Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

08 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до про визнання права власності на 1/3 частку квартири в порядку спадкування та зобовязання вчинити певні дії. 22 березня 2016 року позивач [PERSON] уточнив позов, зазначив, що відповідачем по справі повинен бути Виконавчий комітет Жовтневої у місті Рада міста Кривий Ріг Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач у своїй позовній заяві зазначив, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 09.09.2011 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 23.11.2004 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-3059 батьку позивача - спадкодавцю [PERSON] належала 1/3 частка квартири, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, бул. Маршала Василевського[ADDRESS] (далі - 1/3 частки спірної спадщини). У встановлений строк після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою для одержання свідоцтва про прийняття спадщини за законом на 1/3 частки спірної спадщини. Під час звернення нотаріус оглянула представлені позивачем документи та 30.09.2015 року винесла постанову, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на 1/3 частки спірної спадщини. Підставою для відмови було те, що у спадкодавця [PERSON], відсутні правовстановлюючі документи щодо належності йому 1/3 частки спірної спадщини. Слід зазначити, що спадкодавець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2004 року на 1/3 частку спірної спадщини, яка належала його дружині та відповідно матері позивача - [PERSON] (померла 08.03.2004р.). Крім того, мати позивача та дружина батька позивача - [PERSON] отримала 1/3 частки спадкової квартири у спадок (м. Кривий Ріг, бул.Маршала Василевського, 20/21) на підставі заповіту посвідченого 12.02.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 498, але юридично не оформила своїх спадкових прав після померлого 15.04.2003 року [PERSON]. А інші 2/3 частки спадкової квартири були отримані у спадок по тій же підставі мною [PERSON] (1/3 частка) та моєю бабусею [PERSON] (1/3 частка), свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2004р. додається). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, заздалегідь надавши суду заяву від 26 жовтня 2016 року про залишення позову без розгляду. Позивач [PERSON] до суду не зявився, надав до суду заяву від 26 жовтня 2016 року про розгляд справи за його відсутності, додатково зазначив, що заява його представника про залишення позову без розгляду вважати недійсною та на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача до суду не зявився, належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи. Заслухавши пояснення представника позивача, що були дані на попередньому судовому засіданні та дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову повинно буди відмовлено з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майно від 15 квітня 2016 року №57418976: -в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником квартири, обєкт нерухомості, квартира [ADDRESS] є [PERSON], розмір частки 1/3. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: ВВО №848544, виданий 21.11.2004 року, видавник [PERSON], державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі; -в реєстрі прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], що є померлою особою, частка власності 2/9 та за [PERSON], частка власності 7/9, підстава виникнення права власності договір дарування, ВМВ №165665 від 10.12.2008, Друга криворізька державна нотаріальна контора, зареєстровано в реєстрі за №2-6059. Суд зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, враховуючи реєстрацію розміру частки 1/3 за [PERSON] та реєстрацію частки в розмірі 7/9 за [PERSON], відбулася реєстрація нерухомого майна в частках, що перевищує ціле число. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач по справі ставить питання про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] в розмірі 1/3 частки квартири. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2004 року, що видане на імя спадкоємця [PERSON], щодо майна померлої [PERSON] на 1/3 частки є чоловік [PERSON]. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/2 або 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: місто Кривий Ріг, бульвар Маршала Василевського, будинок за номером 20, квартира за номером 21. Судом встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 вересня 2015 року, що винесена приватним нотаріусом [PERSON], відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право і на спадщину за законом, на майно, яке належало [PERSON] віктору Івановичу, а саме на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753\\0\\4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1. умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартири, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", також звертається увага і на те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до пункту 66 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Враховуючи наданні докази суд дістається висновку, позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, бул. Маршала Василевського[ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не набув право власності на певну частку квартири [ADDRESS], так як не здійснив державну реєстрацію права власності (речового права), що виникло у нього на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2004 року, спадкова справа №677/2004,зареєстрова в реєстрі №1-3059, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, враховуючи реєстрацію розміру частки 1/3 за позивачем [PERSON] та реєстрацію частки в розмірі 7/9 за [PERSON], відбулася реєстрація нерухомого майна в частках, що перевищує ціле число та позивач по справі не ставить питання щодо скасування, визнання недійсними правочинів за якими у певних осіб виникло права власності на квартиру [ADDRESS], спадкоємець, [PERSON] може здійснити реєстрацію права власності частки квартири [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON], відповідно до пункту 66 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено та в подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному органі.

Outcome: dismissed