Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

21 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належної [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі її син та невістка, за вказаною адресою зареєстровані, але фактично не проживають і житлом не користуються з 2005 року. Останні постійно проживають за кордоном в Росії. Жодної участі по підтриманню належного стану квартири та сплаті комунальних платежів за місцем реєстрації відповідачі також не приймають. Реєстрація відповідачів перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Надала Акт депутата від 28.01.2021 року, щодо непроживання відповідачів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися хоча про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачці у справі [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 237535454 від 17.12.2020 року (а.с.9). У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі (син та невістка позивача) [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками відділу центру надання адміністративних послуг Снігурівської міської ради Миколаївської області від 29 грудня 2020 року № №110, 111 (а.с. 17,18). Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Ткаченко О.М. від 28 січня 2021року, встановлено що [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою по [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживають з 2018 року. Підпис депутата засвідчено заступником міського голови Кравченко О. та скріплено печаткою (а.с.32). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки на житлове приміщення, відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, відсутності доказів щодо створення позивачкою перешкод у користуванні житлом, участі відповідачів в утриманні квартири чи виявлення ними інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачів понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі, при цьому реєстрація відповідачів позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідачі зазначених обставин не заперечують, відзив не подали. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved