Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просить зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом надання безперешкодного доступу до спільного електролічильника. Позовні вимоги мотивовані тим, що він, [PERSON] , також його брат [PERSON] (третя особа на стороні позивача) та їхній з братом батько [PERSON] (відповідач) є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Право власності на вище вказаний житловий будинок вони втрьох набули після смерті його з братом матері, а відповідача дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Вінницької області Касевич М.В.. Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , являється їхньою спільною частковою власністю. В жовтні 2017 року відповідач звернувся в суд з позовом до нього та його брата [PERSON] про поділ спадщини. Заочним рішенням Бершадського районного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 126/2508/17 вирішено розділити спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , визнавши за відповідачем в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті дружини, право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель і споруд, виділивши йому його в натурі. Щодо розподілу житлового будинку між ним та братом, то вони не звертались до суду з даною вимогою. Будинок вже давно фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнанням окремих входів, в одній частині проживає відповідач в іншій він та брат, однак без підведення до кожної з них окремо всіх комунікацій та електропостачання, оскільки цього зробити не можливо без перебудови будинку. Відповідач після виділу йому частки спільного нерухомого майна не провів її реєстрацію у встановлену законом порядку, тому право спільної часткової власності у нього не припинилось. Проте отримавши рішення суду, про виділ з частки спільного майна в натурі, відповідач, всіляко перешкоджає йому та [PERSON] використовувати свою власність, тобто іншу частину житлового будинку для проживання в ньому та гараж. Зокрема, відключив постачання електроенергії. Дії відповідача спрямовані на перешкоджанні у користуванні гаражем та лічильником, що знаходиться у ньому і відключенні ним постачання електроенергії з метою унеможливити його існування в житловому будинку, що є незаконними та порушує його права. В добровільному порядку, на жаль, вони домовитись про використання лічильника та гаража не можуть. Тому, він змушений звернутись до суду з даним позовом з метою відновлення свого порушеного права на користування, як своєю частиною житлового будинку так і гаражем та лічильником, що знаходиться у ньому. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та надав пояснення відповідно до позовної заяви. Крім того зазначив, що в них з батьком склалися конфліктні відносини. До них часто на виклики приїздять працівники поліції. Батько не лише йому з братом вимкнув електроенергію, а й сам залишається без світла, за яке навіть не сплачує комунальні послуги, оскільки являється інвалідом-"чорнобильцем". Він не раз просив батька відновити постачання електроенергії, казав що буде за неї сплачувати повністю сам без будь-яких пільг, але батько не йде на жодні поступки. На даний час в нього немає можливості встановити інший лічильник, оскільки для цього потрібно повністю перебудовувати будинок та вивести окремо комунікації, що потребує значних затрат, а його сім`я на даний час не має коштів для цього. Батько робить все для того, щоб він залишив будинок, який належав його матері і переїхав в інше житло. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог, дав пояснення відповідно яких зазначив, що він перебуває в неприязних відносинах зі своїми дітьми і не бажає миритися з ними. Електролічильник знаходиться у гаражі, який відповідно до рішення Бершадського районного суду знаходиться у його власності. Лічильник він сам купував та установлював, а отже може робити з ним що хоче. Він не бажає, щоб його сини користувалися належним йому гаражем та мали доступ до лічильника, який розміщений на території, що належить йому. Третя особа, [PERSON] , в судовому засіданні позов брата підтримав в повному обсязі просив його задоволити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали позовної заяви, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, що по [ADDRESS] . Право власності на вище вказаний житловий будинок сторони набули на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Вінницької області Касевич М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 306, відповідно якого спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] в рівних частках кожен, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.04.2016 року № 57024173. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2 ст. 328 ЦК України) Таким чином, з вище наведеного випливає, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , являється спільною частковою власністю сторін та третьої особи на стороні позивача. Ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною 1 ст. 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивач зазначає, та не оспорюється відповідачем, що будинок розташований в [ADDRESS] фактично розділений між співвласниками на два окремі домоволодіння з обладнанням окремих входів, в одній частині проживає відповідач в іншій позивач та його брат [PERSON] , однак без підведення до кожної з них окремо всіх комунікацій та електропостачання. Встановлено, що заочним рішенням Бершадського районного суду від 19.02.2019 року у справі № 126/2508/17 вирішено Розділити спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , визнавши за [PERSON] в порядку спадкування за законом як за спадкоємцем першої черги після смерті дружини право власності на 1/3 частину житлового будинку А, загальною площею 87,8 кв.м, житловою площею 59.2 кв.м, що складається із кухні А (1-7), кімнати А (1-8), тамбура А (1-9), гаража Г, сарая б1, 1/3 П погреба, 1/3 Н навісу, 1/3 Н1 навісу, 1/3 Т вбиральні, 1/3 О(1-3) огорожі, відповідну частку господарчих будівель і споруд, веранда - а, тамбур - а 1, сарай - Б, гараж - Г, сарай - б, погріб - П, туалет - В, огорожа - 1-2, виділивши йому в натурі по Варіанту № 2 до Висновку експерта за результатами проведення дослідження № ВЕД-02-27/03/2018 для третього співвласника: А(1-7) кухня, А(1-8) кімната, А(1-9) тамбур, Г гараж, б1 сарай, 1/3 П погріба, 1/3 Н навісу, 1/3 Н1 навісу, 1/3 Т вбиральні, 1/3 0(1-3) огорожі, вартістю 217442 грн., що становить 33/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими в [ADDRESS] . Відповідності до ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, у разі виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, щодо особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, така особа набуває право власності на виділене майно, й у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Але майно, що є у спільній частковій власності, зберігається щодо інших учасників спільної власності, чиї частки не виділені зі спільного майна. Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку ч. 1 ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». У постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння. Отже, володіння нерухомим майном має бути підтверджено, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Таким чином, з наведеної позиції ВП ВС убачається, що власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права. Як, вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 06.04.2016 року, 1/3 частка житлового будинку, що по [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, тобто відповідач після виділу частки спільного нерухомого майна не провів її реєстрацію у встановлену законом порядку, тому в порядку ч. 1 ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності у нього не припинилось. Відповідач, перешкоджає [PERSON] використовувати свою власність, зокрема відключивши постачання електроенергії в належному йому на праві спільної часткової власності будинку, що підтверджується також листом-повідомленням начальника Бершадського ВП ГУНП № 161/803/01 від 10.01.2020 року, де зазначено, що між відповідачем та позивачем існують конфліктні відносини та відповідач вимкнув подачу електроенергії. У постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, допоки особа є власником нерухомого майна, тобто за нею зареєстровано право власності на це майно, вона не може бути обмежена в праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дії, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (із змінами за постановами № 15 від 25.05.1998 року, № 7 від 30.05.2008 року, № 12 від 24.10.2008 року) приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності, охороняється законом, її захист здійснюється судом. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України. З урахуванням вищезазначених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушених своїх невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свобода чи законні інтереси таких осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Таким чином, з урахування пояснень сторін, суд вважає, що діях відповідача дійсно були перешкоди в користування позивачем своїм майном, а отже позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved