Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась 09.04.2019 р. до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний в вересні 2014 р. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Утриманням та вихованням сина позивач займається самостійно. Відповідач протягом останніх років не приймав участі в реалізації права сина на навчання, догляд, лікування, спілкування, не надавав коштів на утримання дитини. Посилаючись на те, що відповідач систематично свідомо нехтує батьківськими обов"язками по відношенню до дитини, та на ст..ст.150, 157, 164-166 СК України, за позовом [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з [INFO] (з дня народження дитини). Ухвалою від 16.04.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.05.2019 р. 23.05.2019 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 20.06.2019 р. 20.06.2019 р. розгляд справи відкладено на 12.09.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без їх участі, просить приймати рішення на розсуд суду з урахуванням пояснень сторін, а також враховуючи інтереси дитини. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача та представника третьої особи, суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів обґрунтований, законний і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом другим частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданим свідоцтвом про народження (а.с.7). Батько не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дитини. Обставини зазначені позивачем в позові підтверджені дослідженими судом письмовими доказами. Так, відповідно до інформації ЗНВК «Вибір» від 21.03.2019 р., [PERSON] навчається у закладі з 03.09.2018 р., батько за період навчання школу не відвідував, успішністю сина не цікавився, на батьківські збори не приходив (а.с.15). Згідно довідки обласної комплексної дитячо-юнацької спортивної школи «Спартак» від 08.04.2019 р. (а.с.16), [PERSON] є учнем відділення боксу, моральну та матеріальну підтримку занять спортом здійснює мати [PERSON] , в той час, як батько дитини зовсім не бере участі у вихованні та матеріальній підтримці сина. З довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» (а.с.17), судом встановлено, що [PERSON] знаходиться під наглядом педіатрачної служби з народження. Під час профілактичних оглядів та захворювань з дитиною за медичною допомогою звертається мати, яка і виконує рекомендації та призначення лікарів. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов"язками та інтереси малолітньої дитини, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Ч.2 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.182 СК України визначено, що при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.1 ст.184 ЦК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року визначено рівним 2027 грн., з 1 липня 2019 року визначено рівним 2118 грн., з 1 грудня 2019 - 2218 грн. Виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обов`язку батька та матері по утриманню дитини, тенденцію збільшення прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, присудженню підлягають аліменти у твердій грошовій сумі рівній 2000 грн. щомісячно. Ч.3 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно вимог ст. ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів чи його работодавця, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Покази свідків, на які позивач могла б послатися в обгрунтування цієї вимоги, не спростували б висновки суду з наведених вище підстав. Позивач не надала жодного письмового доказу, який міг би підтвердити дану вимогу. Оскільки позовна заява подана [PERSON] 09.04.2019 р., тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. [PERSON] , як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial