Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

16.02.2015 року заявник звернулася до суду із заявою та просить встановити що вона належить до польської національності. Свою заяву обґрунтовує тим, що її мати [PERSON], дід [PERSON] та баба [PERSON] є поляками за походження. Оскільки її батько [PERSON] був українцем, то її мати [PERSON] у її документах зазначила національність українка. Однак, згідно історичних коренів та національної свідомості вона є полькою. У сім'ї панували дотримання польських традицій, цікавились та поважали польську культуру, святкували польські свята. Встановлення вказано факту їй необхідне щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та користуватись окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження. Тому вона змушена звернутися із вказаною заявою до суду для встановлення юридичного факту. У судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримала. Зацікавлена особа до суду не з'явилася, надіслали заяву, у якій просять справу слухати у відсутність їхнього представника, проти задоволення заяви не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження заявника її батьками є: батько [PERSON] - українець та мати [PERSON] - полька (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження матері [PERSON] її батьки [PERSON] та [PERSON] за національністю поляки (а.с. 7). Її мати [PERSON] одружилася у 1945 році та взяла прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 8). Заявник [PERSON] у 1975 році після одруження з [PERSON] взяла його прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 9). У відповідності із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Положенням ст. 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до роз'яснень викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved