.06.2017 року у розмірі 9093.29 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СK України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Kодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Так як позивач звільнена від сплати судового збору за вказані позовні вимоги, судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, то суд виходить із наступного. Із наданих суду характеристик та довідок з дитячих та медичних установ убачається, що дитина, [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем, яка займається її вихованням та утриманням . Відповідач не цікавився життям дитини, не відвідував дитячий садок, який відвідує дитина, медичні заклади, де дитина перебуває на обліку і лікується. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.01.2017 року у розмірі 25 157.65 грн. На час розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість по аліментам. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 193 від 25.07.2017 року є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. (Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016, №760/18209/15-ц та від 14.09.2016, №216/2914/14-ц). Цінність життя людини, а особливо дитини, створення для дитини безпечних умов проживання та як найкращих умов для розвитку дитини покладені законом на батьків. Саме в сім»ї дитина повинна відчувати себе захищеною та повністю бути впевненою у тому, що батьки є її захисниками та забезпечать усі умови для розвитку і безпеки. Відповідач не піклується про дитину, матеріально її не утримує, не забезпечує належного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною без поважних причин, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків. Із пояснень свідка [PERSON] також убачається, що з часу коли позивач розлучилась та проживає у м. Полтаві разом із дочкою, вже протягом п"яти років, відповідач жодного разу не бачив дитину, не поздоровляв її зі святами та днем народження, не цікавився успіхами дитини у дитячому садочку, здоров"ям дитини. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн. та 120 грн. за оголошення про виклик відповідача у судове засідання у засобах масової інформації. Куруючись ст.. 164 , 196 СК України, ст. 10, 11. 60, 88, 209, 213, 215, 224, 225 ЦПК України ,-

Outcome: approved