Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

18.12.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрнтування зазначивши, що її батько [PERSON] , який помер у 2005 році, до моменту своєї смерті, був членом СТ «Промінь», у якому за ним була закріплена земельна ділянка за № [NUMBER] . За життя батька, в 1990-1992 рр. на даній земельній ділянці ним споруджено цегляний садовий будинок розміром 5х5 метрів, прийняття якого в експлуатацію на той час не вимагалося. Після смерті батька вона прийняла спадщину, про що їй було видано державним нотаріусом відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті [PERSON] вона стала обробляти садову ділянку та протягом 2005-2012 рр., від імені покійного члена садівничого товариства, сплачувала членські внески. Разом з тим, на початку 2018 року вона виявила, що замок у вхідних дверях садового будинку замінено, а самим будинком та земельною ділянкою став користуватися відповідач [PERSON] . Після звернення до адміністрації садівничого товариства з`ясувала, що рішенням конференції СТ «Промінь» від 18.02.2017 року було вирішено передати земельну ділянку № 1077 іншій особі, а Протоколом № 9 засідання правління садівничого товариства від 29.12.2017 року дану земельну ділянку передано [PERSON] . В подальшому рішенням Боратинської сільської ради від 22.12.2018 року спірну земельну ділянку із кадастровим номером 0722885100:01:001:5741 було передано у власність відповідача, після чого державний реєстратор Луцької районної державної адміністрації Олімпіюк С.В. 10.01.2019 року здійснив державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вказане майно. Однак, постановою Волинського апеляційного суду від 04.06.2020 року в цивільній справі № 161/8227/18 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2019 року в частині відмови у визнанні незаконним рішення конференції СТ «Промінь» від 18.02.2017 року щодо вилучення у [PERSON] земельної ділянки під № 1077 було вирішено скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким рішення конференції СТ «Промінь» від 18.02.2017 року визнано незаконним. Вважає, що приватизація відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки порушує її права на володіння, користування та розпорядження садовим будинком, який знаходиться на даній земельній ділянці, як спадковим майном після померлого батька [PERSON] . Враховуючи викладене, просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Боратинської сільської ради № 7/44 від 22.12.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення і надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 0722885100:01:001:5741, площею 0,0564 га в С.Т. «Промінь»; визнати за позивачкою в порядку спадкування право власності на садовий будинок, що розташований на земельній ділянці № [NUMBER] в СТ «Промінь» Луцького району. 08.02.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги сторона відповідача не визнає. В оббгрунтування заперечень щодо позову зазначено, що позивач приховала від суду факт наявності судового спору з тим самим предметом, з тих самих підстав та за участі тих же сторін. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.12.2019 року у цивільній справі № 161/8227/18 у позовній вимозі про визнання незаконною передачі земельної ділянки та визнання права власності на садовий будинок було відмовлено у повному обсязі. 04.06.2020 року постановою Волинського апеляційного суду рішення Луцького міськрайонного суду від 26.12.2019 року у цивільній справі №161/8227/18 в частині відмови у визнанні права власності на садовий будинок залишено в силі. Зазначає, також про сплив строку позовної давності, так як позивач [PERSON] станом на 29.05.2005 року, тобто на день смерті свого батька [PERSON] , день відкриття спадщини після спадкодавця, знала про наявність спірного будинку, проте до Суду з тих підстав, які вже розглянуті Судом звернулася із пропуском трирічного загального строку позовної давності. Сторона відповідача просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю, у зв`язку із чим судові витрати позивача залишити за нею, а судові витрати відповідача, зокрема 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, стягнути із позивача на користь відповідача [PERSON] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2021 року до участі у даній справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] . Представник позивача у судовому засідання підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив задовольнити позов повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву з проханням здійснювати розгляд справи у її відсутності, позов визнає. Відповідачі державний реєстратор Олімпіюк С.В. та представник Боратинської сільської ради у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Садівничого товариства "Промінь" у судовому засідання заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батько позивачки [PERSON] - [PERSON] , який у 2005 році помер, був членом СТ «Промінь» та користувався земельною ділянкою під № [NUMBER] . Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] та дружина [PERSON] прийняли як спадкоємці першої черги спадкування за законом. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2018р. № 2271/02-31, наданої Першою Луцькою держнотконторою, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок, що розташований у [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлого на майно. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, який став підставою розгляду цивільної справи № 161/8227/18, при розгляді якої було встановлено наступні обставини. Згідно рішення правління СТ «Промінь» від 29.12.2017 року земельну ділянку № 1077 було передано у користування [PERSON] , який на підставі рішення Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 22.12.2018 року набув право власності на вказану земельну ділянку, зареєструвавши його 08.01.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Постановою Волинського апеляційного суду від 01.10.2021 року у задоволенні позовної вимоги [PERSON] до СТ «Промінь», [PERSON] про визнання права власності на садовий будинок було відмовлено. Судом апеляційної інстанції було констатовано наступні факти. Згідно ст. ст. 1216, 1218, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не було надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували право власності спадкодавця [PERSON] на садовий будинок, що розташований в СТ «Промінь» на земельній ділянці № [NUMBER] , а саме технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, а також беручи до уваги ту обставину, що позов у вказаній частині був заявлений до неналежних відповідачів, то суд першої інстанції цілком підставно відмовив їй у визнанні права власності на садовий будинок. В ході розгляду даної справи не було встановлено обставин, які б свідчили про зміну підстав, з який заявлений позов, який є предметом розгляду даної справи. За наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання за нею права власності на спірне майно. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасувати рішення Боратинської сільської ради №7/44 від 22.12.2018р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення і надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] , то дана позовна вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Боратської сільської ради Луцького району №7/44 від 22.12.2018 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 0,0564 га (згідно форми № 6-зем рядок 23 графа 7-багаторічні насадження), яка знаходиться в селі Промінь Боратинської сільської ради, кадастровий номер 0722885100:01:001:5741 для індивідуального садівництва. Код цільового призначення згідно КВЦПЗ-Секція А 01.05. Передано у власність земельну ділянку площею 0,0564 га громадянину [PERSON] для індивідуального садівництва. Видано документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0564 га [PERSON] для індивідуального садівництва . Із змісту ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України випливає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Так згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами: громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідно до Постанови Волинського апеляційного суду від 04.06.2020р. у цивільній справі №161/8227/18 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2019 року в частині відмови у визнанні незаконним рішення конференції Садівничого товариства «Промінь» від 18.02.2017 року в частині вилучення у [PERSON] земельної ділянки під номером 1077 було вирішено скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнано незаконним рішення конференції Садівничого товариства «Промінь» від 18.02.2017 року в частині вилучення у [PERSON] земельної ділянки під номером 1077, - ніби є підставою для визнання незаконним та скасування рішення Боратинської сільської ради № 7/44 від 22.12.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення і надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] - є безпідставним, адже СТ «Промінь» не є уповноваженим на розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності. З огляду на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги визнання незаконним та скасування рішення Боратинської сільської ради № 7/44 від 22.12.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення і надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] , не підлягає до задоволення і позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 0722885100:01:001:5741, площею 0,0564 га в садівничому товаристві «Промінь», проведеної відповідачем державним реєстратором Луцької районної державної адміністрації Олімпіюком Сергієм Володимировичем. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Боратинської сільської ради, [PERSON] , державного реєстратора Луцької районної державної адміністрації Олімпіюка С.В., [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СТ "Промінь", про визнання незаконним та скасування рішення про приватизацію земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права власності на садовий будинок, що розташований на даній земельній ділянці, задоволенню не підлягають за безпідставністю. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає стягненню із відповідачів.

Outcome: dismissed