Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

31.05.2019 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Просила шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис за № 1591 - розірвати. Малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття, але неменше ніж но 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову.. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 14.10.2011 року одружилася із відповідачем по справі, про що Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 1591 в Книзі реєстрації шлюбів. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем у них не склалося, перестали підтримувати подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, не спілкуються. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися давно. Наведені факти призвели до того, що вони стали психологічно відчужені, втратили взаємну повагу один до одного та призвели до розпаду сім`ї. Таке становище стало суперечити її особистим інтересам та інтересам їхніх із відповідачем спільних дітей. Тому вважає, що в подальшому є не за можливе збереження їхнього шлюбу і він підлягає розірванню судом. Вона зареєстрована за адресою в [ADDRESS] . Натомість відповідач із їхніми дітьми зареєстрований у [ADDRESS] . У зв`язку із чим, на сьогодні у них відповідачем виникають непорозуміння щодо місяця проживання спільних доньок. Діти перебувають на повному її утриманні. Між нею та відповідачем немає спільного погодження щодо способів утримання спільних доньок. Відповідач відмовляється надавати добровільно систематичну матеріальну допомогу дітям. Тому після розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з нею, слід стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний та несистематичний дохід. Поряд з тим, інших осіб на утриманні у відповідача немає і в нього задовільний стан здоров`я. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що за наданий судом строк, не примирилися. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] до нього про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей - визнав повністю, не заперечив проти його задоволення. Пояснив, що за наданий судом строк для примирення вони не помирилися. Представник третьої особи Коник Т.Г. не заперечила проти задоволення позову, між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дітей. Ухвалою Рівненського міського суду від 27.06.2019р. відкрите загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Ухвалою Рівненського міського суду від 01.10.2019 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів до розгляду по суті в судове засідання з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 10.12.2019 р. за клопотанням відповідача [PERSON] сторонами надавалося два місяці для примирення, провадження у справі зупинялося. Ухвалою суду від 10.02.2020 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції ,актовий запис № 1591. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1900, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3245, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, батьками яких є: [PERSON] та [PERSON] . Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини з березня 2019 року, не проживають однією сім`єю, та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. За наданий судом строк не примирилися. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітніх дітей, прийшов до висновку шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дітей, тому суд прийшов до висновку, що місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , 2012 р.н. та [PERSON] , 2015 р.н. . слід визначити з матір`ю [PERSON] . Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час відповідач матеріальної допомоги позивачу на утримання малолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання дітей в добровільному порядку.Стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Рівне Рівненської області на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1100 (одна тисяча сто ) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 31.05.2019 р. до повноліття дитини. Суд прийшов до висновку, що з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Рівне Рівненської області підлягають до стягнення на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1100 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 31.05.2019 р. до повноліття дитини. Суд прийшов до висновку, що з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Рівне Рівненської області підлягають до стягнення аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1100 грн. 00 коп., на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 31.05.2019 р. до повноліття дітей, про що не заперечив відповідач. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 31.05.2019 р. по 30.06.2019р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в сумі 768,40 грн. в прибуток державного бюджету, про стягнення понесених судових витрат на свою користь позивачка не просила. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved