Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

28.08.2012 позивачі [PERSON] , [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON] , в якому просять змінити встановлений рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006 порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням, яке на час ухвалення зазначеного рішення мало адресу: м. Київ, вул. Бориславська, 64 та встановити новий порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1552 га, яка знаходиться під житловими будинками [ADDRESS] . Просили виділити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0569 га під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 2-6, т. 1). 18.10.2012 [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління житлового забезпечення КМДА), Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (далі - Київське МБТІ), про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 08 червня 2012 року та договору дарування 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] від 18 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. (а.с. 95-99, 214-218, т. 1). У лютому 2014 року у зв`язку з оформленням [PERSON] права власності на земельну ділянку в межах ділянки, виділеної їй у відповідності до рішення суду від 11 травня 2006 року, позивачами [PERSON] , [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був пред`явлений позов до [PERSON] , Головного управління Держземагентства України в м. Києві та Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, в якому вони просили визнати незаконною та недійсною Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку [ADDRESS] від 01 лютого 2013 року, а також складений акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 01 березня 2013 року; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ) в Державному земельному кадастрі та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (а.с. З, том 3). 27.05. 2014 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Лариси Володимирівни, Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління житлового забезпечення КМДА), Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (далі - Київське МБТІ), про визнання частково недійсними витягу з реєстру КП КМБТІ від 20.03.2012, зареєстрованого за № 33535123 в частині зазначення загальної площі 53,6 (замість належних 36,6) кв.м та наявності будівель та споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1» та внесення відповідних змін у зазначений витяг; визнання частково недійсним та внесення відповідних змін у Свідоцтво про право власності від 08 червня 2012 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 08 червня 2012 року в частині зазначення загальної площі «53,60 кв.м» замість правомірних «36,60 кв.м»; визнання частково недійсним та внесення змін до Свідоцтв про право на спадщину від 12 квітня 2012 року, виданого П`ятою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині зазначення правильної загальної площі: «36,60 кв.м», та необхідності виключення посилання на наявність господарських споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1»; визнання частково недійсним та внесення змін до договору дарування 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] від 18.08.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., в частині зазначення правильної загальної площі: «36,60 кв.м», та необхідності виключення посилання на наявність господарських споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1»; внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: в частині зміни загальної площі будинку з «53,60 кв.м» на «36,60 кв.м» та виключення з реєстру господарських споруд у вигляді вбиральні під літ. «В», погребу під літ. «П» та погребу під літ. «П1» (а.с. 16-23, т. 4). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2015 позовні вимоги [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволено. Визнано недійсною Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку [ADDRESS] , складену КП «Київський інститут земельних відносин» від 01 лютого 2013 року. Визнано недійсним Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, складений КП «Київський інститут земельних відносин» від 01.03.2013. Скасовано держану реєстрацію земельної ділянки [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1га в Державному земельному кадастрі. Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Змінено порядок користування земельною ділянкою між власниками земельних ділянок під житловими будинками № [ADDRESS] та визначено новий порядок у відповідності до додатку № 1 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 481/482/14-43 від 18.03.2014 (експерт КНДІСЕ Качківська М.О.) із встановленням кутів поворотів меж земельних ділянок в системі координат міста Києва та їх довжини згідно з таблицями 1-2 Висновку, при цьому: виділено у користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 558 кв.м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; виділено у користування [PERSON] земельну ділянку площею 998,6 кв.м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; залишено у спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння земельну ділянку площею 2,8 кв.м. У задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зміну порядку користування земельною ділянкою відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування частини житлового будинку, визнання недійсним витягу, свідоцтв про право на спадщину та право власності та внесення до них змін задоволено частково. Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину від 12 квітня 2012 року видані П`ятою Київською державною нотаріальною конторою Філіпповій О.І., яке зареєстровано в реєстрі за № 5-421, [PERSON] , яке зареєстровано в реєстрі за №5-425, [PERSON] , яке зареєстровано в реєстрі за № 5-427, [PERSON] , яке зареєстровано в реєстрі за № 5-423, в частині набутого нерухомого майна - санвузол 2-1 пл. 3,6 кв.м, кухня 2-2, пл. 6,5 кв.м, коридор - 2-3 пл. 5,8 кв.м, тамбур - 2-6 пл. 1,1 кв.м та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1». Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 08.06.2012, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності в рівних частинах за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині права власності на 17 кв.м загальної площі будинку (53,6-36,6 кв.м). Визнано частково недійсним договір дарування частини житлового будинку, укладений 18 серпня 2012 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] і [PERSON] , які діяли як законні представники обдарованої [PERSON] , та зареєстрований в реєстрі за № 2542 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. в частині описання предмету дарування в пункті 3 цього Договору, а саме: «загальної площі кв.м, вбиральні під літерою «В», погреб під літерою «П» та погреб під літерою «П1». В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. 16.03.2016 ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.02.2015 та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 07.10.2015 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 07.04.2016 справа надійшла в провадження Солом`янського районного суду м. Києва і 11.04.2016 в порядку автоматичного розподілу була передана для розгляду судді Лазаренко В.В.. 07.09.2016, під час повторного розгляду справи в суді першої інстанції, позивачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та, як законний представник, в інтересах [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та, як законний представник, в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , подали заяву про зміну предмета первісного позову відповідно до якої просять суд змінити порядок користування земельною ділянкою між власниками земельних ділянок під житловими будинками № [ADDRESS] та визначити новий порядок користування у відповідності до Додатку № 1 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 481/482/14-43 від 18.03.2014 за яким: виділити позивачам земельну ділянку площею 558 кв.м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; виділити [PERSON] земельну ділянку площею 998,6 кв.м під житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; залишити у спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння земельну ділянку площею 2,8 кв.м; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві від 23.07.2013 (індексний номер 6637964); скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га в Державному земельному кадастрі. 09.09.2016, в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом була постановлена ухвала про заміну неналежного відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на належного відповідача Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), та заміну неналежного відповідача Головного управління Держземагенства у м. Києві на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру у м. Києві. 02.12.2016 представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав суду заяву про зміну зустрічного позову відповідно до якої просить суд: визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12.04.2012 виданого [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-423, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв.м; кухня 2-2 площею 6,5 кв.м; коридор 2-3 площею 5,8 кв.м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв.м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12.04.2012 виданого [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-421, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв.м; кухня 2-2 площею 6,5 кв.м; коридор 2-3 площею 5,8 кв.м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв.м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12.04.2012 виданого [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-425, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв.м; кухня 2-2 площею 6,5 кв.м; коридор 2-3 площею 5,8 кв.м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв.м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 12.04.2012 виданого [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-427, в частині набутого нерухомого майна: санвузол 2-1 площею 3,6 кв.м; кухня 2-2 площею 6,5 кв.м; коридор 2-3 площею 5,8 кв.м; тамбур 2-6 площею 1,1 кв.м; та господарські будівлі та споруди: вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності від 08.06.2012 виданого ГУ житлового забезпечення на житловий будинок [ADDRESS] , на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, щодо розміру загальної площі 53,6 кв.м (має бути 36,6 кв.м) та реєстрацію права власності, яка була здійснена на підставі вказаного свідоцтва. Свідоцтво було видано на підставі наказу ГУ житлового забезпечення Київської міської ради (КМДА) від 01.06.2012 № 826-С/ЖБ; визнати частково недійсним договір дарування ј частки житлового будинку від 18.08.2012 укладений між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] як дарувальником та [PERSON] і [PERSON] , які діяли як законні представники обдарованої [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2542 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., в частині описання предмету дарування в п. 3 цього Договору, а саме загальної площі 53,6 кв.м та вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ «П1»; визнати частково недійсним договір дарування майна від 11.07.1997 укладеного між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та підставі довіреності як дарувальником та [PERSON] як обдарованим, зареєстрованого в реєстрі за № 5С-464 та посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори №5 Пановою О.П. в частині описання предмету дарування в пункті 1 цього договору, а саме льох та споруди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали вимоги первісного позову і просили його задовольнити та заперечували проти вимог зустрічного позову, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги зустрічного позову, просили його задовольнити та заперечували проти задоволення первісного позову, просили відмовити в його задоволенні. Треті особи не направили до суду для участі в розгляду справи своїх представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Просять розглядати справу у їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні обох позовів, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.04.2004 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано право власності за кожним по 1/16 частині домоволодіння [ADDRESS] , що разом складає 1/4 частину домоволодіння та виділено в натурі загальною площею 36,6 кв.м. Право власності на інші 3/4 частини зазначеного домоволодіння визнано за [PERSON] та виділено в натурі загальною площею 75,9 кв.м та гараж за літ.«Д». Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006 визначено порядок користування спірною земельною ділянкою, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спільне користування виділено земельні ділянки № 1 і № 2 у вигляді смуг шириною 1,00 метр загальною площею 18,8 кв.м; [PERSON] виділено у користування земельну ділянку площею 1150,5 кв.м; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виділено у користування земельну ділянку площею 383,5 кв.м. Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації №2187 від 28 листопада 2007 року «Про розподіл домоволодіння [ADDRESS] було вирішено виділити 3/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , в окреме ціле домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси: [ADDRESS] , а власникам іншої 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] залишити існуючу адресу: [ADDRESS] з виділенням частини в окреме ціле домоволодіння. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 07 травня 2010 року на підставі наказу ГУЖЗ від 28 квітня 2010 року № 575-С/ЖБ [PERSON] видано свідоцтво про право власності на жилий будинок № 64-а , загальною площею 77,30 кв.м, який розташований у [ADDRESS] ( т.2 а.с.84). Рішенням Київської міської ради від 06.10.2011 № 361/6577 [PERSON] в приватну власність передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] (а.с.168- 170, т.1). 12.04.2012 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожна, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі відповідно за № № 5-423, 5-421, 5-427, 5-425 (а.с.192-199 т.1). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] (помер [INFO] ) 1/4 частину житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами [ADDRESS] , а саме житловий будинок під літ. «А», житловою площею 36,60 кв.м, загальною площею 53,60 кв.м., вбиральню літ. «В», гараж з оглядовою ямою літ. «Г», погріб літ. «П», погріб літ. «П1», споруди № 1-6. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 08 червня 2012 року на підставі наказу ГУЖЗ від 01 червня 2012 року № 826-С/ЖБ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 53,60 кв.м, який розташований у [ADDRESS] (а.с.190 т.1) на заміну анульованих свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 12 квітня 2012 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 193, 195, 197, 199, т. 1). 18 серпня 2012 року [PERSON] на підставі договору дарування подарувала 1/4 частину житлового будинку №64 , загальною площею 53,6 кв.м з надвірними спорудами та будівлями (вбиральня під літ. «В», гараж з оглядовою ямою літ «Г», погріб літ. «П», погріб літ. «П1», споруди № 1-6) по [ADDRESS] неповнолітній [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої виступали її батьки [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно (а.с. 19 т. 1). Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час державної реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності на нерухоме майно - житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями на час проведення державної реєстрації домоволодіння була врегульована Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (далі - Положення). Відповідно до п.п. 1.5, 1.6 Положення, державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: житлові будинки; квартири; будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами. Позивачі за первісним позовом просять суд скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві від 23.07.2013 (індексний номер 6637964); скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га в Державному земельному кадастрі. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаних вимог, з огляду на наступне. Так, в п.8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», судам роз`яснено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 35 постанови КМ України від 17.10.2013р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" встановлено, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису - пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами). Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права (далі - державна реєстрація прав) є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: - рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім цього, вказаною нормою Закону визначено, що у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав державним реєстратором вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Частиною п`ятою статті 26 Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону встановлено, що іншим правонабувачем є орендар, суб`єкт іншого права, похідного від прав власності, іпотекодержатель, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно Закону). Так, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. Скасування запису здійснюється у строк що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Відтак, підставою для скасування державної реєстрації прав є рішення суду на підставі якого скасовані: - рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Разом з цим, позивачі з такими вимогами до суду не звертаються. Таким чином, вимоги про скасування державної реєстрації прав є передчасними, оскільки судовими органами не ухвалювалося рішення: про скасування рішення про державну реєстрацію прав; про скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію; або про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав. До того ж, у разі ухвалення одного з таких рішень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводить державним реєстратором на підставі його підставі і додаткового застереження в рішенні суду про скасування державної реєстрації прав не потребується. Законом також встановлюється інші умови для скасування запису в Державному реєстрі прав. Так, відповідно до частин першої та третьої статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів. Запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вноситься до Державного реєстру прав у випадку скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, прийнятого державним реєстратором, за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України, що визначається статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також у випадку скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України або його територіальними органами, в порядку статті 37 Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування прийнятого державним реєстратором рішення з одночасним відновленням розгляду документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно. Враховуючи що наведені вище правові підстави не настали, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Щодо скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого на ім`я [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві від 23.07.2013 (індексний номер 6637964), встановлене наступне. Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 2187 від 28 листопада 2007 року «Про розподіл домоволодіння [ADDRESS] було вирішено виділити 3/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , в окреме ціле домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси: [ADDRESS] , а власникам іншої 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] залишити існуючу адресу: [ADDRESS] з виділенням частини в окреме ціле домоволодіння. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 07 травня 2010 року на підставі наказу ГУЖЗ від 28 квітня 2010 року № 575-С/ЖБ [PERSON] видано свідоцтво про право власності на жилий будинок № 64-а , загальною площею 77,30 кв.м, який розташований у [ADDRESS] ( т.2 а.с.84). Рішенням Київської міської ради від 06 жовтня 2011 року № 361/6577 [PERSON] 1. О. в приватну власність передана земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] (а.с.168- 170, т.1). На виконання цього рішення сектором геодезичних робіт в землеустрої КП «Київський інститут земельних відносин» у лютому 2013 виконані топографо-геодезичні роботи щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки. 01.03.2013 [PERSON] пред`явлені та передані на зберігання межові знаки, якими закріплені в натурі межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65, том №2). 23.07.2013 [PERSON] видано свідоцтво про право власності, індексний номер 6637964, на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га. Свідоцтво видано державним реєстратором Гульчук Є.О., Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві. Зазначене свідоцтво позивачі просять скасувати. З цього приводу слід зазначити наступне. Реєстрація права власності [PERSON] була проведена в липні 2013 року. За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон, що діяв станом на 23.07.2013. Порядок державної реєстрації речового права на нерухоме майно врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діяла станом на 23.07.2013, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, еєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно п. 8-1 ст. 18 вказаного Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, між іншим, фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою. Таким чином, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, це текстовий документ, який підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Речове право на нерухоме майно виникає у особи з моменту його державної реєстрації в Державному реєстрі прав, яке проводиться на підставі рішення державного реєстратора. Свідоцтво про право власності лише констатує і документально підтверджує виникнення йього права і визнання його державою. Підстави для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, як і підстави для скасування державної реєстрації в судовому порядку, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діяла станом на 23.07.2013, не визначені. Разом з цим, відповідно до статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, в судовому порядку може бути оскаржено саме рішення державного реєстратора, в разі скасування якого є підстави для внесення змін до Державного реєстру речових прав, а саме вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що позивачі оспорюють право власності [PERSON] на земельну ділянку, то належним способом захисту було б звернення до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав [PERSON] на земельну ділянку, а не скасування виданого їй свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Щодо вимог позивачів про зміну порядку користування земельною ділянкою. Згідно чинного законодавства зміна порядку користування земельною ділянкою можлива лише між співвласниками земельної ділянки, яким вона належить на праві спільної сумісної або часткової власності. Проте, як встановлено вище сторони є власниками двох окремих домоволодінь, оскільки за розпорядженням Солом`янської РДА від 28.11.2007 № 2187 «Про розподіл домоволодіння [ADDRESS] було виділено в натурі ѕ частини житлового будинку в окреме ціле домоволодіння з присвоєнням нової поштової адреси [ADDRESS] . Таким чином, сторони не володіють спільно земельною ділянкою, порядок користування якою можливо було б змінити. Посилання відповідача та її представника на те, що позивачі своє право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , площею 333,87 кв.м (код 69:224:004 ) не зареєстрували суд оцінює критично. Так, з пояснень у справі Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) вбачається, що станом на 31.12.2012, за даними автоматизованої системи ПК «Кадастр», земельна ділянка на вул. [ADDRESS] площею 1136,41 кв.м (код 69:224:003) обліковується за [PERSON] , земельна ділянка на [ADDRESS] площею 333,87 кв. м (код 69: 224:004 ) обліковується за [PERSON] та земельна ділянка на [ADDRESS] площею 63,69 кв.м (код 69:224:018) обліковується, як землі не надані у власність чи користування (а.с. 158, том 1). Документи, що посвідчують право власності (користування) зазначеними земельними ділянками на момент здійснення Головним управлінням земельних ресурсів повноважень стосовно реєстрації суб`єктів права власності на землю, права користування землею і договорів на оренду землі на імя позивача та відповідача не зареєстровані. Таким чином, в автоматизованій системі ПК «Кадастр» права користування землею і договорів на оренду землі як на ім`я позивача так і на ім`я відповідача не зареєстровані. При цьому, відсутність такої реєстрації не свідчить про відсутність права у позивачів на користування спірною земельною ділянкою. Щодо висновку експерта, про невідповідність межі, встановленій в натурі, лінії розподілу, визначеній і рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 481/482/14-43 від 18.03.2014 «довжина межі А-Б земельної ділянки № 64-А відповідно до кадастрового плану, розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» не відповідає встановленій межі (лінії розділу) відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006 (на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ № 9834 від 09.12.2005 (а.с.163-170, том № 2). Разом з цим, як вбачається з рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006 [PERSON] виділена у користування земельна ділянка площею 1150,5 кв.м., а позивачам виділена земельна ділянка площею 385,5 кв.м. В рішенні зазначені лінії розподілу земельних ділянок. Як зазначено вище, [PERSON] передано у приватну власність лише 0,1 га, а не 1,1505, які виділено в користування. Таким чином суд дійшов висновку про те, що земельна ділянка яка була приватизована [PERSON] є меншою, ніж та яка виділена їй в користування. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 481/482/14-43 від 18.03.2014 «довжина межі А-Б земельної ділянки № 64-А відповідно до кадастрового плану, розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» не відповідає встановленій межі (лінії розділу) відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006 (на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ № 9834 від 09.12.2005 (а.с.163-170, том № 2). З мотивувальної частини висновку експерта вбачається, що до такого висновку він дійшов наступним шляхом. Експертом було проведено співставлення довжини ліній розділу земельної ділянки (розміри яких можливо було перевірити, виходячи з наданих на дослідження документів), згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006 (на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи КНДІСЕ № 9834 від 09.12.2005) з до вживана відрізків межі А-Б, відповідно до даних кадастрового плану земельної ділянки розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» та отримано наступні результати: лінія 1-2, 2-3 згідно кадастру на 1,39 м менша ніж за рішенням суду від 11.05.2006; лінія 3-4 згідно кадастру на 0,20 м менша ніж за рішенням суду від 11.05.2006; лінія 4-5 згідно кадастру на 0,01 м менша ніж за рішенням суду від 11.05.2006; лінія 13-14 згідно кадастру на 0,39 м менша ніж за рішенням суду від 11.05.2006; лінія 14-15 згідно кадастру на 0,01 м менша ніж за рішенням суду від 11.05.2006. Таким чином, якщо співставити межі (лінії розділу) визначені рішенням суду від 11.05.2006 (а.с. 35, 36-39, том № 2) та межі, які встановлені інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» (а.с. 64, том № 2), останні знаходяться всередині земельної ділянки, яка виділена в користування [PERSON] за рішенням суду і таким чином, розташування вказаних межових знаків жодним чином не може порушувати права позивачів. З огляду на викладене, висновок експерта про те, що «довжина межі А-Б земельної ділянки № 64-А відповідно до кадастрового плану, розробленого інженером-землевпорядником КП «Київський інститут земельних відносин» не відповідає встановленій межі (лінії розділу) відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2006» не може бути підставою для задоволення вимог первісного позову. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі. З приводу вимог [PERSON] за зустрічним позовом про визнання частково недійсними чотирьох свідоцтв про право власності на спадщину, слід зазначити. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 Цивільного кодексу України). Зацікавлена особа, яка вважає, що її право на спадкування порушено, може звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсним виданого свідоцтва про право на спадщину, оскільки дане свідоцтво може бути визнане недійсним тільки у судовому порядку. Підставою визнання недійсним виданого свідоцтва про право на спадщину є отримання його особою, яка не мала права на спадкування. Це особи: ?які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (дане положення не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом); ?які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом: ?батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини; ?батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; ?одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ці положення поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Свідоцтво про право на спадщину по заповіту може бути визнано недійсним, якщо у судовому порядку буде визнано недійсним заповіт. Підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним: -оформлення його неуповноваженою на те посадовою особою; -оформлення не за місцем відкриття спадщини; -недодержання встановленої законом форми свідоцтва; -видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя тощо. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише якщо його видано особі, яка не мала права на спадкування, або в інших передбачених законом випадках. Такі підстави чітко мають бути визначені законом. Крім цього, при вирішенні питання про недійсність тих чи інших дій від суду вимагається чітке визначення їх юридичної природи, чи належать вони до юридичних актів (зокрема до правочинів), юридичних вчинків чи інших видів дій У другій групі предметом недійсності є документи, якими встановлюється, оформлюється чи підтверджується цивільне право (наприклад, право власності, інше речове право) або його відсутність. За правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади і місцевого самоврядування; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт про право (власності, користування) на земельну ділянку, ордер на житлове приміщення тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів цивільного стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів об`єднань громадян, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та деякі інші документи (акт приймання-передачі, Отже, і свідоцтво про право на спадщину не може визнаватись недійсним з посиланням на норми про недійсність правочинів, тобто на статті 215-236 ЦК Позивачем у цій категорії справ може бути будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені свідоцтвом про право на спадщину. Як правило, позивачами виступають інші спадкоємці, які не отримали свідоцтва або ж їхня частка у спадщині за свідоцтвом визначена невірно, або свідоцтво видане іншому спадкоємцю на майно, на яке вони претендували, зокрема як суб`єкти права на обов`язкову частку у спадщині (ст. 1241 ЦК). Разом з цим відсутність у позивача права на спадщину і, відповідно, відсутність порушення свідоцтвом про право на спадщину його прав чи інтересів у контексті положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) виключає можливість задоволення його вимог. Під час розгляду справи в суді [PERSON] не доведено, а судом не встановлено, що видачею свідоцтв про право на спадщину за законом були порушені її права та законні інтереси, оскільки вона не є спадкоємцем майна [PERSON] і не є власником будинку [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що видачею позивачам свідоцтва про право на спадщину право відповідача порушено не було, оскільки одержанням в спадщину майна, на яке [PERSON] за законом не мала права, її право порушено не було. До того ж, [PERSON] не є співвласником частини будинку, належного позивача. Відтак, оспорювані свідоцтва не можуть бути визнано частково недійсним за позовом [PERSON] .. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в цій частині. [PERSON] в зустрічній позовній заяві також просить суд: визнати частково недійсними договір дарування ј частини житлового будинку від 18.08.2012 укладений між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] як дарувальником та [PERSON] і [PERSON] , які діяли як законні представники обдарованої [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2542 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Ларисою Володимирівною, в частині описання предмету дарування в п. 3 цього договору, а саме: загальної площі 53,6 кв.м та вбиральня під літ. «В», погріб під літ. «П», погріб під літ. «П1»; визнати частково недійсним договір дарування майна від 11.07.1997 укладеного між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та підставі довіреності як дарувальником та [PERSON] як обдарованим, зареєстрованого в реєстрі за № 5С-464 та посвідченого державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори №5 Пановою О .П. в частині описання предмету дарування в пункті 1 цього договору, а саме льох та споруди. Звертаючись до суду з такою вимогою позивач посилається на ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, як на правові підстави для визнання угоди недійсною, та зазначає, що договір дарування від 18.08.2012 порушує її особисті та майнові права, виходячи з того, що спір щодо права поділу домоволодіння в натурі знаходиться в Апеляційному суді м. Києва, тож до прийняття остаточного рішення по справі будь-які правочини з часткою домоволодіння є такими, що грубо порушують її права; правочин дарування було вчинено ще до виконання приписів суду щодо поділу майна в натурі, тож такі дії грубо порушили її права та інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з цим, [PERSON] не доведено, що оспорюваними нею договорами порушено її право або інтерес. Так, відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 720 ЦК України визначено сторін у договорі дарування. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ст. 4 ЦПК України захисту у судовому порядку підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, що виникають із цивільних, житлових,земельних, сімейних, трудових відносин. Встановлено, що [PERSON] не є стороною оспорюваних договорів. До тогож, [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що сопорюваними договорами порушено її права. За таких обставин, підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині відсутні. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів.

Outcome: dismissed