Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

13 квітня 2016 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а саме: просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, змінити прізвище відповідачу з "Булдаков" на "Пляченко", стягнути аліменти з відповідача на її користь кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], стягнути аліменти з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив, заперечень суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно ст.224ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.09.2013 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з матір'ю (а.с. 8, 17). Між подружжям відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні відносини, спільне господарство не ведеться, в родині між подружжям відсутня повага, шлюбні стосунки фактично припинені з грудня 2015р. Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин батько дитини не надає позивачу та їх спільній дитині матеріальної допомоги на їх утримання, участі у вихованні дитини не приймає, інших осіб на своєму утриманні відповідач не має. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Спору про розподіл спільного майна немає. Згідно ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи майновий стан позивачки, яка сама виховує дитину, на даний момент не працює і те, що відповідач [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] є працездатною особою, місце роботи його невідомо, суд вважає, що [PERSON] у змозі сплатити аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] 1/4 частини усіх доходів (заробітку) відповідача, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини, тобто до 06.03.2032 та аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 13.04.2016 року і до досягнення дитиною трьох років 06.03.2017 року. Статтею 113 СК Українипередбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі змісту вказаної статті випливає, що право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу. Внаслідок чого дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial