Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів . В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з грудня 2012 року по 26 лютого 2013 року перебувала у цивільно-шлюбних стосунках з відповідачем, від якого мають спільну дитину доньку - [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач визнав її та попросив записати його батьком у свідоцтві про народження дитини, але участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, а також перешкоджає у виїзді дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, не надаючи дозвіл на виїзд дитини з зазначеною метою, хоч вона цього потребує з медичних показань. Посилаючись на викладене та ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України", Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, Правила перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15,16 Цивільного кодексу України позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди та супроводу відповідача їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила задовільнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Дзержинської районної у Кривий Ріг ради Дніпропетровської області свого представника у судове засідання не направила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки свого представника суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони перебували цивільно-шлюбних стосунках з грудня 2012 року по 26 лютого 2013 року, що сторони визнали в судовому засіданні і не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України. Від спільного життя сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (далі дитина), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-КИ № 460720, виданого 29.11.2013 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивачка записана матірю дитини, а відповідач її батьком (а. с. 11), яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні згідно з актами ЖЕУ №4 м. Кривий Ріг від 15.04.2014 року та від 03.02.2016 року (а.с.15, 16). Дитина відвідує комунальний дитячий навчальний заклад № 123 м.Кривий Ріг, що вбачається з довідок цього закладу №08 від 21.01.2016 року та №40 від 12.05.2016 року (а.с.14, 30, 31). Дитина перебуває на диспансерному обліку в амбулаторії 1/Д Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради та потребує літнього оздоровлення і санаторно-курортного лікування на морському узбережжі, що підтверджується відповідями на адвокатські запити головного лікаря цієї установи за №141 від 29.01.2016 року та №204 від 09.02.2016 року і довідкою №46 цієї установи (а.с.11,12,32). Позивачка планує повезти дитину на лікування на морське узбережжя Туреччини або Росії, враховуючи російську анексію українського Криму, але відповідач перешкоджає у виїзді дитини за кордон, не надаючи дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених поставною Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами та доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що проїзний документ на дитину оформляється на термін три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, який створює перешкоди в оформлені належних документів для виїзду дитини за кордон, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх малолітньої доньки, та на оформлення необхідних для виїзду за кордон документів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені квитанцією банку (а.с.1) судові витрати в розмірі сплаченого нею судового збору в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України", Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, Правила перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15,16 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial