Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Мурованокуриловецького комбінату комунальних підприємств 13 жовтня 2003 року, є співвласниками у рівних частках домоволодіння по [ADDRESS] На підставі рішення 23 сесії 5 скликання Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району № 125 від 08 липня 2009 року, 27 травня 2010 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,25 гектара з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Рішенням 15 сесії 7 скликання Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району № 84 від 23 грудня 2016 року [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] на дві земельні ділянки: - площею 0,0281 га, кадастровий номер [NUMBER] ([ADDRESS]); - площею 0,2219 га, кадастровий номер [NUMBER] ([ADDRESS]). 01 лютого 2017 року Державним реєстратором Управління економіки Мурованокуриловецької районної державної адміністрації зареєстровано право власності на земельні ділянки за [PERSON]. Вказуючи на порушення вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом та просить: визнати незаконним та скасувати рішення №125 23 сесії 5 скликання від 08 липня 2009 року Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області «Про часткову зміну в рішенні виконкому від 22.03.1995 року №6 та видачу Державного акта на право власності на земельну ділянку гр. [PERSON].»; визнати недійсним Державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку [PERSON] на території Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району площею 0,25 га; визнати незаконним та скасувати рішення № 84 15 сесії 7 скликання від 23 грудня 2016 року Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки гр. [PERSON].»; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0281 га, кадастровий номер [NUMBER] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1172992305228) та на земельну ділянку площею 0,2219 га, кадастровий номер [NUMBER] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1172992305228) за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Представник позивача за довіреністю (а.с. 28) [PERSON] подав до суду клопотання (а.с. 39) про розгляд справи за його відсутності без фіксації судового процесу. Представник відповідача - Котюжанівської сільської ради - сільський голова [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подавши до суду клопотання про слухання справи без їх участі та про визнання позовних вимог (а.с. 40, 38). Залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відділ державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації (а.с. 33) до суду свого представника не направив, не подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника чи про відкладення справи. Одночасно, про час і місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с. 37). Розглянувши справу у судовому засіданні, суд прийшов до висновку що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності є абсолютним, ніхто не може бути позбавлений власності не інакше як у порядку, встановленому законом (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, яка знаходиться в межах території України є об'єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України). Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: п. в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст.118 ЗК України. Земельні ділянки у власність громадян із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб передаються сільськими, селищними або ж міськими радами (ст. 122 ЗК України). Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах в розмірі не більше 0,25 гектара (п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України). Позивач [PERSON], відповідач [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 17), виданого за розпорядженням № 16 органу приватизації Мурованокуриловецького комбінату комунальних підприємств від 13 жовтня 2003 року, є співвласниками у рівних частках домоволодіння по [ADDRESS] Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за, зокрема, позивачем і відповідачем у цій справі 03 листопада 2003 року (а.с. 16). Таким чином, і позивач, і відповідач є власниками ? частки кожен домоволодіння [ADDRESS] Умови, порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду передбачено статтею 120 ЗК України. Зокрема, ч. 4 ст.120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Всупереч таким приписам Закону, рішенням 23 сесії 5 скликання Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району № 125 від 08 липня 2009 року (а.с. 20) затверджено технічну документацію з виготовлення Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] на [PERSON]. Частиною 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції станом на 01.01.2009) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. 27 травня 2010 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,25 гектара з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 15). Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації за № 011004700026. Як вбачається із технічного завдання (а.с. 24-27), 16 жовтня 2016 року [PERSON] замовив роботу по поділу земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] на дві окремих. Рішенням 15 сесії 7 скликання Котюжанівської сільської ради Мурованокуриловецького району № 84 від 23 грудня 2016 року (а.с. 21) [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] на дві земельні ділянки: - площею 0,0281 га, кадастровий номер [NUMBER] ([ADDRESS]); - площею 0,2219 га, кадастровий номер [NUMBER] ([ADDRESS]). Станом на даний час (з урахуванням внесених змін до Земельного кодексу України), право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). З набранням чинності з 01 січня 2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-УІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що в Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 80383301 від 15.02.2017 (а.с. 22) та № 80364100 від 15.02.2017 (а.с. 23) стверджується, що державний реєстратор управління економіки Мурованокуриловецької районної державної адміністрації [PERSON] 01 лютого 2017 року зареєстрував право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] за [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року у справі №7рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність(стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. у справі N 6-162цс15). Згідно з п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (Постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-164цс15, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-221цс14; від 3 червня 2015 року у справі № 6-205цс14). Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15). Відповідно до 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 154 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Outcome: approved