Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 21 січня 2015 року звернулася до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права на частку у спільно нажитому майні, поділ його між подружжям, посилаючись на те, що з 6 червня 1997 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу проживали у будинку [ADDRESS]. Однак у грудні 2014 року відповідач приїхав до будинку, в якому вони проживали, та на власний розсуд забрав частину їх спільного майна, а саме: автомобіль марки «ЗАЗ-Славута» червоного кольору та причіп до неї, коня та віз, мопед марки «Кануні» чорного кольору, бензопилу марки «STIHL-180», алектропасок до автомобіля, сварку інвекторну червоного кольору, болгарку ДТВ, дві дрелі, зарядний пристрій для акумулятора, електричний млин кустарного виробництва, пневматичну гвинтівку, 4 мішки цукру, свиню вагою близько 50 кг, 4 індики, 5 гусей, 7 курей, електричний подовжувач, яке перевіз в село Польове, Миронівського району, Київської області. На даний час вони спільно не проживають, відповідач створив іншу сім'ю. Все перелічене та спільно нажите ними майно на даний час знаходиться у повному віданні відповідача, яким він володіє одноособово. Позивач вживала заходів для позасудового врегулювання питання поділу спільного майна у добровільному порядку, проте угоди з відповідачем не досягнуто, він категорично відмовляється визнати за нею право на частину спільно набутого у шлюбі майна, а тому вона вимушена звернутися до суду для визнання її часткового права на майно та відшкодування відповідачем вартості належної їй частки у грошовому еквіваленті. З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить визнати за нею право на ? частину спільно нажитого з відповідачем майна, а саме: автомобіль марки ЗАЗ 10307 вартістю 70561,00 грн., автомобіль марки ВАЗ 2102 вартістю 12000,00 грн., причіп марки ПГМФ 8302 вартістю 8245,000 грн., моторолер марки «Кануні» вартістю 10666,00 грн., на загальну суму 50736,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач проти позову категорично заперечував, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Вважає, що позивачем значно завищена вартість вищевказаного майна, оскільки воно перебувало в експлуатації, що значною мірою призвело до втрати їх ринкової вартості. Крім того, оскільки позивач не має права керування транспортними засобами він має намір залишити автомобіль та причіп собі, а їй залишити моторолер. Щодо автомобіля марки ВАЗ-2101 зазначив, що за взаємною згодою із позивачем він був проданий по довіреності у 2008 році за 3000 грн., а отримані кошти були передані саме позивачу, і ніяких претензій щодо розпорядження даним автомобілем до нього не було. Також вказує, що за час сумісного проживання із [PERSON] їх спільним зусиллями було проведено значні ремонтні роботи у будинку, де вони разом проживали по [ADDRESS], у результаті чого вартість садиби істотно збільшилася. У подальшому за його згодою будинок був подарований синові [PERSON] від першого шлюбу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив, що на підставі усного договору купівлі-продажу автомобіля у 2008 році ним у відповідача «за дорученням» було придбано автомобіль марки ВАЗ 2102, державний номерний знак [NUMBER], за 3000 грн. під час продажу автомобіля була присутня і позивач. На даний час вказаний автомобіль розібраний по запасних частинах та його в цілому фактично не існує. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.06.1997 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб (а.с.8). Рішенням Миронівського районного суду Київської області шлюб розірвано (а.с.49). Під час шлюбу сторони проживали у будинку по [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Юхнівської сільської ради (а.с.9). Вказаний будинок [PERSON] 02.03.2012 року було подаровано її синові [PERSON] (а.с. 11-17). За час шлюбу відповідачем набуто та зареєстровано на своє ім'я рухоме майно, а саме: - автомобіль марки ЗАЗ 10307, державний номерний знак [NUMBER]; - причіпа марки ПГМФ 8302, державний номерний знак [NUMBER]; - моторолер марки КАNUNІ Nostalgia державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 25). Водночас, всупереч твердженням позивача та як вбачається із довідки № 255 від 15.01.2015 року Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області із вказаної довідки не встановлено, що право власності на автомобіль марки ВАЗ 2102, державний номерний знак [NUMBER] зареєстровано відповідачем під час перебування сторін у шлюбі. Інших доказів набуття права власності на вказаний автомобіль в період перебування сторін у шлюбі суду не надано. Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості КТЗ (причіп) марки «ПГМФ 8302» д.н.з. [NUMBER] вартість вказаного транспортного засобу становить - 8245,00 грн.(а.с. 77-93); Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості КТЗ марки «ЗАЗ 10307» д.н.з. [NUMBER] вартість вказаного транспортного засобу становить - 70561,00 грн.(а.с. 94-110); Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості КТЗ марки «КАNUІ Nostalgia» д.н.з. [NUMBER] вартість названого транспортного засобу становить - 10666,00 грн.(а.с. 111-127); В порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України відповідачу було роз'яснено його право звернутися до суду з клопотанням про проведення експертизи вартості спірних вказаних транспортних засобів та роз'яснено наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, однак відповідач відмовився клопотати перед судом про призначення такої експертизи. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, а також положеннями ЦК України стосовно права спільної сумісної власності та права на поділу майна подружжя. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, оскільки судом достеменно встановлено (на підставі довідки № 255 від 15.01.2015 року Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області), що транспортні засоби причіп марки «ПГМФ 8302» д.н.з. [NUMBER] вартістю - 8245,00 грн., автомобіль марки «ЗАЗ 10307» д.н.з. [NUMBER] вартістю - 70561,00 грн., моторолер марки «КАNUNІ Nostalgia» д.н.з. [NUMBER] вартістю - 10666,00 грн. були набуті сторонами під час перебування у шлюбі, вони є об'єктами спільної сумісної власності і згідно зазначених положень ст.ст. 60-68, 70 СК України належать сторонам у рівних частинах. За таких умов суд приходить до висновку, що в частині вимог про визнання права власності на вказані транспортні засобами за сторонами слід відмовити, оскільки позивачем у цій частині позовних вимог обрано неправильний спосіб захисту свого права. Водночас позивач [PERSON] погодилась на присудження їй грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно - транспортні засоби. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Приймаючи до уваги, що спірне майно відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки сторін у праві спільної сумісної власності подружжя на це майно відповідно до ст.70 СК України є рівними, позивач згодна на присудження їй грошової компенсації замість частки у спільному майні подружжя (ст.71 СК України) з врахуванням роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? вартості спільно набутого майна у сумі 44 736 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частку у спільно нажитому майні, поділ його між подружжям підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial