Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні належним йому домоволодінням, а саме жилим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що на підставі договору дарування від 11.01.1985, посвідченого головою виконавчого комітету Соколівської сільської ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області, він є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване 25.12.2003 Комунальним підприємством "Зміївське бюро технічної інвентаризації". У належному йому будинку зареєстровані та проживають члени його сім`ї: дружина [PERSON] , мати [PERSON] , дочка [PERSON] зі своїми дітьми (його онуками) [PERSON] та [PERSON] . Окрім членів його родини у належному йому будинку за вказаною адресою зареєстрований також його колишній зять [PERSON] , який у вказаному житлі не проживає з квітня 2018 року. Водночас, його реєстрація у будинку створює йому перешкоди, зокрема - унеможливлює оформлення субсидії для утримання та опалення його будинку. [PERSON] не є членом його сім`ї, спільним побутом з ним він не пов`язаний, ніяких домовленостей щодо найму чи користування відповідачем його будинком між ними не укладалось, тому є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.06.2020 провадження у зазначеній справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду на 27.08.2020. 27.08.2020 судовий розгляд відкладено з причин нез`явлення відповідача та призначено нове судове засідання. 27.08.2020 позивач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] , не повідомив про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторного нез`явлення відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, не надав будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) відповідно до частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] , власником якого є позивач [PERSON] , що підтверджується даними договору дарування від 11.01.1985, посвідченого головою виконавчого комітету Соколівської сільської ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Зміївське БТІ" № 2426361 від 25.12.2003 (а. с. 8, 9). З довідок Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 164 від 03.06.2020 та № 02-19/347 від 18.06.2020 вбачається, що в буд. [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] та має склад сім`ї: дружину [PERSON] , матір [PERSON] , дочку [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] , колишній чоловік дочки [PERSON] (а. с. 10, 17). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26.06.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 114, розірвано (а. с. 11-12). З акта обстеження № 70, складеного 01.06.2020 депутатом Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області Чуйковою Ю. В., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 24.04.2018 (а. с. 13). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому приміщенні, власником якого є позивач, після розірвання шлюбу з його дочкою у спірному житловому приміщенні відповідач не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України належить задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат сплаті судового збору.

Outcome: approved