Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, з урахуванням збільшених та уточнюючих позовних вимог, просить визнати за ним право власності на автомобіль CHANA, д.н.з. [NUMBER], 21/50, половину рухомого майна у житловому будинку по [ADDRESS], та на половину товару, наявного у магазинах [ADDRESS], в обґрунтування позову посилається на те, що спірне майно набуто за час шлюбу та за спільні кошти, між ними відсутня домовленість щодо добровільного поділу майна, також просить визнати спільними коштами кошти, які сплачені по кредиту на загальну суму 94718,85 грн. за автомобіль OPEL VIVARA, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], відділенню ПриватБанку №70 та провести їх розподіл по 1/2 частині кожному із сторін. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить встановити факт проживання як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати спільною сумісною власністю легковий автомобіль CHANA, д.н.з. [NUMBER], 21/50 частин житлового будинку по [ADDRESS], металевий павільйон та рухоме майно, та розподілити між сторонами. В обгрунтування позову посилається на те, що сторони фактично проживали з 2006 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, спільно придбавали рухоме та нерухоме майно, автомобіль, між ними відсутня домовленість про поділ майна, а тому наявний спір просять вирішити у судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов підтримали, зустрічний позов визнали частково, [PERSON] стверджував суду, що створив сім'ю із [PERSON] лише після офіційної реєстрації шлюбу, до цього часу з останньою тільки зустрічався, «придивлявся», спірний житловий будинок придбав за власні гроші та за кошти сина, до якого відповідачка не має жодного відношення, він працював пілотом на сільгоспугіддях сезонно, за польоти отримував чималі кошти, за які і придбавав спірне майно, після укладення шлюбу він брав участь у придбанні товару в магазинах, а тому цей товар є спільним, металевий павільйон він придбав самостійно і також за власні кошти, перед цим він отримав в спадщину чималу суму коштів. Просить задовольнити первісний позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов визнали частково, зустрічний позов підтримали у повному обсязі, який просять задовольнити, посилаються на обставини, викладені у зустрічному позові, [PERSON], допитана як свідок, повідомила, що із січня 2006 року почала проживати із позивачем як фактичне подружжя, спочатку у будинку її батьків, згодом придбали будинок неподалік по [ADDRESS], який після проведеного ремонту перепродали та придбали будинок по [ADDRESS], в якому і проживали. В 2009 році вони узаконили свої стосунки шляхом укладення шлюбу та проживали до 2013 року, коли їхні відносини значно погіршилися. За період фактичного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу вони придбали частину будинку по [ADDRESS], в якому здійснили ремонт і використовували для торгівельної діяльності. Також ними за спільні кошти було придбано автомобіль. Вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний побут, позивач допомагав їй виховувати її дітей від попереднього шлюбу. Підприємницькою діяльністю вона займалася самостійно, позивач переважно був вдома, для торгівельної діяльності вони спільно придбали спірний торгівельний павільйон. Заперечує факт участі позивача у придбанні товару для магазинів, який наявний на час розгляду справи, оскільки протягом триивалого часу разом не проживають, й вона придбавала товари за власні кошти. Її представник надала можливий варіант розподілу майна, згідно якого просить провести розподіл спільно нажитого майна. Транспортний засіб OPEL VIVARA придбаний для ведення нею підприємницької діяльності та грошові кошти за нього вносились особисто нею по договору лізінгу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] познайомився із [PERSON], яка є її матір'ю, у 2005 році, сказав, що хоче із нею одружитися, вони спочатку по розписці купили будинок по [ADDRESS], зробили у ньому ремонт, проживали там та в батьків, згодом продали його і купили частину будинку по [ADDRESS] для бізнесу, позивач допомагав їй робити уроки, водив у школу, у 2008 році спільно придбали торговий павільон, у 2009 році офіційно уклали шлюб, купили у кредит автомобіль CHANA, позивач матері у бізнесі не допомагав, мати сама їздила за товаром і самостійно сплачувала податки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сторони жили однією сім'єю, вона як секретар сільської ради посвідчувала підпис [PERSON] у розписці за продаж будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що являється сином [PERSON], йому відомо, що сторони не жили разом до 2009 року, з 2006 року лише зустрічалися, у [PERSON] був старий «Москвич», який він допоміг їй продати і передав за нього їй 1000 доларів США. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що являється матір'ю [PERSON], ствердила, що у 2006 році він познайомився з її дочкою, казав, що хоче одружитися та бути батьком її дітям. З січня 2006 року залишився жити у їхньому будинку. Вона часто допомагала дочці по бізнесу, позичала їй грошові кошти, вони із [PERSON] спільно купили кіоск для торгівлі. [PERSON] літав сезонно, коли необхідно було оприскувати поля. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає з 2006 року, вона є їхньою сусідкою, їй його представили як чоловіка [PERSON] Спочатку вони жили у матері - [PERSON] в її будинку, потім купили хату по [ADDRESS], в якій зробили ремонт і проживали, згодом купили будинок по [ADDRESS], в якому зробили якісний ремонт. [PERSON] працювала щодня, займалась торгівельним бізнесом, мала два магазини, наймала продавців, [PERSON] більше сидів вдома. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в липні 2006 року прийшли купувати будинок по [ADDRESS], він коштував 12 тис. грн., гроші давали частинами [PERSON] і [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона продала сторонам хату у 2006 році по [ADDRESS], в якій вони разом проживали, продала хату за 7,5 тис. грн.., згодом вони купували у неї молоко, у будинку зробили ремонт і продали його іншим людям. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству по [ADDRESS], сторони жили разом із 2006 року спочатку в будинку матері відповідачки по [ADDRESS], а потім купили у [PERSON] будинок по [ADDRESS], зробили у ньому ремонт, через деякий час його продали і купили будинок по [ADDRESS]. Позивач самостійно займалась бізнесм, спочатку у неї був пікап, потім інша машина, вона орендувала два магазини. Подібні покази надали й свідки [PERSON] і [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2006 році до мене приходив [PERSON] разом із сином купувати будинок по [ADDRESS], він коштував 9 тис. грн., ключі віддав позивачеві, йому невідомо, чи був останній одружений, жінки із ним не бачив. Восени 2006 року бачив на подвір'ї будинку відповідачку, у 2007 році відкрився магазин і він їх там бачив удвох. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, проаналізувавши та дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19 травня 2015 року. Від спільного проживання у сторін дітей немає. Шлюб розірвано рішенням суду від 28.12.2016 року (том 1 а.с.7, том 2 а.с.3). Договором купівлі продажу частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 26.05.2006 року, підтверджується, що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 21/50 частину житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та сплатив за неї певну грошову суму. Продаж домоволодіння вчинено за 9000 грн. (том 1 а.с.8). Свідоцтвом про права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 19.01.2010 року підтверджується, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка, площею 0,06 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (том 1 а.с.12). Згідно квитанції №59 від 05.11.2008 року (том 1 а.с.216) [PERSON] оплатила за висновок за відведення земельної ділянки по [ADDRESS] (том 1 а.с. 217-219). Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 18.03.2010 року вбачається, що транспортний засіб марки «CHANA» 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], зареєстрований і належить [PERSON] на праві власності (том1 а.с.13). Відповідно до довідки № 604 від 03.08.2015 року, виданої виконкомом Новогригорівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області [PERSON] дійсно придбала у [PERSON] металевий торговий павільйон (8*3) м. (том 1 а.с.44). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, серії В00 від 25.08.2005 року [PERSON] зареєстрована, як фізична особа підприємець (том 1 а.с.45). З копії акту вибору території від 04.10.2005 року встановлено, що встановлення тимчасового металевого павільйону по [ADDRESS] погоджено (том 1 а.с.47). Згідно рішення Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №363 від 17 жовтня 2005 року, було вирішено дати згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності для передачі в оренду терміном на 10 років ФП [PERSON] (том 1 а.с. 48). 25.09.2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком, в особі заступника керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Кіровоград» Дружковської Н.А. та [PERSON] було укладено договір поруки, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором від 25.09.2007 року № 953 (том 1 а.с.50-51). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОЛ № 017115 від 21.05.1996 року [PERSON] розірвала шлюб з громадянином [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідачці залишено дошлюбне прізвище - [PERSON] (том 1 а.с.45). Із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів вбачається, що [PERSON], в період з 01.01.2006 року по 30.06.2016 року отримувала доходи з різних джерел (том 1 а.с.128-131). Із довідок УПФУ (том 1 а.с.182-187), [PERSON] отримував пенсійні виплати. Із виписки по рахунку [NUMBER], наданої ПАТ «ПриватБанк», встановлено, що [PERSON], в період з 07.06.2014 року по 25.08.2016 року сплачувала кошти на рахунок відділення ПриватБанку по договору лізінгу за автомобіль Opеl Vivarо 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вихідний залишок 0,00 грн. (том 1 а.с.147-149). Згідно довідок №3086 від 12.08.2016 року, виданих Кіровоградським об'єднаним УПФУ Кіровського району м. Кіровоград, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотних екіпажів (том 1 а.с. 182-187). Доказів про отримані кошти від оприскування полів та від отриманої спадщини [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Вирішуючи питання про доведеність факту проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу в період з січня 2006 року до моменту укладення шлюбу у 2009 році, суд кладе в основу своїх висновків показання свідків зі сторони [PERSON], які надали послідовні та узгоджені між собою пояснення з приводу початку спільного проживання сторін, характеру їх взаємовідносин, місця проживання, спільного побуту та спільного ведення господарства, що переконує суд в тому, що сторони проживали у фактичному конкубінатному шлюбі, їх відносини мали стійкий характер, притаманний подружнім правовідносинам, оскільки останні у спірний період не перебували в будь-якому зареєстрованому шлюбі, спільно проживали з січня 2006 року спочатку у будинку матері [PERSON] - [PERSON], згодом спільно придбавали житловий будинок по [ADDRESS], в якому робили ремонт і спільно проживали, як стверджували свідки, сторони весь цей час були разом, [PERSON] допомагав [PERSON] у вихованні її дітей, а тому усі ці обставини свідчать про тісні взаємовідносини як фактичного подружжя. Вирішуючи вказаний позов в частині поділу майна, суд враховує правові позиції вищих судів, зокрема у справі №6-2253цс15 від 08.06.2016 р., згідно якого: «За правилами статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти». За таких обставин, майно, придбане сторонами за час спільного проживання та за спільні кошти, слід вважати спільною сумісною власністю. Сторони погодилися, що рухоме майно, наявне в житловому будинку по [ADDRESS], являється їх спільною власністю, а тому дана обставина не потребує додаткового доведення. Також сторони не заперечили вартість спірного рухомого майна, що свідчить про узгодженість між ними по даному питанню. Решта спірного майна, а саме металевий павільйон площею 72 кв.м., 21/50 части житлового будинку та легковий автомобіль CHANA, суд також відносить до спільного сумісного майна, оскільки воно придбане за час фактичного проживання як подружжя, за їхні спільні кошти, так як обидві сторони в цей період мали власні доходи, а тому спільно вкладали їх у придбання нерухомого та рухомого майна, оскільки проживали як подружжя, мали спільний побут та вели спільне господарство. Вкладення спільних зусиль у набуття спірного майна презюмується судом, зважаючи на характер фактичних подружніх правовідносин, який передбачає обопільну турботу один про одного, рівність прав та обов'язків по забезпеченню сім'ї, планування та реалізацію сторонами майбутнього сімейного життя, які в подальшому узаконили свої стосунки. Заперечення [PERSON] про самостійне та за власні кошти придбання ним спірного майна судом не береться до уваги, так як вони спростовані вищенаведеними доводами суду, обґрунтованими на підставі наявних доказів, яких є достатньо для достовірного висновку про спільність спірного майна. Позовні вимоги [PERSON] про визнання спільним майном товару, який перебуває у магазинах, в яких здійснює торгівлю [PERSON] є необґрунтованими, оскільки не підтверджені будь-якими належними і допустимими доказами, кількість, вартість та асортимент не доведена письмовими доказами, такими як накладні, договори на придбання товарів тощо, а визначати склад спірного майна у вигляді товарних запасів у магазинах лише на підставі усних тверджень [PERSON] є неприпустимим. Крім цього, сторони тривалий час не проживають разом, загальновідомо, що товарні запаси у торгівельних магазинах систематично реалізуються та заміщуються, у зв'язку з чим більш ймовірним є факт, що наявні на момент ухвалення рішення суду товарні залишки у магазинах являються виключною власністю [PERSON], за умови недоведення [PERSON] зворотного. Згідно пояснень [PERSON], як свідка, даний транспортний засіб придбаний для ведення нею підприємницької діяльності та грошові кошти за нього вносились особисто нею по договору лізінгу. Автомобіль зареєстрованний на ТОВ "Автокредит плюс" (том 1 а.с.49). [PERSON] не надав доказів внесення спільних коштів на виконання умов договору лізингу, не обгрунтовано спірну суму в розмірі 94718,85 грн, оскільки сторони на серпень 2016 року вже не проживали разом, що підтверджується показами свідків, позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, який датовано 29.04.2016 р. (том1 а.с.3-5), а тому позов у частині визнання спільними кошти, які сплачені по кредиту за автомобіль OPEL VIVARA задоволенню не підлягає. Режим окремого проживання між сторонами відсутній, шлюбні чи будь-які інші договори з приводу спільно нажитого майна між сторонами не укладався, а тому доля такого майна вирішується судом, згідно чинного законодавства. За таких обставин, суд дійшов висновку, що частки спірного майна сторін є рівними. Враховуючи неможливість виділення у власність обом сторонам неподільних речей, беручи до уваги їх побажання та враховуючи вартість спільного майна подружжя, суд взяв за основу варіант поділу майна, представлений [PERSON], який є пропорційним і справедливим, згідно якого і здійснює поділ рухомого майна, відносно нерухомого майна - житлового будинку за сторонами визнається право власності в рівних частках по 21/100 кожному, металевий павільйон залишається у власності [PERSON], оскільки вона фактично займається торгівельною діяльністю, а тому повинен належати їй, легковий автомобіль залишається у [PERSON] як за фактичним володільцем. Різниця вартості розподіленого спільного майна стягується із [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 5320 грн. Понесені судові витрати залишаються за сторонами.

Outcome: partial