Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

18 грудня 2013 року Луганський національний аграрний університет в особі відокремленого підрозділу "Слов'янський технікум Луганського національного аграрного університету" звернувся до суду із позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про позбавлення осіб права користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог, позивач зазначає, що Університет на праві оперативного управління має будівлю гуртожитку розташована за адресою: [ADDRESS]. Форма власності гуртожитку - державна. Відповідач із неповнолітньою дитиною зареєстровані у кімнаті 229 вказаного гуртожитку. З вересня 2011 року у кімнаті [ADDRESS] відповідач із неповнолітньою дитиною не проживають, їх особисті речі у гуртожитку відсутні, оскільки відповідач виселилась за невідомою позивачеві адресою. Ордеру на вселення у приміщення гуртожитку, адміністрацією технікуму відповідачу не видавалося. Позбавлення відповідача права користування гуртожитком необхідне для зняття його з реєстрації. Посилаючись на наведені обставин, просять позбавити громадянина [PERSON] та її дитину [PERSON] права користування житловим приміщенням у кімнаті [ADDRESS]. У судовому засідання представник позивача - Луганського національного аграрного університету в особі відокремленого підрозділу "Слов'янський технікум Луганського національного аграрного університету" позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Показав, що правові підстави для вселення відповідача та її дитини відсутні, оскільки рішення адміністрації учбового закладу з цього приводу не приймалось, ордер на вселення відповідачу не надавався, відповідач не навчалась у учбовому закладі та не працювала. Разом з тим вважає, що оскільки відповідач вселилась разом з дитиною у спірну кімнату, проживала в ній певний період часу, була проведена реєстрація її та дитини у вказаній кімнаті, а також оскільки на даний час відповідач добровільно виселилась із кімнати, однак не знялась з реєстраційного обліку, з метою захисту прав позивача, та на підставі ЗУ « «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», слід позбавити відповідача та її малолітню дитину права користування житловим приміщенням, оскільки дана особа не проживає у приміщенні кімнати понад шість місяців. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповноліньої дитини, у судове засідання не з'явилась. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, Ковальчук І.Ю., що діє на підставі довіреності у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, згідно якого орган опіки та піклування заперечує проти позбавлення дітей права користування житловим приміщенням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як з достовірністю було встановлено у судовому засіданні, відповідно до листа та додатку до нього Міністерства аграрної політики та продовольства України № 37-11-3-13/10056 від 01.07.2011 року, гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходить на праві оперативного управління у відокремленого підрозділу «Слов'янський технікум Луганського національного аграрного університету» (а.с. 21-22). Згідно довідки форми А, [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 16 березня 2010 року(а.с.22). З наданих суду актів, складених комендантом гуртожитку та комісією у складі заступника директора з навчальної роботи та паспортиста, 13 грудня 2013 року, та за участю головного спеціаліста служби у справах дітей органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 28 січня 2014 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], разом із малолітнім сином [PERSON], [INFO], у кімнаті [ADDRESS] з вересня 2011 року не проживає та їх особисті речі за вказаною адресою відсутні( а.с. 21, 35). Судом встановлено, що [PERSON] із малолітньою дитиною, починаючи з 16 березня 2010 року зареєстровані в гуртожитку розташованого по [ADDRESS] про що свідчить запис у формі №1. Також із пояснень представника позивача вбачається, що відповідач із неповнолітньою дитиною на підставі реєстрації вселилась та проживала у спірній кімнаті з моменту реєстрації та до вересня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 128 ЖК України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. При цьому відповідно до ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно із підп. 1 п. 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 10 жовтня 1994 року №700 (в редакції, що діяла нас час виникнення спірних правовідносин), паспортна служба відповідно до покладених на неї завдань організовує в межах компетенції роботу, пов'язану з оформленням і видачею паспортних та інших документів, реєстрацією та обліком громадян за обраним ними місцем проживання, здійснює контроль за виконанням громадянами і посадовими особами правил паспортної системи. Аналіз викладеної норми дає підстави вважати, що законодавцем встановлено правомірність проживання і користування гуртожитком особами, які були прописані в гуртожитку паспортною службою органів внутрішніх справ. У відповідності до ст. 3 ЗУ « «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; Особою визнається - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; Абзац сьомий статті 3 в редакції Законів N 5088-VI ( 5088-17 ) від 05.07.2012, N 5492-VI ( 5492-17 ) від 20.11.2012 З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] вселилась у приміщення кімнати [ADDRESS] без достатніх правових підстав, передбачених чинним житловим законодавством, оскільки рішення адміністрацією учбового закладу щодо її вселення не приймалось, ордер на вселення у приміщення гуртожитку адміністрацією технікуму не видавався, договір найму житла у письмовій формі з нею не укладався. Разом з тим, оскільки [PERSON] вселилась зі згоди позивача, про що свідчить реєстрація останньої у приміщенні кімнати, проживала там певний період часу, про що було відомо позивачу, однак останній будь-яких мір до виселення відповідача не вчиняв, суд приходить до висновку про дане приміщення було місцем проживання відповідача та її дитини, де вона мала право проживати. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач та її малолітня дитина не проживають по місцю реєстрації . Відповідач вибула з даного приміщення за власним бажанням та не проживає у даному приміщенні з вересня 2011 року, крім того із наданих суду доказів будь-яких поважних причин непроживання відповідачем за місцем реєстрації не встановлено. Відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування гуртожитком, який передбачає, зокрема, можливість збереження права користування житловою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян( п.13. Примірного положення). Разом з тим, а відповідно до ст. 8 ЦК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин, саме щодо користування житловою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України, щодо відсутності осіб, які мають право користуватися жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа ( за відсутності підстав для виселення). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідачка не проживає у спірному приміщенні більше шести місяців без поважних причин, добровільно виселилась із вказаного приміщення, що свідчить також про відсутність підстав для її виселення. Разом з тим, реєстрація відповідачки та її дитини у гуртожитку чинить перешкоди у здійснені права користування та розпорядження позивачем належним на праві оперативного управління майном. Викладені у висновку органу опіки та піклування заперечення, щодо позбавлення дитини права користування житловим приміщенням, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до положень ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову і позбавлення права користування відповідача та її дитини спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved