Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 17.06.2013 р. звернулося з позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29 вересня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений договір № DNH4KS94180361, відповідно до якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 4819 грн.88 коп. на строк 12 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08%\~\~на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Свої зобов`язання за кредитом відповідач не виконала. Станом на 11.06.2013 р. заборгованість відповідача по договору складала 69895 грн. 37 коп., з яких: 4819 грн. 88 коп. заборгованість за кредитом; 22349 грн. 80 коп. заборгованість за відсотками; 38921 грн. 15 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3304 грн. 54 коп. штраф (процентна складова). Позивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором DNH4KS94180361 від 29 вересня 2006 року в розмірі 69895,37 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 698,95 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подала суду відзив на позов(а.с.173-176) в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, просить суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності при цьому звертаючи увагу суду, що строк кредитного договору закінчився ще 28.09.2007 р. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчившиматеріалисправи, суд встановивнаступне. 29 вересня 2006 р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді заяви Позичальника № DNH4KS94180361. Відповідно до змісту заяви відповідач погодилась, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Відповідно до умов договору відповідач отримала строковий кредит у сумі 4819,88 грн. строком на 12 місяців по 28.09.2007 р., відсоткова ставка 2,09% на місяць на купівлю ТНС(ноутбук Acer TM2423NWXMI вартістю 3577,00 грн. та принтер Canon Ip-1200 вартістю 310,00 грн.). Відповідно до умов обумовлених в заяві відповідач зобов`язалася здійснювати погашення заборгованості щомісячно шляхом сплати в період сплати з 15 по 22 число кожного місяця грошових коштів(щомісячного платежу) у сумі 459,10 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно умов зазначених в заяві, згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованої від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відповідач змінила прізвище в зв`язку із реєстрацією 30.09.2015 р. шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією її паспорту громадянина України(а.с.85). Свої зобов`язання відповідач належним чином не виконувала, згідно розрахунку позивача(а.с.3) її заборгованість станом на 11.06.2013 р. становила 69895 грн. 37 коп., з яких: 4819 грн. 88 коп. заборгованість за кредитом; 22349 грн. 80 коп. заборгованість за відсотками за період з 15.10.2006 р. по 11.06.2013 р.; 38921 грн. 15 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3304 грн. 54 коп. штраф (процентна складова). Із змісту зазначеного розрахунку видно, що відповідач не здійснювала жодних платежів. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Ст.629\~ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (по вересень 2007 р.) В подальшому, права та інтереси банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що строк дії договору по 28.09.2007 р., а тому позивач безпідставно нарахував відповідачу відотки за період з 29.09.2007 р. по 11.06.2013 р. При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд, відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за період з 29.09.2007 р. по 11.06.2013 р. задоволенню не підлягають. В обгрунтування позовних вимог позивачем надано суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифи обслуговування кредитних карт(а.с.5-28), які містять відомості щодо пільгового періоду користування коштами, порядок нарахування заборгованості по кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін, в т.ч. у вигляді пені та штрафу. При цьому, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні заяви від 29.06.2006 р., а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафу), порядку нарахування простроченого тілу кредиту та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №1023-XII\~«Про захист\~прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. В зв`язку з цим вимоги позивача стягнути з відповідача 38921 грн. 15 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3304 грн. 54 коп. штраф (процентна складова), які не обумовлені в підписаній сторонами заяві Позичальника № DNH4KS94180361, - задоволенню не підлягають також. Відповідач подав суду відзив на позов(а.с.173-176) в якому серед іншого просить суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності. \~ \~ \~ \~Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосується до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.\~ Враховуючи, що строк дії кредитного договору DNH4KS94180361 - 28.09.2007 р., банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 17.06.2013 р., тобто через п`ять років вісім місяців, що свідчить про пропуск строків позовної давності встановлених ст.257 ЦК України в три роки. З 29.09.2007 р. по 17.06.2013 р. сторонами кредитного договору будь-яких дій передбачених ст.264 ЦК України які би були підставою для переривання строку позовної давності не вчинялось. За цей період також строк позовної давності не зупинявся на підставі ст.263 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивачем позов до суду пред`явлено після спливу позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем, враховуючи правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016\~року у справі\~№ 6-2251цс16, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed