Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про сплату страхових внесків. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.01.2004 року по 21.06.2017 року працювала перукарем за трудовим договором №2062, укладеного з СПД [PERSON] Ознайомившись з формою ОК-5 від 27.09.2017 року, позивач виявила відсутність сплати відповідачем страхових внесків із заробітної плати позивача за період з 01.01.2004 року по 01.01.2008 року, а також за липень 2010 року, березень 2011 року, березень-квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року, січень-травень 2017 року, що зменшило на 59 місяців страховий стаж позивача. На вимогу позивача сплатити страхові внески за вказані 59 місяців, відповідач дала усну відмову. Крім того, 29.08.2017 року відповідач припинила свою діяльність як СПД. Також, позивачем 23.10.2017 року було направлено відповідачу листа про сплату страхових внесків, однак жодної відповіді позивач від відповідача не отримала. На підставі наведеного, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] сплатити страхові внески з заробітної плати позивача за період з 01.01.2004 року по 01.01.2008 року, а також за липень 2010 року, березень 2011 року, березень-квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року, січень-травень 2017 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що з 01.01.2004 року по 21.06.2017 року працювала перукарем за трудовим договором №2062, укладеного з СПД [PERSON] 21.06.2017 року позивач була звільнена з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Ознайомившись з формою ОК-5 від 27.09.2017 року, позивач виявила відсутність сплати відповідачем страхових внесків із заробітної плати позивача за період з 01.01.2004 року по 01.01.2008 року, а також за липень 2010 року, березень 2011 року, березень-квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року, січень-травень 2017 року, що зменшило на 59 місяців страховий стаж позивача. 23.10.2017 року [PERSON] письмово зверталась до СПД [PERSON] із заявою про нарахування до пенсійний фонд України страхових внесків із заробітної плати позивача за період з 01.01.2004 року по 01.01.2008 року, а також за липень 2010 року, березень 2011 року, березень-квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року, січень-травень 2017 року. Проте, відповіді на вказану заяву не отримала. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Трудові відносини громадян регулюються, зокрема Кодексом законів про працю України, Законом України від 24.03.95р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» та іншими нормативними актами з цих питань. Відповідно до ст. 2 Кодексу законів про працю України громадяни України мають право на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій. Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок. Відповідно до вказаної статті страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Усі роботодавці, які є страхувальниками найманих працівників, зобов'язані подавати до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щорічні звіти за відповідною формою щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих страхових внесків за тарифами згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.97 p. № 400/97-ВР (зі змінами та доповненнями). Відповідачем в період з 01.01.2004 року по 01.01.2008 року, а також за липень 2010 року, березень 2011 року, березень-квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року, січень-травень 2017 року не здійснені відповідні відрахування до Пенсійного фонду України та не недана інформація до системи персоніфікованого обліку пенсійного фонду щодо розміру нарахованого заробітку на нарахованих страхових внесків у на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, чим порушив вимоги Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.200 р. № 1058 - IV та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464 -IV. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків. У тому числі в судовому порядку. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано суду жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Приймаючи до уваги надані докази, відсутність заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640,00 грн. судового збору. На підставі ст. 43, 67, 46 Конституції України, ст. 2 Кодексу Законів про Працю України, Законом України "Про оплату праці", Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»,

Outcome: approved