Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

14 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту приналежності його матері [PERSON] до національності «полька». В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] народився в селищі Кірове міста Дзержинська Донецької області. Згідно відомостей про його батьків у свідоцтві про народження зазначено на російській мові, що його батьком є «Разумный Иван Егорович», національність - «русский», а матір'ю є «Разумная Янина Антоновна», національність - «русская». Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (повний витяг від 07.06.2017 року за №00018165214) відомості про його батька на українській мові значаться як «[PERSON], дата народження - 1926 року, національність - росіянин», а про матір як «[PERSON], дата народження - 1923 року, національність росіянка». Однак, в зазначеному реєстрі невірно вказана національність його матері, як «росіянка», оскільки насправді вона є полькою. Оскільки в радянські часи належність до польської національності приховувалася, бо боялися приниження віднесенням до національних меншин, у зв'язку з чим в усіх офіційних документах мати заявника не зазначала свою справжню національність. Мати померла 29.01.1990 року. На даний час, [PERSON] прагне відновити та зберегти етнічне походження свого роду відповідно до положень Закону України «Про національні меншини», і бажає внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності матері до польської національності, а тому вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту національної ідентичності необхідне йому для впорядкування документів, та для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду. Цей факт має юридичне значення, оскільки 07.08.2007 року згідно із Законом «Про карту поляка», Законом - Про репатріацію» від 9 листопада 2000 року, ухвалених Сеймом [PERSON], громадянам України польського походження та членам їх сімей надаються окремі пільги та гарантії. Ситуація що склалась, може позбавити заявника та його нащадків права скористатися вказаними правами. Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила винести рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 р. № 2494-ХІІ, відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 р. № 2494-ХІІ, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 р. №2494-ХІІ, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Судом встановлено, що згідно відомостей про батьків [PERSON] у свідоцтві про народження зазначено на російській мові, що його батьком є «Разумный Иван Егорович», національність - «русский», а матір'ю є «Разумная Янина Антоновна», національність - «русская» (а.с.6) Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (повний витяг від 07.06.2017 року за №00018165214) відомості про його батька на українській мові значаться як «[PERSON], дата народження - 1926 року, національність - росіянин», а про матір як «[PERSON], дата народження - 1923 року, національність росіянка» (а.с.4,5) [PERSON] померла 24.12.1924 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії ІІ-НО №006146 (а.с.7) В радянські часи належність до польської національності приховувалася, оскільки боялися приниження віднесенням до національних меншин, у зв'язку з чим в усіх офіційних документах мати заявника не зазначала свою справжню національність. В якості прикладу мотивів такої позиції його матері приведено отриману в Державному архіві Житомирської області «анкету арестованного», в якій зазначено, що 28.11.1937 року батько матері заявника був заарештований, зазначено його національність - «поляк», та склад його сім'ї, у тому числі відомості про матір [PERSON], як доньку арештованого поляка. (а.с.8,9). Дошлюбним прізвищем [PERSON] є «Свінцицька», про що свідчить свідоцтво про одруження серії ЯФ №172697. (а.с.6). Місцем її народження є село Нова Богушівка Коростенського району Житомирської області Україна. Згідно довідки з Державного архіву Житомирської області від 09.03.2017 року за №Р/773-з зазначено, що у Волинській загально губернській книзі реєстрації народжень за 1923 рік та у книзі реєстрації актових записів про народження по Новобогушівській сільраді Коростенського району за 1923 рік, яка надійшла на зберігання до Державного архіву Житомирської області частково, запису про народження [PERSON] не виявлено (а.с.18). Натомість, в матеріалах справи містяться архівні довідки з Державного архіву Житомирської області, з яких вбачається що батьки матері заявника, її двоє рідних сестер та рідний брат є поляками за національністю (а.с.20-24). Отже, з урахуванням викладеного, й сама мати заявника за національністю є полька. Відповідно до статті 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до статті 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно із ст.ст.11, 23 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при ньому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є : рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.7 вищевказаних Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Частиною 2 статті 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім зазначених в частині 1 статті 256 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що встановлення юридичного факту належності матері заявника до польської національності не порушує права та інтереси третіх осіб, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнитити та встановити юридичний факт належності [PERSON] до національності «полька».

Outcome: approved