Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

20.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив в порядку ст. 128 Сімейного Кодексу України визнати його батьком [PERSON], [INFO], зобов'язати Відділ ДРАЦС у м.Одесі внести зміни до книги реєстрації народжень, де у відповідній графі зазначити його батьком, а також змінити по-батькові дитини, замінивши «[PERSON]» на «[PERSON]». В обгрунтування своїх вимог позивач послався на те, що вважає себе біологічним батьком [PERSON], якого народила відповідач [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Третя особа - Відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи. Третя особа - [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (телефонограма суду, зареєстрована в книзі телефонограм за №198), про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. В процесі розгляду справи [PERSON] вважав, що позов не підлягає задоволенню, порушує як права дитини, так і його як батька [PERSON]. Представник органу опіки та піклування, вважав, що позов не підлягає задоволенню, поданий через сім років після народження дитини, враховуючи взаємовідносини в сім ї дитини, ставлення [PERSON] негативно вплине на дитину, її інтересам, як і вимогам статті 128 Сімейного Кодексу України не відповідає. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження від 16.07.2008 року, актовий запис №539 батьками [PERSON] є відповідач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та [PERSON], залучений до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. [PERSON] перебувають у шлюбі (свідоцтво про шлюб, видане 28.12.2013 року Відділом ДРАЦС у Київському районі, актовий запис № 2463). На час розгляду справи вони проживають разом, мають повноцінну сім ю, виховують та утримують неповнолітнього [PERSON]. [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON], жодних сумнівів у дитини цей факт не викликає. Під час вагітності відповідач [PERSON] повідомила позивача про вказаний факт, останній бажання створити сім ю чи бути батьком не виявив, сторони посварились. Вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ухвалою суду від 19.10.2015 року за клопотанням позивача по справі була призначена судова біологічна (генетична) експертиза. Як [PERSON], так і [PERSON] до експертної установи для відбору біологічних зразків не з'явились, ухилившись від експертизи. В судовому засіданні, не визнаючи позов, [PERSON], однак, біологічне походження своєї дитини від позивача визнала. Поряд із тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного : Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 128 Сімейного Кодексу України регламентує судовий позовний спосіб захисту сімейних прав та інтересів у сфері батьківства. Законодавець у частині першій статті визначає умови, за яких батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, зокрема, 1) батьки дитини не перебували у зареєстрованому шлюбі; 2) імовірний батько дитини або її мати відмовились від встанов\-лення батьківства у добровільному порядку; 3) була прове\-дена реєстрація народження дитини в органі РАЦСу і зі Свідоцтва про її народження випливало, що дитина народила\-ся у незареєстрованому шлюбі. Необхідність наявності усіх трьох зазначених вище обставин для встановлення батьківства в судовому порядку підкреслена у першому і другому абзацах п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про засто\-сування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю Ук\-раїни". Отже, однією з обов'язкових умов визнання батьківства в судовому порядку на підставі статті 128 Сімейного Кодексу України, зокрема, є запис про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, за якою останній у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Вказана норма виключає порушення прав реально існуючого батька, відомості про якого зазначаються у свідоцтві про народження дитини у порядку, визначеному законодавством України, адже особи, яка вказується за вказівкою матері може не існувати, що саме і надає особі, яка вважає себе батьком право звернення із позовом про визнання батьківства. Зазначене є однією з умов визнання батьківства судом і відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Враховуючи, що з часу народження неповнолітнього [PERSON] та на момент розгляду цивільної справи, його батьком за свідоцтвом про народження став [PERSON], відомості про якого вказані у встановленому законом порядку, вимоги [PERSON] про визнання батьківства в порядку статті 128 Сімейного Кодексу України не відповідають закону. Оскільки вимоги про внесення зміни до книги реєстрації народжень є похідними від вимог про визнання батьківства, а суд при вирішенні спору прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні, вимоги про реєстраційні зміни задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed