Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

10 грудня 2015 року до Дружківського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань у м. Єнакієве Донецької області про стягнення невиплачених щомісячних страхових виплат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на підприємствах вугільної промисловості України. Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоров'я, за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений акт розслідування нещасного випадку по формі Н-1. Вперше висновком МСЕК від 27 жовтня 2011 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% у зв'язку з трудовим каліцтвом. У зв'язку з встановленням стійкої втрати професійної працездатності відповідачем була призначена щомісячна страхова виплата в сумі 25% від його середнього заробітку. Повторним висновком МСЕК від 10 січня 2013 року позивачу була підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 % у звязку з трудовим каліцтвом. За даними позивача, у зв'язку з бойовими діями та початком АТО, останній раз вказані виплати відповідач здійснював в травні 2014 року, чим грубо порушив його конституційні права у сфері соціального страхування. Таким чином, у відповідача утворилася перед ним заборгованість по вказаним щомісячним страховим виплатам за період з червня 2014 року по вересень 2015 року включно, яка за приблизними підрахунками позивача складає 32400 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача невиплачену суму щомісячної страхової виплати за період з червня 2014 року по листопада 2015 року у сумі 32400 грн., а також 10000 грн. в якості компенсації моральної шкоди за порушення його прав у сфері соціального страхування. Ухвалою суду від 05 лютого 2016 року позовна заява [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. повернута позивачу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. В своїх письмових поясненнях зазначив, що статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено. Його права на соціальне забезпечення, соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві є конституційним правом і воно не може бути обмежене підзаконними актами та Постановами КМУ. Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Проте на теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року N 77Л/ІІІ) (який застосовуються до правовідносин сторін у цій справі) щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання страхових виплат не вносилися. Законом України від 02.09.2014 року № 1669Л/ІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, такі обмеження також не встановлені. Будь-який інший Закон України з цього питання також відсутній. З аналізу зазначених постанов Кабінету Міністрів України № 531 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року та постанови Правління Фонду від 11.12.2014 року № 20 випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам. Позивач вказує, що він є особою, яка з районів проведення антитерористичної операції до теперішнього часу не переселилися та продовжує проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади, а тому постанова Правління Фонду № 20 від 11.12.2014 року на нього не розповсюджуються. Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення антитерористичної операції до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Зазначені підзаконні акти не встановлюють відмінні від встановлених Законом України від 23.09.1999 року № 1105-ХІ\\/ особливості проведення страхових виплат в період проведення антитерористичної операції на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади і у відповідача відсутні правові підстави для невиплати мені страхових виплат. Ненадання ним, який не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття його на облік, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не є підставою для невиплати страхових виплат. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі № 826/18826/14 (зазначена постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 року залишені без змін і постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року, і ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року) пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей визнано незаконним та не чинним з моменту прийняття. Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 року пункт 2 Тимчасового порядку порушує право позивачів на отримання належної їм пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги. Оскільки страхові виплати йому не здійснюються через відсутність фінансування, посилання відповідача на те, що він не звертався до відповідача з питання продовження страхових виплат та виплати заборгованості, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Так, у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ). Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Єнакієве Донецької області [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що призначення і виплата страхових виплат потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у відповідності із Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105. Відповідно до п.8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати. Позивач дійсно перебуває на обліку у відділенні Фонду у м. Єнакієве з 01 лютого 2012 року у звязку з втратою професійної працездатності. З 01 березня 2014 року щомісячна страхова виплата становить 2039,74 грн. З 01 лютого 2015 року нарахування страхових виплат [PERSON] припинено у звязку із закінченням строку дії довідки МСЕК. Загальна сума заборгованості станом на 01.03.2016 року становить 18656,36 грн. Позивачем не доведено, що він відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 року, звертався до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення та ставав на облік, як внутрішньо переміщена особа. Позивач за новим місцем знаходження відділення Фонду, яке перемістилося до м. Дружківки Донецької області, не звертався, будь - якої інформації не запитував, доказів переміщення з окупованої території не надавав. Державою на законодавчому рівні гарантовано та врегульовано питання надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду потерпілим на виробництві, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Їх права в повній мірі захищені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», актами Кабінету Міністрів України, іншим нормативно-правовими актами. Жодним нормативним актом, що регламентують порядок здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг у період наявності збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, не передбачено здійснення нарахувань страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), які не перемістились з тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території. Тобто, обовязку здійснювати нарахування таким особам жодним нормативним актом не встановлено. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ксерокопією довідки МСЕК від 27 жовтня 2011 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% у зв'язку з трудовим каліцтвом. Повторним висновком МСЕК від 10 січня 2013 року позивачу була підтверджена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 % у звязку з трудовим каліцтвом. Датою наступного переогляду було встановлено 01 лютого 2015 року (а.с. 4). Відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV, фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого за наявності усіх необхідних документів. Перелік документів визначено п.3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду від 27.04.2007 р. № 24. Призначення і виплата страхових виплат потерпілим на виробництві внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у відповідності із Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105. Відповідач не оспорює ту обставину, що позивач має право на отримання страхових виплат до 01 лютого 2015 року, тобто, до наступного переогляду МСЕК. Суд встановив, що позивач [PERSON] проживає у [INFO], яке відповідно до Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою КМ України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» призначення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсації, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі № 826/18826/14, на яку посилається позивач у своїх поясненнях, пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей визнано незаконним та не чинним з моменту прийняття. Але, інші пункти цього Тимчасового порядку не були визнані незаконними, і діють на час розгляду справи. Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообовязковим державним соціальним страхуванням для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції встановлений Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014р. № 20. Пунктом 1 Розділу 3 цієї Постанови зазначено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування). У своїх запереченнях відповідач не посилається на відсутність бюджетних асигнувань для сплати заборгованості позивачу, а посилається на недотримання позивачем встановленого порядку для отримання виплат, тому суд не приймає до уваги посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, оскільки предметом його розгляду були інші правовідносини. Крім того, суд зазначає, що державою визначено порядок, за яким громадяни, які мають право на отримання пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсації, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного соціального страхування і які опинилися на тимчасово окупованих територіях, мають можливість отримати ці виплати шляхом реєстрації на території, яка контролюється українською владою, і шляхом звернення до відповідних органів, які перебувають на території, яка контролюється українською владою. Іншого порядку на час розгляду справи не існує. Аналіз наведеного законодавства дає підстави зробити висновок, що здійснення страхових виплат, в тому числі заборгованості із страхових виплат, здійснюється особам, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися, переміщені з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, за їх фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Відповідач разом з тим зазначає, що саме до нього позивач з питання продовження здійснення страхових виплат та повернення заборгованості із зазначених виплат не звертався . Довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції також не надавав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що відповідач порушив його конституційні права у сфері соціального страхування, не сплатив йому страхові виплати та має заборгованість перед ним, оскільки позивач не підтвердив жодним належним доказом ті обставини, що він дійсно звертався до відповідача з заявою про виплату страхових виплат по відшкодуванню шкоди. Крім того судом неодноразово приймалися заходи щодо виклику [PERSON] у судове засідання з метою захисту його конституційних та процесуальних прав, всебічного, повного та своєчасного вирішення спору по справі, однак позивач у судові засідання не зявлявся. До матеріалів справи позивач надав ксерокопії довідок МСЕК про свій огляд, які є неналежними доказами по справі. В увалі про відкриття провадження по справі суд зобовязав позивача надати у судове засідання оригінали довідок для їх огляду судом, але ані оригіналів документів, ані завірених належним чином копій цих документів позивач суду не надав. Із наданих позивачем документів, що містяться в матеріалах справи, на які він посилається як на докази, відсутня довідка про взяття на облік особи, що переміщена з району проведення антитерористичної операції або дані про його постійну реєстрацію на іншій території України, поза межами зони проведення АТО. Враховуючи вищевикладене у позивача відсутні підстави для отримання страхових виплат з відповідача.

Outcome: dismissed