Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, про встановлення опіки, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської РДА. Позовні вимоги позивач обґрунтовуються тим, що відповідач (син позивачки) по справі [PERSON] перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] з 2006 року до 2013 року. За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження [PERSON] відомості про батька записані зі слів матері за її заявою згідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. В дійсності [PERSON] є батьком двох дітей. З 04 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, проживають окремо. Відповідачі залишили позивачці дітей, не займаються їхнім вихованням, самоусунулись від виховання дітей, не надають ніяку матеріальну допомогу на їхнє утримання. Відповідачка [PERSON] крім цих двох дітей має ще троє інших дітей, які знаходяться біля неї. Ці діти народжені від інших чоловіків. Відповідачка отримує кошти з управління соціального захисту населення Виноградівського району на дочку [PERSON], як мати - одиначка. 16 лютого 2015 року відповідачі відмовились від дітей, про що власноручно написали ці заяви, які засвідчені секретарем Олешницької сільської ради. Вже майже півтора року позивачка опікується цими дітьми, утримує їх матеріально, піклується про їхній стан здоров'я та всебічний розвиток. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Позивач [PERSON] та її представник Дидинська Б.М. в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, розгляд справи проведено у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти вимог позову, пояснив, що більше часу проводить на заробітках у м. Києві. Час від часу приїжджає на Закарпаття, де живе окремо від дітей. По приїзді навідує дітей, приділяє їм увагу. У лютому 2015 року написав власноручно заяву про відмову від дітей. Прокурор Сита Ю.Ю. в судовому засіданні позов просив задовольнити частково, зокрема в частині стягнення аліментів [PERSON] зменшити розмір аліментів, оскільки у неї на утриманні є інші діти. Представник органу опіки та піклування Палінчак М.І. в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримала, про що подала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та подання про призначення позивача опікуном малолітніх. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину абз. 2 ч. 2 ст. 166 СК України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], (а.с.8,9). [PERSON] є батько [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідачі самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків, діти з 04.10.2013 року проживають з [PERSON], яка забезпечує дітей належним вихованням та утриманням, що стверджується висновком органу опіки та піклування, довідкою про склад сім'ї [PERSON], характеристикою останньої та матеріалами справи (а.с.11-12). Заявами від 16.02.2015 року, які посвідчені секретарем виконавчого комітету Олешницької сільської ради, відповідачі відмовились від своїх дітей (а.с.13,14). За поданням органу опіки та піклування Виноградівської РДА від орган опіки та піклування просить признати позивача опікуном малолітніх дітей (а.с.. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усiх дiях щодо дiтей, незалежно вiд того, здiйснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соцiального забезпечення, судами, адмiнiстративними чи законодавчими органами, першочергова увага придiляється якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини. Судом встановлено, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від їх виконання по відношенню до своїх дітей, не цікавляться станом їх здоров'я, навчанням та розвитком, а сама поведінка батьків вказує на те, що вони не мають жодного бажання в подальшому займатися вихованням, утриманням та належним доглядом за своїми дітьми. При цьому, суд не приймає доводи відповідача [PERSON] про те, що він не має змоги приймати участь у вихованні доньки, оскільки разом з донькою не проживають. Такі твердження відповідача, суд розцінює, як намагання батька виправдати відносини до своєї дочки, його байдуже ставлення до її життя та розвитку, а залишення дитини на виховання своєї матері, письмова відмова його від дитини, вказує на зворотне. Сукупність приведених в судовому засіданні доказів, їх оцінка переконують суд, що не дивлячись на ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка може бути застосована до батьків, виходячи в першу чергу із інтересів самих дітей суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідачів повинні бути задоволені. Також, що стосується позовної вимоги про призначення позивача [PERSON], опікуном [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] то таку вимогу слід задовольнити, оскільки позивач займається належним вихованням малолітніх дітей, та такі знаходяться на її матеріальному утриманні, орган опіки подав до суду подання про призначення позивача опікуном малолітніх. Судом також досліджено медичні висновки про стан здоров»я дітей від 16.204.2015, згідно яких вбачається, що діти здорові. Згідно п. 17 роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я , матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у відповідача [PERSON] інших неповнолітніх дітей, відсутність у відповідача [PERSON] інших неповнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення, а оскільки відповідачі ніде не працюють і є здоровими, працездатними, суд вважає, що аліменти на утримання дітей слід стягнути з відповідачів на утримання спільної дитини [PERSON] з кожного по 300 гривень щомісячно, а з відповідача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 600 гривень, щомісячно. Враховуючи встановлені обставини та досліджені письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: partial