Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

29 жовтня 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом, вимоги якого в подальшому були уточнені, та просили встановити юридичний факт того, що 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , має: загальну площу - 79.2 кв.м., житлову площу - 61,2 кв.м. та складається з 3-х кімнат: 1 житлова - 19.8 кв.м., 2 житлова - 19.8 кв.м., З житлова - 21.6 кв.м., а також коридору - 6.3 кв.м, санвузла - 2.9 кв.м., кухні - 7.4 кв.м., тамбуру - 1.4 кв.м., власниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , є квартирою [ADDRESS] , припинити права спільної сумісної власності між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрован: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована: [ADDRESS] . Визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мас загальну площу - 79.2 кв.м., житлову площу - 61,2 кв.м. та складається з 3-х кімнат: 1 житлова - 19.8 кв.м.. 2 житлова - 19.8 кв.м., З житлова - 21.6 кв.м., а також коридору - 6.3 кв.м, санвузла - 2.9 кв.м., кухні - 7.4 кв.м., тамбуру - 1.4 кв.м., власниками якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свої вимоги мотивували тим, що їм на праві спільної сумісної власності налижить 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2019 року було визнано за одним з співвласників право власності на 11/300 частини житлового будинку будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 467,9 кв.м., житловою 225,4 кв.м., у порядку спадкування. Вказують на те, що їм належить окрема квартира під [ADDRESS] у вказаному будинку, однак, у правовстановчому документі - свідоцтві про право власності на житло від 04.08.1994 року вказано, що їм належить 11/50 частин спірного домоволодіння. Зазначені розбіжності в правовстановчих документах зашкоджують їм у розпорядженні належним їм майном, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явилась представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , яка позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначала, що належна позивачам квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі будинку, та вони не мають жодних намірів вирішувати питання щодо приватизації земельної ділянки чи визначення порядку користування нею. Подану заяву про витребування доказів просила залишити без розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належитиь на правах спільної сумісної власності 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначена частина будинку приватизована згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Загальна площа будинку становить 425,3 кв.м., а площа приватизованої частини - 79,2 кв.м. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2019 року визнано за [PERSON] [INFO] право власності на 11/300 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 467,9 кв.м., житловою 225,4 кв.м., у порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , який має розмір частки квартири 93/400 на підставі свідоцтва про право на спадщину, р. 1-2667 від 27.06.2007 року, [PERSON] , яка має розмір частки квартири 3/25 на підставі договору дарування № 211виданий 21.01.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Троянською А.М., [PERSON] , має 1/1 розмір частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 5-1419 виданий 19.09.2019 року Київською державною нотаріальною конторою у м. Одеса. Позивачі, маючи намір укласти договір про поділ (виділ частки з) майна, що є у спільній частковій власності, зверталась до відповідачів з відповідною пропозицією, однак відповідачі дану вимогу проігнорували. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до вимог статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. При вирішенні даної справи суд керується правилами, сформульованими у статтях 358, 367 ЦК України, де закладені принципи поділу майна у натурі, оскільки за нормами ст. 364 ЦК України при виділу частки право спільної часткової власності припиняється лише для особи, яка виділяє свою частку, тоді як в даному випадку при виділі частки позивачів, право спільної часткової власності припиниться для обох сторін. В абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7 визначено, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Аналогічну правову позицію зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013р. по справі №6-12цс13, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012р. по справі № 6-510св12, ухвалі Верховного Суду України від 1 квітня 2009 року по справі № 6-27902св08. Крім того згідно п. 1.1. і 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 за № 55, ця інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок,\~\~та\~\~застосовується\~\~бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. В матеріалах справи міститься відповідь інженера з інвентаризації нерухомого майна, з якої вбачається, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 р. №127. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773 (із змінами та доповненнями), поняття та статус квартири включають: сукупність житлових і допоміжних приміщень, які мають окремий вихід на сходову клітку, в коридор (площі загального користування) або на земельну ділянку або прилеглу територію З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1661682551101 вбачається, що 11/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , що належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, серія та номер 4-6795. виданого 04.08.1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів - 55/300 та [PERSON] на підставі рішення суду, серія та номер: 520/20251/18. виданої 18.10.2019 року Київським районним судом м. Одеси - 11/300, в цілому 11/50. дорівнює 79.2 кв.м. та складає квартиру [ADDRESS] . Зазначена частина вищевказаного житлового будинку розташована на 2 поверсі 2 - поверхового житлового будинку та складається: 1-житлова кімната-19.8 кв.м., 2-житлова кімната-19.8 кв.м., 3-житлова кімната-21.6 кв.м., житловою площею-61.2 кв.м., 4-коридор- 6.3 кв.м., 5-санвузол-2.9 кв.м., 6-кухня-7.4 кв.м., 1-тамбур-1.4 кв.м., загальною площею 79.2 кв.м. та має окремий вихід. За технічними показниками об`єкт відповідає поняттю та статусу «квартира». Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що належна позивачам квартира [ADDRESS] знаходиться на другому поверсі, є відокремленою і виділ належної позивачам частини нерухомого майна у вигляді квартири не приведе до порушення прав іншіх осоіб, враховуючи відсутність вимог щодо порядку користування земельною ділянком під спірним домоволодінням. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст..\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст..\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про можливість задоволення у повному обсязі позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved