Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 14 708, 55 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 14 вересня 2020 року, на вул. Короленка, 8 у м.Львові відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю велосипеда марки «NORCO SHORE», під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого автомобіль отримав механічні пошкодження. 30 жовтня 2020 року постановою Галицького районного суду м. Львова [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач стверджує, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди їй завдано матеріальні збитки. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.05.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24.06.2021 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] заперечив щодо задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що не погоджується із вартістю відновлювального ремонту, оскільки позивачем не доведено, що пошкодження автомобіля, зазначені у висновку спричинені саме [PERSON] . Окрім того, відповідач зазначив, що з приводу подій дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася 14.09.2020 року відкрито кримінальне провадження. Також, відповідач заперечив щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, оскільки така проведена до подання позовної заяви. Просив відмовити у задоволенні позову або зупинити провадження у справі до завершення досудового розслідування. 19.07.2021 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначила, що вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта зносу складових КТЗ складає 12 108,55 грн., що підтверджується копією звіту №1163/21 від 17 березня 2021 року про оцінку автомобіля CHEYROEET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначила, що спеціаліст автотоварознавець особисто оглядав пошкоджений автомобіль і виявив пошкоджені частина автомобіля. Окрім того, зазначила, що послуги спеціаліста склали 2600 грн., що підтверджується відповідними доказами. 03.08.2021 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав додаткові пояснення, у яких просив суд зупинити провадження у справі до прийняття рішення у кримінальному провадженні. Сторони про судове засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі, суд зазначає наступне. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. В п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" зазначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках передбачених ЦПК України, у тому разі коли в іншій справі вирішуються питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01.02.2017, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі. Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи чи кримінального провадження, а саме неможливість її розгляду до вирішення такої. Також у положеннях статті 251 ЦПК України визначено випадки, за наявності яких суд має обов`язок зупинити провадження у справі. Зокрема, п. 6 встановлює такий обов`язок суду, якщо існує об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач переконливих доводів на підтвердження необхідності зупинення провадження та неможливості розгляду справи не надав. Враховуючи викладене та беручи до уваги зміст і обґрунтування позовних вимог, що підлягають перевірці та з`ясуванні при вирішенні спору, підстави для зупинення провадження у справі відсутні, у зв`язку з чим клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що автомобіль марки CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /а.с.3/. 14 вересня 2020 року, о 18 год.30 хв., на вулиці Короленко, 8, у місті Львові, [PERSON] керуючи велосипедом при зміні напрямку руху, а саме при повороті ліворуч не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем CHEVROLET AVEO реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , від чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що підтверджується постановою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2020 року /а.с.8/. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Галицького районного суду м.Львова від 30.10.2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. Відтак, порушення [PERSON] правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.2, ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За приписами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до звіту №1163/21 від 17 березня 2021 року про оцінку автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта зносу складових КТЗ складає 12 108,55 грн. /а.с.4-6/. Судом не приймається до уваги покликання відповідача, щодо вартості відновлювального ремонту, оскільки така встановлено відповідно до звіту №1163/21 про оцінку зазначеного автомобіля, відповідачем до матеріалів справи не долучено інших належних та допустимих доказів на підтвердження вартості ремонту автомобіля, клопотань про проведення відповідної експертизи відповідачем заявлено не було. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8 роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст. 77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене,оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належить, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи, а також витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатила грошові кошти в сумі 2600 грн. за послуги спеціаліста, що підтверджується копіями квитанцій №0.0.1843891490.1 від 21.09.2020 року та 0.0.2055146592.1 від 17.03.2021 року /а.с.7,9/. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2600 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved