Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшеня розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Радивилівського районого суду Рівненської області по справі № 1714/302/12 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох дітей, зокрема сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1100 гривень на трьох дітей з подальшою індексацією доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.03.2012 р. і до повноліття дітей. Вказує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина [PERSON] є недостатнім, незначним і не забезпечує нормальний розвиток дитини, а також не відповідає гарантіям, встановленим чинним сімейним законодавством, зокрема ст. 182 СК України, так як дитина хворіє, є інвалідом дитинства, захворювання (паталогічний стан): помірна розумова відсталість внаслідок органічного ураження головного мозку, множинних вад розвитку, симптоми епілепсії. На лікування сина необхідні значні кошти, крім того, кошти потрібні для його належного утримання, харчування та розвитку. Відповідач в добровільному порядку надавати дитині матеріальну допомогу у більшому розмірі не бажає. Просить суд збільшити розмір аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав відзив на позов, де вказав, що частково визнає позовні вимоги та враховуючи утримання ним інших осіб, зокрема нової сім`ї, просив стягувати з нього аліменти у більшому розмірі - 1 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник відповідача - адвокат Конончук І.М. підтримала відзив відповідача та вказала, що відповідач надає кошти на утримання позивачки та їх спільних дітей. Заборгованість по аліментах погасив у повному розмірі. Зазначив, що, враховуючи індексацію, він на утримання сина [PERSON] сплачує щомісяця 2200 злотих, що відповідає близько 1000-1200 грн. Однак, враховуючи те, що у нього інша сім`я, в склад якої входять діти, не зважаючи на щомісячний дохід близько 15000-17000 грн., він не може сплачувати аліменти для Романа по 3000 грн., тому що це поставить і інших його утриманців у скрутне матеріальне становище. Ухвалою про відкриття провадження від 14.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Заяву позивача про уточнення позовних вимог, в якій остання вказала про збільшення розміру аліментів та просила щомісячно стягувати з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання їхнього сина [PERSON] в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 49) та заяву від 17.05.2019 р. про її підтримання позивачем (а.с. 61), не прийнято до розгляду та повернуто позивачці з таких підстав: як вбачається із п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, зокрема до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Згідно ч. 5 ст. 49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів, іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. З огляду на зазначене, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи та пояснень представника відповідача щодо відсутності у неї такої заяви, судом у судовому засіданні вирішено не приймати до розгляду та повернути заявнику відповідні заяви. Разом з тим, судом роз`яснюється позивачці про можливість звернення до суду із позовом щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача - адвоката Конончук І.М., вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа №1714/302/12 від 24.04.2012 року, виданого Радивилівським районним судом Рівненської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] в розмірі 1100, 00 грн. на трьох дітей з подальшою індексацією доходів, але не мене 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 02.03.2012 р. до повноліття дітей (а.с.47). Відповідно до довідки № 1901 від 18.12.2018 р. про склад сім`ї, відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] Радивилівського району [ADDRESS] Рівенської області, його сім`я складається з чотирьох осіб (а.с. 30). Відповідно до договору по працевлаштування № 109/2016, укладеного 16.06.2016 р., відповідач працює у "АГМАЗ" Агнешка Мазур, 32125, Побєднік [PERSON] , 20 і отримує заробітну плату в розмірі 2200 польських злотих щомісячно (а.с.43-46). Згідно довідок № 914, № 915 від 30.01.2019 р. про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, виданих Радивилівським РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області, вбачається сплата відповідачем аліментів на утримання сина [PERSON] та утримання [PERSON] (а.с.47, 48) На даний час син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї [PERSON] та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання останньої (а.с. 9, 10). Оглянутий в судовому засіданні корінець медичного висновку № 10 про дитину-інваліда віком до 18 років, від 20 березня 2018 року, вказує на захворювання (паталогічний стан) [PERSON] помірна розумова відсталість внаслідок органічного ураження головного мозку, множинних вадах розвитку, симптоми епілепсії (а.с.8). Із довідки № 426 від 27.09.2018 р. вбачається, що [PERSON] навчається в Дубенській спеціальній школі-інтернат і перебуває на неповному державному утриманні (а.с.11). Як вбачається із доданих довідок ЛАЗПСМ №№ 32, 33 від 15.02.2019 р., артів обстеження матеріально-побітових умов сім`ї №№ 02-27/1/59, 2-27/1/60 від 15.02.2019 р. (а.с. 54-57), вбачається наявність у відповідача [PERSON] інших осіб, яким останній матеріально допомагає, однак вказані особи не є його членами сім`ї, а родичі, які проживають спільно з іншими працездатними особами та отримують дохід, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно здійснює допомогу в утриманні останніх, а відтак таке утримання не повинно суттєво впливати на розмір аліментів на утримання сина [PERSON] . Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на належне утримання, вважаючи за необхідне збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, з підстав, вказаних у позові, позивач звернулася до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно приписів ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд враховує, що обов`язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Відповідачем не подано суду переконливих доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що відповідач є працездатною людиною, тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, офіційно працює та отримує дохід в перерахунку 15000-17000 грн., разом з тим судом враховано, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, в тому числі неповнолітні діти. Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини, але у розмірі, меншому ніж заявлено позивачем, а саме у розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.\~192\~СК України є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Як вбачається із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А відтак, враховуючи, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, при цьому відповідач не звільнений від сплати такого, з огляду на задоволення вимог про стягнення аліментів, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial