Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що в період з 1992 по 2006 роки працював гірничим робітником на шахтах ДП «Львіввугілля». 3.02.2006 р. з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму спини та лівої ключиці, через що змушений був звернутись за медичною допомогою. 13.07.2006 р., був звільнений з роботи, у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. 13.07.2006 р. профпаталогічною МСЕК йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати працездатності з яких 10% вперше по профзахворюванню.. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, на 60% втратив працездатність від трудового каліцтва та профзахворювання та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя, втратив можливість належно матеріально забезпечувати свою сім'ю. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, пояснив, що під час роботи на шахтах ДП «Львіввугілля», виконуючи роботу з повним робочим днем під землею, позивач через нещасний випадок на виробництві отримав травму спини та ключиці, що негативно відобразилось на його здоров'ї так як йому стало важко ходити, піднімати речі. Крім того, негативним чинником впливу на здоров'я [PERSON] було щоденне виконання роботи в підземних умовах. На даний час, позивач змушений періодично звертатись за медичною допомогою, що потребує значних матеріальних затрат та завдає йому моральних страждань, оскільки, він позбавлений можливості виконувати найпростішу роботу, змінився його уклад життя, він відчуває себе неповноцінною людиною, що постійно призводить до стресових переживань. Вважає, суму моральної шкоди у 30000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Пояснення представника позивача підтримав і [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову пояснила, що позивач добровільно виконував свою роботу та був ознайомлений з її умовами. Вважає, що травму внаслідок нещасного випадку він отримав з власної вини через особисту необережність. Крім того, позивачем не надано жодного документально підтвердженого доказу завдання йому моральної шкоди, а також, останнім пропущено строк позовної давності звернення до суду. З огляду на наведені обставини просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1992 по 2006 роки, позивач працював на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» (шахта № 10 «Великомостівська») , що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] [INFO]. За час виконання свої посадових обов'язків 3.02.2006 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, позивач під час доставки комплектуючої із конвеєрного штрека по вентиляційному гезенку на вхідний вентиляційний штрек опускаючись по ходовій драбині послизнувся та впав з висоти двох метрів отримавши травму в області спини і лівої ключиці. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 013933 від 13.07.2006 р. позивачу вперше встановлено 50% втрати ступеня працездатності. Як вбачається з Акту розслідування професійного захворювання від 25.01.2007 року професійне захворювання виникло у позивача внаслідок важкої фізичної праці в підземних умовах на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля», несприятливих факторів мікроклімату, обводненості гірничих виробок, вимушеної робочої пози в зігнутому положенні, навколішки до 25 %. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 20.02.2007 від 20.02.2007 р. стверджується, що позивачу безтерміново було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати працездатності з яких 10% вперше по професійному захворюванню - хронічна попереково-крижова радикулопатія. Крім того, судом встановлено, що в період з 2001 по 2006 роки, позивач проходив стаціонарні лікування з діагнозом хронічний бронхіт, загострення попереково-крижового відділу хребта, хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірно вираженим больовим компонентом і статико динамічними порушеннями. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок трудового каліцтва та профзахворювання та в зв'язку з якими йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 12000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Outcome: partial