Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди заподіяної набуттям хронічного професійного захворювання та трудового каліцтва при виконанні трудових обов'язків. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 21.02.1994 р. був прийнятий на роботу учнем підземного гірничого робітника з повним підземним робочим днем на підземних роботах. Після закінчення курсів, 6.04.1994 р. переведений підземним гірничим робітником ІІ розряду з повним робочим днем на підземних роботах. В подальшому, 28.06.1995 р. переведений підземним машиністом гірничих виймальних машин п'ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 15.11.1996 р. на шахті № 10 «Великомостівська» з ним стався нещасний випадок. В процесі виконання роботи, управляв комбайном, через перекриття секції, впав кусок породи, який при падінні травмував йому руку, про що було складено відповідний акт. 5.03.2004 р. був звільнений з роботи та прийнятий 8.05.2007 р. машиністом гірничих виймальних машин шостого розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 25.10.2012 р. звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. 13.11.2008 р.профпаталогічною МСЕК йому безтерміново встановлено 10% втрати працездатності. В результаті перенесеної травми та професійного захворювання в нього погіршився стан здоров'я, через що він змушений був звертатись за медичною допомогою. 16.11.2012 обласною МСЕК йому вперше встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати профпрацездатності з яких, 30% - полірадикулоневропатія, 10% - деформуючий артроз колінних суглобів, 10%-трудове каліцтво, 10% - приглухуватість, з потребою у санаторному лікуванні. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, на 60% втратив працездатність внаслідок профзахворювання та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя, втратив можливість належно матеріально забезпечувати свою сім'ю. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, зіслався на обставини викладені в позові. Стан здоров'я на даний час не покращився і далі продовжує лікування. Вважає, суму моральної шкоди у 30000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Пояснення позивача підтримав і його представник [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що позивач добровільно виконував свою роботу. Окрім того, факт втрати працездатності не може бути фактом для відшкодування шкоди. Висновком МСЕК чи іншими медичними документами не встановлено факту наявності моральної шкоди чи стресу. Вважає позов необґрунтованим, поданим із порушенням строку позовної давності та просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1994 по 2012 роки, позивач працював на шахті № 10 «Великомостівська», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] [INFO]. За час виконання своїх посадових обов'язків 15.11.1996 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, в районі секції № 74 із-за перекриття секції впав кусок породи, який при падінні травмував руку [PERSON], що стверджується актом про нещасний випадок № 81 від 16.11.1996 р. Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я після роботи на шахті, неодноразово в період 2008-2014 років, звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів зі скаргами на профзахворювання, що встановлено з оглянутої в судовому засіданні медичної картки. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з Акту розслідування професійного захворювання від 6.11.2012 року професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи в шкідливих умовах праці шахти «Степова» з 21.02.1994 р. по 28.02.1994 р., з 21.03.1994 р. по 10.01.1995 р. гірником підземним, з 23.03.1995 р. по 5.03.2004 р. машиністом гірничих виїмкових машин; шахти «Лісова» з 8.05.2007 р. по 25.10.2012 р. машиністом гірничих виїмкових машин при важкій фізичній праці, вібрації, шумі. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 014776 від 16.11.2012 р., позивачу вперше встановлено 60 % втрати працездатності (30% - полірадикулоневропатія, 10% - деформуючий артроз колінних суглобів, 10%- трудове каліцтво, 10% - приглухуватість) , встановлено потребу у санаторно-курортному лікуванні. Довідкою МСЕК серії 10 ААА № 486645 від 16.11.2012 р. стверджується, що позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок трудового каліцтва та профзахворювання отриманого на шахті при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] звільнений 25.10.2012 р. згідно Наказу № 12/к у зв'язку із встановленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 10000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Outcome: partial