Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: - визнати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.08.2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] в них з відповідачем народилась донька [PERSON] , згідно свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Окрім того погрожує позивачу забрати доньку на постійне проживання до себе, а тому позивач не буде мати можливості бачитися з донькою, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Відповідачем [PERSON] 04.06.2020 подано до суду відзив на позовну заяву в якому він не заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування свого відзиву [PERSON] посилається на те, що він ніколи не намагався без згоди позивача [PERSON] забрати дитину. Окрім того, він оплачував витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в більшому розмірі, ніж позивач просить в позовній заяві. Також відповідач зазначив, що порушення позивачем батьківських прав відповідача є протизаконним. Позивач [PERSON] 09.06.2020 року надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на задоволенні позовних вимог. 22.06.2020 року Департаментом служб у справах дітей надано висновок № 322 від 17.06.2020 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Третя особа у судове засідання представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місцезнаходження. До суду представником третьої особи надано заяву, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справи за відсутності представника третьої особи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 21.01.2020 року, [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді ГУ ДМС України в Харківській області від 26.02.2020 року, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей № 322 від 17.06.2020 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини та приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та стягнення з дня пред`явлення даного позову (з позовом до суду позивач звернулась 27.01.2020 року) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved