Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

08 жовтня 2020 року позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою про визначення місця проживання дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини, посилаючись на те, що вона з сином проживає окремо від відповідача, відповідач погрожує їй тим, що забере сина проживати до себе, незважаючи ні на бажання дитини, ні на згоду позивача як матері дитини. Крім того, позивач посилалась на те, що відповідач часто конфліктує з нею в присутності сина з приводу його зустрічей з сином, часу та місця таких зустрічей. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; визначити [PERSON] способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , у вигляді зустрічей кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності матері [PERSON] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А. від 19 жовтня 2020 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 22 грудня 2012 року Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому він повністю визнавав позовні вимоги [PERSON] та не заперечував проти їх задоволення. 15 березня 2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва по даній справі надійшов Висновок Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-2750 від 05.03.2021, в якому рекомендовано суду визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та встановити батькові [PERSON] наступний графік зустрічей з сином [PERSON] : кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год 00 хв. в присутності матері [PERSON] . У підготовчому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов визнала та не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява, в якій вказують, що позовні вимоги по цій справі підтримують повністю, просять задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, у сторін від стосунків без реєстрації шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Даний факт підтверджується Витягом з актового запису про народження № G 472/2014. Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що з народження дитина проживала з матір`ю [PERSON] . Як зазначено у висновку №108-19503 органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.12.2018, батько [PERSON] подав органу опіки та піклування заяву про те, що він не заперечує проти визначення місця проживання його сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] та не заперечує проти того, щоб його зустрічі з сином [PERSON] відбувались в присутності матері [PERSON] , щоб хлопчик відчував себе психологічно комфортно під час зустрічей. Також відповідач не заперечував проти того, щоб йому був встановлений такий графік зустрічей з сином, як пропонує позивач: щосуботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. Відповідні рекомендації були надані й органом опіки суду у вказаному вище Висновку № 108-2750 від 05.03.2021р. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно п.1 ч.2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. У такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тлумачення зазначених норм, в контексті ст. 19 СК України, дозволяє зробити висновок, що до органу опіки або до суду може звернутись і той з батьків з ким проживає дитина і той з батьків, хто проживає окремо від дитини для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Дана позиція закріплена в Постанові КЦС ВС від 01 квітня 2020 року по справі № 165/2839/17 провадження № 61-6769св19. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна прововідношення. Суд може захистити цивільне право бо інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі, а встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] в повному обсязі, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення батькові способів участі у вихованні дитини в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved