Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] 01.06.2016 р. звернулась до Московського райсуду м. Харкова із позовом до свого сина [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, вказавши наступне. Вона є непрацездатною людиною, пенсіонеркою та на теперішній час утримує пенсію, розмір якої складає 1246 гр. 15 коп. Також вона має декілька захворювань, на лікування яких витрачає гроші. Загалом її витрати на харчування, лікування, оплату комунальних послуг, одяг на місяць складають приблизно 1800-2000 гр. ЇЇ син є працездатною людиною, інших стягнень, неповнолітніх дітей не має, отже, має змогу надавати їй матеріальну допомогу, але, добровільно відмовляється допомагати. Просить суд стягнути на її користь аліменти по 600 гр. щомісячно. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказав суду, що у свій час мати фактично відмовлялася від нього та не визнавала його; що, у січні 2016 р. вона отримала спадщину після смерті тетки- нерухомість в селищі Чкалівське, Чугуївського району, Харківської області та після смерті чоловіка - 1/4 частки будинку в м.Харкові, що має неофіційний заробіток, виконуючі будівельні роботи на замовлення. Надавати матеріальну допомогу він не має можливості, оскільки, не працює, має захворювання. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. [PERSON] є сином [PERSON], що впливає з копії свідоцтва про народження. За правилом ст.202 СК України «повнолітні дочка, син зобов*язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги». Отже, відповідно чинного законодавства для стягнення аліментів з повнолітніх дітей в порядку ст.202 СК України необхідні дві умови: непрацездатність батьків та наявність у них потреби в матеріальної допомоги. Піддаючи правовому аналізу докази, що надані позивачкою в обґрунтування своїх вимог, суд зазначає наступне. Так, потреба в матеріальної допомоги особи, яка звертається до суду з позовом про стягнення з повнолітних дітей аліментів, по-перше, визначається залежно від наявності чи відсутності у неї прожиткового мінімуму. Чинне законодавство України визначає поняття прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, що закріплено Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. До осіб, які втратили працездатність, належать особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку, що також зазначено положеннями приведеного вище Закону. Як встановлено судом, з 14.06.2006 р. [PERSON] є пенсіонеркою, отже, є непрацездатною. Суми прожиткового мінімуму на 2016 рік встановлено\~Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. та на період з 01.05.2016 - 30.11.2016 року він становить 1130 грн. Позивачка отримує пенсію у розмірі 1246 гр. 15 коп., що підтверджується довідкою УПФУ. Одночасно, позивачка має спадщину- після смерті тетки, померлої в січні 2016 року: нерухомість в селищі Чкалівське, Чугуївського району, Харківської області та після смерті чоловіка - 1/4 частки житлового будинку в м. Харкові. Дані обставини підтверджені в ході судового розгляду самою позивачкою. Дійсно, відповідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2390 від 13.05.2016 р. [PERSON] має захворювання; але, доказів того, що нею на лікування витрачались кошти, що цих коштів було недостатньо- суду не надано. Також суду не надано доказів того, що витрати на оплату комунальних послуг перевищують розмір її пенсії. Відповідно положень статті 10 ЦПК України «1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом». Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна сторона зобов*язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки, позивачем не надано достатньо доказів в обґрунтування позовних вимог.

Outcome: dismissed