Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Далешівської сільської ради Городенківського району, [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок та довідки Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була його бабуся - [PERSON]. Бабуся позивача померла [INFO]. На момент її смерті, з нею проживав її син - [PERSON], батько позивача. Померла [PERSON] заповіту не вчиняла, спадкоємцями другої першої за законом є її син, зокрема [PERSON]. Проживаючи на момент смерті разом із мамою, він фактично спадщину прийняв. Таким чином, [PERSON], фактично прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON], став одноосібним власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає, оскільки вони втрачені. Після смерті [PERSON], в термін до шести місяців позивач звернувся до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області із заявою про прийняття спадщини. Тобто, позивач спадщину прийняв. Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у виданні свідоцтва про право власності на спадщину на підставі відсутності оригіналу правовстановлюючого докутмента та рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги повністю визнає. Далешівська сільська рада не заперечує проти позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 31.10.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 148 від 11.10.1989 року та довідки № 881 від 08.06.2016 року, виданої виконкомом Далешівської сільської ради слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1979 р., загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., стодоли, сараю, вбиральні, колодязя, воріт, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ФОП [PERSON] вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 23.06.2016 року становить 53970 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 879 від 08.06.2016 року, виданою виконкомом Далешівсьокї сільської ради встановлено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві по [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON], 1946 р.н., який помер [INFO] А/З № 35 від 28.12.2015 р. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016738767 від 08.06.2016 р. слідує, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON]. Померла [PERSON] заповіту не вчиняла. Після її смерті спадщину прийняв її син [PERSON], так як на час смерті був зареєстрований та проживав разом з нею, що стверджено довідкою № 882 від 08.06.2016 року, виданою виконкомом Далешівсьокї сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] стверджено, що [PERSON] являється сином [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.06.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], на підставі відсутності у спадкоємця правовстановлюючого документа. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 880 від 08.06.2016 року, виданої виконкомом Далешівської сільської ради слідує, що за домогосподарством в [ADDRESS], згідно по господарських книг, закріплена земельна ділянка в кількості 0,74 га, а саме: для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства біля жилого будинку 0,49 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1222, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved