Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 10 лютого 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про захист ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, в якому після відмови від частини позовних вимог, просять суд: Зобов`язати [PERSON] особисто, в той же спосіб, що і була поширена, спростувати на черговій сесії Ізюмської міської ради Харківської області інформацію про те, що Ізюмське комунальне виробниче водопровідно каналізаційне підприємство за останні роки сплатило Приватній юридичній агенції « Ваше право» за юридичний супровід більше одного мільйона гривень. В обґрунтування позову посилаються на те, що 21 січня 2021 року на позачерговому засіданні сесії Ізюмської міської ради Харківської області відбувся виступ депутата Ізюмської міської ради Харківської області Козлова Ю.О. стосовно питань діяльності Ізюмського комунального виробничого водопровідно каналізаційного підприємства ( далі ІКВВКП), а саме тарифів на водопостачання та водовідведення. Позивачі вказують на те, що відповідач у своєму виступі вказав «… Хочу повідомити шановних депутатів, що тільки за останні роки, Ізюмський водоканал проплатив ПАЮ «Ваше право» за супровід, правовий супровід, більше мільйона гривень, це тільки те, що є в реєстрі….». Вказана інформація є наклепницькою та такою , що не відповідає дійсності з огляду на наступне. Дійсно, 04 січня 2010 року між Ізюмським комунальним виробничим водопровідно каналізаційним підприємством та приватною юридичною агенцією «Ваше право» був укладений договір про надання юридичних послуг. Відповідно до акту звірки на 01 січня 2021 року, за весь час дії договору про надання юридичних послуг від 04 січня 2010 року ( 11 років) Ізюмським КВВКП було сплачено ПЮА «Ваше право» 770249,65 грн. Тобто інформація про те, що ІКВВКП за останні роки проплатив ПЮА «Ваше право» за супровід, правовий супровід більше мільйона гривень не відповідають дійсності. Таким чином позивачі вважають, що інформація поширена відповідачем 21 січня 2021 року на позачерговому засіданні сесії Ізюмської міської ради Харківської області є неправдивою, більш того вона є наклепницькою та поширена з метою дискредитації юридичних осіб, які є позивачами в даній справі. Позивачі також зазначають, що слід врахувати той факт, що відповідач є депутатом Ізюмської міської ради Харківської області та вся вищевказана інформація була також поширена для підняття особистого політичного рейтенгу відповідача мешканців міста Ізюма. У відзиві\~на позовну\~заяву,\~надану відповідачем\~19\~лютого 2021\~року,\~останній вказує\~на те,\~що цивільний\~позов є не обґрунтованим, а поданий Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством, в особі директора Зубко М.А, та Приватною юридичною агенцією «Ваше право», в особі директора [PERSON] , з єдиною метою перешкодити його депутатській діяльності, примусивши займатися цією цивільною справою та приймати участь в судових засіданнях, що унеможливить депутатську діяльність направлену на вирішення проблеми жителів міста, в тому числі умисне завищених тарифів на житлово-комунальні послуги включаючи послуги з водопостачання та водовідведення, котрі надаються Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством. Відповідач вважає, що такі дії директора ІКВВКП [PERSON] носять системний характер. Так, 9 лютого 2021 року, за розпорядженням директора ІКВВКП [PERSON] працівники підприємства не допускали в адміністративну будівлю, де проводилося засідання тимчасової слідчої комісії Ізюмської міської ради Харківської області з питання обґрунтованості тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення. В даний час вирішується питання відкриття кримінального провадження за вказаним фактом організації перешкоджання депутатської діяльності. Відповідач вказує, що позивачі стверджують, що «Відповідно до акту звірки, на 01 січня 2021 року, за весь час дії договору про надання юридичних послуг від 04 січня 2010 року (11 років) Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством було сплачено приватній юридичній агенції «Ваше право» 770 249 грн. 65 коп.». Вважає, що наданий позивачами Акт звірки не може бути належним доказом, враховуючи наступне: 1)Акт звірки складений представником Ізюмського комунального виробничого водопровідно- каналізаційного підприємства Зубко М.А. та представником ПЮА «Ваше право» Савіним О.С. Тобто, до проведення звірки об`ємів виконаних робіт та проведених оплат не було залучено відповідних фахівців, як Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства так і ПЮА «Ваше право». Повірити в те, що звірка проведення платежів була здійсненна особисто [PERSON] та [PERSON] просто неможливо. До посадових обов`язків вищезазначених осіб не відноситься проведення фінансових та бухгалтерських робіт. Крім того, Акт звірки не містить будь-якого посилання на підстави проведення звірки та час (дату) проведення звірки, а також не містить будь-яких вихідних даних (реквізитів), а отже не є офіційним документом. Акт звірки нагадує набір аркушів з хаотично набраними цифрами, які не мають жодного документального підтвердження, цей Акт має ознаки фальсифікації та підроблення. Отже, безумовно наданий суду Акт звірки є умисним, з метою введення суду в оману, сфальсифікованим документом. Як слідує з Акту звірки станом на 01 січня 2021 року Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємству було надано послуг на суму 792249,65 грн., за які сплачено 770249,65 грн.. Але, надання отриманих Ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством послуг, заперечується Приватною юридичною агенцією «Ваше право» (в акті відсутні будь-які дані щодо надання послуг та отримання оплати. Жодна сума не підтверджена Приватною юридичною агенцією «Ваше право», в особі директора [PERSON] , останній взагалі намагається довести, що агенція не надавала будь-яких послуг та не отримувала будь-яких оплат. Згідно договору №01-273-10 від 04.01.2010 року оплата послуг здійснюється щомісячно, протягом п`яти календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт (п. 4.1. договору) та не передбачає авансування послуг, що надаються Приватною юридичною агенцією «Ваше право». Як слідує з Акту звірки, у день підписання договору 04.01.2010 року, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство заплатило Приватній юридичній агенції Ваше право» 4912,00 грн. за виконані роботи, не зважаючи на те, що сума щомісячних послуг становить 2200,00 грн. (п. 4.1) договору. Але вказана сума оплати послуг не надходила на рахунок Приватної юридичної агенції І «Ваше право», як це слідує з Акту звірки підписаного директором Савіним О.С. Згідно договору № 01-273-10 від 04.01.2010 року оплата послуг, що надається Приватною юридичною агенцію «Ваше право» проводиться на підставі акту виконаних робіт (розділ IV договору) з врахуванням: щомісячної виплати 2200,00 грн.; індексації (п. 4,5. договору); додаткових винагород (п. 4.6 та п. 4.7 договору); відшкодування транспортних та інших витрат пов`язаних з виконанням доручень (п. 4.9. договору). З наданого до суду Позивачами Акту звірки неможливо встановити за які послуги та кому були проведені виплати ізюмським комунальним виробничим водопровідно-каналізаційним підприємством, які не підтверджені Приватною юридичною агенцією «Ваше право». Отже, директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, [PERSON] умисне, з метою введення суду в оману, створено та подано до суду фіктивний Акт звірки, до якого внесено завідомо недостовірну інформацію щодо отримання та оплати юридичних послуг, недостовірність якої підтверджено директором Приватної юридичної агенції [PERSON] (в Акті звірки жодна сума вказана директором Ізюмського виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства [PERSON] не підтверджена директором Приватної юридичної агенції «Ваше право» [PERSON] ). \~ \~ \~ \~19 лютого 2021 року відповідач надав суду клопотання , в якому просить суд винести окрему ухвалу суду про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно каналізаційного підприємства [PERSON] , за фактами вчинення службових підроблень, надання до суду завідомо недостовірної інформації, з метою введення суду в оману, що призвело до прийняття судового рішення, яким встановлено право власності на комунальну техніку котра знаходиться на балансі іншого підприємства, що надає можливість привласнити це комунальне майно за раніше відпрацьованою схемою посадовими особами Ізюмської міської ради. \~ \~ \~ \~Окрему ухвалу направити до Ізюмської міської ради Харківської області для розгляду на черговій сесії та вжиття відповідних заходів, щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону директором Ізюмського комунального виробничого водопровіядно каналізаційного підприємства [PERSON] та недопущення привласнення комунальної техніки. Зобов`язати Ізюмського міського голову [PERSON] вжити невідкладних заходів щодо притягнення до відповідальності директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно каналізаційного підприємства [PERSON] , за вчинення службового підроблення, яке полягає у виготовленні та подані до суду фіктивного Акту звірки, до якого внесено недостовірну інформацію, щодо виплат Приватніцй юридичній агенції « Ваше право» за буцімто надані юридичні послуги, надання яких не підтверджено навіть директором [PERSON] . В судовому засіданні представники позивачів просили суд задовольнити позовні вимоги, а також стягнути судовий збір у повному обсязі з відповідача на користь позивачів, зважаючи на те, що фактичне спростування відповідачем інформації відносно привласнення частини гостиниці по [ADDRESS] відбулось лише після відкриття провадження у справі. Представник відповідача заперечує проти позову, вважає що це його оціночні судження, які не можуть бути предметом спростування. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є депутатом Ізюмської міської ради Харківської області 8 скликання. [PERSON] є директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно каналізаційного підприємства. 21 січня 2021 року під час виступу на позачерговому засіданні сесії Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] поширив таку інформацію щодо директора ІКВВКП «… Хочу повідомити шановних депутатів, що тільки за останні роки, Ізюмський водоканал проплатив ПАЮ «Ваше право» за супровід, правовий супровід, більше мільйона гривень, це тільки те, що є в реєстрі….» Частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статей\~28,\~68 Конституції України\~кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У відповідності до\~статті 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», яка врегульовує питання щодо депутатської етики, депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики: керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно зі статтями\~94,\~277 ЦК України, частиною четвертою\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною першою\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За приписами\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у згаданій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики,\~\~економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації вбачається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. За змістом пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова Пленуму ВСУ), у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, ця фізична особа вправі пред`явити позов про захист її гідності, честі чи ділової репутації. У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ляшко проти України» від 10 серпня 2006 року (Заява № 21040/02) зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Більш того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19\~(див. Lingens, cited above, р. 28, п. 46). Також Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», у якому, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. Відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Частиною четвертою\~статті 32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, у тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а такожінші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України). Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької (виробничої), громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснюють такі особи як учасники суспільних відносин. Ділова репутація юридичної особи є її головним нематеріальним активом, який має значну вартість і формується за рахунок таких активів компанії як репутація імідж та фінансова стійкість. На формування ділової репутації основний вплив здійснюють економічні, соціальні, екологічні, інноваційні чинники та чинники, пов`язані із законністю діяльності. До економічних чинників належать: фінансова стабільність господарюючого суб`єкта, його статутний капітал, сумарний дохід тощо; до соціальних чинників - соціальна відповідальність підприємства, якість управління, здатність створити належні умови праці для персоналу, участь господарюючого суб`єкта в освітніх, наукових та благодійних заходах та інші; до екологічних чинників - дотримання підприємством політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; до інноваційних чинників - залучення господарюючим суб`єктом нових технологій, удосконолення наявних механізмів та процесів виробництва тощо; до чинників, пов`язаних із законністю діяльності, - дотримання господарюючим суб`єктом норм чинного законодавства у сфері господарювання, оподаткування, виробництво продукції та надання послуг з дотримання державних стандартів та нормативів. При цьому, одні і ті самі чинники можуть одночасно належати до декількох груп, наприклад: дотримання господарюючим суб`єктом правил охорони навколишнього природного середовища належить як до екологічних чинників, так і до чинників законності. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року та у справі «Обершлік проти Австрії» від 22 листопада 1990 року). При цьому ЄСПЛ вказує на те, що навіть у випадку, коли судження зводиться до суб`єктивної оцінки, пропорційність втручання може залежати від того, чи існують достатньо вагомі фактичні підстави для спростування судження, оскільки навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення ЄСПЛ у справі «Джерусалем проти Австрії» від 27 лютого 2001 року). Під час виступу на позачерговому засіданні сесії Ізюмської міської ради від 21 січня 2021 року [PERSON] поширив інформацію щодо позивачів наступного змісту: «… Хочу повідомити шановних депутатів, що тільки за останні роки, Ізюмський водоканал проплатив ПАЮ «Ваше право» за супровід, правовий супровід, більше мільйона гривень, це тільки те, що є в реєстрі….», яка є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. За своїм змістом поширена інформація порушує немайнові права позивачів, порочить ділову репутацію позивачів. З наданої інформації позивачами, копії акту звірки вбачається, що за період з 2010 року по 01 січня 2021 року було сплачено близько 800 тис. грн. на користь ПЮА "Ваше Право". Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що обов`язок доказування подачі ним достовірної інформації в даній категорії справ покладається саме на нього, та розповсюдженню будь - якої інформації відносно іншого підпрємства має передувати збір фактів та документів, на які спираються поширені твердження, а не навпаки, як це було в даній справі, в якій відповідач після відкриття провадження у справі почав вживати заходів щодо отримання документів, які можуть підтвердити його слова, оголошені на сесії Ізюмської міської ради. Відповідно до частини 7 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пунктах 3, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За приписами пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, в контексті всієї поширеної інформації щодо директора ІКВВКП, суд приходить до висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами своїх позовних вимог, а тому задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 139 ЦПК України\~суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. З аналізу наведеної норми вбачається, що постановлення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком, окрім того, підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. З наведених в позовній заяві обставин та встановлених судом фактів не встановлено складу правопорушення, а тому суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, обставини, які покладені в основу позовних вимог та рішення суду є юридичним спором юридичних осіб з громадянином України. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Враховуючи те, що відповідач спростував самостійно 24 лютого 2021 року при виступі на черговій 9 сесії Ізюмської міської ради VIII скликання інформацію відносно привласнення позивачем частини гостиниці по [ADDRESS] , а позовну заяву було подано 10 лютого 2021 року, то є підстави для присудження з відповідача на користь позивачів судові витрати в повному обсязі.

Outcome: approved