Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

30.10.2019 р. позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50 відсотків заробітку відповідача щомісяця. 30.01.2020 рішенням Деснянського районного суду м. Києва ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2020 постановлено внести виправлення в зазначене рішення суду, а саме 17 абзац його мотивувальної частини викласти в наступній редакції: "З огляду на зазначене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття." Другий абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: "Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття." Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків заробітку відповідача щомісяця. При цьому в рішенні суду не викладено позиції суду щодо часткового задоволення позову, тобто зазначена вимога позивача не вирішена в повному обсязі та по ній рішення суду не ухвалено. Щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд зазначає наступне. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача, оскільки останньою не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 50 % від його заробітку (доходу) щомісячно (тобто 1/2 частину), зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме зазначеного розміру аліментів для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні. З огляду на викладене, суд вважає розмір аліментів, визначений в прохальній частині позову необґрунтованим та недоведеним.

Outcome: dismissed