Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "Універсал Банк", третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Із позовних вимог видно, що 07.03.2008 року [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» уклали кредитний договір № СL22543, згідно якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 9 500 доларів США. В забезпечення зобов'язання 07.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № СL22543. Умовами договору, зокрема, п 2.4 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом понад встановлений строк встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в Додатку 1 до кредитного договору. Вважає, що таке підвищення процентної ставки є саме реакцією на порушення зобов'язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику - це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору. Таким чином, у даному випадку відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору щодо сплати підвищених процентів за прострочення повернення чергового щомісячного платежу не можуть застосовуватися правила, визначені законом для неустойки, а тому підвищені проценти не можуть розцінюватися як засіб забезпечення та є несправедливими відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Представник ПАТ "Універсал Банк" в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як було встановлено судом, між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] 07.03.2008 року було укладено кредитний договір № СL22543 (а.с.3-5), згідно якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 9 500 доларів США. У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п.1.4 укладеного сторонами кредитного договору, підписання цього договору Позичальник підтверджує, що до підписання цього договору отримав від Кредитора у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, як це вимагає законодавство про захист прав споживачів. В свою чергу, пунктами 1.5 та 1.6 Договору передбачено, що питання, що не врегульовані цим Договором, регулюються положеннями законодавства України. Сторони цим домовилися, що порушення Позичальником термінів сплати будь-яких грошових зобов'язань за цим договором є істотним порушенням умов договору. Істотне порушення умов договору може мати наслідком застосування санкцій, в тому числі у вигляді пені та/або застосування інших процедур, що обумовлені в Договорі. Відповідно до загальних положень про договір передбачених чинним цивільним законодавством, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). А згідно ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено пунктом 2.4 кредитного Договору від 07.03.2008, який саме і оскаржує позивач, за користування кредитом понад встановлений строк, встановлюється підвищена процентна ставка. Якщо оплата простроченої суми основного боргу Позичальника не була здійснена протягом перших трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу Позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. Тобто, сторони передбачили обставини, з настанням яких встановлюється підвищена процентна ставка за користування кредитом, і з даним пунктом договору позивач погодився, підписавши вказаний договір, що підтверджується його підписом у статті 13 пункті 13.1 кредитного договору № СL22543 від 07.03.2008 року. А відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Окрім того, правова позиція ВСУ викладена у постанові від 18.10.2017 року за № 6-1964цс16, саме на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, ним трактується невірно, оскільки ВСУ вказано, що законодавством не заборонено встановлювати інші види забезпечення виконання зобов'язань, підстави сплати, правова форма та розмір яких визначаються договором або законом, а тому встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству. А тому, суд не бачить підстав для скасування оскаржуваного позивачем пункту 2.4 кредитного договору, оскільки це передбачено домовленістю сторін і не суперечить законодавству, що тягне за собою відмову у позові. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15-16, 202-203, 212, 626, 629, 634 ЦК України, та

Outcome: dismissed