Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа - ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування виконавчого напису нотаріуса, з підстав, викладених в фабулі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2011 року нею та ПАТ КБ «Приватбанк» заповнила заявку на отримання кредитної картки в ПАТ КБ «Приватбанк». Жодних договорів не укладала та з правилами надання банківських послуг не знайомилась. Протягом часу користування кредитною карткою зняла кошти в сумі 5 500,00 грн. для особистого користування і справно сплачувала проценти, що складали разом з позикою більше 12 000,00 грн.. 08.11.2016 року позивач отримала а Залізничному відділі ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області постанову про закінчення виконавчого провадження разом із заявою банку на виконання та виконавчим надписом нотаріуса. Позивач вважає, що сума заборгованості значно завищена та не відповідає дійсності, а дії нотаріуса при вчиненні надпису такими, що грубо порушують діюче законодавство. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до них. Просили суд позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі. Відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності. Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи, оскільки в матеріалах справи є достатньо необхідних доказів для її розгляду по суті, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, про причини неявки належним чином суд не повідомив. Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 21.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 38 636,77 грн., як з боржника за кредитним договором №б/н від 20.01.2011 року. За виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Приватбанк» у розмірі: основний борг - 6 795,74 грн., сума заборгованості по відсотках - 25 564,18 грн., пеня та комісія - 2 817,96 грн., штраф - 1 758,89 грн., а також витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 1 700 грн.. Строк за який проводиться стягнення чотири роки вісім місяців десять днів, а саме з 20.01.2011 року по 30.09.2015 року. Виконавчий напис має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. 10.08.2016 року постановою державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів на підставі заяви від 09.08.2016 було відкрито виконавче провадження ВП № 51905771 з виконання даного виконавчого напису. Як свідчить позовна заява, про наявність існуючого виконавчого напису приватного нотаріуса позивачу стало відомо 08.11.2016 року. Аналіз наявних у справі документів свідчить про порушення банком та нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями. Частиною другою статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172. Згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Пунктами 282-209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року, яка діяла на час вчинення виконавчого напису (п. 3.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5) передбачено, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу подається заява, документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року із змінами та доповненнями, а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов'язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому написі не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, не підтверджено його безспірність, що є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями та пунктів 282-209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням процедури, а саме: кредитор не направляв боржнику письмову вимогу про повернення заборгованості у визначений строк та попередження про початок примусових заходів стягнення заборгованості у випадку не задоволення боржником вимоги Банку в добровільному порядку, хоча таке попередження повинно бути направлено боржникові не менш, ніж за 30 днів до звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом (п. 2.3. Глави 16 Наказу «Про затвердження Порядку нотаріальних написів нотаріусами України» від 22.02.2002 року № 296/5. З матеріалів справи не убачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу позивача було направлено письмову вимогу про усунення порушень за кредитом. Також, матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Як встановлено судом, здійснюючи виконавчий напис від 21.10.2015 року, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не отримала ні від банку, ні від позичальника первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми нарахованих процентів за користування кредитом, комісії та пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за його користування, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Здійснений працівниками банку розрахунок заборгованості за кредитним договором є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" нотаріус вважав розрахунок заборгованості, здійснений банком, документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника. Також, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису ну було перевірено чи пропущені строки давності. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 256 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк закінчення боргового зобов'язання за кредитним договором закінчується через три роки після спливу строку за кредитним договором. Беручи до уваги зазначене, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та доводів, що вказана заборгованість є безспірною зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, та зі спливом строків позовної давності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ч.2 ст.15 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. За таких обставин, суд вважає, що нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинений 21.10.2015 року, зареєстрований в реєстрі за номером 5771, слід скасувати. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved