Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

27 квітня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 02 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.03.2018 має заборгованість у сумі 35 581,81 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Крім того, згідно з листом № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 від АТ КБ «ПриватБанк», 21.0.5.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви. В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, але направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], яка здійснює свої повноваження на підставі договору про надання адковатськимх послуг (а.с.67) в судовому засіданні позовні вимоги заперечували та, у встановлений законом строк, звернулися до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» про визнання недійсними умов кредитного договору. В позовній заяві викладено прохання визнати недійсним кредитний договір № б/н від 02.09.2010, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що окремі умови кредитного договору підпадають під дію статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що стосується сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань. Представник відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду свої письмові заперечення на зустрічний позов, в яких просив суд відмовити у його задоволенні, як безпідставному і необґрунтованому, задовольнивши свій первісний позов повністю. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що 02 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. З викладеного вище вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв'язку з цим, станом на 31.03.2018 виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: заборгованість за кредитом - 4 684,21 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 26 398,49 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 5-6), а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Крім того, Банком за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором нараховано: - заборгованість за пенею - 2 328,55 грн.; - штраф - 500 грн. ( фіксована частина) та 1 670,56 грн. ( процентова складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня у розмірі 2 328,55 грн. Щодо зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» слід зазначити наступне. При оформленні кредиту - заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. При цьому, укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України), а тому, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України), виходячи з чого, суд дійшов висновку, що відповідачкою не надано суду належних доказів не укладення нею кредитного договору. На думку суду, розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. При чому, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. Користуючись кредитними коштами, на думку суду, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил - не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України - не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися й інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Тобто Правила та Умови банку - є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт, в даному випадку відповідач - отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку відповідно до п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов та Правил. При чому, у даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають - договір банківського обслуговування. Також, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві відповідача про приєднання, підписавши яку, банк та клієнт (відповідач) приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Таким чином, враховуючи вищевикладене, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником був укладений договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору саме таким чином, на думку суду - не суперечить чинному законодавству України, так як між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг та тарифи, з якими позичальниця ознайомлена, про що свідчить її підпис в заяві, на підставі якої та разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку - складають договір про надання банківських послуг, внаслідок чого, відповідачці було відкрито картковий рахунок (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримала відповідачка, що підтвердив судому засіданні її представник та мобільний телефон який вказала сама відповідачка (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена карта ( п.п.1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів, завдяки яким, відповідачці було надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов) комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином, на думку суду, банк забезпечив відповідачу реальну можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Як вбачається з Умов та Правил - тарифи банку, це розмір винагороди за послуги банку; є невід'ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Суд звертає увагу на те, що виконання умов кредитного договору відповідачем засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором, що підтверджується зокрема банківською випискою по рахунку відповідача (а.с.77-78). З моменту оформлення кредитного договору минуло більше 7 років, протягом яких [PERSON] до Банку жодного разу не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків чи несправедливих умов кредитування, що свідчить про те, що вона була добре обізнанана про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, кредитування і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала згідно з банківською випискою. При чому, як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості відповідачем є розрахунок заборгованості. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів та розраховані банком згідно ст. 1056-1 ЦК України, і на думку суду відповідає діючому законодавству України. На думку суду, банком надано всю необхідну інформацію відповідачу в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» - не поширюється на спірні правовідносини, адже Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному випадку - грошові кошти надавалися відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач в даному випадку - безпідставно посилається на вищевказаний Закон. Тому, безпідставним є посилання на положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Також, в Анкеті-Заяві зазначено: ''Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Суд звертає увагу на те, що згідно розрахунку банку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором, а тому його посилання на те, що він не ознайомлений з умовами кредитування - не приймається судом до уваги. Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості відповідачем суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити як у безпідставному, не підтвердженому документально належними та допустимими доказами по справі. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved