Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства "Електромонтаж - 466" про стягнення коштів, посилаючись на те, що у лютому 2007 року голова правління ЗАТ «Електромонтаж - 466» запропонував позивачу прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку по [ADDRESS]. У подальшому виявилось, що будівництво законсервовано і давно не проводиться. У квітні 2011 року [PERSON] завірив, що будівництво активно розпочалось і у позивача є можливість скоро отримати власну квартиру. Вартість квартири становила 340 300 грн. із розрахунку вартості одного квадратного метра - 4150 грн. 23 травня 2011 року позивачем на рахунок відповідача ЗАТ «Електромонтаж - 466» було перераховано 200000 грн., а 20 липня 2011 року ще 15000 грн. Передбачалось, що повний розрахунок проводиться, виходячи із темпів будівництва. Позивачу була виділена квартира [NUMBER], що відноситься до блок - секції № 6. Позивач посилається на те, що будівництво будинку проводить приватне підприємство «Моноліт - Буд». Йому стало відомо, що 9 листопада 2010 року ЗАТ «Електромонтаж - 466» у зв'язку з фінансовою неспроможністю завершити будівництво будинку передав у власність незавершене будівництво житлово-будівельному кооперативу «Сковороди 14». Незавершене будівництво передавалось у рахунок виконання договорів про дольову участь у фінансуванні будівництва будинку, які були укладені між ЗАТ «Електромонтаж - 466» як виконавцем та дольовиками, які об'єднались і створили житлово-будівельний кооператив «Сковороди - 14». ЖБК «Сковороди -14» став правонаступником житлового будинку за адресою [ADDRESS], будівництво якого йшло до завершення. У подальшому [PERSON] стало відомо, що подальші виплати до ЖБК позивач здійснювати не зможе, оскільки договір між ЖБК «Сковороди - 14» і ним не укладався, і кошти від позивача не отримувались. 8 травня 2013 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду стягнуто з відповідача ТОВ «Електромонтаж - 466» на його користь 215000 грн. Однак рішення суду не виконано. Позивач посилається на те, що з 23 травня 2011 року і до теперішнього часу відповідач безпідставно користується грошовими коштами позивача, тому просить стягнути з відповідача середньо виважений % ставки по банкам Хмельницької області, за період з 2011 року по 2013 рік у сумі 84 680,73 грн. Стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за період з березня по квітень 2014 року в сумі 17 046, 64 грн. Стягнути з відповідача на його користь 3% річних за період з 2011 року по 2014 рік в сумі 24794,60 грн., а всього 126521 грн. 96 коп. Стягнути з відповідача 1112 грн. 50 коп. за проведення банківських операцій. У подальшому позивач, представник позивача позовні вимоги збільшили і просили стягнути з відповідача 176154,19 грн. а саме: втрачену вигоду у сумі 116797,82 грн., інфляційні втрати за період з 24 травня 2011 року по 05 грудня 2014 рік у сумі 37070 грн. 57 коп. та 3% річних в сумі 22285,81 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив її задовольнити. Представник відповідача - закритого акціонерного товариства "Електромонтаж - 466" у судове засідання не прибув, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд приходить до висновку ухвалите заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2013 року, яке набрало чинності 21.05.2013 р., стягнуто з ТОВ «Електромонтаж - 466» на користь [PERSON] 215000 грн. Рішення суду виконано частково. Відповідачем сплачено позивачу 24 червня 2014 року 10000 грн. та 9 вересня 2014 року 3000 грн. Сума індексу інфляції за весь час прострочення становить 40571,19 грн., яка розрахована наступним чином: Проте, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), та межі заявлених вимог з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню інфляційні нарахування за період з 23 травня 2011 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 37070,57 грн. Всього 3% річних за період з 23.05.2011 р. по 05.12.2014 р. становить 22605,48 грн. Означена сума розрахована наступним чином: за період 23.05.2011 р. по 20.07.2011 р. - 200000 грн.х3 %:365х 58 дн. = 953,42 грн.; за період з 21.07.2011 року по 23.06.2014 р. - 215000 грн. х 3 %:365 х 1068 дн. = 18890,55 грн.; за період з 24.06.2014 р. по 08.09.2014 р. - 205000 грн. (215000 грн.-10000 грн.) х 3 %:365 х 76 дн. = 1280,55 грн. за період з 09.09.2014.р. по 05.12.2014 р. - 202000 грн. (205000 грн.-3000 грн.)х3 %:365х87 дн. = 1480,96 грн.; Проте, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), та межі заявлених вимог з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню 3 % річних за період з 23.05.2011 р. по 05.12.2014 р. у сумі 22285,81 грн. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання факт завдання збитків у виді упущеної вигоди, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Також позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 1112,50 грн. за проведення банківських операцій не підлягають задоволенню, оскільки не є збитками, які згідно вимог цивільного кодексу підлягають стягненню з відповідача. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позов. Позов, з урахуванням збільшення позовних вимог, заявлено з ціною 176154,19 грн. та задоволено на суму 59356,38 грн., тобто на 33,70 % (59356,38 х100:176154,19). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, понесений ним за оплату судового збору у сумі 430,13 грн. (1276,34х33,7:100).

Outcome: partial