Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15.08.2008 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 27.08.2007 року, з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приймає участі у додаткових витратах на дитину та з врахуванням зростання рівня прожиткового мінімуму, вказаних коштів не достатньо для повноцінного забезпечення дитини. Крім цього, позивач вказує, що відповідач має регулярні доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти. Відповідач працездатний, а тому здатний сплачувати аліменти, необхідні для забезпечення належного рівня життя дитини. На підставі викладеного, позивач просила збільшити розмір аліментів визначених рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі № 2-1649/07 та стягувати з [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], в розмірі 930,00 грн., а з 01.07.2018 року - по 972,00 грн., з 01.12.2018 року - по 1014 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на пред'явлений позов не подав. Таким чином, у зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК ). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 15.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №52. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 07.08.2011 року Любитівською сільською радою Ковельського району Волинської області, встановлено, що [PERSON], [INFO], 07.08.2011 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO], та після укладення шлюбу взяла собі прізвище чоловіка - [PERSON]. Згідно виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайонним судом 02.10.2007 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 27.08.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Після винесення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років збільшився відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" та для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня 2018 року - 1944 грн., з 1 грудня 2017 року - 2027 грн. Відповідач має вік 30 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1000 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об'єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Враховуючи визначені ст. 182 СК України обставини, суд приходить до висновку про необхідність збільшити розмір аліментів та стягувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця. В той же час, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів з 01.12.2018 року в сумі 1014 грн. до задоволення не підлягає, оскільки суд не вправі встановлювати наперед порушення прав чи законних інтересів позивача. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial