Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

26.02.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 20.09.2015року близько 18.00 год. на автомобільній дорозі сполученням «Львів-Шегині» (М-11) в межах с.Берегове Мостиського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинено значні технічні пошкодження автомобілю марки «Пежо Експерт», реєстр.номер [NUMBER], а позивач [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Зазначає, що постановою СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 21.12.2015року кримінальне провадження за фактом вищевказаної ДТП закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Даною постановою встановлено, що 20.09.2015року близько 18.00 год. на автодорозі сполучення «Львів-Шегині» (М-11) в межах с.Берегове Мостиського району Львівської області, водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки БМВ-530». реєстр, номер [NUMBER]. власником якого він являється, в порушення п. 14.2. в) та 14.2. г) чинних Правил дорожнього руху України, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, а також, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу, внаслідок чого спричинив зіткнення із автомобілем марки «Пежо Експерт», реєстр, номер [NUMBER]. під керуванням водія [PERSON] Згідно висновку судово-медичної експертизи № 162/2015 року від 23.09.2015 року: «у гр- на [PERSON] при судово-медичному огляді виявлено синець га садно на голові, які утворилися від контакту з тупими предметами, можливо, до частин салону автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, могли виникнути 20 вересня 2015 р. та кваліфікуються як легке тілесне ушкодження». Постановою судді Мостиського районного суду від 28.12.2015 р. встановлено, що [PERSON] керуючи автомобілем марки «БМВ- 530», державний реєстраційний номер [NUMBER], порушив правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля «Пежо». Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247, ст.38 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказує, що на момент ДТП вищезазначений автомобіль марки «Пежо» перебував у його (позивача) володінні та користуванні, згідно домовленості із [PERSON] - третьою особою у справі. Також зазначає, що з метою встановлення матеріального збитку за фактом пошкодження автомобіля «Пежо» в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню була призначена та проведена 20.10.2015р. автотоварознавча експертиза. За висновком зазначеної експертизи встановлено, що вартість матеріального збитку власникові автомобіля «Peugecot Expert», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 125736,40 грн. Крім того стверджує, що в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, в результаті якої позивачу були заподіяні легкі тілесні ушкодження, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, крім того це був перший і улюблений автомобіль позивача. Від такого стану крім самого позивача, постраждали і члени його родини, родичі. Так, на тривалий час після ДТП позивачеві та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Позивач через втрату автомобіля, не міг виконувати деякі доручення клієнтів, що були пов'язані з поїздками в населені пункти, що за межами району, та поїздки у м.Львів, що спричинило зменшення заробітку. Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди оцінює у 10% від суми заподіяної матеріальної шкоди, тобто 12573 гривні (125736,40х10%=12573). Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачеві зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою. З огляду на наведене, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача - [PERSON] майнову шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у сумі 125736,40 гривень та моральну шкоду в сумі 12573 гривень, а всього 138309 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору. В судовому засіданні позивач та його представник зменшили позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди та просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача майнову шкоду у сумі 40839,40 гривень, тобто за вирахуванням залишкової вартості автомобіля марки «Пежо» після нанесення йому пошкоджень внаслідок ДТП, яка встановлена висновком експертизи №4085 від 22.09.2016року у розмірі 35897,55 гривень, а також суми страхового відшкодування у розмірі 49000гривень, яку позивач отримав від страхової компанії ПрАТ «СК «Уніка» (125736,40-35897-49000=40839,40). Також просять стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 12573 гривень та судові витрати зі сплати судового збору. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково. Зазначила, що стягнення з відповідача [PERSON] можливе лише з вирахуванням залишкової вартості автомобіля у сумі 35897,55 гривень та суми страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в розмірі 49000гривень. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 12573 гривні заперечила, покликаючись на те, що позивач не надав конкретних доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань внаслідок ДТП та не обґрунтував своїх вимог про стягнення моральної шкоди в тому розмірі на який він посилається. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що фактично автомобіль марки «Пежо», реєстр.номер [NUMBER], належить позивачу [PERSON], а тому шкода, заподіяна внаслідок ДТП відповідачем [PERSON], повинна бути відшкодована саме позивачу. Представник третьої особи - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 20.09.2015 року о 18.00 год. на автодорозі М-11 «Львів-Шегині» в межах с.Берегове Мостиського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «БМВ 530», реєстр.номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] - відповідача у справі, та автомобіля марки «Пежо Експерт», реєстр.номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], позивача у справі. Так, відповідно до постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.12.2015 року у справі №448/1367/15-п, яка набрала законної сили, встановлено, що 20.09.2015 року о 18.00 год. у с.Берегове Мостиського району Львівської області, [PERSON] керуючи автомобілем марки «БМВ», реєстр.№ [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Пежо», реєстр.№ [NUMBER], під керуванням [PERSON], який слідував в попутному напрямку. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.14.2 «в, г» Правил дорожнього руху України. Вищевказаною постановою суду провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно [PERSON] - закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. У відповідності до зазначених положень ч.4 ст.61 ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність водія автомобіля марки «БМВ», реєстр.№ [NUMBER], [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.12.2015 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Із матеріалів справи також встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 162/2015 року від 23.09.2015 року: «у гр- на [PERSON] при судово-медичному огляді виявлено синець га садно на голові, які утворилися від контакту з тупими предметами, можливо, до частин салону автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, могли виникнути 20 вересня 2015 р. та кваліфікуються як легке тілесне ушкодження». Згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області №9/485 від 20.10.2015року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Пежо», реєстр.номер «[NUMBER]», становить 125736,40 гривень. З технічної точки зору провести відновлювальний ремонт можливо. Проте з економічної точки зору, недоцільно виконувати відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, вартість якого перевищує вартість ідентичного неушкодженого автомобіля (ринкова вартість вищевказаного автомобіля до нанесення йому пошкоджень станом на 20.09.2015року становить 125736,40 гривень, мінімальна вартість відновлювального ремонту - 186829,44 гривень). Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Львівського НДІСЕ №4085 від 22.09.2016року залишкова вартість досліджуваного автомобіля «Пежо Експерт», реєстр.номер [NUMBER], станом на 20.09.2015року після нанесення йому пошкоджень внаслідок ДТП, що мала місце 20.09.2015року становить 35897,55 гривень. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником пошкодженого в результаті ДТП автомобіля марки «Пежо», реєстр.№ [NUMBER], є [PERSON] На момент ДТП даний автомобіль згідно домовленості із власником [PERSON] перебував володінні та користуванні позивача [PERSON], який керував таким на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та зазначеного реєстраційного документа на транспортний засіб. На підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER], цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу - автомобіля марки «БМВ», реєстр.№ [NUMBER], була застрахована у страховій компанії ПрАТ «СК «Уніка» - третьої особи у справі. Ліміт відповідальності згідно даного полісу на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 50000гривень, франшиза - 1000гривень. Як встановлено в ході розгляду справи та визнається сторонами, що за заявою [PERSON] ПрАТ «СК «Уніка» виплатила позивачу [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 49000гривень. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.12.2015 року, копією постанови про закриття кримінального провадження від 21.12.2015року; копією посвідчення водія позивача [PERSON]; копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля марки «Пежо», реєстр.№ [NUMBER]) [NUMBER]; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля марки «БМВ», реєстр.№ [NUMBER]) [NUMBER]; копією висновку судово-медичного експерта Мостиського відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ № 163/2015 року від 28.09.2015 року; копією висновку експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області №9/485 від 20.10.2015року; висновком судової автотоварознавчої експертизи Львівського НДІСЕ №4085 від 22.09.2016року. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. В той же час, стаття 396 ЦК України визначає, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). У п.15 вищевказаної Постанови Пленуму ВССУ також зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ст.ст.1187, 1188 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на наведені положення закону, враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду автомобілю, який перебував володінні та користуванні позивача [PERSON], і така шкода спричинена з вини відповідача [PERSON], однак в добровільному порядку ним не відшкодована, беручи до уваги те, що сума майнової шкоди підтверджена наявними в матеріалах справи належними доказами та становить 125736,40грн., проте з вирахуванням залишкової вартості автомобіля у сумі 35897,55 гривень та суми страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в розмірі 49000гривень така складає 40838,85 грн. (125736,40-35897,55=40838,85), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] зазначену суму майнової шкоди, а саме 40838,85 грн. Окрім стягнення майнової шкоди позивач просить стягнути в його користь 12573 гривень моральної шкоди. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п.5 та п.9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що діями відповідача позивачеві заподіяна також і моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, якого останній зазнав отримавши тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та душевних стражданнях у зв'язку із пошкодженням автомобіля. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача і його майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути з відповідача в його користь 2000 гривень. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial