Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

28.11.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 04.06.2010 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість, котра станом на 31.08.2019 року становить 972 020,12 грн., що складається з: 12731,68 грн. - заборгованості за кредитом; 952 392,75 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 6895,69 грн. - заборгованості за пенею та комісією. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з [PERSON] частину заборгованість за кредитним договором у розмірі 123505,36 грн., що складається з: 12731,68 грн. - заборгованості за кредитом; 110 773,68 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 04.06.2010 року по 31.01.2017 року, та судові витрати у справі. 22.05.2020 року за результатами розгляду справи судом ухвалено заочне рішення (а.с. 77-78 т. 1). Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.01.2021 року заочне рішення від 22.05.2020 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 146 т. 1). Ухвалою суду від 03.02.2021 року цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 225-226 т. 1). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2021 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду (а.с. 5 т. 2). Заявою від 04.02.2021 року позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 645,53 грн., що складається з: 12731,68 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 12731,68 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 12731,68 грн. - заборгованості по пені (а.с. 228-229-а т. 1). В судовому засіданні представник позивача Химчик А.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що відповідач не укладав із позивачем кредитного договору, а надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» не є кредитним договором, оскільки не містить жодної істотної умови: порядку та строків отримання кредитних коштів та їх повернення, відповідальності сторін, умов збільшення та зменшення процентної ставки за кредитом, відомостей про кредитний ліміт, номер отриманої картки. У вказаній анкеті зазначено про бажання відповідача оформити дебетову картку. Посилання позивача на те, що Умови і Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» містять вказані істотні умови договору і є складовою частиною кредитного договору між сторонами разом з анкетою-заявою є безпідставними, оскільки відповідач не був ознайомлений із вказаними Умовами і Правилами та не підписував їх, у зв`язку з чим вони не є складовою частиною договору між сторонами. За таких обставин представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредитних грошових коштів, у зв`язку з чим вимоги Банку є безпідставними. Також, представник відповідача у поданому на адресу суду відзиві вказав, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, у зв`язку з чим відповідач наполягає на застосуванні до вимог позивача строку позовної давності. З цих підстав представник відповідача просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.06.2010 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7 т. 1). У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7 т. 1). Відповідачу Банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн. (а.с. 208 т. 1). До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 8,9-32 т. 1). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15.01.2021 року становить 38 645,53 грн. та складається з: 12731,68 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 12731,68 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 12731,68 грн. - заборгованості по пені (а.с. 232 т. 1). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин, суд вважає встановленим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання, суму отриманих від Банку грошових коштів у розмірі 8000,00 грн. не повернув. Вирішуючи питання про розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту, наявний у відповідача, суд враховує те, що відповідачеві був встановлений кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн., а нарахована позивачем заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 12731,68 грн. складається не лише із заборгованості за фактично витраченими позичальником грошовими коштами, а й із заборгованості за нарахованими відсотками, штрафів та пені, що видно з наданої позивачем виписки з рахунку відповідача (а.с. 201 зворотній бік - 207 т. 1). За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4731,68 грн. Разом з тим, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, кредитні кошти були надані відповідачу 11.07.2013 року, що підтверджується випискою з рахунку відповідача (а.с. 204 т. 1). Відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку відповідача, останній платіж за кредитним договором зроблений відповідачем 06.08.2013 року, а з цим позовом Банк звернувся до суду лише 28.11.2019 року (а.с.204 т. 1). Виходячи з наведеного, суд вважає, що АТ КБ "ПриватБанк" пропущено строк позовної давності для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредитом у розмірі 8000,00 грн. за кредитним договором від 04.06.2010 року. Посилання позивача на п. 1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років суд не приймає до уваги, оскільки, як судом зазначено вище, Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Стосовно посилань позивача на те, що строк дії кредитного договору, а отже і кінцевий термін повернення кредиту, визначений до закінчення строку дії кредитної картки, який у відповідача закінчився у травні 2017 року, у зв`язку з чим Банком не пропущений строк позовної давності, суд зазначає наступне. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018 року у справі № 623/4578/15-ц. З огляду на зазначене, строк позовної давності відраховується з дня, коли Банку стало відомо про порушення його прав, тобто з часу, коли відповідач став порушувати умови кредитного договору, не внісши черговий платіж на погашення кредитної заборгованості. Враховуючи, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог АТ КБ "ПриватБанк", у задоволенні позову Банку в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн. необхідно відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 12731,68 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 12731,68 грн. - заборгованості по пені задоволенню не підлягають. У постанові від 03.07.2019 року у справі № 14-131цс19 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як встановлено матеріалами справи, надані представником позивача Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відповідальність за невиконання зобов`язання у формі пені. Заяву представника відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності в цій частині вимог суд не приймає до уваги, оскільки наявні самостійні підстави для відмови позивачеві у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам та пені. За таких обставин, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України позивачеві не відшкодовуються, а відповідач не заявляв про понесення ним судових витрат.

Outcome: dismissed