Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приватною власністю. Позов мотивували тим, що 07.08.2005 року між сторонами був укладений шлюб, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду у справі № 127/11340/18 від 25.06.2018 року. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 року у справі № 127/29500/18 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по Ѕ частці квартири [ADDRESS] , загальною площею 48, 2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м. Рішення набуло чинності25.04.2019 року. Право власності [PERSON] на Ѕ частку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира має 25,7 кв.м. житлової площі та 48,2 кв.м. загальної площі, складається з двох житлових кімнат площею 13,2 кв.м. та площею 12,5 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., поєднаної вбиральні площею 3,2 кв.м., коридору площею 8.1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , усунуто перешкоди в користуванні житлом та вселено [PERSON] в квартиру. Також встановлено порядок користування квартирою та виділено в користування: [PERSON] кімнату площею 13,2 кв.м., [PERSON] кімнату площею 12,5 кв.м. Приміщення кухні площею 8,0 кв.м.. вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. залишити в спільному користуванні. Після набрання рішенням законної сили відповідач звернулась до державної виконавчої служби для виконання рішення в частині вселення, однак після вселення [PERSON] почала чинити перешкоди. За рішенням суду її виділено кімнату більшу за площею, яка є єдиною прохідною до лоджії. Лоджія за рішенням суду залишена в спільному користуванні так, як за технічними характеристиками квартири та позовною вимогою [PERSON] встановити додатковий вхід з меншої за площею кімнати на лоджію є не можливим, що було досліджено під час розгляду справи. Лоджія залишена в спільному користуванні. При свідках та в присутності державних виконавців відповідач свідомо обмежила позивачу доступ вільного проходу до лоджії, де знаходяться його речі, в тому числі продукти харчування, повісивши на двері виділеної їй кімнати замок, при цьому не надала дублікату ключів. Просив суд, зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном [PERSON] , шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом розблокування дверей кімнати загальною площею 13, 2 кв. м., яка є єдиною прохідною кімнатою квартирі до лоджії з метою безперешкодного та безперервного доступу до даної лоджії в квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги не визнали, заперечували, щодо їх задоволення. 05.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою, не було покладено на [PERSON] зобов`язання щодо надання доступу [PERSON] до лоджії, яка є в спільному користуванні. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 року у справ № 127/29500/18 [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по Ѕ частці квартири [ADDRESS] , загальною площею 48, 2 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м. Рішення набуло чинності 25.04.2019 року. Право власності [PERSON] на Ѕ частку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно(а.с.6-7). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира має 25,7 кв.м. житлової площі та 48,2 кв.м. загальної площі, складається з двох житлових кімнат площею 13,2 кв.м. та площею 12,5 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., поєднаної вбиральні площею 3,2 кв.м., коридору площею 8.1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м.(а.с.14). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , усунуто перешкоди в користуванні житлом та вселено [PERSON] в квартиру. Також встановлено порядок користування квартирою та виділено в користування: [PERSON] кімнату площею 13,2 кв.м., [PERSON] кімнату площею 12,5 кв.м. Приміщення кухні площею 8,0 кв.м.. вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. залишити в спільному користуванні (а.с.8-9). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру за власником розсудом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, відповідач встановила замки, чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою, доступом до лоджії яка знаходиться у спільному користуванні. Як зазначила в судовому засіданні відповідачка, нею дійсно встановлені замки до її кімнати, яка є прохідною до лоджії, однак з 09.11.21року вона їх не закриває. Представник відповідачки [PERSON] ввважає що у позивача немає перешкод до лоджіїї, оскільки він туда може потрапляти через вікно своєї кімнати. Суд критично оцінює дані покази відповідачки та її представника, та вважає їх фактичним визнанням позовних вимог [PERSON] щодо наявності факту перешкоджання позивачу користуватись лоджією. Дані обставини щодо порядку користування лоджією були предметом судового слідства під час час судового розгляду цивільної справи №127/27678/20 про встановлення порядку користування даною квартирою, де вимоги позивача [PERSON] щодо самостійного встановлення [PERSON] дверей для виходу на лоджію не були задоволенні, оскільки позивачкою [PERSON] не було надано доказів щодо технічної можливості здійснення такого перепланування ( а.с.8,9). За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на частину квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Як вбачається з доданих документів, позивачі спільно володіють та користуються такими приміщеннями: кухні площею 8,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 3,2 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., лоджії площею 3,2 кв.м. залишити в спільному користуванні (а.с.8-9). Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки, лоджія знаходиться у спільному користуванні, а відповідач чинить перешкоди до її доступу, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved