Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

14.03.2016р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини і обов'язки, духовні та фізичні зв'язки між ними втрачені. На даний час уже півроку проживають окремо. Від шлюбу мають спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Домовленості щодо місця проживання дітей та розподілу майна сторони не досягли. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім того, позивач просила не надавати строку на примирення та вирішити питання щодо місця проживання дітей. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги, однак просив надати час для примирення. Судові витрати покласти на сторони порівну. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2003р. сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції в Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 66 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25.10.2003р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". Фактично сторони півроку не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Сторони від шлюбу мають спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає біля відповідача, та доньку [PERSON], [INFO], яка проживає біля позивача. Сторони не досягли згоди щодо місця проживання дітей. Щодо розподілу спільного майна набутого за час шлюбу позивач зазначили, що фактично у неї з відповідачем відсутнє спільне майно. Вказану обставину відповідач не заперечив. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення з огляду на те, що проти цього заперечувала позивач, яка також повідомила про застосування до неї зі сторони відповідача, під час спільного проживання, заходів фізичного та психологічного насильства, що було підтверджено відповідачем в судовому засіданні. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. Стосовно вимоги позивача про вирішення питання про місце проживання дітей, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 31 ЦПК України, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Враховуючи те, що ні від позивача ні від відповідача до початку розгляду справи по суті не надійшло жодних письмових заяв щодо вирішення питання про місце проживання дітей, вказана вимога не підлягає розгляду під час вирішення цього спору, однак сторони не позбавленні можливості вирішити це питання у відповідності до вимог чинного законодавства та моральних принципів суспільства. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved