Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

28.05.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 17.08.2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 122. 05.06.2012 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області шлюб між ними було розірвано. В період з 28.06.2012 року по 29.08.2013 року фактичного проживання з відповідачем однією сім'єю, вона завагітніла. [INFO] народився син - [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає та не визнає свого батьківства відносно [PERSON] В зв'язку з чим, позивач просить визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника [PERSON] (а.с. 19), що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с. 12), позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та навела доводи, аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами документи, всебічно й повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм сімейні правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, і проти чого не заперечував відповідач, що 17.08.2010 року між сторонами був укладений шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 122. (а.с. 5) 05.06.2012 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області шлюб між ними було розірвано (а.с. 6). Після розірвання шлюбу, сторони по справі відновили фактичні шлюбні відносини, в період спільного проживання з відповідачем [PERSON] з 28.06.2012 року по 29.08.2013 року, [PERSON] завагітніла. [INFO] народився [PERSON] та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.02.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області матір'ю [PERSON] є [PERSON], а батьком зазначений [PERSON] (а.с.9). Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька [PERSON], [INFO] внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України на підставі заяви [PERSON] Крім того, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено і проти цього не заперечував відповідач, що дитина [PERSON] був зачатий від відповідача під час фактичних шлюбних відносин. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). Судом встановлено факт ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. У разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. За змістом ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує, зокрема, наявність у платника аліментів дітей та обов'язку щодо їхнього утримання. Відповідач інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Судова практика виходить з того, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Позивачем [PERSON] заявлена до [PERSON] вимога про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.. Заявлений позивачем розмір аліментних платежів, що належать стягненню з відповідача, цілком відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, на яких регулюються сімейні правовідносини згідно зі ст. 7 СК України, здатний забезпечити матеріальний добробут малолітньої дитини. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що позовні вимоги визнаються відповідачем в повному обсязі, і таке визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 і 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення , звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при звернені до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн., за позовні вимоги немайнового характеру про визнання батьківства, що підтверджується квитанцією №11402.209.2 від 28.05.2014 року (а.с.1). З урахуванням того, що позовні вимоги, в тому числі і немайнового характеру були задоволені в повному обсязі, понесені судові витрати в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, від сплати яких позивач звільнена Понесені позивачем витрати по сплаті платних послуг ДРАЦ в розмірі 29,63 грн.. та оплата банківських послуг в розмірі 3 грн. не відносяться до судових витрат, в розумінні положень ст. 79 УПК України, а тому не підлягають компенсації.

Outcome: approved