Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

I.ПРОЦЕДУРА: 1.09 січня 2018 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), у якому просила : - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою по вул. Героїв Майдану, б. 32 в с. Тимошівка Камянського району Черкаської області; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 3,4123 га з кадастровим номером 7121886700:02:000:0518; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 3,4123 га з кадастровим номером 7121886700:02:000:0587; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини транспортних засобів, які належали померлому; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини грошових коштів на рахунках померлого; - стягнути на її користь з відповідача спричинену моральну шкоду на суму 3 000 грн.; - зобовязати відповідача надати їй доступ до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами для проведення реального розподілу спадкового майна. 2. Ухвалою суду від 10 січня 2018 року вказаний позов залишено без руху, наданий час позивачу для усунення недоліків. 3. 18 січня 2018 року позивач усунула недоліки поданих матеріалів позову та подала в новому вигляді позов, в якому просила : - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою по вул. Героїв Майдану, б. 32 та складається з житлового будинку А-1, веранди а, ганку а1, погрібу п/д, літньої кухні Б, сараю В, сараю Г, сараю Д, сараю Е, навісу Є, літнього душу Ж, навісу З, навісу И, гаражу прибудови І, вбиральні у, огорожі № 5, воріт з хвірткою № 4, огорожі № 6, огорожі № 7, колодязю № 8; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 3,4123 га з кадастровим номером 7121886700:02:000:0518, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Камянського району Черкаської області; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення площею 3,2258 га з кадастровим номером 7121886700:02:000:0587, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Камянського району Черкаської області; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини транспортних засобів, які належали померлому; - визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.01.2017 року, право власності на Ѕ частини грошових коштів на рахунках померлого; - стягнути на її користь з відповідача спричинену моральну шкоду на суму 3 000 грн.; - зобовязати відповідача надати їй доступ до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами для проведення реального розподілу спадкового майна. 4. Ухвалою суду від 22 січня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження по справі. Також, сторонами надано строки для подачі заяв по суті та доказів до них. 5. Ухвалою суду від 06 березня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. 6. Під час судового розгляду вживались заходи по встановленню транспортних засобів та грошових коштів на рахунках померлого, проте твердження позивача про такі свого підтвердження не знайшли і стороною відповідача їх існування заперечувалось. ІІ. ДОВОДИ СТОРІН ПО СПРАВІ: 7. Позивач вказувала, що 30 січня 2017 року помер її батько [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 01 від 01.02.2017 року та наявне свідоцтво про смерть серії І-СР № 292212. Родинні відносини між померлим та позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, де батьком записаний померлий. 8. Позивач та Відповідач подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини, і одночасно являються спадкоємцями першої черги, так як відповідач була дружиною померлого. 9. Постановою нотаріуса від 14.12.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (вказані вище частини житлового будинку та земельні ділянки), так як нею не надано правовстановлюючих документів на це майно. 10. Позивач посилалась на те, що відповідач має оригінали правовстановлюючих документів на вказане майно, але їх не надає, чинить перешкоди у доступі позивача до вказаного майна. 11. Позивач вказувала, що у власності померлого також знаходився автомобіль «Лада «[PERSON]», причеп, мотоцикл, але їх державні номери їй не відомі. 12. Позивач вказувала, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, так як у неї погіршився стан здоровя. 13. Відповідач пояснювала, що проживала з померлим з 2006 року, але офіційно шлюб між ними було укладено в 2008 році. Щодо будинковолодіння, яке являється предметом спору, доводила перед судом, що воно відійшло у власність померлому [PERSON] після його батька, який помер у березні 2010 року. Тривалий час будинок, хоч і належав батьку [PERSON], але у ньому ніхто не проживав. З 2007 року ще за життя діда, вона спільно з чоловіком [PERSON] на території будинковолодіння поклали тротуарну плитку, побудували огорожу, викопали колодязь. Вже після смерті батька чоловіка у веранді простелили лінолеум, в кухні демонтували піч та змінили покриття підлоги. Тривалий час проживали у будинку разом, тоді як позивач майже до них не навідувалась. Відповідач визнала позовні вимоги, що стосувались земельних ділянок, але пропонувала Позивачу погодити закріплення за кожному спадкоємцю по одній земельній ділянці , що не було підтримано Позивачем. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 14. Судом встановлено, що 30 січня 2017 року помер [PERSON] (а.с. 47). 15. [PERSON] являється донькою померлого (а.с. 46, 48-49). 16. [PERSON] являється дружиною померлого (а.с. 72). 17. Обоє являються спадкоємцями першої черги після померлого і подали до суду заяви про прийняття спадщини (а.с. 71-72). 18. За життя [PERSON] являвся власником будинковолодіння по вул. Героїв Майдану, б. 32 в с. Тимошівка Камянського району Черкаської області, яке йому відійшло у спадок після смерті батька (березень 2010 року) в період подружнього життя з відповідачем. Дана обставина сторонами не заперечувалась та визнавалась і підтверджується інформацією КП «ЧОБТІ» про наявність відповідного свідоцтва про спадщину від 18.11.2010 року № 4393 (а.с. 25). 19. Також [PERSON] являвся власником земельних ділянок з кадастровими номерами 7121886700:02:000:0518 та 7121886700:02:000:0587 (а.с. 53-55). 20. Іншого майна померлий [PERSON] не мав, а тому твердження Позивача про наявність зареєстрованих коштів на його банківських рахунках та транспортних засобів спростовується даними судового розгляду (а.с. 75, 77, 109, 113). 21. Відповідач та померлий перебували у шлюбі з 20.11.2008 року по день його смерті, що також сторонами визнавалось (а.с. 116). 22. Позивачу через відсутність правовстановлюючих документів відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого, а саме на Ѕ частини житлового будинку по вул. Героїв Майдану, б. 32 в с. Тимошівка Камянського району Черкаської області та Ѕ частини земельних ділянок з кадастровими номерами 7121886700:02:000:0518 та 7121886700:02:000:0587 (а.с. 74). 23. Згідно даних КП «ЧОБТІ» в період подружнього життя відповідача з померлим на території спірного будинковолодіння могли бути зведені ганок а1 (2010 рік), вимощення (2009 рік), ворота з хвірткою № 4 (2008 рік), огорожа № 5 (2008 рік), колодязь (2010 рік) (а.с. 30). 24. З переліченого майна, після смерті попереднього власника, тобто батька [PERSON], могли бути зведені тільки ганок а1 (2010 року) та колодязь (2010 рік), які оцінені на суму 1709 та 15 353 грн., а всього на суму 17 062 грн., що складає тільки 21% від вартості, якою оцінено загалом будинковолодіння з урахуванням коефіцієнту зносу 83 065 грн. (а.с. 30). При цьому, суду не були надані докази ступеню участі кожного з подружжя померлого і відповідача у такому будівництві, як в грошовому, так і у трудовому розумінні, а так само джерел фінансування таких робіт та будівельних матеріалів. ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА: 25. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 26. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). 27. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 28. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 29. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). 30. Вимогами частини другої статті 1299 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. 31. Згідно розяснень п.3.1., які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). 32. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. 33. Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верхового суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 34. Як роз'яснив Верховний Суд України у п.п. 5,12 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства про, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 04 жовтня 1991 року № 7, будинок, що належав одному з подружжя, може бути визнаний за ст. 25 КпШС України (яка аналогічна ст. 62 СК України) спільним майном подружжя якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових чи грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка сторони, якій він належав, в тому числі і в тому випадку, якщо суд відступає від рівності часток подружжя. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів, тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки у праві власності на будинок. 35. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 36. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 37. За ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 38. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. 39. Статтею 372 ЦК України передбачено що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 40. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 41. Пунктами 22 та 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 42. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. 43. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. 44. Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, а не автоматично порівну, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. 45. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-606цс15 46. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч.4 ст.93, ч.1 ст.103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК України. 47. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. 48. Положеннями ст. 57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а саме: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 49. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 50. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. 51. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 52. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 53. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 54. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 55. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. V. МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ТА ПРАКТИКА ЄСПЛ: 56. Концепція «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». При зясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи Суд повинен зясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, який захищається цією статтею. 57. У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції ЄСПЛ розглядалися справи щодо порушення права власності, де обєктом зокрема було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно (existing possessions). 58. У пункті 50 рішення ЄСПЛ по справі «Фабрі (Fabris) проти Франції», зазначено, що стаття 1 Першого Протоколу не гарантує право набуття майна…, зокрема шляхом спадкування без заповіту або дарування. Проте, поняття «майно» може включати як «дійсне майно» так і майнові цінності, включно з правом вимоги на підставі чого заявник може стверджувати, що має принаймні « законне очікування» отримати у дійсне володіння право власності …Законне очікування повинно мати достатньо внутрішню правову базу…Крім того, поняття «майно» може розповсюджуватися на окреме утримання (пенсії), яких зацікавлені особи були позбавлені на підставі дискримінаційних умов права…Натомість, очікування на визнання задавненого (старого) права власності, яке протягом достатньо довгого часу немає можливості ефективно здійснювати, не можна вважати «майном» в розумінні статті 1 Першого Протокола, теж стосується і надання послуги під умовою, яка не може бути здійснена через невиконання умови…(три крапки означає посилання на прецедентні справи Європейского Суду). VI. ОЦІНКА СУДУ: 59. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи законних інтересів. 60. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 61. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 62. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 63. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 64. Суд знаходить, що наданими сторонами доказами підтверджено наявність у померлого тільки спірного будинковолодіння та земельних ділянок, а тому в силу того, що спадкування здійснюється тільки щодо того майна, яке перебувало на час смерті спадкодавця, суд вважає, що вимоги позову про визнання за позивачем права власності на транспортні засоби та грошові кошти на банківських рахунках померлого задоволенню не підлягають. 65. Щодо вимог про визнання права власності на частини земельних ділянок, суд виходить з того, що в цій частині позовні вимоги відповідачем визнавались, а тому в силу частини 4 статті 206 ЦПК України позов в цій частині підлягає задоволенню. 66. Стосовно вимог про визнання права власності на частину будинковолодіння суд приймає до уваги, що матеріали справи містять дані і це не заперечувалось сторонами, що на час отримання спадкодавцем у власність спірного будинковолодіння (листопад 2010 року) воно існувало в природі, було придатним для життя. Таку обставину підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON] Свідчення свідків тільки підтверджує той факт, що відповідач з померлим спорудили тільки ганок а1 (2010 року) та колодязь (2010 рік), але інші будівництва та ремонт були здійсненні в період володіння майном іншим власником батьком власника. 67. Водночас, Відповідач не надала суду доказів про те, що площа вказаного домоволодіння збільшилась, що мали місце ремонтні роботи проведені спільними коштами та працею померлого та відповідача, що в свою чергу суттєво збільшило саме спірне майно. Водночас, такі обставини заперечувалися іншою стороною, яка вказувала, що відповідачем не надані суду документальні докази проведених особистих витрат на певні будівельні матеріали та роботи. 68. Жодна із сторін не клопотала суд про призначення будівельно-технічної експертизи. 69. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння не може мати режим спільно сумісного майна подружжя спадкодавця та відповідача, так як матеріали справи вказують, що в такому вигляді воно перейшло у власність спадкодавця у час шлюбу в порядку спадкування, а тому у відповідності до статті 57 СК України є особистою приватною власністю спадкодавця. 70. Матеріли справи не містять належних доказів (наприклад, висновку судово-будівельної експертизи) про вартість спірного майна до та після укладення шлюбу між спадкодавцем та відповідачем, а також даних про істотне збільшення вартості цього майна за рахунок праці та грошових вкладів саме цих осіб. 71. Крім цього, Відповідач не зверталась до суду із зустрічним позовом щодо визнання спірного будинковолодіння спільним сумісним майном її та померлого чоловіка, хоча ухвалою суду від 22 січня 2018 року їй надавалась така процесуальна можливість, як і під час судового розгляду неодноразово воно могла і заявити клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи. 72. У звязку з вказаним, суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог щодо такого майна, так як в судовому засіданні доказами по справі доведено, що вказане будинковолодіння унаслідок його успадкування [PERSON] в період шлюбу з відповідачем, являлось на час його смерті його особистим майном, а тому спадкоємці за законом однієї черги мають рівні права на таке майно. 73. Стосовно вимог Позивача про стягнення моральної шкоди, суд підстав для їх задоволення не має, так як суду не надані докази факту взагалі спричинення такої шкоди, а так само погіршення стану здоровя Позивача через дії чи бездіяльність Відповідача. 74. Вимоги Позивача про зобовязання відповідача надати їй доступ до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами для проведення реального розподілу спадкового майна, суд вважає передчасними, так як судовий розгляд не проводився щодо вимог про виділення майна в натурі або його поділу, і такий спір на даний час між сторонами відсутній, а розгляд проводився тільки щодо прав власності на частки у спірному майні. В цій частині в задоволенні позову також слід відмовити. 75. З урахуванням того, що майнові вимоги у позові були сформовані на суму 147 416 грн. 35 коп., а задоволенні вони судом на суму 144 416 грн. 35 коп. (тобто на 97,96 %), суд вважає, що в матеріалах справи наявні докази понесення Позивачем витрат по сплаті судового збору на суму 2 178 грн. 96 коп., витрат, що повязані з явкою до суду на суму 694 грн. 36 коп., витрат, що повязані з витребування доказів, а також проведенням інших дій, необхідних для розгляду справи на суму 920 грн. 77 коп., проте у звязку з частковим задоволенням позову, суд згідно статті 141 ЦПК України стягує ці витрати з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому розрахована Позивачем комісія по сплаті таких витрат до стягнення не може бути присуджена, оскільки не відноситься ЦПК України до судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial