Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому просив виділити йому у власність 44/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що належить йому на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2011 року. Вказав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають у власності по 11/100 часток цього домоволодіння, а відповідач [PERSON] 33/100. Домоволодіння складається з двох житлових маєтків літ. А, літ. Б, з прибудовами літ. а та літ а1, Гаража літ. Г2, сараїв літ. Д, Л, М, туалету літ. Р. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1127,2 кв.м, наданій в користування відповідно до рішення Херсонського міськвиконкому від 27.02.1958 року №295. Він особисто здійснював будівництво житлового будинку літ. А в період з 1965 по 1970 роки, ввів його в експлуатацію на своє ім`я та на ім`я матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Житловий будинок літ. А загальною площею 131,3 кв.м, житловою площею 92,4 кв.м складається з двох окремих квартир, облаштованих самостійними виходами. До кожної з них облаштовані прибудови, зведені підсобні та господарські споруди. Особисто йому належить в житловому будинку літ. А: кв. №2: житлова кімната 2-2 - 11,7 кв.м; житлова кімната 2-3 - 25,0 кв.м; житлова кімната 2-4 - 9,1 кв.м; прибудова літ. а: кухня III - 11,1 кв.м; санвузол IV - 8,6 кв.м. В його користуванні також перебуває ганок, підвал під прибудовою літ. а 18,2 кв.м, вхід до підвалу літ. П - 3,2 кв.м. За власний рахунок ним було здійснено будівництво: сараю літ. Д - 21,1 кв.м з прибудовою літ. д - 12,7 кв.м; гаража літ. Г2 - 22,2 кв.м; 2-й поверх - 22,2 кв.м, підвал - 22,2 кв.м; сарай літ. М - 6,1 кв.м; сарай літ. Л - 14,2 кв.м; навіс літ. Т з ганком 19 кв.м; навіс літ. С з ганком 1,8 кв.м. Належна йому частина домоволодіння обладнана водопроводом №4, воротами №3, вимощенням №11, частина житлового будинку літ. А кв. №2 газифікована та обладнана каналізацією. Водопровід №1 та огорожа, туалет літ Р, вимощення №1, ворота №2 перебувають у спільному користуванні. Частина житлового будинку А, яка належала [PERSON] , складається з житлової кімнати 1-3 - 9,4 кв.м; житлової кімнати 1-4 - 25,2 кв.м; житлової кімнати 1-5 - 12,0 кв.м; коридору І - 10,5 кв.м; кухні II 8,7 кв.м. Приналежністю цієї частини є тераса літ. а-1, вимощення-1, ворота 2. Він претендує на виділ йому з кв. [ADDRESS] житлового будинку літ. А житлової кімнати 1-4 - 25,2 кв. м; кухні II - 8,7 кв.м; тераси літ. а-1 - 9,2 кв.м. Посилається на ст. 364 ЦК України за якою співвласник має право на виділ в натурі із майна, що є у спільній частковій власності. Вказує, що він був вимушений здійснити ремонт над житловою кімнатою 1-4 - 25,2 кв.м, а саме: заміна двох листів шиферу, ремонт покрівлі прибудови а, частина якої належить до кв.1 - заміна 6-ти дерев`яних стропил; заміна дощок для покрівлі з використанням 0,8 куб.м. дерева; покриття покрівлі алюмінієм з використанням 30 кріплень і 3-х тюбів мастики; капітальний ремонт вхідних дверей на прибудову а з заміною замка, шпінгалетів, кутиків, дверних ручок. Що стосується житлового будинку літ. Б, який знаходиться в користуванні [PERSON] , то претензій він до нього не має. Просить виділити йому в натурі із майна, що є в спільній частковій власності, а саме домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , обладнану каналізацією, газифіковану частину: житлова кімната 2-2 -11,7 кв.м; житлова кімната 2-3 - 25,0 кв.м; житлова кімната 2-4 - 9,1 кв.м; прибудова літ. а: кухня III - 11,1 кв.м.; санвузол IV - 8,6 кв.м.; ганок III - 2,8 кв.м; підвал під прибудовою літ. 'а - 18,2 кв.м; вхід до підвалу - 3,2 кв.м.; навіс літ. С - 1,8 кв.м з ганком; навіс літ. Т - 19 кв.м. з ганком; гараж літ. Г2 22,2 кв.м, II поверх - 22,2 кв.м, підвал - 22,2.кв.м.; водопровід №1, водопровід №4; ворота №3 металеві на металевих стовпах; ворота №2 1/2 частина; вимощення будинку А кв. №2. Вид опалення житлового будинку «А» кв. №2 - від АГВ. Літ. д, Л, М, II поверх літ. Г побудовано до 05.08.1992 р. сарай літ. Д - 21,1 кв.м прибудова д - 12,7 кв.м; сарай літ. Л - 14,2 кв.м; сарай літ. М - 6,1 кв.м; сарай літ О - 8,2 кв.м. Також просить: - виділити йому в житловому будинку літ. А кв. №1 житлову кімнату 1-4 - 25.2 кв.м, кухню 11 - 8,7 кв.м, терасу а-1 - 9,2 кв.м. - визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] з урахуванням порядку, що склався, та розташуванням будівель і споруд. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 17.05.2018 р. відкрите загальне позовне провадження, розпочате підготовче провадження, призначене підготовче засідання на 16.08.2018 р. 12.11.2018 р. від [PERSON] надійшла зава про залучення її правонаступником позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 19.02.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, через закінченням строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/6524/18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.02.2019 р. справа прийнята до провадження судді Ус О.В., призначене підготовче судове засідання на 25.04.2019 р. Ухвалою від 25.04.2019 р. в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі № 766/6524/18 у зв`язку зі смертю позивача відмовлено, зупинено провадження до залучення до участі у справі правонаступників померлого [PERSON] . З метою з`ясування кола осіб, які є спадкоємцями позивача, витребувано у нотаріуса копію спадкової справи № 63248599, номер у нотаріуса 101/2018. 08.05.2020 р. до суду надійшли матеріали спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 17.05.2019 р. поновлено провадження у цивільній справі №766/6524/18; залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] , продовжено підготовчий розгляд у справі, призначене підготовче засідання на 29.07.2019\~року 21.05.2019 р. до суду надійшов відзив [PERSON] на позов, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки співвласником спірного майна, а саме житлового будинку літера "Е" є також [PERSON] . Позивач вводе суд в оману щодо особистого будівництва. Після визначення часток у домоволодінні у 2011 році за рішенням апеляційного суду, розбив вікна та виламував двері. Не надано висновків експертів щодо порядку користування земельною ділянкою та розподілу майна. 29.07.2019 р. від відповідачки [PERSON] надійшла заява про те, що вона не отримувала копію позовної заяви та доданих до неї документів, що спростовано її власноручною розпискою (том 1 арк. справи 63). Судом прийнято додаткові заходи для вручення повторно відповідачці [PERSON] в підготовчому засіданні 29.07.2019 р. копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, але відповідачка [PERSON] категорично відмовилася від отримання матеріалів, про що складено акт старшим судовим розпорядником (том 1 арк. справи 209). В підготовчому засіданні 29.07.2019 р. сторонам роз`яснені права, в тому числі на правничу допомогу та подання доказів, витребувано інвентарну справу, оголошена перерва до 09.10.2019 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.102019 р. частково задоволено клопотання сторони позивача та призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Зазначена ухвала постановою Херсонського апеляційного суду від 07.11.2019 р. залишена без змін. 25.11.2019 р. справа отримана експертом, а 20.12.2019 р. повернута з висновком експертизи від 20.12.2019 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2019 р. поновлено провадження по справі, продовжено підготовче провадження, призначене підготовче засідання на 18.05.2020 року, в якому оголошена перерва до 30.09.2020 року через не відправлення судових повісток через відсутність фінансування. 10.09.2020 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 25.09.2020 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи до вирішення нею питання про прийняття спадщини після смерті батька в бою з фашистами, її звернення до НБР та інших структур. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 року відмовлено у зупиненні провадження у справі, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду за суттю на 10.12.2020 року. 07.12.2020 року від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. В підготовчій частині судового засідання 10.12.2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи з урахуванням положень ч.3 ст. 210 ЦПК України; розпочато розгляд справи за суттю, заслухані вступні слова сторін, досліджено письмові докази, в судовому засіданні оголошена перерва до 05.01.2021 року через закінчення робочого дня. В судовому засіданні 10.12.20120 р. позивачка вважала можливим розглянути справу у відсутність свого представника адвоката Карпенко М.В. та підтримала позов в повному обсязі, просила виділити їй в натурі її частку майна у праві власності у спірному домоволодінні за другим варіантом висновку експертизи, за яким її частка зменшується без виплати їй компенсації та встановити порядок користування земельною ділянкою. Вказувала, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають у спірному домоволодінні. В судовому засіданні 06.01.2021 року також вважала можливим закінчити розгляд справи у відсутність її адвоката. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 10.12.2020 року позов не визнав, оскільки вважав себе неналежним відповідачем через те, що на його частку, якою він користується сторона позивача не претендує, в подальшому в судове засідання 05.01.2021 року не прибув про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений при оголошенні перерви в судовому засіданні, про поважність неявки суд не повідомив, а тому на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважав можливим завершити розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] позов не визнала, оскільки вважала, що позивачка не має відношення до їх сім`ї, будував будинок батько, який загинув у бою з фашистами, частки невірні, кожний з їх сім`ї має право на 1/6 частини будинку, усі документи сфальшовані, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним відповідачкою [PERSON] . Звертав увагу, що до участі в справі не залучено його доньку, яка на його думку є власницею будинку «Е» за цією ж адресою. Також зазначав, що померлий брат не будував будинок, а після смерті матері всіх обманув, підробив документи та не пускав їх до домоволодіння тощо. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що частки деяких співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] остаточно визначені на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2011 року. На даний час це рішення є чинним. У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови № 7 від 04.10.1991 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК (ст. 358, 364, 367 ЦК України в редакції на час розгляду справи в суді), це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. За п.7 вищевказаної Постанови в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст.152 ЖК України на час розгляду справи судом - виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується). При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] на те, що до участі в справі не залучено [PERSON] , яка є, на їх думку, власницею житлового будинку літера «Е» в цій частині до уваги не приймаються, оскільки вказаний житловий будинок літера "Е" є самочинним будівництвом. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55. Пунктом 2.3 наведеної інструкції визначено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону . \~Проведеною у справі судовою експертизою визначено, що на земельній ділянці розташовані три обособлених житлових будинків: літера «А» площею приміщень 131,3 кв.м, літера «Б» площею приміщень 67,9 кв.м, літера «Е» (самочинне) площею приміщень 135,3 кв.м. Порядок користування будівлями та спорудами між співвласниками склався. Двоповерховий житловий будинок літера «Е», який за даними інвентарної справи є самочинним будівництвом, на день обстеження не експлуатується. Житловим будинком літера «Б» користується [PERSON] . Частиною житлового будинку літера «А,а» користується [PERSON] , вказана частина знаходиться у задовільному стані; інша частина будинку літера «А» не експлуатується та знаходиться у незадовільному стані, частина прибудови літера «а», яка не експлуатується знаходиться у аварійному стані та представляє загрозу для життя та здоров`я людей. Вказана частина житлового будинку з урахуванням порядку користування є спадковою. Розподіл спадкової частини житлового будинку літер «А,а» неможливий, оскільки співвласникам причитаються приміщення площею 21,93 кв.м, що менше регламентованих норм ДБН. Разом з тим, із незначним відступом від рівності часток співвласників поділ можливий. При цьому, експертом запропоновано 4 варіанти поділу спірного домоволодіння та користування земельною ділянкою на якій воно розташоване. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2011 року визнано за [PERSON] право власності на 44\\100 частки в домоволодінні, що знаходиться в по [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 11\\100 частки в домоволодінні, що знаходиться по [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 11\\100 частки в домоволодінні розташованому по [ADDRESS] . [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна [PERSON] , що підтверджено матеріалами спадкової справи (том 1 арк. справи 106-144). Загальна частка у домоволодінні, право власності у якому визначено за рішенням суду складає 66/100. За ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним рішенням суду встановлені наступні обставини: Право власності на 31/100 частини домоволодіння, яке розташоване [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 10 січня 1992 року виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів. Рішенням виконкому від 10.08.1979 року їй було надано дозвіл на будівництво житлового будинку розміром 9,2 м х 6,4 м на земельній ділянці загального користування на місці знесеного старого сараю. 13.09.1991 року будинок був прийнятий в експлуатацію. Право власності на зазначену частину домоволодіння\~ [PERSON] підтверджено дублікатом свідоцтва про право власності на домоволодіння виданим 10.01.1992 року виконавчим комітетом Дніпровської районної ради і зареєстроване 30.05.2007 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації. 3\\100 частки домоволодіння розташованого [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , дочці [PERSON] , який подарував їй успадковану ним частку після смерті батька; [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Дніпровської районної ради 11.03.1993 року. Зазначені свідоцтва про право власності на відповідні частки в домоволодінні не оспорювалися та не визнані недійсними. Свідоцтва про право власності на відповідні частки видавалися співвласникам\~на домоволодіння в цілому, що знаходиться по [ADDRESS] , а не на конкретний будинок в цьому домоволодінні. Реальний поділ між співвласниками домоволодіння не проводився. Зі змісту судового рішення вбачається, що рішенням виконкому Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1976 року був узаконений будинок літ. «А» у домоволодінні [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по 33/100 за кожним. Визначення розміру часток [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірному домоволодінні відбулася після набуття ними права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який, в свою чергу, успадкував частку [PERSON] . Таким чином, станом на день розгляду справи згідно рішення Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2011 року, відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інвентарної справи щодо об`єкта нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: -44/100 - [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , якому належало 44/100 домоволодіння на підставі рішення апеляційного суду 33/100 у праві спільної часткової власності та 11/100 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ); -11/100 - [PERSON] (на підставі рішення апеляційного суду в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ); -11/100 - [PERSON] (на підставі рішення апеляційного суду в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ); -31/100 - [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину ВТА 545596 від 02.11.2012 р.); -3/100 [PERSON] , дочці [PERSON] , який подарував їй успадковану ним частку після смерті батька; [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Дніпровської районної ради 11.03.1993 року. Реальний поділ між співвласниками домоволодіння не проводився. Зазначені обставини встановлені на стадії судового розгляду при дослідженні доказів по справі зі змісту рішення Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2011 року, яким вирішено фактично питання лише щодо права на спадкове майно у вигляді 33/100 домоволодіння, яке належало померлій [PERSON] , та матеріалів інвентарної справи. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до участі в справі в якості співвідповідача не залучено [PERSON] , яка має право власності з урахуванням ч.1 ст. 357 ЦК України на 1/100 частину домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Дніпровської районної ради 11.03.1993 року. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Тлумачення\~статті 51 ЦПК України\~свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. При цьому позивач, інтереси якого в суді представляла адвокат Карпенко М.К., а в подальшому його правонаступник [PERSON] , інтереси якої в суді представляв той самий адвокат, ні у позовній заяві, ні у будь-яких інших документах по суті справи чи усних поясненнях не зазначали, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки інших осіб. При закритті підготовчого засідання та призначення справи до розгляду за суттю, на стадії якої суд позбавлений можливості досліджувати та надавати оцінку доказам, позивачка та її адвокат клопотань щодо витребування доказів, залучення співвідповідачів тощо не заявляли та наполягали на призначенні справи до розгляд за суттю, не повідомивши про всіх співвласників. Слід зазначити, що сторона позивача отримувала відзив відповідача [PERSON] , в якому він звертав увагу на незалучення до участі в справі його доньки [PERSON] , при цьому, він посилався на її право власності - збудований нею будинок літера «Е». В даному конкретному випадку [PERSON] є належним відповідачем у справі не як власниця будинку літери «Е», оскільки вона не набула на нього права власності, свідоцтва про право власності на 32/100 часток домоволодіння скасовано, але є належним відповідачем, як власник 1/100 ідеальної частки домоволодіння. Стороні позивача, як і іншим учасникам справи про наявність права спільної часткової власності на частку спірного домоволодіння у [PERSON] було достовірно відомо з рішення Апеляційного суду Херсонської області від 03.08.2011 року. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Крім того, повне коло осіб у справі, в тому числі щодо належних відповідачів неможливо встановити без визначення часток правонаступників [PERSON] , якій також належала частка у спільній частковій власності на 3/100 домоволодіння разом з [PERSON] та [PERSON] за свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 11.03.1993 року, виданого виконкомом РВКГ Дніпровської райради народних депутатів. Висновок експертизи від 25.11.2019 р. не містить міркувань експерта щодо встановлення обставин, що мають значення по справі, а саме щодо конкретних ідеальних часток у домоволодіння згідно правовстановлюючих документів. Надаючи відповіді на питання та можливі варіанти поділу або порядку користування земельною ділянкою експертом визначається баланс часток до цілої частки, але при цьому не враховано наявність права власності інших осіб на 3/100 домоволодіння, серед яких є відповідачка [PERSON] , [PERSON] та правонаступники [PERSON] . Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки до участі у справі не були залучені особи, права, свободи чи інтереси яких можуть бути порушені внаслідок розгляду справи по суті. Клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів до суду позивачем не надано. Суд за власною ініціативою позбавлений права вирішувати таке питання, як на стадії підготовчого засідання, так і розгляду справи за суттю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин відсутні підстави надавати оцінку іншим наданим сторонами доказам. Заходи забезпечення позову не застосовувалися. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на сторону позивача. Відповідачами заяви про наявність судових витрат не подавалися та заяв на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів не зроблено. Рішення в повному обсязі складене 06 січня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed