Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

17 грудня 2014року позивачка звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «МІСЬКИЙ [PERSON]» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів, в якому просить розірвати Договір строкового банківського вкладу в банківських металах № 2630/46/168809 від 24.03.2014р., укладений між [PERSON] та ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» та стягнути з ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» на користь [PERSON] 54\~800 грн. 34 коп., в тому числі 52\~710 грн. 82 коп. основного боргу та 2\~090 грн. 11 коп. нарахованих відсотків. В обґрунтування своєї заяви позивачка вказала, 23 вересня 2013 між Позивачем, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «МІСЬКИЙ [PERSON]» укладений Договір строкового банківського вкладу в банківських металах № 2630/46/1327194 «ВАШ [PERSON]» (надалі Договір 1) відповідно до пункту 1.2 якого [розділ Базові умови договору банківського вкладу] вона передала Банку, а [PERSON] прийняв від Вкладника банківські метали в розмірі трьох тройських унцій (100 грам)золота на строковий депозитний рахунок з розміщенням на 181 день зі сплатою 2,5% річних, що на момент вкладення в перерахунку на грошові кошти складало 34\~880 грн. 69 коп. (копія квитанції № 9624 від 23.09.2013р., квитанції № 10481 від 23.09.2013р. додаються). Після закінчення строку дії Договору 1 в березні 2014 року у звязку з відсутністю банківських металів та можливістю повернення їх Банком ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» було здійснено документальне повернення депозиту (меморіальний ордер № 5833 від 24.03.2014р.) і Позивач погодилася на пропозицію Банку здійснити повторне вкладення банківських металів та 24.03.2014р. між Позивачем, та Публічним акціонерним товариством «МІСЬКИЙ [PERSON]» було укладено Договір строкового вкладу в банківських металах № 2630/46/168809 «ВАШ [PERSON]» (надалі Договір 2) відповідно до п. пункту 1.2 якого [розділ Базові умови договору банківського вкладу] Позивач передала Банку, а [PERSON] прийняв від Вкладника банківські метали в розмірі трьох тройських унцій золота на строковий депозитний рахунок з розміщенням на 184 дні зі сплатою 2,25% річних, що на момент вкладення в перерахунку на грошові кошти складало 44\~356 грн. 05 коп. (меморіального ордеру № 6367 від 24.03.2014р. арк.. ). Строк дії Договору 2 повинен був закінчитися 24.09.2014р., 19.09.2014р. Позивач приїхала до Відділення № 46 ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» за адресою: вул. Костенко, 8/1 в м. Кривий Ріг для повідомлення Банку у відповідності до умов Договору в день спливу строку Депозиту для уникнення автоматичної лонгації дії Договору2 та побачила, що Відділення № 46 закрите і подати заяву неможливо, у звязку з чим, відбулася автоматична лонгація дії Договору 2. Порядок дострокового повернення вкладу визначений пунктами 2.6.2.-2.6.4; п. 4.1.3. Договору 2. Згідно з пунктом 2.6.2 Договору2 Вкладник [Позивач] має право звернутись до Банку з письмовою заявою про повернення суми Вкладу або його частини до закінчення строку розміщення Вкладу, а [PERSON] зобовязується задовольнити таку вимогу з урахуванням положень пунктів 2.6.2 2.6.4; 4.1.3 Договору2. 21.11.2014р., відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України та пунктів 4.1.3, Договору банківського вкладу від 24.03.2014р., я звернулася до Банку із заявою про дострокове повернення суми депозиту та розірвання Договору2, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, касовим чеком поштового відділення, копії заяви у звязку з відсутністю відділення в м. Кривий Ріг було направлено до м. Дніпропетровська та Центрального офісу та юридичної особи в м. Києві. Згідно з електронного витягу з сайту ПАТ «Укрпошта» лист було доставлено до поштового відділення Відповідача 27.11.2014р. як в Дніпропетровську, так і в м. Києві, отримано Відповідачем 04.12.2014р. Таким чином, вона вважає, що дії відповідача протиправні та не узгоджуються з нормами чинного законодавства України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити по зазначеним в позовній заяві підставам. До судового засідання представник відповідача ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» не зявився, надав до суду письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] на підставі наданих заперечень та розглядати цивільну справу без участі Відповідача . Суд, вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, дослідивши заперечення відповідача, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07.12.2000 р. N 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції), також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-118цс14 від 29.10.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення нею сум вкладів надала Договір строкового вкладу в банківських металах № 2630/46/168809 «ВАШ [PERSON]», копії платіжних документів, копії меморіальних ордерів (а.а.с. 15-24). Відповідно до частини другої статті 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином Позивач, як вкладник за договором банківського вкладу № 2630/46/168809 відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України вправі вимагати повернення здійсненого мною вкладу від Банку в будь-який момент у відповідності до п. 4.2.1 Договору 2, а [PERSON] отримавши від Позивача відповідну заяву повинен видати вклад у повному обсязі. Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 255 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Відповідно до статті 1075 Цивільного кодексу України (яка застосовується до депозитних договорів в силу норми частини третьої статті 1058 цього ж Кодексу) договір розривається за заявою клієнта в будь-який час. Позивач просить даним розірвати договір банківського вкладу, укладений між Позивачем і Відповідачем відповідно до вимог статей 1058, 1075 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини сьомої статті 110 Цивільного кодексу України позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися також за їх місцезнаходженням. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" філією банку є відокремлений структурний підрозділ банку, що не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність від імені банку. У звязку з тим, що даний позов повязаний із діяльністю Відділення № 46 ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]», який здійснює свою діяльність від імені банку відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", до якого Відділення позивач вносила кошти і де остання не змогла отримати кошти, такий позов може предявлятись за місцем знаходження цього Відділення. \~\~ Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, є недопустимою одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, своїми діями Відповідач порушив також вимоги ст. 629 Цивільного Кодексу України, пункт 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року № 516 Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У Постанові Пленуму ВС України від 12.04.1996 р. № 5 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів зазначено, судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України Про захист прав споживачів, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).\~ Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України Про захист прав споживачів. Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів, споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що повязані з порушенням їх прав. У відповідності до Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 4212-VI від 22.12.2011 з подальшими змінами, а саме ст. 17 « Розгляд позовних вимог конкурсних кредиторів до боржника»: 1. У разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, предявлений позов, який ґрунтується на грошових зобовязаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство. 2. Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та розяснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання. 3. Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову. 4. У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 5. Якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті. 6. Положення частин першої четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. Згідно ч. 1, 2 ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.\~ Звернення з заявою про дострокове повернення депозиту Позивача - Вкладника [PERSON] до представництва ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» відбулося 21.11.2014 року., а дата введення до Банку тимчасової адміністрації у відповідності до Заперечення Відповідача 20.11.2014 року, тобто після введення тимчасової адміністрації. Таким чином мораторій на дані вимоги - не поширюється. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved