Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

22.04.2014 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що від шлюбу який на даний час розірвано, сторони мають доньку [PERSON], яка навчається на І курсі Металургійного факультету Національної металургійної академії України на бюджетній основі. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно допомоги не надає, просила стягнути аліменти в розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь до закінчення донькою навчання у вищому учбовому закладі. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітня донька, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Відповідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд зазначає, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності наступних юридичних факторів: досягнення донькою віку, який перевищує 18 років, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 29.06.2010 року, від спільного шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки № 841 від 27.03.2014 року [PERSON], є студенткою І курсу металургійного факультету Національної металургійної академічні України, форма навчання бюджетна. Термін навчання з 02.09.2013 року по 11.08.2017 року. В підтвердження своїх вимог позивач зазначила, що вона самостійно не в змозі утримувати доньку, у зв'язку з тим, що останній необхідні значні кошти на проживання в м. Дніпропетровську, одяг, харчування, підручники товари щоденного вжитку,тощо. Таким чином, враховуючи сукупність юридичних факторів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме суд погоджується з позивачем в частині визначення розміру аліментів. Однак, суд не може погодитися з позивачем в частині визначення періоду з якого підлягають стягненню аліменти на утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Отже, на відміну від ст. 191 СК України, аліменти на повнолітню дитину стягуються не з дати подання позову, а згідно ч.1 ст. 223 та ч.1 ст. 319 ЦПК України з моменту набрання чинності судовим рішенням про їх стягнення, тобто з дня проголошення цього рішення. Припиняється стягнення аліментів (утримання) відповідно до ст. 199 СК України, при досягненні утриманцем двадцяти трьох років або припинення ним навчання - відповідно до події, яка настане раніше. Крім того, виходячи з наведеного та досягнення повноліття [PERSON] посилання позивачки на стягнення аліментів на утримання дитини "не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку" суперечить обставинам справи та ст. 200 СК України, а тому ця частина позовних вимог також підлягає залишенню без задоволення. Враховуючи ціну позову, частку задоволених вимог та суму, яку необхідно було б сплатити за подання позову (мінімальний судовий збір відповідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір"), суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат по сплаті судового збору стягнувши з відповідача мінімальну суму судового збору на користь держави.

Outcome: partial