Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

19.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] в наступних частинах: - на 3/10 частин, як за спадкоємцем за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] ; - на 3/10 частин, як за членом колгоспного двору. При цьому позивач посилається на те, що вищезазначений будинок станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору та рішенням Болградського районного суду від 12 березня 2001 року будинок було поділено та позивачу і його матері [PERSON] виділено у власність 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] він є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, але постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я померлої. Також, так як позивачу було виділено частину в житловому будинку разом із матір`ю, він не може оформити своє право власності, тому змушений звернутися до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] - позивач по справі та його неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] , що було встановлено в рішенні Болградського районного суду Одеської області від 12.03.2001 року по справі № 2-52/2001, рішення набрало законної сили. Цім рішенням було визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 59,5/100 частин вищезазначеного житлового будинку та виділено наступне: коридор № 1 площею 11.7 кв.м. - 856 грн., житлова кімната № 3 площею 11,00 кв.м. - 806 грн., житлова кімната № 4 площею 11 кв.м. - 906 грн., комора літ. «В» - 1366 грн., гараж літ. «Г» - 1250 грн., сарай літ. «Д» - 1072 грн., навіс літ «Ж» - 110 грн., курник літ. «З» - 82 грн., 3/5 літнього душа літ. «І» - 101 грн., навіс літ. «Л» - 357 грн., 3/5 вбиральні літ. «К» - 49 грн., 3/5 басейна № 7 - 53 грн., 3/5 бетонного покриття №8 - 295 грн., 3/5 воріт металевих №9 - 134 грн., 3/5 колодязя №10 - 216 грн., 3/5 паркана із каміння ракушняка № 11 - 59 грн., 3/5 сітчастого огородження № 12 - 1175 грн., 3/5 дерев`яного паркану №3 - 32 грн., а всього на 8919 грн. Тобто 3/5 частину усіх будівель (а.с.13-15). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так як судом встановлено, що позивачу та його матері [PERSON] було виділено 59,5/100 частин у житловому будинку, тому доля кожного склала по 30/100 частин. На підставі вищезазначеного суд вважає за можливим визнати за [PERSON] право власності на 30/100 частин житлового будинку, що становить 3/10 частин. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2004 року, виданого Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №67, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.9). При житті [PERSON] склала заповіт від 16.05.2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №148, відповідно до якого заповіла все своє майно, що буде належати їй на момент смерті, [PERSON] - позивачу по справі. Заповіт не змінено та не скасовано. [PERSON] , який також є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Василівською сільською радою 14.12.1960 року (а.с.8), прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Василівської сільської ради №1627 від 16.08.2019 року (а.с.11). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 15/2009 року, заведеною державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори 13.01.2009 року. Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Баранової О.В. від 02.07.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю (а.с.22). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved