Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

30 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Дмитрівської сільської ради про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог зазначає, що її мати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не зареєстрували шлюбні відносини між ними. Такі відносини між ними тривали з 1987 року до дня смерті [PERSON] , а саме [INFO] . Під час спільного проживання у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку з тим, що працівники відділу державної реєстрації цивільного стану громадян відмовилися записувати у свідоцтво про народження дитини батьком [PERSON] (через відсутність зареєстрованого шлюбу), то в графу «батько», із слів матері, записали - [PERSON] , незважаючи, що справжнім (біологічним) батьком є [PERSON] . На підтвердження факту, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] є достатньо фактів та доказів. Доказами, що засвідчують батьківство [PERSON] щодо [PERSON] є наступні факти: у свідоцтві про народження, [PERSON] вказано по батькові [PERSON] , що відповідає імені батька - [PERSON] ; у свідоцтві про народження [PERSON] вказано, що її батьком є [PERSON] , отже прізвище мати позивача вказала своє « [PERSON] », а ім`я по батькові [PERSON] (біологічного батька позивача). За життя [PERSON] не заперечував свого батьківства і визнавав позивача [PERSON] своєю дочкою. Той факт, що [PERSON] не заперечував свого батьківства, щодо [PERSON] можуть підтвердити свідки, а саме сусіди та дружина брата її батька. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 05.05.2012 року. Оскільки, [PERSON] помер, не встановивши факт свого батьківства відносно неї, [PERSON] , то за таких обставин, батьківство може бути встановлено лише за рішенням суду. Таким чином, просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №036159, виданого Головою Радехівської Ради народних депутатів 29 грудня 1999 року на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської Ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року, на ім`я [PERSON] . Також просить встановити юридичний факт, що померлий [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,2893 га., що складається з п`ятьох земельних ділянок: 1-ділянка - площею 0,1168 га; 2-ділянка - площею 0,2275 га; 3-ділянка - площею 0,3940 га; 4-ділянка - площею 0,2251 га; 5-ділянка - площею 1,3259 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходяться на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.4-5,40,53-54,64-66). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.63). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився. Проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просять задовольнити у повному обсязі (а.с.56). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає (а.с.67). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Частиною 3 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Суд встановив, що [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що вбачається з Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 07.06.1991 року (а.с.8). Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Оскільки позивач [PERSON] народжена до [INFO] , а саме 13 травня 1991 року, то до вказаних правовідносин необхідно застосувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме норми ч. 2 ст.53 КпШС України. Відповідно до норм вказаної статті, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.53 КпШС України передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, наведений у ЦПК України, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 26.03.2018 року №269, [PERSON] проживала із [PERSON] з 1987-1989 року без реєстрації із слів свідків, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а з 1989 року по 16.12.1996 року проживали разом та були зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.10). Суд встановив, що [PERSON] помер [INFO] у с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 05.05.2012 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.13). Згідно довідки №264 від 04.05.2020 року, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований в селі Дмитрів Радехівського району Львівської області (а.с.43). Відповідно до даних, викладених у довідці №369 від 21.04.2021 року, виданій виконавчим комітетом Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що [PERSON] проживала і була зареєстрована на день смерті [PERSON] в селі Дмитрів Радехівського району Львівської області (а.с.62). У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшла земельна ділянка загальною площею 2,2893 га, яка складається з п`яти земельних ділянок, площами 0,1168 га, 0,2275 га, 0,3940 га, 0,2251 га та 1,3259 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №036159, виданого на підставі рішення ІX сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської Ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5123 (а.с.9-9 зворот). Із довідки Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 12.04.2019 року №290, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , і [PERSON] , що зазначений у Державному акті на право власності земельної ділянки, серії ІІІ-ЛВ №036159, виданого 29.12.1999 року Радехівською районною Радою народних депутатів, є однією і тією ж особою (а.с.11). Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області №319 від 23.04.2019 року загальна вартість земельних ділянок становить - 75059,93 грн (а.с.12). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю в свідоцтві про народження позивача запису про батьківство спадкодавця, помилкою у правовстановлюючих документах на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту батьківства, факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту батьківства, встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved