Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

08 жовтня 2019 року (уточнено 26.12.2019) комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване опалення та відшкодування збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. Відповідачам проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені: - згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради від 13.07.2005 №554 опалення за 1 Гкал - 160 грн; - рішенням виконавчого комітету Криворізької міської Ради №53 від 17.01.2008 вартість опалення за 1 Гкал - 200 грн, рішенням від 13.08.2008 №584 вартість опалення за 1 Гкал - 245 грн; - з 01.01.2011 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1844 від 14.12.2010, тариф на теплову енергію для населення - 269,50 грн/Гкал; - з 01.07.2014 року затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 650 від 06.06.2014 та з 21.11.2014 затверджено постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31.10.2014, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); - з 01.05.2015 року затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ). - з 01.07.2016 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1411,77 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); - з 04.11.2016 року затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06.10.2016р. з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); - з 09.07.2017 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №784 від 15.06.2017 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1393,27 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 50,73 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); - з 31.12.2017 року, згідно постанови від 28.12.2017 №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 354,69 грн/Гкал); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 67,05 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 50,36 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової - 16,69 грн. за 1 кв. м); - з 06.10.2018 року, згідно до постанови НКРЕКП №240 від 27.02.2018 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП, від 31 березня 2015 року №1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1431,15 грн/Гкал з ПДВ, для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 67,34 грн. за 1 кв. м з ПДВ; - з 01.01.2019 року, відповідно до постанови НКРЕКП №1752 від 10.12.2018 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення, що надається населенню КПТМ "Криворіжтепломережа", яке є виконавцем послуги" тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1701,19 грн/Гкал з ПДВ, для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 80,04 грн. за 1 кв. м з ПДВ. З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Так як, будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення, копії яких додаються. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Заборгованість відповідачів відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.05.2006 по 01.09.2017 складає за централізоване опалення - 24198,04 грн. Крім цього, позивач зазначає, що 03.11.2017 за його заявою було видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за централізоване опалення, за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 24198,04 грн. Ухвалою суду від 27.03.2019 вказаний судовий наказ скасовано, стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь [PERSON] грошові кошти, отримані під час виконання судового наказу у розмірі 25 222,18 грн. Таким чином, під час повороту виконання судового наказу стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь [PERSON] сплату судового збору та частини виконавчого збору у розмірі 2850,00 грн та 649,80 грн., разом 3499,80 грн, що не є послугою з централізованого опалення, а є збитками, які завдано позивачу. Оскільки, на теперішній час борг за централізоване опалення відповідачами не сплачено, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права та просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, суму завданих збитків та судові витрати. Представник позивача, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Відповідачі та їх представник належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Разом з цим, 27.01.2020 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду письмові пояснення по справі, також 31.01.2020 відповідачі надали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що заперечують розмір заборгованості з наступних підстав: - по-перше, позивач звертаючись з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.05.2006 по 01.09.2017 не врахував що [PERSON] повну цивільну дієздатність отримала [INFO] , коли їй виповнилось 18 років, тому звернення до неї з вимогами про стягнення заборгованості за період до 23.10.2013 не ґрунтуються на законі; - по-друге, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми, що стягується; - по третє, позивач пропустив строк позовної давності та може претендувати на стягнення заборгованості лише з 24.12.2016. Водночас, 07.02.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що доводи відповідачів, викладені у відзиві є хибними, зокрема як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачі набули право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтв про право на спадщину та, тому в силу вимог ст.ст. 322, 1216 ЦК України, успадкували заборгованість з централізованого опалення та повинні утримувати майно, що їм належить. Наданий розрахунок заборгованості по особовому рахунку відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, крім того особовий рахунок є номерним та відкривається за адресою, а не за особою. Особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] відкрито на ім`я [PERSON] , оскільки на сьогоднішній день власникаим майна його не переоформлено на своє ім`я. Щодо застосування строків позовної давності, представником позивача зазначено, що ст. 257 ЦК України передбачено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення. Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення. Подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває позовну давність. Відповідачем судовий наказ №216/5019/17 про стягнення заборгованості за централізоване опалення скасовано 27.03.2019. Таким чином, строк позовної давності переривається з моменту подачі заяви про видачу судового наказу. Отже, представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення. КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (надалі по тексту - Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2019, відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . (а.с. 47) При цьому, підставою виникнення права власності відповідачів на вказане майно зазначено свідоцтва про право на спадщину, видані 17.04.2010 приватним Першою криворізькою державною нотаріальною конторою. Зазначене також підтверджується копією спадкової справи, яка була витребувана судом за клопотання представника позивача та досліджена судом. (а.с. 108-139) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Одним з видів правочину є спадкування. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, прийнявши спадщину, відповідачі набули право на квартиру, успадкувавши права та обов`язки спадкодавця, тому незалежно від того чи отримали відповідачі свідоцтво про право на спадщину, чи здійснили реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, вони повинні належним чином утримувати майно, що їм належить. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.03.2018 (справа №401/710/15-ц). Вказана вище квартира знаходиться у будинку, який перебуває на балансі позивача - КПТМ «Криворіжтепломережа», яке є виконавцем житлово-комунальних послуг, зокрема послуги з централізованого опалення. Договір про надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги останнім надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Разом з цим, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. З розрахунку наданого позивачем підтверджений факт наявності заборгованості відповідачів за постачання теплової енергії, яка з 01.05.2006 по 01.09.2017 складає - 24198,04 грн. Отже, судом встановлено, що у зазначений період позивач надавав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , якими користувалися відповідачі, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про подачу теплоносія та про його відключення (а.с. 11-27). Таким чином, суд вважає, що обставини порушення оплати за спожиту теплову енергію є доведеними повністю, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування заборгованості в судовому порядку. При цьому, враховуючи положення ст. 60 ЦПК України, суд не бере до уваги письмові пояснення по справі наданні представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 27.01.2020, через відсутність у останнього повноважень представляти інтереси позивачів у даній справі, зважаючи на відсутність у останнього свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю та враховуючи, що на підставі ухвали суду від 20.01.2020 розгляд даної справи проводився в порядку загального позовного провадження. Також, суд не бере до уваги доводи відповідачів, що звернення до суду з позовом до [PERSON] не ґрунтуються на законі, так як повну цивільну дієздатність остання отримала 23.10.2013, оскільки як встановлено матеріалами справи відповідачі, кожен окремо, успадкували свою частку квартири за адресою: [ADDRESS] , при цьому, успадкувавши права та обов`язки спадкодавця. Крім цього, твердження, що відповідач [PERSON] з вересня 2013 року проживала у іншому місті та не користувалась послугами позивача також є хибними, оскільки власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Також, судом встановлено, що розрахунок заборгованості по особовому рахунку відповідачів проведений з урахуванням щомісячної оплати за теплову енергію відповідно до кількості спожитої теплової енергії (Гкал), пропорційно опалювальній площі житлового приміщення відповідачів та відповідного тарифу, тому є обґрунтованим. Разом з цим, перевіряючи строк позовної давності у межах якого позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, суд погоджується з доводами відповідачів, що позивач частково пропустив строк позовної давності та з приводу цього судом встановлено наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138)). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати). Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати). З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2017 за заявою позивача було видано судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за централізоване опалення, за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 24198,04 грн. Ухвалою суду від 27.03.2019 вказаний судовий наказ скасовано, стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь [PERSON] грошові кошти, отримані під час виконання судового наказу у розмірі 25 222,18 грн. Позивач вважає, що строк позовної давності переривався з моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, отже, позов про стягнення заборгованості подано у межах строку позовної давності, про що зазначено у письмових поясненнях щодо застосування строків позовної давності від 12.11.2020. Проте, суд з такими твердженнями погодитися не може та вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020, у справі №712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Як встановлено судом, з червня 2006 року по травень 2014 року за особовим рахунком відповідачів оплата за надані позивачем послуги не здійснювалась, що підтверджується розрахунком. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки, заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Так як, подання позивачем заяви про видачу судового наказу не є підставою для переривання загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з первісним позовом у жовтні 2019 року, він має право на стягнення заборгованості за період з вересня 2016 року. Отже, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума заборгованості за період з 01.09.2016 по 01.09.2017, яка згідно наданого позивачем розрахунку, становить 7260,99 грн, яка перевірена судом та яку суд вважає правильною. Крім цього, у позові позивач, окрім стягнення заборгованості за централізоване опалення, порушує питання про стягнення з відповідачів збитків у вигляді сплати судового збору та частини виконавчого збору на загальну суму 3499,80 грн, яку позивач поніс у зв`язку з поворотом виконання рішення. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи викладене, в цій частині вимог позову слід відмовити, через відсутність факту порушення цивільних прав позивача та відсутність ознак збитків. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 503,59 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial