Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

11.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської Теплової електричної станції (далі - Зміївська ТЕС) про стягнення середнього заробітку, надання відпустки та стягнення моральної шкоди, позовні вимоги якого в подальшому було зменшено, і вказав, що 07.11.2012 року рішенням апеляційного суду Харківської області він був поновлений на роботі на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних та пилозаготовельних цехів 5 розряду Котельного цеху № 1 Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». 07.03.2013 року наказом № 142-к по Зміївській ТЕС позивач був поновлений на роботі. 30.04.2013 року - направлений в ДУ «Інститут медицини праці АМН України». З 20.05.2013 року [PERSON] перебував у відпустці, а з 21 травня по 06 червня 2013 року він перебував на обстеженні в клініці інституту медицини праці АМН України. 07.06.2013 року позивач передав табельщику цеху [PERSON] оригінал довідки від 05.06.2013 року № 110 з ДУ «Інститут медицини праці АМН України», однак, бухгалтер розрахункового відділу Зміївської ТЕС, [PERSON] повідомила [PERSON], що вказана довідка не оплачується підприємством, а у відділі кадрів повідомили, що його відпустка не продовжується. Після поновлення позивача на роботі його оклад становив 3850,15 грн. за березень 2013 року та 4915,68 грн. - за квітень 2013 року. За 13 робочих днів (з 21 травня по 06 червня 2013 року) відповідач мав нарахувати та сплатити [PERSON] середній заробіток в сумі 2650,13 грн. (3850,15 грн. + 4915,68 грн. : 43 робочих днів за два місяці * 13 робочих днів перебування в Інституті АМН України). На сьогоднішній день відповідачем не здійснено нарахування та виплату [PERSON] середнього заробітку за час його перебування в ДУ «Інститут медицини праці АМН України» за період 21.05.2013 року по 06.06.2013 року, що порушує не тільки його законні права, а й норми діючого законодавства України. Крім того, незаконними діями відповідача [PERSON] завдана моральна шкода, яка проявилась в його душевних стражданнях з приводу грубого порушення його трудових прав; необхідністю відстоювати свої права в суді, витрачаючи свій вільний час на підготовку позовної заяви та інше. Розмір завданої йому відповідачем моральної шкоди він оцінив у 2000 грн. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив стягнути з ПАТ «Центренерго» середній заробіток в сумі 2672 грн. за період з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року (включно); зобов'язати ПАТ «Центренерго» надати йому чотириденну відпустку; стягнути з ПАТ «Центренерго» на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 2000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя і просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Чебаненко В.Л. у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Так, з наданих [PERSON] матеріалів вбачається, що він проходив медичне обстеження в ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» у період з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року не в порядку проходження обов'язкового медичного огляду, а з власної ініціативи. Відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 року позивач був поновлений на роботі на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних та пило-заготівельних цехів 5-го розряду Котельного цеху № 1 Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». Враховуючи те, що судами не був спростований діагноз позивача, а саме «Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість», а також те, що відповідно до чинного законодавства існують відповідні медичні протипоказання щодо роботи позивача у важких та шкідливих умовах праці та передбачений у цьому випадку обов'язковий медичний огляд, [PERSON] був направлений на позачерговий медичний огляд до Комсомольської міської лікарні для отримання медичного висновку про можливість його роботи на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних та пило-заготівельних цехів 5-го розряду котельного цеху № 1 Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», про що свідчать відповідні накази. Позивачу був чітко встановлений час проходження медичного огляду, а саме протягом 10 днів, починаючи з 12.03.2013 року до 23.03.2013 року, але в зв'язку з тим, що при проведенні медичного огляду у лікарів Комсомольської міської лікарні виникли певні труднощі та протиріччя у вирішенні питання про допуск до роботи позивача, а також в зв'язку з тим, що позивач постійно ухилявся від проходження цього медичного обстеження, термін проведення медичного огляду був продовжений до 04.04.2013 року, коли за результатами позачергового медичного огляду був виданий остаточний медичний висновок, відповідно до якого позивач не може працювати за професією слюсаря по ремонту обладнання котельних та пило-заготівельних цехів 5-го розряду Котельного цеху № 1. Таким чином, позачерговий медичний огляд позивача, який проводився за ініціативою відповідача у строгій відповідності до вимог діючого законодавства, був закінчений 04.04.2013 року. В той же час, не зважаючи на те, що позачерговий медичний огляд був закінчений та за його результатами був виданий офіційний медичний висновок, позивач, вже з власної ініціативи, самостійно, без належного повідомлення відповідача, розпочав проходити додаткове медичне обстеження з метою встановлення професійного захворювання. Спочатку, у період з 16.04.2013 року по 30.04.2013 року позивач знаходився на обстеженні у Харківському науково-дослідному інституті гігієни праці і профзахворювань, а потім у період з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року - на обстеженні у ДУ «Інститут медицини праці НАМН України», який знаходиться у м. Києві. Скориставшись відпусткою, яка була надана відповідачем за заявою позивача та відповідно до наказу від 17.05.2013 року № 2143/в, у період з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року, [PERSON], без будь-якого погодження з відповідачем, самостійно вирушив до м. Києва до ДУ «Інститут медицини праці НАМН України», де у вищезазначений період проходив медичне обстеження з приводу уточнення характеру наявності патології та її зв'язку з умовами праці, тобто іншою мовою для встановлення професійного захворювання, про що свідчить довідка № 110 від 05.06.2013 року. Отже, здійснивши такі дії позивач повністю порушив норми діючого законодавства, якими встановлюється відповідний порядок проходження медичного огляду (обстеження) з метою виявлення професійних захворювань у працівників, які працюють у важких та шкідливих умовах праці. Роботодавець повинен забезпечити за свій рахунок проведення медичного огляду тільки тоді, коли від працівника надійшла відповідна заява. Відповідно заяви від [PERSON] не надходило, крім того, ним було порушено Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.05.2007 року № 246. До своєї позовної заяви [PERSON] додає тільки направлення від 30.04.2012 року № 08-03/625 КНДІГПтаПЗХНМУ, яке не може вважатися належним доказом по справі, оскільки: по-перше, воно суперечить встановленому порядку; по-друге, воно видане вже після того, як був закінчений позачерговий обов'язковий медичний огляд позивача; по-третє, як зазначено у самому направленні, воно було видане в зв'язку з наполяганням самого позивача, а не в результаті підозри на професійне захворювання. А тому, Чебаненко В.Л. вважає, що роботодавець не зобов'язаний зберігати за працівником середній заробіток, який самовільно, за власним бажанням, без належного повідомлення роботодавця, проходить медичне обстеження. Таким чином, представник відповідача вважав, що вимога позивача стосовно стягнення середньої заробітної плати за час його знаходження у ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» в зв'язку із проходженням медичного обстеження за власним бажанням, без додержання встановленого діючим законодавством порядку, є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не може бути задоволена. Стосовно позовної вимоги про надання чотириденної відпустки Чебаненко В.Л. зазначив, що [PERSON] була надана щорічна відпустка з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року. Відповідно до медичної довідки від 05.06.2013 року № 110, виданої клінікою професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці АМН України», [PERSON] знаходився на обстеженні для уточнення характеру наявності патології та її зв'язку з умовами праці у період з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року. Як вбачається з вищенаведеного на протязі чотирьох днів із п'яти своєї відпустки позивач знаходився у вищезазначеному закладі охорони здоров'я де проходив медичне обстеження. Нормами діючого законодавства передбачено, що у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, щорічна відпустка або переноситься на інший період, або продовжується. Тобто, хоч перенесення відпустки, хоч її продовження є беззаперечно законними діями з боку власника або уповноваженого ним органу. При наявності відповідної заяви від працівника власник сам вирішує чи переносити відпустку, чи її продовжувати. Головне, щоб невикористана частина відпустки була надана працівнику, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка. Однак, якщо власник або уповноважений ним орган з будь-яких підстав не задовольнить заяву працівника, і не продовжить його відпустку, в зв'язку з його хворобою, а прийме рішення, наприклад, перенести невикористану частину відпустки на іншій термін, то це є цілком законне рішення, і такі дії не можуть вважатися порушенням діючого законодавства. Таким чином, на теперішній час обов'язок Зміївської ТЕС щодо надання [PERSON] невикористаної частини відпустки в зв'язку з його тимчасовою непрацездатністю не може вважатися таким, що прострочений, оскільки в продовж 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка, у Зміївської ТЕС є всі законні підстави щодо перенесення щорічної відпустки [PERSON], і надання її у певний строк (термін). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди представник відповідача Чебаненко В.Л. вказував на те, що [PERSON] не довів того факту, що в нього мали місце моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також не доведено, що ця моральна шкода була йому спричинена саме з вини відповідача. Крім цього, позивач не визначив характер і тривалість страждань, стан свого здоров'я, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. На підставі вищезазначеного Чебаненко В.Л. вважав, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, безпідставними та не можуть бути задоволені, у зв'язку з чим просив відмовити [PERSON] у задоволенні його позову в повному обсязі. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] перебуває в трудових відносин із Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго». На підставі рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 року звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу від 31.03.2011 року № 183/к Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», було визнано незаконним та поновлено позивача на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних та пило-заготівельних цехів 5 розряду Котельного цеху № 1 Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», що підтверджується копією наказу від 07.03.2013 року № 142-к /а.с. 3-5, 6/. [PERSON] було надано щорічну відпустку у період з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року протягом 05 календарних днів - копія наказу від 17.05.2013 року № 2143/в /а.с. 7/. Оскільки під час розгляду справи стосовно незаконного звільнення [PERSON] так і не було вирішено питання щодо наявності чи відсутності у нього діагнозу «Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість», позивача, на підставі висновку медичної комісії Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 05.04.2013 року та копії наказу Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 12.03.2013 року № 138, було направлено на позачерговий медичний огляд. Установлено позивачу термін проходження медичного огляду 10 днів, починаючи з 12.03.2013 року /а.с. 32, 33/. За результатами медичного огляду Комсомольською міською лікарнею від 16.04.2013 року [PERSON] було видано направлення на консультацію до консультативно-поліклінічного відділення клініки Харківського національного медичного університету науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань /а.с. 65/. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку зі складністю вирішення експертних питань та за наполяганням хворого [PERSON] клінікою Харківського національного медичного університету науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань було направлено позивача до консультативної поліклініки ДУ «Інституту медицини праці АМН України» від 30.04.2013 року вих. № 08-03/625 /а.с. 8/. Факт перебування [PERSON] у ДУ «Інституту медицини праці АМН України» у клініці професійних захворювань підтверджується копією довідки даної установи від 05.06.2013 року № 110, відповідно до якої позивач був обстежений в клініці інституту з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року для уточнення характеру наявності патології та її зв'язку з умовами праці /а.с. 9/. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 159 КЗпП України працівник зобов'язаний проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди. Відповідно до ст. 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Аналогічні положення містяться у ст. 17 ЗУ «Про охорону праці», крім того, за час проходження медичного огляду за працівниками зберігаються місце роботи (посада) і середній заробіток. 21.05.2007 року Міністерством охорони здоров'я України наказом № 246 було затверджено Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, розроблений на виконання статті 17 ЗУ "Про охорону праці", який визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов'язковому медичному огляді осіб віком до 21 року. Відповідно до п. 2.5 вказаного Порядку роботодавець за рахунок власних коштів забезпечує організацію проведення медичних оглядів, витрати на поглиблене медичне обстеження працівника з підозрою на професійні та виробничо зумовлені захворювання та їх медичну реабілітацію, диспансеризацію працівників груп ризику розвитку професійних захворювань. Пунктом 2.18. Порядку передбачено, що у разі необхідності Комісія має право направити працівника з підозрою на захворювання, а також працівника зі стажем роботи більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані заклади охорони здоров'я, на кафедри та курси професійних захворювань вищих медичних навчальних закладів і закладів післядипломної освіти. Відповідно до п. 2.21. Порядку роботодавець зберігає за працівником на період проходження медогляду місце роботи (посаду) і середній заробіток та за результатами медичного огляду інформує працівника про можливість (неможливість) продовжувати роботу за професією. Крім того, даним Порядком затверджені форми медичного висновку та направлення до іншого закладу охорони здоров'я. Відповідно до п. 2.17 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я від 13.11.2001 року № 455 довідка довільної форми, засвідчена підписом головного лікаря і печаткою лікувально-профілактичного закладу, видається особам, які проходять обстеження з приводу встановлення причинного зв'язку захворювання з умовами праці, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Отже, судом встановлено, що [PERSON] був направлений відповідачем на медичний огляд, оскільки існували сумніви щодо можливості праці позивача на посаді, яку він займав та чи пов'язане дане захворювання із виконанням [PERSON] своїх службових обов'язків. У зв'язку з тим, що виникли сумніви при вирішенні експертних питань Комсомольською міською лікарнею було направлено [PERSON] на консультацію до консультативно-поліклінічного відділення клініки Харківського національного медичного університету науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань, а звідти позивача направлено до консультативної поліклініки ДУ «Інституту медицини праці АМН України». Як зазначалося вище, перебування [PERSON] на медичному огляді підтверджується копією довідки ДУ «Інституту медицини праці АМН України» від 05.06.2013 року № 110, що не суперечить положенням чинного законодавства. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] повинен був надати Зміївській ТЕС ПАТ «Центренерго» відповідну заяву, на підставі якої роботодавець буде проводити медичний огляд працівника за власний рахунок, не приймаються судом до уваги, оскільки [PERSON] був направлений саме відповідачем на проходження медичного огляду, що відповідає вимогам ст. 169 КЗпП України, ст. 17 ЗУ «Про охорону праці», а перебування позивача в медичних установах в м. Харкові та в м. Києві є саме продовженням його медичного огляду, а не волевиявленням [PERSON] Посилання представника відповідача на недопустимість як доказу копії Довідки ДУ «Інституту медицини праці АМН України» від 05.06.2013 року, також не знайшли свого підтвердження, оскільки вона відповідає вимогам Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я від 13.11.2001 року № 455, крім того, [PERSON] був направлений до м. Києва не з власної ініціативи, а в т.ч. у зв'язку зі складністю вирішення експертних питань. Відповідно до Довідки від 04.02.2014 року № 38 середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 3676,57 грн. /а.с. 64/. З матеріалів справи вбачається, що Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» не здійснено нарахування та виплату [PERSON] середнього заробітку за час перебування останнього в ДУ «Інститут медицини праці АМН України» за період 21.05.2013 року по 06.06.2013 року /а.с. 10, 54, 55/. Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п. 2 даного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за період проходження ним обстеження в ДУ «Інститут медицини праці АМН України» з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року включно становить 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 13 коп. = (3850,15 грн. - зарплата за березень 2013 року + 4915,68 грн. - зарплата за квітень 2013 року) / 43 робочих днів за два місяці * 13 робочих днів перебування в Інституті АМН України. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено обов'язок Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» відшкодувати йому середній заробіток за період проходження обстеження в ДУ «Інститут медицини праці АМН України» з 21.05.2013 року по 06.06.2013 року включно, тому позов в даній частині належить задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було надано щорічну відпустку у період з 20.05.2013 року по 24.05.2013 року протягом 05 календарних днів, однак з 21.05.2013 року по 05.06.2013 року позивач перебував на медичному огляді в ДУ «Інститут медицини АМН України». Відповідно до ст. 80 КзпП України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України "Про відпустки". Таким чином, не відбута частина щорічної відпустки позивача повинна була бути надана йому одразу після закінчення проходження ним медичного огляду і лише у разі наявності бажання [PERSON] може бути перенесена на інший строк. У зв'язку з чим позов в частині надання [PERSON] чотириденної відпустки також підлягає задоволенню. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. В частині відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 2000 грн. належить відмовити, оскільки позивачем, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано жодних доказів на підтвердження та обґрунтування наявності у нього душевних страждань з приводу грубого порушення його трудових прав.

Outcome: partial