Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

13 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 31 січня 1990 року Міськвиконкомом м. Молочанськ, Запорізької області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 1999 року, спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягав на розлученні. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, визнала позовні вимоги в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу прізвище залишити теперішнім. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31 січня 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Міськвиконкомом м. Молочанськ, Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 5. Шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved