Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Гощанська селищна рада, про скасування рішення Гощанської селищної ради № 1621 від 30 липня 2020 року та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову, зазначає, що 15 червня 2005 року [PERSON] Гощанською селищною радою виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія РВ №054872, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010559500026 (кадастровий номер 5621255100:01:001:0013), згідно якого остання є власником земельної ділянки площею 0.0810 га, розташованої по [ADDRESS] . Під час виготовлення необхідних документів для реєстрації в Державному єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно її земельної ділянки вона з`ясувала, що на підставі рішення селищної ради №294 від 25.12.2003 земельна ділянка, на яку виданий вищезазначений Державний акт, станом на 03.09.2020 згідно даних НКС (національна кадастрова система) передана у приватну власність гр. [PERSON] відповідно до технічної документації, виготовленої ТОВ «ПО Земельні ресурси» 30.04.2020 року. Право власності зареєстроване 10.08.2020 року. Зазначає, що вказаним рішенням Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області Малімон О.І. було виділено земельну ділянку, частина якої, а саме 0,80 га фактично перебуває в приватній власності [PERSON] , згідно Державного акту РВ №054872 від 15.06.2005, кадастровий номер: 5621255100:01:001:0013. Даний державний акт скасований не був і підтверджує право власності останньої на земельну ділянку площею 0.0810 га, розташованої по [ADDRESS] . Таким чином, посилаючись на норми права, які зазначені в ст. ст. 107, 116, 118, 120, 125, 126, 152, 155, 158 ЗК України, пп. 1, 2, 4, 8, 11, 18, 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. ст. 3,4, 5,10,15,16,373,377,378 ЦК України, просить скасувати рішення Гощанської селищної ради Гощанського району №1621 від 30 липня 2020 року та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5621255100:01:001:0713 зареєстровану на [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2020 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 21 січня 2021 року, підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Представник позивача, адвокат Андріюк С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, зважаючи на обставини, викладені в позові. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити, при цьому зазначила, що відповідач знала, що позивач є власником оспорюваної земельної ділянки, при цьому жодного разу вона не заперечувала проти існування саме такої межі, тобто межі земельних ділянок чітко визначені, разом з тим неодноразово зверталась до позивачки з питанням викупу даної земельної ділянки. Представник відповідача Рудик В.Р. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що відповідач набула право власності на оспорювану земельну ділянку у встановленому законодавством порядку. Відсутні належні та допустимі докази, що саме оспорювана земельна ділянка належить позивачці. Зазначив, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити, оскільки вважає, що право власності на земельну ділянку набула правомірно, однак не заперечувала щодо того, що їй відомий той факт, що власником оспорюваної земельної ділянки є [PERSON] . На її прохання продати земельну ділянку, [PERSON] відмовила. Після чого вирішила звернутись до Гощанської селищної ради щодо виділення у її власність вказану земельну ділянку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Гощанської селищної ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлялись належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що йому відомий той факт, що [PERSON] є власником оспорюваної земельної ділянки, при цьому він з дозволу останньої користувався вказаною земельною ділянкою за її цільовим призначенням декілька років. Суд, заслухавши сторін по справі та їх представників, свідка, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Встановлено, що рішенням Гощанської селищної ради від 25 грудня 2005 року вирішено затвердити технічну документацію по складанню державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] , передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю. 15 червня 2005 року, [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія РВ №054872, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю(кадастровий номер 5621255100:01:001:0013), згідно якого остання є власником земельної ділянки площею 0.0810 га, розташованої по [ADDRESS] . Згідно відповіді ТОВ «Земля-Плюс» №193 від 03.09.2020, вбачається, що [PERSON] звернулась до вказаного товариства з метою виготовлення обмінного файлу згідно державного акту на право власності на землю РВ №054872. При цьому, товариством зазначається, що вказані роботи не можуть бути виконані, оскільки земельна ділянка, на яку виданий вищевказаний державний акт станом на 03.09.2020 згідно даних НКС (національна кадастрова система) передана у приватну власність [PERSON] . Право власності зареєстроване 10.08.2020. Судом встановлено, що рішенням Гощанської селищної ради від 30 липня 2020 року вирішено затвердити [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,1316 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Згідно відповіді відділу Гощанського району ГУ Держгеокадастру зазначено, що інформація про чинність Державного акту на право власності на земельну ділянку серія РВ №054872 у Відділі відсутня. Позивач, вказуючи на те, що передача у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, яка належить позивачу з 2005 рок на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія РВ №054872, порушує її законні права та інтереси, як власника, у зв`язку з цим змушена звернутись до суду за захистом свого права. В оцінці доводів позовної заяви, суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 116 ЗК України Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Пунктом 10 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Державний земельний кадастр" визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом (що відбулося 01.01.2013 року), є дійсними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». З досліджених доказів судом встановлено, що позивачу було передано у власність земельну ділянку в порядку, передбаченому законом. Вона набула право власності на неї із законних підстав і не здійснила жодних дій щодо її відчуження, право власності на неї не втратила, ділянка у неї не вилучалася, принаймні суду не надано доказів протилежного і докази, надані позивачем на підтвердження наявності у неї права власності на вказану земельну ділянку, не спростовані, при цьому підтвердженні доводами свідка [PERSON] , окрім того, вказана обставина не заперечувалась і відповідачем по справі. Таким чином, при вирішенні питання про надання земельної ділянки у власність відповідачу, земельна ділянка, яка була передана у власність позивачу, не була вільною. Частиною 1 статті 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На підставі викладеного суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого ст.16 ЦК України. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судові витрати по справі в розмірі 840 грн 80 коп. на користь позивача.

Outcome: approved