Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Держави Україна за представництвом: Головне Управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 06 січня 2021 року він, з метою захисту свого права мирно володіти своїм майном, і реалізуючи свої права людини та громадянина України на звернення до органу державної влади та його посадової особи з метою ініціювати кримінальне провадження та отримати інформацію щодо результатів досудового розслідування повідомлених ним фактів, реалізуючи свої права людини та громадянина України на поширення та отримання інформації з метою отримати обґрунтовану відповідь в строки, визначені статтями 214,219 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: звернувся до чергової частини Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області із Заявою про вчинення кримінальних правопорушень, зареєстрованою в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524. З його звернення вбачається, що він порушує перед посадовими особами ГУ НП в Донецькій області питання про вчинення кримінального правопорушення та містить всі необхідні відомості відповідно до вимог частини 5 статті 214 КПК України, а саме: 06.01.2021 року о 13 годині 07 хвилин за адресою: [ADDRESS] . Просить СОГ. За м/с сусід [PERSON] , [ADDRESS] м.т. [NUMBER] . Заявник [PERSON] [INFO] тел. [NUMBER] ». Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] не пізніше 24 годин після подання Заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесла, розслідування обставин, викладених в Заяві, внесеній до Єдиного обліку за №524 від 06 січня 2021 року не розпочала, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявнику [PERSON] не надала, чим порушила права заявника в кримінальному провадженні, визначені як в статті 60 Кримінального процесуального кодексу України, так і в статтях 34,40 Конституції України, так і в статтях 1,10,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та в статті 1 Першого протоколу Конвенції. Цей факт підтверджується Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року № 1-кс/243/83/2021 по справі № 243/210/21, Єдиний унікальний номер 94208611. Отримавши Заяву - повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, Начальник Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Загурський С.Ф. мав спрямувати таку Заяву відповідному заступнику, а Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] відповідно до своїх посадових обов`язків мала керуватися такими нормами права: ст. 214 КПК України, Положенням «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженим Наказом Генерального прокурора України №139 від 06 квітня 2016 року. Заява [PERSON] від 06 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524 не була розглянута черговим слідчим Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області протягом 24 годин. Вважає, що спричинена йому бездіяльністю відповідача - Держава Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України ( статті 34,40) та чинними міжнародними договорами ( статті 1,10,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, стаття 1 Першого протоколу Конвенції, порушенням його прав, визначених статтею 60 Кримінального процесуального кодексу України, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву, яка ним оцінюється в сумі 216000,00 грн. Протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність Держави Україна за представництвом ГУ НП в Донецькій області та його службових осіб, яка полягала у невиконанні обов`язку відповідальної особи поліції внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його Заяві - повідомленню про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованої 06 січня 2021 року в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524, відповідно до вимог статей 3,8,9,19,40 Конституції України, статті 214 КПК України, пунктів 2.1,3.1, «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року № 139, що порушило його право на ефективний юридичний захист права мирно володіти його майном. Спричинену відповідачем йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 216000,00 грн., яку він визначив на підставі методики професора Ерделевського О.М. , яку вважає такою, що спроможна обґрунтувати грошовий еквівалент його душевних, моральних страждань. Посилаючись на ст. ст. 55, 56 Конституції України, просить суд стягнути з Держави Україна за представництвом Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, код ЄДРПОУ 40109058, за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , користь моральну шкоду, спричинену порушенням його права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його Заяви - повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованої 06 січня 2021 року в інформаційно -телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524, та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статей 3,5,8,9,13,19,34,38,40 Конституції України та частини 1 статті 214 КПК України, порушенням його права на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 10,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу Конвенції в сумі 216000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснив, що частина 1 статті 23 ЦК України передбачає відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення прав громадянина. Діями службових осіб Слов`янського Відділу поліції ГУ НП в Донецькій області були порушені його права, передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та Конституцією України. Він звернувся з Заявою - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення 06 січня 2021 року, яка була зареєстрована 06 січня 2021 року в інформаційно - телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №524 у якості громадянина України. Зазначає, що він мав надію, що за його Заявою службові особи Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області приймуть законне рішення. Однак йому не надано було відповіді протягом 24 годин. Цей факт підтверджується Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року № 1-кс/243/83/2021 по справі № 243/210/21, Єдиний унікальний номер 94208611. Вважає, що вказана ухвала підтверджує тільки той факт, що відомості за його заявою не були внесені до ЄРДР. Провина начальника СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області - [PERSON] полягає в тому, що вона не виконала свої посадові обов`язки, а провина начальника Слов`янського ВП полягає в тому, що він, як керівник не забезпечив належне виконання підлеглими своїх посадових обов`язків. Вважає, що відносно нього посадовими особами було вчинено кримінальне правопорушення. Спричинена йому, [PERSON] , бездіяльністю відповідача моральна шкода у розмірі 216000,00 грн. полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, з порушенням його права власності, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. До лікарів з приводу свого стану здоров`я він не звертався. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать Повідомлення про вручення поштового відправлення. У наданому до суду Відзиві від 07 червня 2021 року № 953/23-2021 на позовну заяву [PERSON] представник Головного управління Національної поліції в Донецької області зазначила, що « Ознайомившись з позовною заявою [PERSON] , вважаємо її необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав: Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. Нормами спеціального законодавства за спірними правовідносинами, а саме Закону № 266/94-ВР та Положення № 6/5/3/41 визначено, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" та іншими актами законодавства. Право на відшкодування шкоди виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 України доказуванню підлягає:факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування (їх посадової чи службової особи) при здійснені ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Однак, положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України не можуть бути застосовані раніше, ніж позивач вичерпає всі можливі заходи, що передбачені законодавством України, для захисту своїх прав та законних інтересів. Тільки у випадку неспроможності захистити та відновити права і охоронювані законом інтереси громадянина, у такого громадянина виникає право вимоги до держави. Відповідно до вимог законодавства, при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.(Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001). Позивач просить стягнути моральну шкоду в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб відповідача, однак на відміну від вимог законодавства не зазначає жодних фактичних обставин спричинення йому моральних або фізичних страждань, не надає жодного доказу того, що йому дана шкода спричинена і що відповідач є винним у спричиненні позивачу шкоди. При розгляді справи про відшкодування моральної шкоди враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. До того ж, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, наявність підтвердження заподіяної шкоди, наприклад чеки на придбані ліки, тощо. Крім того самостійне проведення розрахунків позивачем нібито завданої моральної шкоди є помилковим, оскільки зазначена методика встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є О.М. Ерделевський , раніш використовувалась для проведення психологічних експертиз (психологічних досліджень) та відповідно до відомостей Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України після 29.01.2016 року не застосовується взагалі. Факт зобов`язання судом уповноваженої посадової особи Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування, надати заявникові Витяг з ЄРДР та задоволення скарги [PERSON] не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, і не створює підстав для її відшкодування, враховуючи, що права та інтереси позивача були слідчим суддею відповідною ухвалою поновлені. Статтею 303 КПК України передбачено право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора. Саме у такій формі здійснюється судовий контроль у цих правовідносинах. Реалізація ж позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Взагалі, незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які можуть бути ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Більш того, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021055510000060 від 22.01.2021 року на теперішній час триває та остаточного рішення не прийнято. Відтак, позивач має право скористатися всіма можливими заходами, що передбачені законодавством України, для захисту своїх прав та законних інтересів. Позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, тому позов є необгрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає. Прошу відмовити у задоволенні вимог [PERSON] в повному обсязі».( а.с.22-26). Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить Повідомлення про вручення поштового відправлення. У наданому до суду Відзиві від 07 травня 2021 року на позовну заяву [PERSON] представник Державної казначейської служби України Бєда К.Г., яка діє на підставі Довіреності № 5.18.08/5259 від 11 березня 2021 року вказала, що « Державна казначейська служба України вважає, що цивільний позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню з наступних підстав Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України). Державна казначейська служби України не вчиняла будь-яких дій щодо позивача, не приймала будь-яких рішень по відношенню до конституційних прав позивача, отже не вчиняла дій, що мали наслідком порушення прав позивача. Державна казначейська служба України виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є у її розпорядженні (Рішення Конституційного Суду №12-рп/2001 від 03.10.2001 року). Кошти державного бюджету належать на праві власності державі, отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин. Зазначене свідчить, що Казначейство є окремим учасником цивільних відносин, виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями. Казначейство не уособлює собою державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, центральним органом виконавчої влади, здійснює свою діяльність відповідно до покладених Бюджетним кодексом України повноважень та не повинна нести відповідальність за діяльність інших органів державної влади. Прийняття рішення про стягнення безпосередньо з Державної казначейської служби України є порушенням норм Конституції України та загальних положень ЦК України щодо підстав відшкодування шкоди. Позивач помилково ототожнює можливість правового захисту порушеного права шляхом стягнення коштів з держави/державного бюджету з пред`явленням вимоги про стягнення коштів до юридичної особи за відсутності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та дією, що її спричинила. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету,шляхом списання з єдиного казначейського рахунку грошових коштів в сумі 216000,00 грн. ( а.с. 27). Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] суду пояснив, що з метою захисту свого права мирно володіти своїм майном, і реалізуючи свої права людини та громадянина України на звернення до органу державної влади та його посадової особи з метою ініціювати кримінальне провадження та отримати інформацію щодо результатів досудового розслідування повідомлених ним фактів, реалізуючи свої права людини та громадянина України на поширення та отримання інформації з метою отримати обґрунтовану відповідь в строки, визначені статтями 214,219 Кримінального процесуального кодексу України, захист права власності, а саме: [PERSON] звернувся до чергової частини Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області із Заявою про вчинення кримінальних правопорушень, зареєстрованою в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524. З його звернення вбачається, що він порушує перед посадовими особами ГУ НП в Донецькій області питання про вчинення кримінального правопорушення та містить всі необхідні відомості відповідно до вимог частини 5 статті 214 КПК України. Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] не пізніше 24 годин після подання Заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесла, розслідування обставин, викладених в Заяві, внесеній до Єдиного обліку за №524 від 06 січня 2021 року не розпочала, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявнику [PERSON] не надала, чим порушила права заявника в кримінальному провадженні, визначені як в статті 60 Кримінального процесуального кодексу України, так і в статтях 34,40 Конституції України, так і в статтях 1,10,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та в статті 1 Першого протоколу Конвенції. Цей факт підтверджується Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року № 1-кс/243/83/2021 по справі № 243/210/21, Єдиний унікальний номер 94208611. Отримавши Заяву - повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, Начальник Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Загурський С.Ф. мав спрямувати таку Заяву відповідному заступнику, а Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] відповідно до своїх посадових обов`язків мала керуватися такими нормами права: ст. 214 КПК України, Положенням «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженим Наказом Генерального прокурора України №139 від 06 квітня 2016 року. Заява [PERSON] від 06 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524 не була розглянута черговим слідчим Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області протягом 24 годин. Бездіяльністю відповідача Держава Україна позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких позивач, як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням прав позивача - людини та громадянина, гарантованих Конституцією України ( статті 34,40) та чинними міжнародними договорами ( статті 1,10,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, стаття 1 Першого протоколу Конвенції, порушенням прав позивача, визначених статтею 60 Кримінального процесуального кодексу України, порушення права власності, що викликало у позивача сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву. Протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність Держави Україна за представництвом ГУ НП в Донецькій області та його службових осіб, яка полягала у невиконанні обов`язку відповідальної особи поліції внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що порушило право позивача на ефективний юридичний захист права мирно володіти його майном. Коли йому стає відомо, що за його заявами не вносять відомості до ЄРДР, це його сильно обурює, так як посадові особи не виконують свої обов`язки. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Держави Україна за представництвом: Головне Управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гід\-ністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, неза\-лежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтуються всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`яз\-ків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосу\-ється частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, ко\-льору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї заса\-ди не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення пере\-шкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним за\-коном права суб`єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обо\-в`язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом, як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обста\-вина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать припи\-сам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов`язків всіх суб`єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що 06 січня 2021 року [PERSON] звернувся з Заявою - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованою в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524. З його звернення вбачається, що він порушує перед посадовими особами ГУ НП в Донецькій області питання про вчинення кримінального правопорушення та містить всі необхідні відомості відповідно до вимог частини 5 статті 214 КПК України, а саме: 06.01.2021 року о 13 годині 07 хвилин за адресою: [ADDRESS] . Просить СОГ. За м/с сусід [PERSON] , [ADDRESS] м.т. [NUMBER] . Заявник [PERSON] [INFO] тел. [NUMBER] ». Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] не пізніше 24 годин після подання Заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесла, розслідування обставин, викладених в Заяві, внесеній до Єдиного обліку за №524 від 06 січня 2021 року не розпочала, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявнику [PERSON] не надала. Заява [PERSON] від 06 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524 не була розглянута черговим слідчим Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області протягом 24 годин. На підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року ( № 1-кс/243/83/2021) Скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР задоволено. Зобов`язано уповноважену посадову особу Слов`янського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладені у Заяві - повідомленні [PERSON] від 06 січня 2021 року, що зареєстрована в інформаційно - телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 524, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати [PERSON] . Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. На виконання Ухвали суду Слов`янським відділом поліції ГУНП в Донецькій області 22 січня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за Заявою [PERSON] та розпочато кримінальне провадження №12021055510000060. Вказані обставини позивачем в судовому засіданні у належний спосіб не спростовані. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди мають суворо додержуватися передбаченого ст. 56 Конституцією України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1, 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. У ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Вказані норми не звільняють позивача від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб як підстави для відшкодування моральної шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України, можливо у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органу досудового розслідування або прокуратури, які не пов`язані з прийняттям процесуального акту, тобто це інші дії органу досудового розслідування або прокуратури при проведенні розслідування, коли не приймалися рішення по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо їх вина встановлена не лише вироком суду, а й іншими відповідними рішеннями суду. Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам ст.6, ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно до ст. 23 ЦК України «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України». Згідно до вимог ч.6 ст. 1176 ЦК України «Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового слідства), прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.» Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі статті 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що «протиправною, незаконною та неправомірною є бездіяльність уповноважених посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області:Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] не пізніше 24 годин після подання Заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесла, розслідування обставин, викладених в Заяві, внесеній до Єдиного обліку за №524 від 06 січня 2021 року не розпочала, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань заявнику не надала, чим порушила права заявника в кримінальному провадженні, визначені як в статті 60 Кримінального процесуального кодексу України, так і в статтях 34,40 Конституції України, так і в статтях 1,10,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та в статті 1 Першого протоколу Конвенції. Отримавши Заяву - повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, Начальник Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області Загурський С.Ф. мав спрямувати таку Заяву відповідному заступнику, а Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] відповідно до своїх посадових обов`язків мала керуватися такими нормами права: ст. 214 КПК України, Положенням «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженим Наказом Генерального прокурора України №139 від 06 квітня 2016 року. Заява [PERSON] від 06 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524 не була розглянута черговим слідчим Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області протягом 24 годин, внаслідок чого, він зазнав почуття обурення та гніву, чим йому було спричинено моральну шкоду у розмірі 216000,00 грн., яку він вирахував на допомогою методики професора Ерделевського О.М. та яку просить відшкодувати за рахунок держави. Аналогічні пояснення [PERSON] надав і в судовому засіданні». Однак, суд вважає, що позивачем [PERSON] до суду не надано доказів, які б свідчили про те, що діями уповноважених посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, Державної казначейської служби України йому заподіяно моральну шкоду, що дії відповідачів були протиправними. По-перше, Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року рішення, дії або бездіяльність уповноважених посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області не визнавалися незаконними. По-друге, звертаючись зі Скаргою в порядку КПК України, [PERSON] лише реалізував власні процесуальні права на оскарження як заявник. У даному випадку це є формою принципу змагальності (ст. 22 КПК України) та права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК України). Суд приходить до висновку, що сам факт невнесення уповноваженою посадовою особою Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу , наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України). Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо [PERSON] вчинено не було, як вбачається з його позовної заяви та наданих ним пояснень та показань, як свідка у судовому засіданні, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин. Окрім того, сам факт зобов`язання Ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій посадових осіб Слов`янського Відділу поліції ГУНП в Донецькій області та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Таким чином, лише незгода позивача з бездіяльністю посадових осіб Слов`янського Відділу поліції ГУНП в Донецькій області , яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові № 199/1478/17 від 30.01.2019 р. [PERSON] не надав об`єктивних доказів, якими б підтвердив спричинення йому моральної шкоди бездіяльністю посадових осіб Слов`янського Відділу поліції ГУНП в Донецькій області, а лише зазначив, що такі дії викликали у нього почуття обурення, гніву, невпевненості. На підтвердження факту спричинення позивачу моральної шкоди позивачем надано докази - показання свідка. Оцінюючи показання [PERSON] , допитаного у якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України, суд зазначає, що у нього немає підстав ставити під сумнів достовірність обставин, повідомлених свідком, однак, зауважує, що ці докази не є достатніми у розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу. До такого висновку суд прийшов також аналізуючи показання свідка у сукупності з письмовими доказами по справі, а саме свідок повідомляв про наявність у нього негативних емоційних переживань внаслідок невнесення відомостей до ЄРДР за його Заявою - повідомленням. З матеріалів справи вбачається, що відомості за заявою [PERSON] від 06 січня 2021 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2021 року на виконання Ухвали слідчого судді та розпочато кримінальне провадження № 12021055510000060. Таким чином, внаслідок оцінки показань допитаного свідка у сукупності з матеріалами справи, судом не встановлено спричинення [PERSON] моральної шкоди, оскільки [PERSON] звернувся із Заявою про вчинення кримінального правопорушення 06 січня 2021 року. Заступник начальника відділу - начальник СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] не пізніше 24 годин після подання Заяви - повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесла, розслідування обставин, викладених в Заяві, внесеній до Єдиного обліку за №524 від 06 січня 2021 року не розпочала, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань на адресу позивача не направила. [PERSON] , не погодившись з такими діями, оскаржив бездіяльність уповноважених посадових осіб Слов`янського Відділу поліції ГУНП в Донецькій області слідчому судді. За результатами розгляду Скарги слідчим суддею Скаргу задоволено: Зобов`язано уповноважену посадову особу Слов`янського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, викладені у Заяві - повідомленні [PERSON] від 06 січня 2021 року, що зареєстрована в інформаційно - телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 524, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати [PERSON] . Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. На виконання ухвали суду Слов`янським відділом поліції ГУНП в Донецькій області 22 січня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] та розпочато кримінальне провадження №12021055510000060. Стосовно права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю уповноважених посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи. Так, відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд погоджується з доводами позивача [PERSON] в тій їх частині, що уповноважена посадова особа Слов`янського Відділу поліції ГУНП в Донецькій області не пізніше 24 годин після отримання Заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочав розслідування обставин, які були викладені [PERSON] у Заяві-повідомленні від 06 січня 2021 року, оскільки такі доводи позивача [PERSON] не спростовані представником відповідача у належний спосіб та у судовому засіданні знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи. Також роз`яснено, що дії чи бездіяльність слідчого або прокурора згідно зі ст. ст. 303-306 КПК України можуть бути оскаржені слідчому судді місцевого суду. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Відповідно до ст. 307 КПК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження. В судовому засіданні з достовірністю встановлено та не спростовано позивачем, що [PERSON] скористався правом передбаченим ст. ст. 303-306 КПК України, та оскаржив бездіяльність уповноважених посадових осіб Слов`янського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як це передбачено ст. 303 КПК України. Вказані обставини свідчать про те, що оскарження [PERSON] бездіяльності уповноважених посадових осіб Слов`янського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його Заяви - повідомлення від 06 січня 2021 року, зареєстрованої в інформаційно - телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» за номером 524 свідчить про реалізацію останнім свого права оскаржувати процесуальну бездіяльність посадових осіб і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Суд вважає, що для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями і шкодою, що підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, але, позивач не довів наявність протиправних дій посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області відносно нього, а також не надав суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач - Держава Україна будь-яким чином порушив його право та заподіяв моральну шкоду його інтересам. Крім того, в судовому засіданні позивачем [PERSON] не надано жодного доказу в обґрунтування розміру заподіяної йому матеріальної шкоди. Викладені в позовній заяві [PERSON] та у судовому засіданні тільки його особисті судження з приводу розміру моральної шкоди, які ніякими об`єктивними доказами не підтверджені. Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, в якій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. п.9 «Розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Але, як вважає суд, позивачем [PERSON] в наданій до суду позовній заяві та у судовому засіданні не вказано жодного посилання на мотиви, якими він обґрунтовує спричинення йому моральної шкоди саме у таких розмірах та якими доказами моральна шкода саме в таких розмірах підтверджується. З урахуванням положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди „позивач повинен надати докази про моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, про порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. Але позивач [PERSON] в своїй позовній заяві та у судовому засіданні, посилаючись на неправомірні дії відповідачів не вказує, в чому конкретно полягають ці неправомірні дії, якими йому спричинено моральну шкоду. Також відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що позивач не довів, що внаслідок бездіяльності посадових осіб він зазнав моральних чи фізичних страждань, а також не надав належних доказів, які б свідчили про те, що протиправні дії чи бездіяльність взагалі мали місце, негативні наслідки, що вплинули на зміну звичайного способу життя позивача, не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності вимогам законодавства, не представлено доказів на підтвердження ним обставин, тобто, жодних доказів, у розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України в обґрунтування вказаних обставин позивачем не надано, у зв`язку з чим в заявлених вимогах про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Суд також зауважує, що сам лише факт невнесення посадовими особами відомостей, повідомлених позивачем у Заяві - повідомленні до ЄРДР не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Доводи [PERSON] про те, що його права з усіма гарантіями, закріпленими як у Конституції України, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод були порушені, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, а тому є необґрунтованими та безпідставними. У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору. Згідно з положеннями пункту 13 частини 2 статті 3 цього Закону судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визнати протиправною, незаконною та неправомірною бездіяльність посадових осіб Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, яка на його думку, полягала у невиконанні обов`язку відповідних осіб внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його повідомлення від 06 січня 2021 року, що завдало йому моральну шкоду. Тобто позивачем оскаржується бездіяльність органів поліції. Пункт 13 частини 2 статті 3 закону України «Про судовий збір» як правову підставу звільнення від сплати судового збору позивач зазначав в позовній заяві, з такими доводами позивача суд повністю погоджується. Згідно частини 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed