Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь позивачки аліментів на утримання сина: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що між нею та відповідачем 17 жовтня 2014 року було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Внаслідок родової травми, син сторін [PERSON] є дитиною-інвалідом і потребує підвищеної уваги, догляду та турботи від батьків. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не допомагає та немає наміру добровільно допомагати матеріально утримувати сина. Хоча, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, оскільки займає посаду слюсаря 4-го розряду, на підприємстві - відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електростанція». Позивачка змушена нести практично всі тяжби по утриманню, лікуванню та реабілітації дитини особисто, маючи мінливі доходи від соціальної допомоги від держави. Також позивачка зазначає, що суттєву допомогу отримує від своїх батьків та мами відповідача. Зауважує, що відповідач є фізично та психічно здоровим, працездатного віку та інших утриманців немає. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить відмовити позивачу повністю у задоволенні її позовних вимог посилаючись на наступне. [PERSON] вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими та, як наслідок, не можуть бути задоволенні виходячи з наступних міркувань. Відповідач зазначає, що постійно оплачує лікування, реабілітацію та утримання дитини, надає кошти колишній дружині, забезпечує їх продуктами харчування, іншими необхідними речами, так як позивачка не працює. Крім того, розмір аліментів, про стягнення яких просить позивачка, є необгрунтованим, вимога про стягнення з нього на користь [PERSON] 1/3 частини з усіх його доходів на утримання дитини не підтверджена належними і допустимими доказами та суперечить нормам чинного законодавства. З грудня 2020 року відповідач є безробітним, відтак його матеріальне забезпечення не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивачка. Також відповідачем надані до відзиву копії квитанцій на підтвердження сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за період з липня 2021 року до жовтня 2021 року в загальній сумі 9 500 грн. З огляду на це, зазначає, що зможе добровільно сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно. Також вказує, що позивачкою не надано до суду жодного доказу про те, що їх син [PERSON] дійсно проживає з нею і що [PERSON] має право звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] зазначає, що вона надала суду докази, які свідчать про те, що їхня дитина є інвалідом-дитинства, потребує додаткового, більш посиленого постійного догляду. В силу інвалідності їх син не може обслуговувати себе в побуті, самостійно харчуватися, самостійно дотримуватися особистої гігієни, самостійно пересуватися та виконувати усвідомлені рухи. У відповіді на відзив позивачка зазначає, що у зв`язку із зайнятістю на роботі, змушена наймати няню для догляду за дитиною, оскільки в місті відсутні спеціальні заклади по догляду за дітьми з такою інвалідністю. У відповіді на відзив позивачка інформує, що на час подання позову відповідач був офіційно працевлаштований і працював на ВП "РАЕС" але за порушення дисципліни був звільнений у грудні 2020 року. Нині відповідач працевлаштувався в Республіці Польща і має певні доходи, про які їй нічого не відомо. Крім цього, зауважує, що обгрунтування відповідача у відзиві на позов щодо зменшення позовних вимог не можуть братися судом до уваги, оскільки є нікчемними. Так, відповідач зазначає, що він постійно бачиться та матеріально допомагає утримувати сина, однак після залишення місця спільного проживання (кінець грудня 2020 року) відповідач лише один раз бачив сина і декілька разів надавав незначну допомогу. У своєму відзиві відповідач намагається завести суд в оману стверджуючи, що буцімто відсутні докази про те, що дитина-інвалід проживає з матір`ю. Йому достовірно відомо і цей факт відповідач не може спростувати, оскільки проживання такої дитини окремо від мами природньо неможливо. Всудове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою, не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та про повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте забезпечив явку свого представника [PERSON] . Представник позивача позовні вимоги визнала частково, просила стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн, або 1/10 від його заробітку (доходу). Також просила стягнути аліменти з дня відкриття провадження у справі, а не з дня звернення з позовом до суду. Дослідивши позовну заяву та подані докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. Від спільного проживання сторін у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 28 липня 2015 року. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою департаменту соціального захисту та гідності відділу ЦНАП виконавчого комітету Вараської міської ради № 524-01 від 19.10.2021. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідач не подав до суду доказів на підтвердження утримання сина [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знає позивачку та відповідача, проте із 2019 року з ними не спілкувалась. До цього вона та сторони проживали у квартирах на одному сходинковому майданчику. Вона ніколи не була свідком передачі коштів [PERSON] для [PERSON] . Лише один чи два рази на початку 2021 року чула від [PERSON] , про те, що вона має занести кошти позивачці. Їй відомо, що з початку 2021 року сторони проживають окремо. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача показала, що з початку 2021 року позивач та відповідач почали проживати окремо, а в липні 2021 року розірвали шлюб. Стверджувала про те, що вона витратила на лікування дитини сторін [PERSON] понад 200 тис грн. Також на його лікування давали гроші батьки позивачки, її син, а також допомагали її рідні. До грудня 2020 року її син працював на ВП «РАЕС», а потім звільнився. На даний час працює у Польщі. Розмір його доходу не знає, проте син за три останні місяці прислав їй 30 тис. грн., з яких вона 7 тис. грн. передала позивачці як аліменти. У своїх показаннях свідок не зазначила, що відповідач надавав кошти на утримання дитини [PERSON] . Викладене, з урахуванням частково визнання позову відповідачем та його представником дає підстави для висновку, що відповідач не утримує добровільно сина [PERSON] у розмірі необхідному та достатньому для забезпечення його гармонійного розвитку, а отже з нього необхідно стягнути аліменти на утримання сина. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред`явлення позову. За змістом ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини сторін, суд враховує, що відповідач [PERSON] працює у Республіці Польща, інших утриманців не має та стан його здоров`я задовільний. З копії посвідчення серії [NUMBER] виданого Кузнецовським управлінням праці та соціального захисту населення 11 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] 2015 року народження є дитиною-інвалідом до 18 років, а також зазначено, що законним представником є [PERSON] . Відповідно до копії рішення ЛКК №879 від 25 червня 2018 року виданого ДЗ "СМСЧ-3" [PERSON] має діагноз: дитячий церебральний параліч з стійким обмеженням рухової активності та виражена затримка мовного розвитку. Зі змісту показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що дитина [PERSON] в силу інвалідності не може обслуговувати себе в побуті, самостійно харчуватися, самостійно дотримуватися особистої гігієни, самостійно пересуватися та виконувати усвідомлені рухи. Свідок [PERSON] зазначила, що позивачка [PERSON] з вересня 2021 року працевлаштувалась і з дитиною знаходиться доглядальниця послуги якої коштують 400 грн за день. З огляду на викладене, враховуючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність і достатність визначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, що підлягатимуть стягненню з його батька, у розмірі, запропонованому позивачкою. Оцінивши в сукупності обставини, визначені ст.182 СК України, суд вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , з дня пред`явлення позову, тобто з 13 березня 2018 року у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved