Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за законом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після смерті відкрилась спадщина за законом, яка складається із житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач фактично прийняла спадщину померлого, шляхом спільного проживання та реєстрації з спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак при оформленні спадщини їй було відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно, оскільки даний будинок згідно правовстановлюючих документів належить колгоспному двору, а встановити яка частка будинку належить померлому не представляється можливим. Інших спадкоємців за законом та заповітом не має. Відповідно до інформаційної довідки за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Просить суд визнати за нею право власності по спадкуванню на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав заяву у якій позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, а розгляд справи провести за участі її представника. Представник позивача - [PERSON], податковий номер [NUMBER], зареєстровану та проживаючу в [ADDRESS], позов підтримала у повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач - Лукашівська сільська рада Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, та за даних обставин розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши усі зібрані по справі докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору регулюються Книгою Шостою „Спадкове право" Цивільного кодексу України 2004 року та положеннями Цивільного кодексу Української РСР. Судом встановлено, що [INFO] в селі Лукашова Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 6 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 4), який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 208/2014 позивач є єдиною особою яка заявила про своє право, прийняла спадщину та претендує на майно померлого, інших осіб, в тому числі тих, що мають право на обов'язкову частку судом не встановлено. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 03 лютого 2015 № 02-31/56 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11), оскільки даний будинок згідно правовстановлюючих документів належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON], а встановити яка частка будинку належить померлому не представляється можливим. (а.с. 7). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння №140 від 10 жовтня 1991 року (а.с. 7), житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON], що підтверджується також записом у технічному паспорті (а.с. 8-10). Згідно по господарської книги № 6, особовий рахунок [NUMBER], житловий будинок [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору наступний: [PERSON], [INFO], що підтверджує довідка видана виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 03 лютого 2015 року № 86 (а.с. 15). Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Здійснити поділ нерухомого майна (будинку) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників помер, а за його життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності укладеним не був. В своїй постанові Верховний Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" висловив наступну правову позицію, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічну правову позицію висловив і Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3.4. листа від 01 березня 2013 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" та вказав порядок реалізації права на спадкове майно в спільній сумісній власності. Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки помер [PERSON] був єдиним членом колгоспного двору, то згаданий житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], перебував у його приватній власності, яка припинилась внаслідок його смерті, у відповідності до положень ст. 346 ЦК України, де зазначено, що однією із підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припинилась у момент її смерті. Крім того, відповідач позов визнав, що відповідно до ст. 61 та ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для його задоволення. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини вказані ним в позовній заяві належними та допустимими доказами доданими до позовної заяви, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, а тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 182, 331, 392, 1218 ЦК України, ст. 120 ЦК УРСР,

Outcome: approved