Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

14 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Крім нього, з 02 листопада 2013 року в даній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] Однак, з моменту реєстрації та до теперішнього часу він у квартирі не мешкає, виїхав з України на територію Російської Федерації на постійне місце проживання з власної волі, у квартирі немає його речей, витрати по утриманню квартири він також не несе, тому наявність його реєстрації чинить перешкоди у реалізації ними права власності даною квартирою. Факт не проживання відповідача [PERSON] в його квартирі понад року підтверджується актом КСН «Жемчужний» від 09 червня 2016 року. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності та визнати [PERSON] 1984 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Однак, до адреси суду 21 липня 2016 року надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору дарування від 09 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скоробагатьком О.М., та зареєстрованого у реєстрі за № 2471. Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Як вбачається з особового рахунку [NUMBER] від 08 червня 29016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 1984 року народження. Як встановлено ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, зупинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Проте у позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з моменту реєстрації з власної волі, що підтверджується актом від 09 червня 2016 року, складеним працівниками Комітетом самоорганізації населення «Жемчужний», згідно якого [PERSON], 1984 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте з 2013 року і до цього часу за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджено членами комісії. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що позивач є власником квартири, а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній понад року, та не приймаючи участі в утриманні даної квартири, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою, тим самим усунувши позивачам перешкоди у здійсненні права власності своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому дане питання не вимагає окремого вирішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved