Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

20.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 17 вересня 2011 року вони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцевського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різницю в характерах та відсутність взаєморозуміння, неоднакові погляди на життя. В судовому засідані позивачка надала пояснення відповідно до змісту позовної заяви, додатково пояснила, що між нею і відповідачем постійно відбуваються сварки, бійки, все відбувається на очах їхнього сина. Просила позов задовольнити. В подальшому в судове засідання не з'являлася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 29). Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що з позивачкою у нього склалися неприязні стосунки, спільне життя не склалося. В подальшому відповідач в судове засідання не з'являвся, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.28). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 17.09.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцевського міського управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 160 (а.с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дебальцівського міського управління юстиції Донецької області сторони від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Спору про виховання дитини та розподіл майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, немає. Між сторонами часто виникали сварки на ґрунті особистих стосунків, мають різні погляди на сім'ю та взаємовідносини між подружжям, шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім*ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повинні повно та всебічно з*ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причина припинення шлюбних відносин, а саме: різність характерів, поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, неоднакових поглядів на життя є поважною. Відповідно до ст. 113 СК України після розірвання шлюбу позивачка просить залишити собі прізвище - [PERSON]. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, сім'я фактично розпалася та її відновлення неможливе, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, позов задовольнити. На підставі ст.ст.105,110,112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: approved