Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

11 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 07 серпня 2015 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку по вул. Комінтерна, 128 в м. Ізюмі Харківської області, що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 19 травня 2015 року. 06 вересня 2014 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON]. [PERSON] є інвалідом ІІ групи і має право на обовязкову частку спадщини. Позивачі своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак бажають щоб спадщина була розподілена за законом, а тому просять суд визнати право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку по вул. Комінтерна, 128 в м. Ізюмі Харківської області, площею 0,1 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по ? частині [PERSON] та [PERSON] після смерті їх батька [PERSON], померлого 07 серпня 2015 року. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з матеріалів справи не вбачається, що права позивачів на оформлення спадщини порушені, а отже відсутній предмет спору. При вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 520752, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 28 жовтня 2015 року, [PERSON] помер 07 серпня 2015 року в місті Ізюмі Харківської області, про що складено відповідний актовий запис № 772 (а.с.16) Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку по вул. Комінтерна, 128 в м. Ізюмі Харківської області, кадастровий номер 6310400000:28:013:0023, площею 0,1 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності індексний номер : 37741061 від 19 травня 2015 року (а.с.13) Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається із заповіту від 06 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2015, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все його майно з чого б воно не складалось, що буде належати йому на час смерті заповів [PERSON]. Вказаний заповіт є чинним на день смерті спадкодавця. (а.с.17, 32) Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка) Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджено відповідними доказами (а.с.10,11) та є інвалідом ІІ групи з дитинства, безстроково (а.с.9) Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для правильного вирішення спору про спадкування суд на підставі відповідних документів зобов'язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Документи, які повинен подати спадкоємець для отримання свідоцтва про право на спадщину, зазначені в розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5\~і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882. Відповідно до п.216 зазначеної Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає\~\~реєстрації,\~\~провадиться\~\~нотаріусом\~\~після подання правовстановлювальних документів про належність\~\~цього\~\~майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо спадкоємець не може надати такі документи, то нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину і єдиним способом захисту прав такого спадкоємця є суд. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, нотаріальною конторою відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку у спадкоємців наявні, тобто наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67\~Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, зідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат». Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачами не надано до суду обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилання позивачів на лист Ізюмської державної нотаріальної контори за № 397/02-14 від 09 березня 2016 року як на відмову нотаріуса у вчинення нотаріальної дії є безпідставним, оскільки із спадкової справи вбачається, що нотаріусом не приймалось рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому позовні вимоги заявлені передчасно, до виникнення цивільно-правового спору. Таким чином позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed