Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

22 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON], з 17.06.1988 року по 28.03.1990 року та з 30.07.1992 року по 10.04.2015 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю водій автотранспортних засобів у карєрі, водій великовантажного автомобіля у карєрі технологічної колони автомобілів (всього 24 роки) на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті, яке 28.10.1996 року було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а з 04.04.2011 року було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Внаслідок стану здоров'я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" м. Кривий Ріг та у якому 14.01.2015 році він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи. У звязку з цим був вимушений 10.04.2015 року звільнитися з роботи. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 14.01.2015 року № 010 йому 14.01.2015 року були встановлені 2 професійних захворювання : вібраційна хвороба другого ступеня та хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого ступеня. ПАТ «ПІВНГЗК» організувало розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яке здійснювалося комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. У п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.02.2015 року форма П-4 міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці 3 класу. У п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.02.2015 року, міститься висновок про те, що позивач 24 роки 3 місяці працював у шкідливих умовах праці. Згідно п.17 Акту розслідування від 06.02.2015 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Тобто, комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 12, 13, 17 Акту розслідування від 06.02.2015 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 24 років 3 місяців внаслідок моєї професійної діяльності (роботи) на ПАТ «ПІВНГЗК» на його організм впливали шкідливі виробничі фактори. Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 003907) від 09.04.2015 року, з 23.03.2015 року була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності. Завдана йому\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв'язку з ушкодженням його здоров'я через вищевказане професійне захворювання. У результаті професійного захворювання у стані його здоровя виникли незворотні зміни, що свідчить про настання негативних явищ (фізичних, душевних та соціальних). Він відчуває ниючий тупий біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, більше у праву ногу, оніміння в ногах, більше у правій нозі, судоми мязів в ній, обмеження рухів у попереку, посилення болю при фізичному навантаженні, переміні положення тіла, ниючий біль у шийному відділі, який іррадіює у праву руку, плече, болі у колінних, плечових і ліктьових суглобах, болі у кистях, підвищена чутливість їх до холоду, часті судоми у пальцях, оніміння у кистях, загальну слабкість, підвищення АТ, тупий головний біль у потиличній ділянці, шум у голові, порушення сну. Також, у\~результаті захворювання був порушений його звичайний спосіб життя. У звязку з тим, що він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи, був вимушений у віці 45 років звільнитися з роботи. Крім того, він не можу виконувати навіть домашню роботу, яку він виконував до того, як отримав захворювання. Зараз, замість нього частину домашньої роботи виконує його дружина, внаслідок чого був порушений не тільки його звичайний спосіб життя, але й звичайний спосіб життя його дружини. Через втрату свого здоровя йому у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. Передумовою для поліпшення свого стану здоровя є постійне санаторно-курортне та медикаментозне лікування, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Все вищевказане спричинило втрату повноцінного (якісного) життя у віці 45 років, що також безперечно призвело та надалі призводить до\~завдання йому\~моральної шкоди. Вважаю, що вищевказана сума у розмірі 701\~568 грн. є справедливою компенсацією за завдану йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він вимушений кожного дня зазнавати та терпіти у зв'язку з ушкодженням його здоров'я через вищевказане професійне захворювання. Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 701 тис.\~568 гривень та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] наполягає на позовних вимогах позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно [PERSON] працював на Північному гірничо- збагачувальному комбінаті: з 30.07.1992р. по 07.11.2002р. - водієм автомобіля «БєлАЗ» з ремонту та зрошення доріг в карєрі Першотравневого рудника (РУ); з 08.11.2002р. по 04.07.2006р. - водієм автомобіля вантажопідйомністю 110 тон та вище зайнятий повний робочий день на вивезенні породи та руди в карєрі технологічної колони автомобілів гірничо-транспортного цеху №1 (ГТЦ-1) Першотравневого РУ; з 05.07.2006р. по 18.02.2010р. - водієм великовантажного автомобіля в карєрі технологічної колони автомобілів ГТЦ-1; з 19.02.2010р. по 10.04.2015р. - водієм автотранспортних засобів в карєрі технологічної колони автомобілів ГТЦ-1 а 10.04.2015р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності по ст. 38 КЗпП України. Дійсно актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2015р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 24років 3-х місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів - вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Одним із факторів, який збільшуює ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах. Вважають, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору місця роботи та тривалість цієї роботи. У звязку з цим важають, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Отже, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. Також вважають, що посилання позивача на медичні документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих звязків - є його припущенням. Тому просять в позовних вимогах позивача відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] дійсно з 17.06.1988 року по 28.03.1990 року та з 30.07.1992 року по 10.04.2015 року виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю водій автотранспортних засобів у карєрі, водій великовантажного автомобіля у карєрі технологічної колони автомобілів на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті, яке 28.10.1996 року було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а з 04.04.2011 року було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», а.с.11-16. 10.04.2015р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності по ст. 38 КЗпП України - а.с.16. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2015р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 24років 3-х місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів - вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Одним із факторів, який збільшуює ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах - а.с.17-20. За висновком МСЕК (серія 12ААА № 003907) від 09.04.2015 року, з 23.03.2015 року була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності а.с.24. Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 06 лютого 2015р. встановлена причина профзахворювання (п.14-16). Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу а.с.18-19. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до частини 2 абз.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2015р. (а.с.18-20), виписок МСЕК а.с.24, виписок із історії хвороби [PERSON] - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 60% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 110 000 грн. та судові витрати по справі. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial