Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

23 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності, ділової репутації та презумпції невинуватості, обґрунтовуючи свій позов тим, що він, [PERSON] , [INFO] , є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність другої групи, має дружину і дітей. З 1995 року працює і обіймає посаду директора приватного підприємства «Приватна Телекомпанія «Візит». Він неодноразово обирався громадою міста Кременчука і виконував обов`язки депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області, нагороджувався в 2001 році, в 2003 році, в 2005 році і в 2010 році листами подяки та почесними грамотами, про що свідчить відповідь міської ради. Крім того, він є членом громадських організацій, зокрема, Полтавської обласної громадської організації «Право на Захист», громадської організації «Комітет захисту конституційних прав громадян «Вибір», Кременчуцької міської організації інвалідів війни, збройних сил та учасників бойових дій, а також виконує і інші громадські обов`язки та приймає активну участь у житті міста Кременчука, Полтавської області та України, незважаючи на те, що утримується під вартою. В житті займає активну громадську позицію, добросовісно і сумлінно виконував і виконує роботу згідно займаних посад, виконував сумлінно і добросовісно обов`язки, як депутата міської ради і громадського діяча. Телерадіокомпанія, яку він очолює, висвітлює новини в місті, в області, в Україні, надає благодійну допомогу, а тому він користується довірою у друзів, колег по роботі, жителів міста Кременчука, Полтавської області, України, тому дорожить своєю честю, гідністю і діловою репутацією. Його ділову репутацію знають також і за межами України, про що також є відзнаки. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 3 Закону України «Про прокуратуру» діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина. Натомість вказаних норм, як національного так і міжнародного права, прокуратурою Полтавської області дотримано не було. На сьогодні, Гадяцький районний суд Полтавської області за його участі розглядає кримінальну справу №532/308/15-к за фактами завдання тілесних ушкоджень судді Автозаводського районного суду м.Кременчука [PERSON] і за фактом убивства міського голови м.Кременчука [PERSON], які мали місце в 2014 році. При цьому, обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені скеровано до суду у 2015 році. Під час досудового розслідування і судового провадження на всіх стадіях розгляду справи він категорично заявляв і заявляє про свою невинуватість і непричетність до цих злочинів, як і інші учасники судового провадження. Він один із тих хто зацікавлений в якомога швидшому розгляді цієї справи згідно чинного законодавства України та доведення перед судом своєї непричетності і невинуватості до злочинів. Дійсно, 26 вересня 2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області йому, як і іншим трьом особам, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року, про що постановлена ухвала суду. Дійсно, він є керівником телекомпанії, а інша особа - [PERSON] , який є учасником судового провадження, колишній міліціонер. Стороною обвинувачення у даній справі є [INFO] в особі прокурорів цієї прокуратури. 26 вересня 2018 року на офіційному веб-сайті під назвою «[INFO]» (доменне ім`я:[INFO]) була поширена інформація наступного змісту: «…[INFO] Завдяки безкомпромісній позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Саме завдяки принциповій та наполегливій позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим в резонансному кримінальному провадженні за фактами вбивства мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду міста Кременчука продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року. Нагадаємо, трагічні події відбулися у 2014 році. Прокуратурою Полтавської області у 2015 році затверджено та скеровано до суду для розгляду по суті обвинувальні акти стосовно керівника телекомпанії та трьох осіб, серед яких колишній міліціонер, які обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді. Судовий розгляд триває. Прокуратурою Полтавської області протягом судового розгляду вносяться клопотання щодо продовження запобіжних заходів обвинуваченим саме у вигляді тримання під вартою, оскільки останні неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд. Таким чином, прокуратура унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу. Прес-служба прокуратури Полтавської області..». Також інші Інтернет ресурси з посиланням на прокуратуру Полтавської області поширили дану інформацію вказаного змісту. Вважає, що у даному тексті міститься негативна інформація щодо нього: «… 4 обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою… стосовно керівника телекомпанії…., обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді…, неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…., унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…». Також вважає, що поширена інформація не відповідає дійсності, ображає і шокує, є образливою та принизливою, має наклепницький характер, принижує честь, гідність і ділову репутацію, як його, так і його родини. Прокуратура Полтавської області зображує його і родину перед суспільством, як людей з низькими духовними й соціальними цінностями, поширенням відносно нього недостовірних обвинувальних тверджень про вчинення ним злочинів, про його винність, як констатація факту, що дискредитують його в очах співгромадян, друзів, колег по роботі, мешканців Кременчука. На негативний зміст інформації вказують лексеми: «обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста та судді», «…керівник телекомпанії обґрунтовано обвинувачується в умисному вбивстві мера та судді», «неодноразово здійснювали тиск на потерпілу сторону та суд», «впливу обвинувачених на сторону процесу» із негативною компонентною значення, що виражена в образливій формі. Отже, вважає, що у досліджуваному тексті міститься негативна інформація щодо нього, яка виражена в образливій формі, так як відображає думку про його винуватість, дана інформація виражена у формі тверджень про факти. