Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

17 березня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визнання недійсним та скасування п.4 рішення сесії Миколаївської міської ради від 22.01.2010 року №43/27. 19.08.2016 року позивач доповнив позовні вимоги, просить також визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] від 09.08.2010 року, скасувати у державному реєстрі речових прав запис №4995742 про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. В обгрунтування позову зазначив, що згідно вказаного рішення Миколаївської міської ради [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. та в оренду 874 кв.м. по [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Однак, вказане рішення було постановлено із порушенням норм земельного законодавства, оскільки у [PERSON] на час постановлення вказаного рішення не було права власності чи користування домоволодінням по [ADDRESS]. 06.10.2015 року позивач набув право власності на 1/3 частку житлового будинку по [ADDRESS], та відповідно до нього переходить і право власності чи користування земельною ділянкою, пропорційно до набутої частки у будинку. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 08.11.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON], а в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач, який є одночасно представником третьої особи [PERSON], підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та ї представник [PERSON] вказали, що заперечують проти позову, оскільки на час винесення спірного рішення про передачу їй у власність та оренду спірної земельної ділянки, їй належав будинок по [ADDRESS], так як вона уклала із третіми особами договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, та передали продавцям грошові кошти. Рішенням суду за нею було визнано право власності на цей будинок, а в подальшому це рішення було скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Однак, вважають, що позивач має право на будинок і відповідно на земельну ділянку, так як їй досі не повернули грошові кошти, отримані за договором купівлі-продажу, крім того, вона потратила значні кошти на ремонт будинку, які їй теж не повернули. Тому у задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову, так як оспорюване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування цього акту не породжує наслідків для власника земельної ділянки. У [PERSON] виникло право власності та користування земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила, заперечень проти позову не надала. Суд, вислухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи №2-14/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною, матеріали інвентарної справи будинку по [ADDRESS], дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] згідно договору дарування від 22.01.1982 року та свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, по 1/2 частині кожному. [PERSON] померла [INFO] року, а [PERSON] помер [INFO] року. Після оформлення спадкових прав на вказаний будинок, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданим 11.07.2006 року, належало по 1/3 частині вказаного будинку кожному. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину прийняв [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку будинку по [ADDRESS], видане 06.10.2015 року /а.с. 6/. Відповідно до ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У вересні 2005 року [PERSON] домовилась із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про продаж будинку по [ADDRESS] за 5000 доларів США, уклавши договір у простій письмовій формі. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.10.2007 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], та визнано за [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок /а.с. 7/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01.09.2009 року, рішення суду від 17.10.2007 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до того ж суду в іншому складі /а.с. 8/. Після цього, 22.01.2010 року Миколаївською міською радою було прийнято рішення № 43/27 "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень Миколаївської міської ради по Центральному району м.Миколаєва", у п.4 якого вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальноб площею 1874 кв.м. (1000 кв.м. для передачі у власність, 874 кв.м. - в оренду терміном на 25 років) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. із домоволодіння загальною площею 1874 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Передано [PERSON] в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 874 кв.м. із домоволодіння загальною площею 1874 кв.м. для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] /а.с. 5/. На підставі вказаного рішення, [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], розташовану за адресою [ADDRESS], площею 0,1000 га /а.с. 66/. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.03.2011 року, в позові [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності було відмовлено /а.с. 10-11/. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.08.2011 року рішення суду від 31.03.2011 року залишено без змін /а.с. 12/. Так, згідно ч.2,3 ст. 116 ЗК України (в редакції закону станом на прийняття оспорюваного рішення), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. У ч.1 ст. 118 ЗК України (в редакції закону станом на прийняття оспорюваного рішення), зазначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Таким чином, із викладених норм земельного законодавства вбачається, що надання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку можливо, якщо особа має право власності на сам житловий будинок для обслуговування якого надається ділянка, та має право користування земельною ділянкою на час звернення про оформлення права власності Згідно матеріалів справи слідує, що на час прийняття рішення № 43/27 від 22.01.2010 року Миколаївською міською радою "Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень Миколаївської міської ради по Центральному району м.Миколаєва", у [PERSON] не було права власності на будинок по [ADDRESS], і відповідно не було права користування земельною ділянкою. Аналізуючи викладене, суд погоджується із твердженням позивача про невідповідність спірного рішення Миколаївської міської ради вимогам законодавства. Враховуючи, що п.п. 4.1, 4.2, 4.3 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №43/27 від 22.01.2010, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність та оренду для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд по [ADDRESS], надано [PERSON] у власність та в оренду земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]- прийняте з порушенням вимог закону, позовні вимоги про визнання його недійсним та скасування підлягають задоволенню. Оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні правовстановлюючі документи, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним державного акту серія [NUMBER] від 09.08.2010 року на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], виданий [PERSON], також підлягають задоволенню. Що стосується скасування у державному реєстрі речових прав запису № 4995742 про право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], то Миколаївська міська рада та [PERSON] не є належними відповідачами за даними вимогами, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Доводи представника відповідача Миколаївської міської ради про те, що оспорюване рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а скасування цього акту не породжує наслідків для власника земельної ділянки, що зазначено також у правовій позиції ВСУ у постанові від 11.11.2014 року по справі № 21-405а14, є необґрунтованими, а вказана постанова не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Так, у зазначеній справі постанова винесена за наслідком розгляду адміністративного спору за позовом прокурора до Київської міської ради про скасування рішення. Суд вказав, що розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. За даних позовом позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та оспорює як рішення органу місцевого самоврядування, так і правовстановлюючий документ про право власності на земельну ділянку. Доводи відповідача [PERSON] та її представника, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідачу не повернені кошти, які вона сплатила за придбання будинку за адресою: [ADDRESS], а також, не відшкодовано понесені нею затрати на проведення ремонту будинку, є безпідставними, та не мають правового значення для вирішення даного спору. При цьому відповідач [PERSON] не позбавлена можливості, якщо вважає, що порушені її права, звернутись до суду із відповідними позовами про повернення сплачених коштів та стягнення необхідних витрат, понесених на утримання вказаного будинку. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: partial