Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

09.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 20 листопада 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у Глибоківській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №13. Від даного шлюбу мають двох дітей, які досягли повноліття. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. 20 лютого 2004 року відповідач був засуджений до позбавлення волі, з того часу вони припинили шлюбні відносини. На даний час позивачка проживає з іншим чоловіком однією сім'єю та має намір узаконити з ним свої відносини. Оскільки сім'я фактично розпалась, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивачка в судове засідання надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала (а.с.18). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.19). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.15), 20.11.1993 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у Глибоківській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 13. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сім'єю не проживають, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". В поданій до суду заяві, остання просила залишити їй вказане прізвище, тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища немає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved