Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про позбавлення права користування жилим приміщенням, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.06.2015, поданої до суду 02.06.2015 (а.с. 33), просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Черняхівський р-н, смт\~Головине, вул. Щорса, буд. 76, та зняти його з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою (далі позовна заява або позов). Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Житомирська обл., Черняхівський р-н, смт\~Головине, вул. Щорса, буд. 76, який їй подарував її батько [PERSON]. Відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, але без будь-яких поважних причин більше одного року не проживає в ньому, не приймає участі в поточному ремонті житла, не сплачує комунальні послуги. Будь-які домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування вказаним житловим будинком між позивачем та відповідачем відсутні. А тому позивач вважає, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] (довіреність від 24.04.2015, а.с. 20) в судовому засіданні позов також підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] (довіреність від 07.04.2015, а.с. 38) письмових заперечень проти позову також не подала, в судовому засіданні проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], з 01.02.2013 по даний час, що підтверджується заявою для реєстрації місця проживання № 61 від 01.02.2013 (а.с. 28) та листом Черняхівського РС УДМС України в Житомирській області від 30.04.2015 № 35/402 (а.с.\~17). При цьому, власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Житомирська обл., Черняхівський\~р-н, смт Головине, вул. Щорса, буд. 76 (далі будинок), є позивач, що підтверджується договором дарування від 27.02.2015 (а.с. 4) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2015 (а.с. 5). Дана обставина визнана сторонами та їх представниками в судовому засіданні. А отже, позивач є власником будинку з 27.02.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Дані положення відповідають і положенням ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що виключно власник має право, зокрема, надавати право користування належним йому майном (в тому числі житлом) будь-яким іншим особам. У разі порушення або будь-якого обмеження вказаного права власник має право на захист його прав, у тому числі шляхом звернення до суду. Сторони та їх представники в судовому засіданні визнали, що: -станом на момент розгляду справи між позивачем та відповідачем відсутній вчинений правочин щодо порядку та умов користування відповідачем будинком; -відповідач фактично не проживає в будинку з серпня 2013 року, що додатково підтверджується довідкою виконкому Головинської селищної ради Черняхівського району Житомирської області від 11.03.2015 № 210 (а.с. 10); -відповідач з серпня 2013 року не бере участі в оплаті комунальних послуг та інших витратах, пов'язаних з утриманням будинку; -відповідач жодних платежів на користь позивача за користування будинком не сплачує; -позивач своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідача в будинку не давала, відповідач був зареєстрований в будинку раніше набуття позивачем права власності на нього. Дані обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Позивач та відповідач є рідними сестрою та братом, їх батьком є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача від 01.10.1960 (а.с. 6), визнано сторонами в судовому засіданні, а тому згідно з ч.\~1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Згоду на реєстрацію місця проживання відповідача в будинку надав [PERSON], що підтверджується заявою для реєстрації місця проживання № 61 від 01.02.2013 (а.с.\~28). Факт підписання чи непідписання вказаної заяви особисто [PERSON] судом в межах даної справи не перевірявся, оскільки дана обставина не стосується предмета доказування у даній справі та відповідне клопотання учасниками справи не заявлялося. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Дані висновки відповідають практиці Верховного Суду України (див.: Ухвала від 13.07.2011, реєстраційний № в ЄДРСР: 17317052). Відповідач не є членом сім'ї позивача. З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача права користування будинком. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV\~"Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою... . А отже, рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є однією з підстав для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. При цьому, згідно зі ст. 1 ЦПК України метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачем у позові та в судовому засіданні не доведено факт, що має місце порушення її прав як власника будинку в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання в будинку. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З огляду на те, що судове рішення про зняття з реєстрації місця проживання відповідача в будинку не зверталося до виконання у визначеному чинним законодавством України порядку, відсутні підстави для висновку, що права позивача в цій частині станом на момент розгляду справи були порушені та підлягають захисту судом. А тому позов в цій частині слід залишити без задоволення як передчасний. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією від 24.04.2015 (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. А значить, судові витрати підлягають присудженню позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи, що з огляду на те, що позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, а тому вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, суд приходить до висновку, що судові витрати слід розподілити між сторонами порівну. Даний висновок відповідає роз'ясненням пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (див.: п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах"). А тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 121,80 грн. (розрахунок: 243,60 / 2 = 121,80). На підставі викладеного,

Outcome: partial