Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

14.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], АТ «[PERSON] Аваль» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків позову та наданий строк для усунення недоліків. Також, позивачем подано заяву про забезпечення позову та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2018 року вжиті заходи забезпечення позовних вимог. 01.10.2018 року позивачем подано позов на виконання вимог суду та ухвалою суду від 15.11.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 12.12.2018 року від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» до суду наданий відзив на позов, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. За клопотанням сторони ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2018 року до участі у справі залучено в якості третьої особи - АТ «[PERSON] Аваль». 24.01.2019 року представником АТ «[PERSON] Аваль» до суду поданий відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 29.01.2019 року позивачем подано відповідь на відзив. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.01.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В своєму позові позивач [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.08.2018 року та скасувати рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень за № 42755780 від 29.08.2018 року на підставі даного договору, відшкодувати понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] набула право власності на спірну квартиру № 77 по вул. Барабашова, З6-А в м. Харкові на підставі договору дарування квартири від 09.08.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за зареєстрованим в реєстрі за № 1497. Первісним власником спірної квартири була [PERSON], мати позивача. Вказує, що в квартирі були зареєстровані та фактично проживали позивач та її мати. Вважає, що при відчуженні спірної квартири на користь відповідача [PERSON] було порушено діюче законодавство, внаслідок чого та згідно вимог ст. 215 ЦК України договір купівлі-продажу від 29.08.2018 року є недійсним. Також, зазначає, що до укладання договору дарування від 09.08.2016 року рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року було звернуто стягнення на спірну квартиру як належну [PERSON] Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 р. внаслідок укладання договору дарування було змінено спосіб виконання рішення та звернуто стягнення на спірну квартиру як на власність позивача [PERSON] Разом з тим, постановою апеляційного суду Харківської області від 12.04.2018 р. судове рішення про звернення стягнення на квартиру [PERSON] скасовано. Таким чином, зазначає, що судових рішень про звернення стягнення на квартиру позивача не має. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира позивача іпотекою обтяжена ніколи не була, будь-яких угод про передачу спірної квартири в іпотеку позивач не укладала. Крім того, площа спірної квартири складає 66,9 кв.м., іншого житла у позивача не має, квартира використовувалась для проживання позивача та членів її сім'ї, а тому попадає під дію мораторію на підставі ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». А застосування наслідків недійсності купівлі-продажу спірної квартири можливе шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42755780, у зв*язку з чим нею заявлені і такі вимоги. Заперечуючи проти позовних вимог представники ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» та «[PERSON] Аваль» в своїх відзивах вказують, що підстав для задоволення позову немає, вимог и позивача [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. В судове засідання позивач не з*явилася, повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. (а.с. 164). Представники відповідачів [PERSON], ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» та третьої особи АТ «[PERSON] Аваль» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у позові. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги дочки [PERSON] підтримала та просила задовольнити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ ч.1 ст. 13\~ ЦПК України\~ суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~ Згідно ст.\~12\~\~ЦПК України\~\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України\~ передбачено, що кожна сторона повинна довести\~ ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ \~ \~ \~ \~ Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 03.10.2015 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/02-1/2454-05 на суму 48560 доларів США. В рахунок забезпечення зобов'язання за кредитним договором між [PERSON] та Банком було укладено іпотечний договір\~№014/02-\~1/2454/1-05, відповідно до умов якого [PERSON] набув статусу іпотекодержателя майнових прав на 2-х кімнатну квартиру за будівельним номером 17/1 у будинку, що розташований по вул. Барабашова у м. Харкові. В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/02-1/2454-05 та за іпотечним договором №014/02-1/2454/1-05, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.(а.с.86). Також, судом встановлено, що у зв*язку з невиконанням [PERSON] зобов*язань за кредитним договором [PERSON] звернувся до суду. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.15 року по цивільній справі 640/9889/14-ц позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» було задоволено та в рахунок погашення боргу за кредитним договором за № 014/02-1/2454- 05 від 03.10.2005 р. у розмірі 985328, 68 грн. звернуто стягнення\~на іпотечне\~нерухоме майно\~[PERSON] на користь\~ПАТ «[PERSON] Аваль»,\~а саме\~на квартиру за\~№ 77,\~житловою площею\~32,8\~кв.м.,\~загальною площею\~66,9\~кв.м.,\~що знаходиться за\~адресою:\~м.\~Харків,\~вул.\~Барабашова,\~З6-А. Надано ПАТ\~ «[PERSON] Аваль»,\~в особі\~Харківської обласної\~дирекції право\~на продаж\~предмета іпотеки, житлової квартири за № 77 по вул.\~Бара6ашова,36-А\~ум.\~Харкові, що належить\~[PERSON]\~ на\~праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС № 899050, виданого виконавчим комітетом Київської районної у м. Харкові ради, будь-якій особі покупцеві, на умовах\~та в\~порядку викладеному\~в ст.\~38\~Закону України\~«Про іпотеку», за ціною\~встановленою на\~підставі оцінки\~суб'єктом\~оціночної діяльності,\~на рівні,\~не нижчому\~за звичайні\~ціни на\~цей вид\~майна на\~момент укладення\~договору купівлі\~продажу. Надано ПАТ «[PERSON] Аваль» право на проведення усіх дій, пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення, отримання оригіналів, копій, дублікатів правовстановлюючих документів, технічної документації на житлову квартиру [ADDRESS]. Після укладення 09.10.16 року договору дарування спірної квартири [PERSON] своїй дочці [PERSON] [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з заявою про зміну та встановлення іншого порядку виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.15 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.10.17 року в задоволенні заяви Банку про зміну та встановлення іншого порядку виконання рішення відмовлено, однак за ініціативою суду змінено порядок виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року у справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку право здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві (другий та третій абзаци резолютивної частини рішення) таким чином: «в рахунок погашення боргу за кредитним договором за № 014/02-1/2454- 05 від 03.10.2005 р. у розмірі 985328 грн. 68 коп., що включає заборгованість за: кредитом - 351229 грн. 94 коп., відсотками 141434 грн. 40 коп., пеню за порушення строків повернення кредиту 470 744 грн. 34 коп.; штрафи 21920 грн. 00 коп., звернути стягнення на іпотечне нерухоме майно [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль», в особі Харківської обласної дирекції, а саме на квартиру за № 77, житловою площею 32,8 кв.м., загальною площею 66,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Барабашова,36-А; надати ПАТ «[PERSON] Аваль», в особі Харківської обласної дирекції право на продаж предмета іпотеки, житлової квартири за № 77 по вул. Барабашова,36-А у м. Харкові, що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 09.08.2016 року за №1497, будь-якій особі покупцеві, на умовах та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною встановленою на підставі оцінки субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на момент укладення договору купівлі продажу». Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12.04.18 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18.10.017 року в частині, якою за ініціативою суду змінено порядок виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року у справі №640/9889/14-ц скасовано. В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року залишено без змін. Також, судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» відповідно до договору відступлення права вимоги за кредитним договором №014/02-1/2454-05 та за іпотечним договором №014/02-1/2454/1-05, умов кредитного договору, враховуючи наявність в іпотечному договорі відповідного застереження, з врахуванням вимог ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» прийняте рішення про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу в порядку та на умовах, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2018 року, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» та відповідачем [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS], продаж було вчинено за 560000 грн. (а.с. 85). Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.08.2018 року, [PERSON], посилаючись на вимоги ст.ст. 203,215,216 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказує, що підстав для продажу спірної квартири у ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» не було, рішень про звернення стягнення на дану квартиру немає, процедура позасудового врегулювання не дотримана, а тому дані обставини є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правовідносини, які стосуються порядку звернення стягнення на передане в іпотеку майно, врегульовані Законом України «Про іпотеку». Цим Законом визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Позасудовий спосіб захисту права за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в договорі іпотеки реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором, у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання\~здійснюється згідно\~із застереженням\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя.\~що міститься\~в іпотечному\~договорі, або згідно\~з окремим\~договором між\~іпотекодавнем і\~іпотекодержагелем про\~задоволення вимог\~іпотеко держателя,\~ що\~підлягає нотаріальному\~посвідченню,\~який може\~бути укладений\~одночасно з\~іпотечним договором\~або в\~будь-який\~час до\~набрання законної\~сили рішенням\~суду \~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки. Договір про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~яким також\~вважається відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~визначає можливий\~спосіб звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~відповідно до\~цього Закону.\~Визначений договором\~спосіб задоволення\~вимог іпотекодержателя\~не перешкоджає\~іпотекодержателю застосувати\~інші встановлені\~цим Законом\~способи звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки. Договір\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~або відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~яке прирівнюється\~до такого\~договору за\~своїми правовими\~наслідками,\~може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому\~статтею 37\~цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38\~цього Закону. Після\~завершення позасудового\~врегулювання будь-які\~наступні вимоги\~іпотекодержателя щодо\~виконання основного\~зобовязання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Судом встановлено, що відповідне застереження мається у п. 3.4.2 договору іпотеки спірної квартири від 03.10.2005 року, де вказано крім іншого, що право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. (а.с. 96-100). Посилання позивача на те. що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира позивача іпотекою обтяжена ніколи не була, а тому ТОВ «ФК «Алькор Інвест» не мало права на відчуження вказаної квартири, спростовується вимогами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та відомостями, які є наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, судом враховані і ті обставини, що згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2017 року [PERSON], яка обвинувачувалась у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України (незаконні дії щодо заставного майна) за обставинами подій відчуження квартири [ADDRESS], яка перебувала під іпотекою своїй дочці [PERSON] згідно договору дарування, визнала себе винною та покаялась і була передана на поруки трудовому колективу, що також спростовує доводи позивача в цій частині. Також, згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 07.06.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору №014/02- 1/2454/1-05 від 03.10.2005 року відмовлено. Доводи позову про те, що постановою Апеляційного суду Харківської області від 12.04.18 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18.10.017 року було скасовано частково і підстав для звернення стягнення не було, також не заслуговує на увагу, оскільки ТОВ «ФК «Алькор Інвсст» було задоволено вимогу іпотекодержателя шляхом продажу в порядку та на умовах, визначеному ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку» позасудовим шляхом. Крім того, не спростовані позивачем і доводи відповідачів та третіх осіб про те, що боржником за кредитним договором не були виконані умови кредитування в повному обсязі, в тому числі і на момент укладення договору 29.08.2018 року. До суду не надані належні та допустимі докази, що боржником кредитні зобов*язання виконанні в повному обсязі, а посилання третьої особи [PERSON] на наявність рішення суду від 25.09.2012 року та його виконання 31.03.2017 року не спростовує доказів відповідачів про наявність заборгованості станом на момент винесення рішення суду від 06.10.15 року у розмірі 985328, 68 грн. та наявності даної заборгованості станом на момент договору купівлі-продажу від 29.08.2018 року. Посилання позивача на застосування вимог Закону України «По мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу недійсності правочину, також не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Так, згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Однак, встановлений даним \~Законом \~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і\~посадовими особами,\~які здійснюють\~примусове виконання\~рішень про звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки та\~провадять конкретні\~виконавчі дії\~заходів,\~спрямованих на\~примусове виконання\~таких рішень\~стосовно окремої категорії\~боржників чи\~іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов, а тому і підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу іпотекодержателем в порядку позасудового врегулювання на підставі статті 36, 38 Закону України «Про іпотеку», а саме на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, суд не вбачає. Крім того, суд звертає увагу, на те, що позивачем не доведено під час розгляду справи доводів в обґрунтування позовних вимог щодо того, що спірна квартира використовується як постійне місце мешкання позивача та про відсутність іншого житла. Так, хоча в позові вказано адресу спірної квартири та надано копію паспорту позивача з реєстрацією за адресою: [ADDRESS] від 15.03.2017 року, однак згідно відомостей Реєстру територіальної громади м. Харкова позивач [PERSON] станом на момент подання позову 14.09.2018 року та час розгляду цієї справи не зареєстрована за спірною адресою. Також, під час розгляду даної справи встановлено, що і третя особа [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає і не зареєстрована, що підтверджується як її поясненнями в судовому засіданні, так і рішенням суду від 06.10.2015 року. На підставі вищезазначеного, дослідивши всі докази надані сторонами та доводи, викладені в позові та у відзиву на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними в судовому засіданні, у зв*язку з чим підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності правочину згідно вимог ст. 216 ЦПК України у суду немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed