Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

24.06.2019 до суду звернулася позивач [PERSON] з позовною заявою до Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті її матері входить житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] , у відповідності до технічного паспорту на вказаний житловий будинок. Інший спадкоємець першої черги, який має право на обов`язкову частку у спадщині її брат [PERSON] написав заяву нотаріусу про відмову від обов`язкової частки у спадщині. Інших спадкоємців, в тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вона не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушена звернутись до суду. Згідно з протоколом повторного авторозподілу справи між суддями від 30.07.2020 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 11.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, 17.09.2020 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 01.09.2020 подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] підтверджено наданими позивачкою свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.07.1971 (а.с.7), свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23.02.1993 (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , про що 17.02.2016 Виконавчим комітетом Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 08.11.2010 секретарем Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області, яким на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй житловим будинком з надвірними будівлями в с.Заріччя Турківського району Львівської області, заповіла своїй дочці [PERSON] , [INFO] (а.с.13). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлої на житловий будинок та допоміжні приміщення за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 04.09.2017 №1796, за [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті знаходилась у постійному користуванні земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за [ADDRESS] . Згідно запису в погосподарській книзі №8 стор. 147 житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] до дня її смерті (а.с.18). Згідно з довідкою виконавчого комітету Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 04.09.2017 №1800, [PERSON] до дня смерті [INFO] проживала за адресою [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] (а.с.19). Згідно заяви [PERSON] від 04.08.2016, яка подана ним нотаріусу, такий відмовився від одержання обов`язкової частки у спадщині (а.с.16). Згідно з довідкою виконавчого комітету Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 09.08.2016 №1969, власником майна за адресою [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.44). Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , позивач звернулася із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 27.09.2016 нотаріусом їй було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок (а.с.15). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1946 році, що доводиться технічним паспортом, та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, а належність будинку покійній [PERSON] доводиться довідкою виконавчого комітету Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області (а.с.44).. Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійної підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями, перерахованими в технічному паспорті, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 1220, 1223, 1233 ЦК України, ст ст. 4, 10, 12, 13, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved