Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] 06 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Експрес» Дніпровської міської ради, про визнання права користування квартирою та зміну договору найму. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року справу було прийнято до розгляду суду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року клопотання [PERSON] задоволено, замінено первісного відповідача КП «Експрес» ДМР належним відповідачем Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Позивач у своєму позові посилався на те, що він вселився в квартиру за адресою: [ADDRESS] , у 1961 році на підставі ордеру № 456 , виданого його батьку [PERSON] Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих. Разом з [PERSON] на правах членів сім`ї у вказану квартиру були також вселені мати позивача та його сестра. Після смерті [PERSON] наймачем квартири залишилась його дружина та мати позивача [PERSON] . Деякий час позивач не проживав за вказаною адресою, проте з 2006 року постійно проживає в спірній квартирі та сплачує комунальні платежі. За життя матері позивач не встиг зареєструвати своє місце проживання в квартирі [ADDRESS] . Просив суд визнати за ним право користування вищевказаною квартирою та змінити договір найму квартири [ADDRESS] , з [PERSON] , що померла [INFO] , на [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте звернувся до суду з заявою, в якій просить суд відкласти розгляд справи у зв`язку з відсутністю адвоката. Суд вважає зазначену заяву необґрунтованою, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово до суду подавалися аналогічні заяви. Відповідач ДМР явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У відзиві на позов посилалася на безпідставність заявлених вимог, а також на те, що ДМР не є належним відповідачем у справі, тому просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач Департамент житлового господарства ДМР явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , була надана [PERSON] та його родині у складі трьох осіб, а саме дружині [PERSON] , доньці [PERSON] та сину [PERSON] , що підтверджується ордером № 456, виданим Виконавчим комітетом Дніпровської міської Ради депутатів трудящих від 14 серпня 1961 року (а.с. 6). Прізвища дружини та дітей були змінені після реєстрації шлюбу 24 березня 1966 року між [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 7). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У своєму позові позивач зазначав, що деякий час не проживав в квартирі [ADDRESS] . На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2012 року по справі № 2/0417/4694/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном було встановлено, що на момент розгляду справи [PERSON] був зареєстрований в квартирі, яка належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; з 2006 року у зазначені квартирі він не проживав, а тому судовим рішенням його було знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 8). З заяви мешканців будинку, в якому розташована спірна квартира, вбачається, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] постійно проживає в ній (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 11 травня 2006 року (а.с. 9). Таким чином, з наведених доказів вбачається, що позивач проживає постійно у спірній квартирі з середини 2006 року. Після смерті матері він утримує квартиру в належному стані та сплачує комунальні платежі. Судом також враховується, що [PERSON] був вселений у спірну квартиру на правах члена сім`ї наймача та проживає в ній постійно протягом 14 років. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. За змістом ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК Української РСР кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За таких обставин, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог про зміну договору найму житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] , померлої [INFO] , на [PERSON] , то вони задоволенню не підлягають, оскільки рішенням виконкому Дніпровської міськради № 389 від 23 квітня 2019 року було затверджено Порядок надання виконкомом Дніпровської міськради дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення. Зазначеним Порядком визначено перелік документів, які необхідно подати для надання такого дозволу, зокрема затверджено форму заяви, яка подається на ім`я міського голови. Позивачем суду не надано доказів, що він звертався до виконкому Дніпровської міськради з відповідною заявою та пакетом документів з метою отримання ним дозволу на зміну умов договору найму спірної квартири, а за таких обставин, позовні вимоги в цій частині є передчасно заявленим, тоиу задоволенню не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 536 гривень 80 коп. (а.с. 1). Враховуючи, що відповідачі у справі є бюджетними організаціями, які не передбачають відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, суд вважає понесені позивачем судові витрати у справі віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: partial