Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Посилався на те, що органом досудового розслідування його безпідставно та незаконно було обвинувачено у тому, що він, працюючи на посаді завідуючого хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної Війни, будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими повноваженнями, ніби-то вчинив злочин одержання хабара у значному розмірі, поєднане з вимаганням хабара, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.368 КК України. Так, 12.07.2012 року слідчим прокуратури відносно нього незаконно винесено постанову про порушення кримінальної справи. Того ж дня, в межах досудового слідства його було затримано та поміщено в Ізолятор тимчасового тримання УМВС України в Чернівецькій області, де він утримувався вісім діб. Крім того, постановою слідчого прокуратури від 17.07.2012 року його було відсторонено від посади завідуючого хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної Війни та допущено до виконання функцій хірурга. Також, у жовтні 2012 року органом досудового розслідування незаконно було накладено арешт на його майно, а саме на: 2452 гривень, 10 Євро, мобільний телефон марки «Nokia 7610» Імей 355700003139 з сім картою 01180507565309 та квартиру №11, що розташована на площі Соборній, 5 м.Чернівці. В подальшому, 12.11.2012 року органом досудового розслідування відносно нього було складено обвинувальний висновок та надіслано матеріали кримінальної справи на розгляд до Першотравневого районного суду м.Чернівці. Однак, постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.10.2015 року кримінальну справу відносно нього за ст.368 ч.3 КК України було закрито на підставі ч.2 ст.282 КПК України у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. У ході судового розгляду було встановлено, що дані слідства не підтверджують предявленого йому обвинувачення, а зібрані органом досудового слідства докази є неналежними та недопустимими. Незважаючи на зазначене, протягом 3 років 3 місяців і 13 днів його незаконно намагалися притягнути до кримінальної відповідальності, що призвело до неможливості виконувати обовязки завідуючого хірургічним відділенням, вплинуло на його ділову репутацію та спричинило моральну шкоду. Окрім того, моральної шкоди йому було завдано внаслідок незаконних дій працівників органів досудового розслідування, прокуратури та суду у звязку з незаконним триманням в умовах ІТТ, незаконним проведенням обшуку, оперативно-розшукових заходів та іншими процесуальними діями, які обмежували його права громадянина. Просив стягнути з державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 613899 грн. 00 коп. та витрати, які він поніс у звязку з проведенням експертного психологічного дослідження у розмірі 5000 гривень. Провадження у справі по решті заявлених позовних вимог ухвалою суду від 12.04.2016 року було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. У судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали та підтвердили, викладені в ній обставини. Позивач також зазначив, що до порушення кримінальної справи відносно нього він був шанованою людиною та користувався повагою у суспільстві, тому незаконне притягнення його кримінальної відповідальності завдало шкоди його авторитету та вплинуло на його соціальні звязку у суспільстві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Державного казначейства України у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях. Просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Підстави та умови відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст.23 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 12.07.2012 року відносно [PERSON] прокурором Першотравневого району м.Чернівці було винесено постанову про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Того ж дня, в межах досудового слідства позивача було затримано та поміщено в Ізолятор тимчасового тримання УМВС України в Чернівецькій області, де він утримувався вісім діб. Зазначена обставина підтверджується протоколом затримання від 12.07.2012 року та постановою суду від 13.07.2012 року про продовження строку затримання [PERSON] до восьми діб. 20.07.2012 року позивача було звільнено з-під варти у звязку з обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави. Одночасно на [PERSON] було покладено певні обовязки, тобто було обмежено його права. Зазначений запобіжний захід діяв протягом усього періоду досудового слідства та судового розгляду. Крім того, постановою слідчого прокуратури від 17.07.2012 року його було відсторонено від посади завідуючого хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної Війни та допущено до виконання функцій хірурга. Також, у жовтні 2012 року органом досудового розслідування було накладено арешт на його майно, а саме на: 2452 гривень, 10 Євро, мобільний телефон марки «Nokia 7610» Імей 355700003139 з сім картою 01180507565309 та квартиру №11, що розташована на площі Соборній, 5 м.Чернівці, що призвело до обмеження реалізації повноважень власника - [PERSON] В подальшому, 12.11.2012 року органом досудового розслідування відносно нього було складено обвинувальний висновок та надіслано матеріали кримінальної справи на розгляд до Першотравневого районного суду м.Чернівці. Вказана кримінальна справа неодноразово розглядалась судами першої інстанції, однак обвинувального вироку ухвалено так і не було. Натомість постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20.10.2015 року, яка набрала законної сили та є чинною, було прийнято відмову прокурора Першотравневого району м.Чернівці від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та провадження по справі закрито на підставі ч.2 ст.282 КПК України (а.с.31-35). Із змісту зазначеної постанови вбачається, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у звязку з тим, що воно під час судового розгляду справи не підтвердилось даними досудового слідства. Як вбачається з п.2.ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Окрім того, право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень гарантоване ст.56 Конституції України. При цьому, більш детально зазначене питання врегульовано ст.1176 Кодексу та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, за змістом ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Положеннями п.п.1, 5 ч.1 статті 3 цього Закону визначено, що у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Аналізуючи наведені положення Закону, суд зауважує, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діями, а також визначити розмір завданої моральної шкоди. Зокрема, згідно ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При вирішенні даного спору суд також враховує положення частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували вказану Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини "Котій проти України " від 05 березня 2015 року, Судом було зазначено, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин. Пункт 5 статті 5 Конвенції дотримано, коли існує можливість отримати відшкодування за позбавлення свободи, здійснене з порушенням пунктів 1, 2, 3 або 4 Конвенції. Отже, право на відшкодування, закріплене пунктом 5, означає, що порушення одного з попередніх пунктів статті 5 Конвенції було встановлено або національним органом, або Судом. Ефективне застосування права на відшкодування, гарантоване пунктом 5 статті 5 Конвенції, має забезпечуватись із достатнім рівнем визначеності. Як було встановлено судом, загальний період перебування [PERSON] під слідством та судом становив 3 роки 3 місяці 8 днів, при цьому на протязі восьми діб він перебував під вартою. У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Зокрема, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи судом становить 1450 гривень. Таким чином, враховуючи термін перебування позивача під слідством та судом, мінімальний розмір завданої [PERSON] моральної шкоди становить 56936 грн. 57 коп. При цьому суд враховує розяснення наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (Стаття 23 Кодексу). Враховуючи наведені положення статті, суд не приймає до уваги наявний у матеріалах справи висновок експертного психологічного дослідження №3-22/02 від 22.02.2016 року, оскільки визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди законом віднесено до компетенції суду, крім того зазначене питання врегульовано спеціальним законодавчим актом. Таким чином, суд враховує, що права позивача на протязі тривалого періоду часу були обмежені, були порушенні його нормальні життєві зв'язки, внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, він не мав змоги розпоряджатися власним майном, позивач відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього та був змушений доводити у різних судових інстанціях свою невинуватість. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 613899 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 60000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, які він поніс у звязку з проведенням експертного психологічного дослідження у розмірі 5000 гривень, суд зауважує, що вказані витрати не є судовими витратами, крім того зазначений висновок не було прийнято до уваги судом, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. На підставі наведенного та

Outcome: partial