Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] відповідачка [PERSON] народила сина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29.10.2019 р. виданого Хустським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області а/з №304. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /запис про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене/. 29 жовтня 2019 року відповідачка [PERSON] , покинула дитину в дитячому відділенні №1 КНП «Хустська ЦРЛ імені Віцинського Остапа Петровича» про що було складено відповідний Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 30.10.2019 р. У зв`язку із тим, що мати покинула дитину у лікарні, а батько не встановлений, рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №508 від 06.11.2019 р. малолітньому, [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №145 від 13.03.2020 р. над дитиною встановлено опіку та призначено позивачку, [PERSON] , яка є його рідною бабусею, опікуном малолітнього. 17 березня 2020 року, згідно Акту адміністрації КНП «ОБД» ЗОР дитину, [PERSON] передано на виховання позивачці. З часу, як мати покинула дитину і до дня подання даного позову до суду біологічна мати дитини жодного разу не поцікавилася його життям чи здоров`ям, не телефонує щоб дізнатися про стан його здоров`я, не виявляє бажання приймати участь у вихованні свого сина. Не утримує дитину фінансово, не турбується про його фізичний чи, хоча б, про моральний розвиток. Наведене є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Окрім сина [PERSON] , відповідачка народила ще семеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відносно усіх семи дітей [PERSON] позбавлена батьківських прав. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10.05.2009 р. у справі №2-367/2009 р. відповідачку позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду позивачку призначено опікуном цієї дитини. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області відповідачку позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду позивачку призначено опікуном. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 06.06.2017 р. у справі №309/1076/17 відповідачку позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконкому Хустської міської ради №364 від 27.09.2017р. над дітьми встановлено опіку та призначено позивачку їхнім опікуном. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 19.08.2019 р. у справі №309/958/19 відповідачку позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду позивачку призначено опікуном. Всі діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою виконкомом Хустської міської ради. Вона повністю ними опікується, виховує їх та утримує. Таким чином, враховуючи, що відповідачка покинула дитину, свідомо ухиляється від спілкування з нею, причому робить це без поважних причин, не приймає участі у його моральному вихованні та фінансовому забезпеченні, позивачка вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] . Разом з тим, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тому позивачка просила стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1000 грн. на утримання неповнолітньої дитини щомісячно до досягнення ним повноліття В судове засідання позивачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 17.07.2020 року) про її виклик до суду, однак про причини неявки суд не повідомляла. Відзиву на позов відповідачкою не подавалось. Жодних заяв, клопотань або повідомлень про неможливість з`явитися в судове засідання від відповідачки не надходило. Представник органу опіки та піклування Хустської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду представник третьої особи Поп Н.В. подала письмову заяву, в які просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги та поданий до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування Хустської міської ради від 31.07.2020 р. №1234/02-12 підтримала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює проведення заочного розгляду даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та дослідивши додані до позовної заяви письмові докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 2 СК України, сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно пункту 16 постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного, розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході розгляду справи позивачем доведено, що з часу, як відповідачка покинула дитину і до дня подання даного позову до суду вона жодного разу не поцікавилася його життям чи здоров`ям, не телефонує щоб дізнатися про стан його здоров`я, не виявляє бажання приймати участь у вихованні свого сина. Не утримує дитину фінансово, не турбується про його фізичний чи, хоча б, про моральний розвиток. Виходячи з вище зазначеного, суд констатує, що відповідачка за даних обставин належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не піклується про його фізичний, духовний розвиток, не спілкується з ним, усунулася від його виховання і матеріального забезпечення та не проявляє ніякого інтересу до його життя. До суду також надано висновок виконавчого комітету Хустської міської ради від 31.07.2020 року №1234/02-12, згідно якого враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 30.07.2020 року №1, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини. Виходячи з вище зазначеного, суд констатує, що відповідачка за даних обставин належним чином не виконує свої батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, [PERSON] , не піклується про фізичний, духовний розвиток, не спілкується з ним, усунулася від його виховання і матеріального забезпечення та не проявляє ніякого інтересу до його життя, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги позивачки. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved