Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

19 червня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником житлового будинку за адресою м. Охтирка вул. Котовського, 12. У 2001 році її батько [PERSON], попередній власник будинку, уклав з відповідачкою договір найму, відповідно до якого [PERSON] здає в оренду [PERSON] для проживання [INFO] на 1 рік з 04 квітня 2001 року по 04 квітня 2002 року. Після укладання даного договору батько дав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] в своєму будинку. У 2002 році відповідачка забрала всі свої речі та залишила місце проживання. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою вул. Котовського, 12 м. Охтирка Сумської області та усунути перешкоди у користуванні її житлом шляхом зняття її з реєстрації в Охтирському МС УДМС України в Сумській області через Центр надання адміністративних послуг Охтирської міської ради. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України через оголошення через оголошення в газеті «Сумщина» №24 від 08 липня 2015 року, тому суд, в порядку ст. 224 ЦПК України, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином, а тому можливо проводити заочний розгляд справи у її відсутність. Представник Охтирського МС УДМС України в Сумській області до судового засідання не зявився, надав суду листа, в якому просить справу розглядати без його участі. За даних обставин, суд вважає, за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст.ст. 169, 197 ЦПК України. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 20 березня 2015 року посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Котовського, 12 в м. Охтирка, що підтверджується матеріалами справи ( а.с.6-7). Відповідно до договору найму жилого приміщення №124 [PERSON] здав в оренду [PERSON] для проживання [INFO] на 1 рік з 04 квітня 2001 року по 04 квітня 2002 року (а. с. 15). За вказаною вище адресою [PERSON] зареєстрована з 04 квітня 2001 року, 20 березня 2015 року [PERSON] подарував даний будинок [PERSON], відповідачка з 2002 року за даною адресою не проживає, що підтверджується довідкою квартального уповноваженого (а.с.13-14, 18). Як встановлено судом, з 2002 року відповідачка не проживає за місцем реєстрації, не користуються житловим будинком, не несе витрат по його утриманню, а проживає за іншою адресою. Однак, в добровільному порядку відповідачка не знялась з реєстрації, а її реєстрація створює для позивачки перешкоди у реалізації права власності на будинок. Тому, суд вважає, що в даному випадку порушуються права позивачки, які необхідно захистити. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює: право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Зокрема, відповідно\~\~до\~\~ч. 3\~\~ст.\~\~47\~\~Конституції\~\~України\~\~та\~ ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто \~\~не\~\~може\~\~бути\~\~примусово\~ позбавленний права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Зі змісту п. 10, 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до\~ст.107 ЖК\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або\~ст.107 ЖК. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Статтями 386 та 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2\~ст. 107 ЖК України\~у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 150 ЖК України\~визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідачка, яка не є членом сім'ї, була зареєстрований у будинку позивачки з 04 квітня 2001 року та на підставі договору найму житлового приміщення №124 проживала там з 04 квітня 2001 року по 04 квітня 2002 року, а з квітня 2002 року виїхала з вказаного будинку, забравши свої речі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дійсно маються підстави для визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням з вищевказаних підстав. Крім того, позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття відповідачки з реєстрації в Охтирському МС УДМС України в Сумській області через Центр надання адміністративних послуг Охтирської міської ради. Вирішуючи позов в решті позовних вимог суд виходить зі слідуючого. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, суд вважає, що визнання особи втратившою право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації, що не потребує додаткового вирішення в судовому порядку. До того ж зі змісту Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" таке питання як зняття з реєстрації до компетенції суду не відноситься, а здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (ст.ст. 7, 11 Закону) на підставі відповідних документів. Суд вважає, що в даному випадку правовідносини також регулюються ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" та приходить до висновку, що право позивачки необхідно захистити, усунувши перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] втратившою право на користування житлом і такий спосіб захисту буде достатнім для позивачки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачені судові витрати в сумі 243, 60 грн., а також витрат за оголошення у пресі 196 грн., а всього 439 грн. 60 коп. На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212- 214, 224-228 ЦПК України суд,-

Outcome: partial