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Також вважає, що незаконним діями прокуратури Полтавської області йому завдані моральні страждання, які він оцінює в 1 000 000 грн. Просив суд винести рішення, яким визнати незаконними дії прокуратури Полтавської області, які виразилися в поширенні недостовірної інформації, та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , [INFO] , поширену [INFO] на офіційному веб-сайті «[INFO]» у рубриці «Новини»: «… обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою……стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді……неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд……унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…». Визнати незаконними дії прокуратури Полтавської області, які виразилися в поширенні недостовірної інформації, та такою, що порушує презумпцію невинуватості [PERSON] , [INFO] , поширену [INFO] на офіційному веб-сайті «[INFO]» у рубриці «Новини»: «…обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою……стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді……неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд……унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…». Зобов`язати прокуратуру Полтавської області з офіційного веб-сайту «[INFO]» (доменне ім`я: [INFO]) з рубрики «Новини» відкликати та видалити новину від [INFO] під назвою: «[INFO]». Зобов`язати прокурату Полтавської області припинити порушення цивільних прав, які гарантовані Конституцією України і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відносно [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати прокуратуру Полтавської області припинити втручання у діяльність судових органів під час розгляду кримінальної справи №532/308/15-к та не здійснювати тиск на нього, громадськість шляхом поширення недостовірної інформації з порушенням презумпції невинуватості відносно [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати прокуратуру Полтавської області спростувати відносно [PERSON] , [INFO] , недостовірну інформацію. Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списанням цих сум, з єдиного казначейського рахунку. Стягнути на його користь судові витрати в порядку відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн. 21 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з заявою про зміну предмету позову до відповідачів прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності, ділової репутації та презумпції невинуватості, поклавшись на обставини, викладені в позовній заяві від 23.10.2018 року. Просив суд визнати недостовірною інформацію, та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , [INFO] , поширену [INFO] прокуратурою Полтавської області на офіційному веб-сайті «[INFO]» у рубриці «Новини»: «… обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою……стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді……неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд……унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…». Визнати недостовірною інформацію, та такою, що порушує презумпцію невинуватості [PERSON] , [INFO] , поширену [INFO] прокуратурою Полтавської області на офіційному веб-сайті «[INFO]» у рубриці «Новини»: «…обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою……стосовно керівника телекомпанії…, обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді……неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд……унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу…». Зобов`язати прокуратуру Полтавської області з офіційного веб-сайту «[INFO]» (доменне ім`я:[INFO]) з рубрики «Новини» відкликати та видалити новину від [INFO] під назвою: «Завдяки безкомпромісній позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання рід вартою». Зобов`язати прокурату Полтавської області припинити порушення цивільних прав, які гарантовані Конституцією України і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відносно [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати прокуратуру Полтавської області припинити втручання у діяльність судових органів під час розгляду кримінальної справи №532/308/15-к та не здійснювати тиск на нього, громадськість шляхом поширення недостовірної інформації з порушенням презумпції невинуватості відносно [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати прокуратуру Полтавської області спростувати відносно [PERSON] , [INFO] , недостовірну інформацію. Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списанням цих сум, з єдиного казначейського рахунку. Стягнути на його користь судові витрати в порядку відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн. 12.04.2019 року прокуратурою Полтавської області було надано відзив на позов [PERSON] (а.с.226-233, том 1). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 09.07.2019 року дану справу прийнято до провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] , адвокат Лазоренко Р.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник прокуратури Полтавської області [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] не згоден. Просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. В судове засідання представник Державної казначейської служби України не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Державної казначейської служби України. Треті особи [PERSON], [PERSON] підтримали в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце слухання справи. Про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності третьої особи [PERSON] . Суд, заслухавши позивача [PERSON] , думку адвоката Лазоренко Р.В., представника прокуратури Полтавської області [PERSON], третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Судом встановлено, що Гадяцький районний суд Полтавської області розглядає кримінальну справу №532/308/15-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.п.6, 11, 12 ст.115 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27, п.п. 6, 11, 12, ч.2 ст.115 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.379, п.п.6, 11, 12, 13, ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.324 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, п.п.6, 11, 12, 13, ч.2 ст.115 КК України. Стороною обвинувачення у даній справі є прокуратура Полтавської області. 26.09.2018 року Гадяцьким районним судом Полтавської області [PERSON] та іншим особам у даному кримінальному провадженні продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.11.2018 року. [INFO] на офіційному веб-сайті [INFO] (доменне ім`я:[INFO]) була опублікована інформація наступного змісту: «…[INFO] Завдяки безкомпромісній позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим у резонансному вбивстві мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Саме завдяки принциповій та наполегливій позиції прокуратури Полтавської області 4 обвинуваченим в резонансному кримінальному провадженні за фактами вбивства мера міста Кременчука та судді Автозаводського районного суду міста Кременчука продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2018 року. Нагадаємо, трагічні події відбулися у 2014 році. Прокуратурою Полтавської області у 2015 році затверджено та скеровано до суду для розгляду по суті обвинувальні акти стосовно керівника телекомпанії та трьох осіб, серед яких колишній міліціонер, які обґрунтовано обвинувачуються в умисному вбивстві мера та судді. Судовий розгляд триває. Прокуратурою Полтавської області протягом судового розгляду вносяться клопотання щодо продовження запобіжних заходів обвинуваченим саме у вигляді тримання під вартою, оскільки останні неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд. Таким чином, прокуратура унеможливлює ризики впливу обвинувачених на сторони процесу. Прес-служба прокуратури Полтавської області..». З викладеною у даній статті інформацією не погодився [PERSON] і звернувся в суд за захистом своїх порушених прав. Суд вважає, що права [PERSON] порушені та підлягають судовому захисту, а позов до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 270 ЦК України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності і честі. Відповідно до положень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» та статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно обирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до положень пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 19 вказаної Постанови надано роз`яснення про те, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, citedabove, p. 28, пункт 46). Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених чим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що необхідно визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] , [INFO] , поширену [INFO] прокуратурою Полтавської області на офіційному веб-сайті «[INFO]» у рубриці «Новини», а саме: «… стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…». Визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує презумпцію невинуватості [PERSON] , [INFO] , поширену [INFO] прокуратурою Полтавської області на офіційному веб-сайті «[INFO]» у рубриці «Новини», а саме: «… стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…». Зобов`язати прокуратуру Полтавської області після набрання даним рішенням суду законної сили, з офіційного веб-сайту «[INFO]» (доменне ім`я: [INFO]) з рубрики «Новини», спростувати недостовірну інформацію, поширену [INFO], а саме: «…стосовно керівника телекомпанії…, …обґрунтовано…., неодноразово здійснювали тиск, зокрема, на потерпілу сторону та суд…». Суд вважає, що дана інформація безпосередньо стосується [PERSON] , як керівника телекомпанії, і тому повинна бути спростована. Особи обгрунтовано обвинувачуються підлягає доведенню в суді і повинен бути встановлений вироком суду, який набрав законної сили. Крім того, в судовому засіданні встановлено і дані обставини достатньо повно підтверджуються матеріалами цивільної справи, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не здійснювали тиск на потерпілу сторону та суд. Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності докази, що надані сторонами, суд приходить до висновку, що в результаті поширення недостовірної інформації про позивача, останньому завдано моральну шкоду. За викладених обставин, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, ступінь зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, який зазнав змін внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, що є предметом судового розгляду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] необхідно стягнути 2 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку. Суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] , якими він просить суд зобов`язати прокуратуру Полтавської області з офіційного веб-сайту «[INFO]» (доменне ім`я:[INFO]) з рубрики «Новини» відкликати та видалити новину від [INFO] під назвою: «[INFO]». Зобов`язати прокурату Полтавської області припинити порушення цивільних прав, які гарантовані Конституцією України і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відносно [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати прокуратуру Полтавської області припинити втручання у діяльність судових органів під час розгляду кримінальної справи №532/308/15-к та не здійснювати тиск на нього, громадськість шляхом поширення недостовірної інформації з порушенням презумпції невинуватості відносно [PERSON] , [INFO] , необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки дані позовні вимоги є неспроможними та такими, що суперечать вимогам матеріального та процесуального права України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial