Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, право на земельну частку (пай) площею 2,26 в умовних кадастрових гектарах, що перебувало у колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач за первісним позовом [PERSON] - 08 лютого 2000 року зареєструвала шлюб із [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Бажаючи оформити спадкове право на земельну частку (пай), отримала відмову нотаріуса в прийомі документів через пропущення строків для подання заяви про прийняття спадщини і через відсутність доказів про прийняття спадщини. Заявляючи, що з моменту одруження і до смерті [PERSON] проживала з ним в його будинку, [PERSON] з цим позовом звернулася до суду. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] - внук спадкодавця [PERSON] і спадкоємець першої черги за законом сина [PERSON] [PERSON], який помер [INFO]. Стверджуючи, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживав з ним на момент смерті, але не оформив її, позивач за зустрічним позовом не може довести цей факт перед нотаріусом, оскільки місце реєстрації його діда і його батька були різними. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримала заявлену [PERSON] вимогу і суду пояснила: що 08 лютого 2000 року зареєстровано шлюб між її матір'ю [PERSON] та [PERSON] З того часу вони проживали спільно та разом вели спільне домашнє господарство, дбали один про одного та у всьому підтримували. Необхідність встановлення факту проживання зі спадкодавцем виникла у зв'язку з тим, що [PERSON] бажає оформити спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] на земельний пай. Однак, оскільки зареєстрованим місцем проживання [PERSON] була інша адреса, ніж спадкодавця [PERSON], нотаріус 24 травня цього року відмовив в оформленні спадкових прав, зокрема, через відсутність доказів прийняття спадщини. Зустрічну вимогу [PERSON] не визнала. Зокрема, суду пояснила, що [PERSON] тому і вирішив одружитися з її матір'ю, бо не мав з ким дожити віку. Його син - тепер уже покійний [PERSON] дуже рідко приїздив до нього, а внуки й поготів. Вона сама зі своєю сім'єю доволі часто приїздила провідати [PERSON] та [PERSON], але ніколи не зустрічалася там з його сином. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов [PERSON] не визнав, а свою вимогу підтримав та пояснив: Йому відомо, що 08 лютого 2000 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та його дідом [PERSON] Однак, всі родичі вважали цей шлюб фіктивним, укладеним заради можливості відвідувати церкву Адвентистів Сьомого дня. Насправді [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати окремо, кожен у своєму будинку, вони ніколи не мали спільного майна, бюджету і т.п. В той же час його батько [PERSON] - син [PERSON] на момент смерті останнього постійно проживав з ним, вів з ним спільне господарство, зокрема, склав і запустив точильний станок, деревообробний, млин, корморізку, масло бойку і т.п., утримував з дідом бджіл, доглядав його, проводив його поховання. [PERSON] був спадкоємцем [PERSON] не лише за законом як син, а й за заповітом. [INFO] [PERSON] помер. Він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], прийняв спадщину. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину на земельний пай, що залишився після смерті діда, і який прийняв його батько, він звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено у зв'язку з неможливістю підтвердити факт прийняття спадщини [PERSON] Сільський голова Бахтинської сільської ради в судові засідання не з'являвся. 18 серпня 2017 року подав заяву (а.с. 19) в якій просив позов [PERSON] розглядати за його відсутності, в прийнятті рішення поклався на розсуд суду. Будучи належним чином повідомленим про наступні судові засідання (а.с. 53, 105, 132), представник Бахтинської сільської ради в судові засідання не з'являвся, не повідомляв про причину неявки, не просив розглядати справу за його відсутності. За клопотанням позивача за первісним позовом судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Так, свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а також вона бачила, що вони спільно вели господарство у домоволодінні [PERSON], до [PERSON] ходили город обробляти. Перед смертю [PERSON] попав у лікарню, і з ним була [PERSON] Син [PERSON] [PERSON] тільки приїздив провідати батька. Також їй відомо, що [PERSON] могла жити у своєму будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що вона жила по-сусідству із покійним [PERSON], а тому знає, що вони розписалися, вели спільно господарство. Були випадки, що [PERSON] жила у своєму будинку. Їй не відомо, чи жив із [PERSON] його син [PERSON]. Свідок позивача за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснила, що вона з 1993 року живе у с. Воронівці. Знає, що [PERSON] ходив до [PERSON], допомагав їй по господарству. З 2002 року вона працювала поштаркою, в її обов'язки входило видавати пенсію, а тому їй достеменно відомо, що жили вони окремо, бо вона носила пенсії на різні адреси. Крім того, у [PERSON] був стаціонарний телефон і вона дуже часто користувалася ним і ніколи не бачила в будинку [PERSON] Іноді бачила, що [PERSON] ранками ніс до [PERSON] молочко. Часто бачила сина [PERSON] [PERSON], але не може стверджувати, що він там жив постійно. Після смерті [PERSON] його син [PERSON] провів його поховання, а потім продав її сім'ї будинок. [PERSON] суду пояснив, що він жив по-сусідству із [PERSON], дружив з його синами. Знає, що другою жінкою [PERSON] була [PERSON], але вони ніколи не жили спільно, ходили один до одного, допомагали по господарству один одному. Часто приїздив до [PERSON] його син, періодично жив у нього по кілька днів і тижнів, він проводив поховання свого батька. Розглянувши справу у судовому засіданні, зокрема, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічну позовну вимогу [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного: [INFO] в с. Воронівці Мурованокуриловецького району помер [PERSON] (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нива» с. Бахтин Мурованокуриловецького району Вінницької області, площею 2,26 умовних кадастрових гектара (а.с. 8, 9, 60). Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49094304, виданої 14 вересня 2017 року (а.с. 80) слідує, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишав. Одночасно, із наявного у матеріалах справи заповіту, вчиненого 08 лютого 2000 року (а.с. 43, 44) слідує, що [PERSON] все своє майно заповів [PERSON]. Експертним висновком № 056/976-m від 30 серпня 2017 року (а.с. 59), а також текстом заповіту щодо місця проживання заповідача та особи, на користь якої вчинено заповіт, доводиться, що [PERSON] вчинив заповіт на користь свого сина (а.с. 36) [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 31). Спадковою справою Козятинської державної нотаріальної контори № 1123/2008 (а.с. 117-129) доведено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] прийняв спадщину після свого батька [PERSON]. Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру по спадкових справах № 49094290 від 14.09.2017 (а.с. 79), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, а, отже, спадщина ніким не оформлена. Як гласить ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7) стверджується, що 08 лютого 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] проживав і був зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 8, 37). Із пояснень сторін в судовому засіданні, а також з наданих ними документів, зокрема, із довідки Бахтинської сільської ради № 368 від 22 травня 2017 року (а.с. 8), виписки з погосподарських книг за 2001-2005 роки (а.с. 38) та довідки Вернигородської сільської ради Козятинського району № 720 від 26 вересня 2017 року (а.с. 101) слідує, що ні спадкоємець [PERSON] за заповітом [PERSON], ні спадкоємець першої черги за законом [PERSON] не були зареєстровані зі спадкодавцем. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Постановою № 187 від 24 травня 2017 року (а.с. 10) [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON] в тому числі у зв'язку з відсутністю доказів постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем до часу відкриття спадщини. [PERSON] державний нотаріус Мурованокуриловецької ДНК роз'яснив (а.с. 47) про необхідність судовим рішенням довести факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON]. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом", а таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Сторони надали суду довідки Бахтинської сільської ради № 368 від 22 травня 2017 року (а.с. 8) та № 418 і 419 від 16 червня 2017 року (а.с. 41, 42) відповідно до яких і [PERSON], і [PERSON] проживали на день смерті разом із [PERSON] без реєстрації. В той же час, сторони заперечують проживання зі спадкодавцем іншої сторони. Сільський голова в судові засідання не з'являвся, а тому суд позбавлений можливості перевірити і уточнити такі суперечливі докази, а тому не може їх прийняти як такі, що беззаперечно доводять обставину. Так само, допитані судом свідки не ствердили перед судом однозначно, що із [PERSON] на момент його смерті проживав [PERSON] чи [PERSON]. Зокрема, всі свідки лише беззаперечно стверджували, що спадкодавець і його дружина допомагали один одному по господарству. Беззаперечних доказів від свідків, що [PERSON] жила разом із [PERSON] суду не надано. Разом з тим, свідки позивача за зустрічним позовом також не ствердили факт постійного проживання його батька - [PERSON] із спадкодавцем [PERSON]. Зокрема, свідки лише заявили, що [PERSON] часто приїздив до свого батька, по кілька дні чи тижнів жив з ним. В той же час, позивач [PERSON] довів перед судом, що його батько [PERSON] зробив дуже великий вклад у господарство свого батька - [PERSON] (а.с. 92-95), забезпечивши власноруч зробленими точильним і деревообробним станками, млином, корморізкою, маслобойкою, сушаркою. Суд йме віру, що для створення таких механізмів були необхідні і час, і місце, а тому вважає переконливими докази [PERSON] про те, що з моменту виходу на пенсію по інвалідності у 2004 році (а.с. 84, 86) [PERSON] переважно жив у свого батька - [PERSON]. При цьому, суд також враховує, що представник позивача за первісним позовом [PERSON] не заперечила наявність у [PERSON] виготовлених його сином станків та іншого, а свідок [PERSON] - найближчий сусід [PERSON] - ствердив, що [PERSON] часто по кілька днів і тижнів жив у [PERSON], а [PERSON] ніколи не жила в будинку [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її представник у суді [PERSON] не довели належними та допустимими доказами факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини. Одночасно позивач за зустрічним позовом непрямими доказами довів, що його батько [PERSON] на момент смерті проживав зі своїм батьком [PERSON]. До висновку про необхідність задоволення позовної вимоги [PERSON], суд прийшов також враховуючи наступну обставину: Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 08 лютого 2000 року (а.с. 7). Цього ж дня - 08 лютого 2000 року - у Бахтинській сільській раді [PERSON] склав і підписав заповіт (а.с. 44), яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, все що буле належати йому на день смерті, заповів своєму синові [PERSON]. Cвобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права. Заповіт - є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право спадкувати сам перед мають особи, визначені у заповіті, і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Таким чином, [PERSON] довів суду факт смерті спадкодавця, місце відкриття спадщини, право [PERSON] спадкувати після смерті спадкодавця і факт їх спільного проживання на момент відкриття спадщини.

Outcome: approved