Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в якому послався на те, що в жовтні 2012 року позивач надав [PERSON] грошові кошти у користування в розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12% відсотків річних та строком користування до 01.01.2015 року, а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти відповідно до встановленого графіку. Згідно зі змістом позову сторони домовились, що відповідач сплачує процентну винагороду (проценти) у розмірі 12 відсотків річних, які нараховуються на залишок неповернутої суми позики, починаючи із 01.06.2013 року, а оскільки договором позики не передбачено порядок сплати процентів, то відповідно до положень ст. 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. [PERSON] послався у позовній заяві на рішення Солом'янського районного суду м. Києва по справі № 760/20642/14-ц, за яким на його користь стягнуто зі [PERSON] суму боргу за договором позики станом на 31.08.2014 року, а саме 70 000 доларів США - сума позики, та 10 494,25 доларів США - сума нарахованих процентів за період із 01.06.2013 по 31.08.2014 року. [PERSON] зазначає, що на дату подачі позову відповідач злісно ухиляється від виконання своїх зобов'язань, станом на 07.02.2015 року [PERSON] жодного разу не звернувся до позивача щодо фактичного виконання грошових зобов'язань, ним не виконуються грошові зобов'язання за договором позики та рішенням суду, не повернуто грошових коштів (тіла позики) відповідно до встановленого графіку та не сплачено нарахованих відсотків, чим грубо порушено права позивача. Посилаючись на положення ст.ст. 625, 1046-1048, 1050 ЦК України та з урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просить суд стягнути на його користь зі [PERSON] грошові кошти в сумі 11 633 доларів США 87 центів або еквівалент в національній валюті із розрахунку відповідно до комерційного курсу долара США до гривні станом на дату повернення грошових коштів, з яких: 7 985,76 доларів США - прострочені відсотки, 3 647,68 доларів США - штрафні санкції та стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року було роз'єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в частині позовних вимог про стягнення коштів у розмірі 100 грн. в різні провадження та виділено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача від 14.07.2015 про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 45). Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень послався на те, що між сторонами по справі був укладений протокол, форма та зміст якого не підпадає під визначення договору позики, так як кошти не передавались [PERSON] у власність його довірителя, а фактично знаходились в оперативному користуванні [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази по справі, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Солом'янським районним судом м. Києва у рішенні від 17 жовтня 2014 року по справі № 760/20642/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості встановлено, що 17 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано протокол, згідно з яким вони погодили, що [PERSON], у володінні якого перебували 70 000 доларів США, отриманих від [PERSON], визнав наявність у нього такої заборгованості перед позивачем та взяв на себе зобов'язання з її повернення позивачу частинами: - до 01 квітня 2014 року - 10 000 доларів США; - до 01 липня 2014 року - 20 000 доларів США; - до 01 жовтня 2014 року - 20 000 доларів США; - до 01 січня 2015 року - 20 000 доларів США. Солом'янським районним судом м. Києва у тому ж рішенні зазначено, що погодивши зазначені вище умови погашення заборгованості, сторони фактично визнали існування між ними договірних відносин позики, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність застосування до даних відносин відповідного цивільного законодавства. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року по справі № 760/20642/14 позовні вимоги було задоволено частково, зокрема стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики та штрафні санкції в сумі 80 494,25 доларів США та 3 093,38 гривень. За правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку із тим, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року набрало законної сили, Богунський районний суд м. Житомира приходить до висновку про відсутність необхідності доводити окремі обставини підписання між сторонами по справі протоколу від 17 січня 2014 року, графіку повернення [PERSON] позивачу грошових коштів у сумі 70 000 доларів США, а також існування між сторонами договірних відносин позики, оскільки дані обставини були встановлені рішенням районного суду м. Києва та не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином з урахуванням меж заявлених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за позикою за період із 01.09.2014 по 13.08.2015. Судом встановлено що відповідно до змісту підписаного сторонами протоколу від 17.01.2014, починаючи з 01.06.2013 року і до повної виплату вкладу (позики) на залишок невиплаченої частини заборгованості будуть нараховуватись відсотки з розрахунку 12% річних в строк до 01.01.2015. При цьому суд вважає за доцільне врахувати правовий висновок Верховного Суду України, наведений у постанові по справі №6-36цс14 від 02.07.2014, за яким у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України у справах №6-36цс14 та №6-369цс15, право позикодавця на отримання процентів за позикою суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню проценти за позикою за період із 01.09.2014 по 01.01.2015 із розрахунку 12% річних, а з 02.01.2015 по 13.08.2015 року із розрахунку визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Сума процентів за користування грошовими коштами за позикою за прострочений строк розраховується судом за формулою: 1)заборгованість за процентами за період із 01.09.2014 по 01.10.2014 = 30 000 дол. США х 12% річних; 2)заборгованість за процентами за період із 02.10.2014 по 01.01.2015 = 50 000 дол. США х 12% річних; 3)заборгованість за процентами за період із 02.01.2015 по 13.08.2015 = 70 000 дол. США х ((14% обл.ставка НБУ : 100% : 365 дн. х 35 дн.) + (19,5% обл.ставка НБУ : 100% : 365 дн. х 26 дн.) + (30% обл.ставка НБУ : 100% : 365 дн. х 165 дн.)). З огляду на те, що отримана за розрахунками суду сума процентів за позикою перевищує 7 985 доларів США 76 центів суд, з урахуванням меж заявлених вимог та положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, стягує із [PERSON] на користь [PERSON] проценти за договором позики в сумі 7 985 доларів США 76 центів, що за офіційним курсом гривні щодо долару США, встановленого НБУ станом на день ухвалення рішення становить 217 139 грн. 67 коп. За офіційними даними Національного банку України станом 04.01.2017 діяли офіційні курси гривні до іноземної валюти, встановлені на 30 грудня 2016 року. Як вбачається із рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року по справі № 760/20642/14 районним судом м. Києва було стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми за період із 01.06.2014 по 31.08.2014 року. У Листі Верховного Суду України "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" від 01.07.2014 судам роз'яснено, що беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, правильною є практика судів, які стягують їх виключно в національній валюті України - гривні. Таким чином з урахуванням меж заявлених вимог, положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, суд вважає за доцільне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від простроченої суми (за сумою позики) за період із 01.04.2014 по 31.05.2014, із 01.09.2014 по 13.08.2015 року, що за розрахунками суду становить 48 697 грн. 74 коп. (еквівалент 1 790 доларів США 96 центів) за офіційним курсом гривні щодо долару США, встановленого НБУ станом на день ухвалення рішення. Суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні його вимог в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача 3% річних, нарахованих на проценти (відсотки) за позикою, оскільки як роз'яснено судам у Листі Верховного Суду України "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" від 01.07.2014 - суди мають керуватися тим, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. На підставі ст. 88 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 168,09 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial