Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

08 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 450,00 грн. на 1/4 частку від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] народилася [INFO] в місті Бердянськ Запорізької області. Зі свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 22 жовтня 2009 року вбачається, що батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07 листопада 2012 року по справі №801/6918/2012 шлюб між нею та відповідачем розірвано. З часу розірвання шлюбу донька проживає із нею за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини, в свою чергу, починаючи з серпня 2012 року, проживає окремо, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує. Питання щодо виховання неповнолітньої доньки вирішуються без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її утриманні. Вважає, що відповідач лише «на папері» є батьком своєї дитини, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; зовсім не спілкується з дитиною; не забезпечує дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не цікавиться її успішністю в школі та в гуртках; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; навіть не намагається створити належні матеріально-побутові умови для доньки. Наведене розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до виконування батьківських обов'язків. Посилаючись на ст.150, ч.4 ст.155 ,п.2 ч.1 ст.164 СК України, просить позбавити відповідача батьківських прав. Крім того, відповідно до виконавчого листа №801/6919/2012 виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 05.02.2013 [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 04.07.2012 до повноліття доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 грн. Враховуючи те, що дитина наразі навчається в загальноосвітній школі, крім того, відвідує позашкільні додаткові заняття, які потребують додаткових фінансових затрат, зважаючи на те, що, з часу присудження аліментів на дитину, а саме з 2013 року, дитина значно зросла та потребує більше фінансових вкладень щоб забезпечити хоча б базові потреби, просить змінити спосіб стягнення аліментів. Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав. Суду пояснив, що любить свою доньку, бажає брати участь у її вихованні та житті, але позивач перешкоджає цьому, він неодноразово намагався дізнатися про місцезнаходження дружини та доньки через знайомих, але марно. На численні телефонні дзвінки позивач не відповідає. Пояснив, що має заборгованість по сплаті аліментів та був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1ст. 164 КК України, при цьому наголосив на своєму скрутному матеріальному становищі і про те, що опинився у скрутному матеріальному становище. Проти зміни способу стягнення аліментів на дитину не заперечував. Представник органу опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області у судове засідання не з'явився, відповідно до заяви, що надійшла на адресу суду 11 березня 2019 року, просили справу слухати без участі представника, враховуючи висновок № 01-0200/46-1 від 29 січня 2019року. Свідок [PERSON], суду показала, що знає родину [PERSON], але років дев'ять не бачила відповідача, родина розпалася і останній ніяким чином не бере участь у вихованні спільної доньки. Дівчиною повністю опікується, забезпечує матеріально та виховує мати - [PERSON] Зазвичай тема про батька не піднімається у присутності дівчини, оскільки вона болюче реагує на згадування про нього. Коли [PERSON] виповнилося дев'ять років, то батько, навіть не привітав її. Свідок [PERSON], суду показала, що приходиться [PERSON] подругою і їх спілкування відбувається вже впродовж десяти років. Сторони однією родиною не мешкають, спільне господарство не ведуть. Від шлюбних стосунків мають доньку [PERSON], яка цілком перебуває на утриманні матері, яка повноцінно бере участь у її житті та розвитку. Відповідач, навпаки вихованням та забезпеченням дитини не займається, навіть ухиляється від виконання обов'язків. Пригадала, що роки два тому раптово зустріла відповідача, який поцікавився життям колишньої дружини та доньки, запитав про їх місце проживання, на що вона йому відповіла відмовою, вказавши на те, що він знає її телефон, а тому має самостійно зателефонувати. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-84 ЦПК України. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 грудня 2009 року. (а.с.9). Від шлюбних відносин у родині [PERSON] народилася дитина і [PERSON], [INFO] є батьком [PERSON], [INFO]. (а.с.8). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний (а.с.10). Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 серпня 2012 року на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. щомісячно, до досягнення повноліття (а.с. 18) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів здійсненого Бердянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби за № 41581 від 18 жовтня 2018 року, за № 5375 від 31 січня 2019 року та 22 березня 2018 року за [PERSON] рахується заборгованість (а.с.15,49). З копії вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 липня 2018 року, вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт. (а.с.42, 43). В обґрунтування позову позивач та її представник посилалися на те, що [PERSON], лише «на папері» є батьком своєї доньки, оскільки не піклується про фізичний, духовний розвиток, навчання, підготовку до сімейного життя, зовсім не спілкується з дитиною, ухиляється від її виховання, та інше. Судом встановлено, що [PERSON] суперечить та перешкоджає спілкуванню батька із донькою, дівчина побоюється зустрічей та контакту з [PERSON], оскільки не пам'ятає його взагалі і бачила лише з фотокарток, характеризує його зі слів матері. Наведене вбачається з висновку про психоемоційний стан [PERSON], [INFO] здійсненого КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради за № 913 від 31 липня 2018 року, в якому йдеться про те, що дитина проявляє тривожність, настороженість при питаннях про батька, розповідає про нього без цікавості. Під час розмови дівчина, навіть не пригадує того часу, коли батько проживав у родині, оскільки була замала. Зі слів дитини, коли батько приходив на роботу до мами, то дівчина не знала, як себе поводити, а на пропозицію батька взяти її до себе поспілкуватися, навіть злякалася. Підкреслено у висновку і про те, що з родичами по батьківській лінії зв'язок не підтримує. Так, зі слів [PERSON], батько бачив дитину у 2012 році. За результатами психодіагностики найбільш значущім дорослим у емоційному аспекті для [PERSON] є мати. Про батька дитина згадує зрідка і зазначає, що не має бажання із ним бачитися. Наведений факт, дає підстави стверджувати про порушення сприйняття ролі батька у родині. (а.с.35, 36). За висновком № 01-0200/46-1 від 29 січня 2019 року, Орган опіки та піклування Бердянської міської ради, діючи в інтересах малолітньої дитини, враховуючи право дитини на сімейне оточення, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дочки [PERSON] (а.с.62-65). Враховуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позивачем не надано суду переконливих доказів того, що позбавлення батьківських прав буде позитивним результатом у долі дитини. Доводи з приводу того, що [PERSON] не відбувся як батько, самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки, через небажання створити належні умови для виховання та розвитку, наданні освіти, свідчить аж ніяк про небажання створювати належні умови і ухилення від участі у житті дитини, а є наслідком конфлікту між сторонами та небажання позивача [PERSON] налагодити контакт між колишнім чоловіком та донькою, скрутного матеріального становища, низького соціального рівня доходів відповідача. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, держави - сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства" регламентує, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду переконливих доказів винної поведінки та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дитини, і, як наслідок, застосування до нього на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, а тому в цій частини позовних вимог слід відмовити. Вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми 450,00 грн. на 1/4 частку від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом в межах заявлених позовних вимог згідно наданих доказів та пояснень учасників процесу встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 серпня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 450 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04 липня 2012 року (а.с.17,18). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 192 СК України, передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Вищенаведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Судом встановлено, що дитина [PERSON] мешкає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 11). Позивач [PERSON] працює головним спеціалістом служби у справах дітей Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області. (а.с. 12). Відповідач [PERSON] не працевлаштований, на обліку у Центрі зайнятості населення не перебуває, у судовому засіданні не заперечував проти зміни способу стягнення аліментів на малолітню дитину. Наразі [PERSON] є ученицею 2-В класу загальної школи І-ІІІ ст. № 3 м. Бердянськ (а.с.13), з 02 вересня 2017 року відвідує Учбовий центр «АВС», вартість навчання на місяць складає 315 грн.(а.с.14), Таким чином, суд приходить до висновку, що є підстави для застосування ст. 192 СК України, в зв'язку з чим необхідно змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 08 серпня 2012 року. У зв'язку із тим, що законодавством встановлений обов'язок обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням інтересів дитини та з огляду на те, що внесенням змін до Сімейного Кодексу України з 08 липня 2017 року збільшено мінімальний розмір аліментів на дитину з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що є достатньо підстав для збільшення мінімального розміру стягнутих з відповідача на утримання дитини і визначення їх у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. За таких обставин суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що позивач при пред'явленні позову звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», у такому разі, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial