Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

13.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 35 000 грн. моральної шкоди за подання до суду недобросовісної, без достатньої для цього підстави заяви про визнання його недієздатним та 10 000 грн. моральної шкоди в загальному порядку. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що після смерті його матері, [PERSON], [INFO] року відкрилась спадщина. Згідно із заповітом [PERSON] йому, [PERSON], [INFO], належить частина житлового будинку та майна по [ADDRESS]. Друга частина зазначеного будинку за заповітом належить його меншій сестрі [PERSON] - відповідачці по справі. Він є інвалідом II групи загального захворювання після черепно-мозкової травми, знаходиться в Новоборівському психоневрологічному інтернаті з 2006 року по теперішній час. [PERSON] , з метою повного заволодіння батьківським будинком, в грудні 2011 року подала заяву до Володарськ - Волинського районного суду Житомирської області про визнання його недієздатним. 20.03.2012 р. він пройшов судово-психіатричну експертизу в Житомирській обласній психіатричній лікарні. На підставі висновків судово-психіатричної експертної комісії при Житомирській обласній психіатричній лікарні Володарськ - Волинський районний суд Житомирської області 20.04.2012 р. ухвалив рішення про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про визнання його недієздатним за безпідставністю. Вважає, що вимога відповідачки про визнання його недієздатним заявлена недобросовісно оскільки до заяви про визнання його недієздатним відповідачка не додала жодного доказу, який доводив би , що він є недієздатним. Крім того, в доповнення своєї заяви [PERSON] надала неправдиву інформацію про отримання ним поранення в Афганістані та те, що він потрапив в автомобільну катастрофу. Протягом двох років [PERSON] чинила йому перешкоди в отриманні спадщини, змушуючи його залишатися в стінах психоневрологічного інтернату, де він знаходиться серед психічно хворих людей без психічного діагнозу, в зв"язку з чим погіршується його здоров"я, він не має можливості жити повноцінним життям та реалізувати елементарні людські і суспільні можливості. Крім того, [PERSON] звернулась з позовом до Черняхівського районного суду про припинення права власності на його частку у спільному володінні зазначеним батьківським будинком та визнання її права власності на його частку. 22.05.2014 р. суд першої інстанції відмовив [PERSON] за безпідставністю вимог, а Апеляційний суд Житомирської області ухвалив рішення Черняхівського районного суду залишити без змін. Усвідомлені, протизаконні дії відповідачки в перешкоджанні доступу до батьківського будинку за адресою: смт. Головино, вул. Шкільна, 13, Черняхівського району, Житомирської області не дають йому можливості залишити інтернат і наносять непоправну моральну шкоду. Поки тривав процес з розгляду справи про визнання його недієздатним, його стан здоров'я значно погіршився, почало турбувати безсоння, він втратив душевний спокій і рівновагу. 21.07.2015 року позивачем подано доповнення до позовної заяви, в якому він зазначив, що відповідачка приховала в 2006 році від старших братів і сестри сам факт оформлення його до інтернату, а йому сказала тільки в переддень від'їзду, що взяла йому путівку в санаторій. В серпні місяці 2011 року, обманним шляхом, обіцяючи оформити на нього будинок, умовила його написати відмову від судових засідань, але його старша сестра роз'яснила йому неправдиві і корисливі дії і наміри відповідачки, а тому він анулював свою заяву. Дії відповідачки спричинили порушення його життєвого ритму, зв'язків з його родичами, друзями, знайомими. Для їх відновлення йому знадобилися додаткові зусилля. Постійні хвилювання і душевні напруження призвели до фізичних страждань, безсоння, підвищення тиску, головного і серцевого болю. Не отримавши від відповідача ні визнання необґрунтованості своїх вимог, ні вибачення, ні компенсації шкоди, він змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав в судовому порядку. Суму матеріального еквіваленту моральної шкоди, завданої йому з вини відповідачки, її зловживанням правами, він визначив, виходячи з ситуації, глибини душевних переживань, тривалості страждань, з урахуванням вимог розумності і справедливості. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили його задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, та пояснила, що її брат- позивач по справі, страждав на момент звернення нею до суду про визнання його недієздатним і страждає на даний час психічним захворюванням. Він неодноразово до 2012 року звертався суду з різними позовами до неї, в задоволенні яких суд відмовляв. У 2011 році Черняхівським районним судом розглядалась справа за позовом брата до неї про визнання недійсною приватизації на будинок. Вона запропонувала брату вирішити дане питання в добровільному порядку, в зв"язку з чим він подав заяву про закриття провадження по справі. Однак після написання такої заяви у суду виникли питання чи може він, подавати таку заяву та чи є він дієздатним, оскільки перебуває в психоневрологічному інтернаті. Відразу після першої заяви позивач написав заяву про відкликання цієї заяви. З огляду на це, а також враховуючи ,що позивач тривалий час знаходився в психоневрологічному диспансері, стояв на обліку в лвкаря- психіатра, вона вирішила звернутися до суду , щоб встановити чи він є дієздатним, оскільки це можливо було встановити лише в межах розгляду справи, а саме шляхом призначенням відповідної психіатричної експертизи. Після проведення експертизи було встановлено, що брат страждає психічними розладами, однак може давати звіт своїм діям і керувати ними. Вважає, що вона мала право звернутися з такою заявою і в неї були достатні підстави для цього, так само як і мала право домовитися з братом про залишення позову без розгляду та вирішення його вимог в добровільному порядку. а тому просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. вона не вчиняла будь-яких протиправних дій щодо брата, які могли б викликати у нього душевні страждання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення відповідачки та зазначив, що позов є безпідставним, та просив відмовити у його задоволенні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона і позивач є рідними братом і сестрою фізичні і моральні страждання почались у [PERSON] з часу смерті їхньої мами, а також коли він дізнався, що йому належить не весь будинок, а тільки незначна його частина, і коли появились судові справи, а потім продовжились коли була подана заява про визнання його недієздатним. Позивач хвилювався, в нього тряслись руки, він не міг курити, була висипка по тілу. Зазначила, що [PERSON] не був налаштований агресивно проти [PERSON]. В цей період також захворів батько і він також переживав з цього приводу. Він не міг приймати активну участь в житті інтернату. [PERSON] приймав участь у всіх судових засіданнях. В цей же час в Черняхівському районному суді розглядалась справа за його позовом до [PERSON] про визнання приватизації неправомірною, яка розглядалась паралельно із справою про визнання [PERSON] недієздатним. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову із слідуючих підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. 22.02.2011 року рішенням Черняхівського районного суду задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, та визначено [PERSON] додатковий строк для подачі ним заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори терміном в один місяць після вступу рішення в законну силу (а.с.47-50). 09.09.2011 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка), [PERSON], [PERSON], [PERSON] з участю третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог - відділу економіки Черняхівської РДА про визнання недійсною участі відповідачів у приватизації будинку, часткове скасування свідоцтва №128 від 10.05.1994 року на право приватної власності на будинок (а.с. 45-46). Під час розгляду справи, відповідачка запропонувала позивачу вирішити його вимоги в добровільному порядку, на що останній погодився та подав заяву про закриття провадження по справі. Після цього дану заяву позивач відкликав, посилаючись на те, що він страждає психічним захворюванням (а.с. 58,62). 22.11.2011 року [PERSON] звернулася до Володарсько-Волинського районного суду про визнання [PERSON] недієздатним, що можливо було встановити лише в межах розгляду справи, а саме: призначенням відповідної психіатричної експертизи. Після проведення психіатричної експертизи було встановлено, що позивач страждає психічними розладами, однак може давати звіт своїм діям і керувати ними, в зв"язку з чим суд відмовив в задоволенні заяви [PERSON] (а.с.5). Дані обставини позивачем не спростовано. У відповідності до абз. 2,3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі ППВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ч.2 ст. 23 ЦК України, абз. 2 п.3 ППВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З огляду на викладене, враховуючи характер вимог позивача, а саме: стягнення моральної шкоди з відповідачки у зв'язку із неправомірним її зверненням із заявою про визнання особи (позивача) недієздатним та намагання обманним шляхом під час розгляду справи про недійсність приватизації на будинок змусити позивача відмовитись від позову, суд приходить до висновку, що дані вимоги та виклад обставин , якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не можна витлумачити як такі, що містять доведеність протиправності діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до положень ч.1,3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до Сімейного Кодексу до близьких родичів належать подружжя, батьки та діти (до них прирівнюються усиновителі й усиновлені), вітчим і мачуха, пасинки і падчерці. Іншими родичами є дід, баба, сестри, брати та онуки. Цивільний кодекс стосовно інституту спадкоємства відносить до спадкоємців за законом таких членів та близьких родичів: дітей (у тому числі усиновлених), подружжя, батьків (усиновителів), а також онуків і правнуків, братів і сестер, діда і бабу як з боку батька, так і з боку матері. Так, виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку , що дії [PERSON] щодо звернення з заявою про визнання позивача недієздатним , не можна вважати неправомірними, оскільки остання є особою, яка мала право звернутися до суду з відповідною заявою, оскільки позивач на момент звернення заяви дійсно страждав та страждає на психічне захворювання і його дієздатність можна було встановити лише в межах розгляду цивільної справи, а саме: проведенням відповідної психіатричної експертизи. У відповідності до ст. 3 п.п.3.1 Положення про Новоборівський психоневрологічний інтернат Житомирської обласної ради, в якому перебуває позивач, вбачається, що до інтернату приймаються на повне державне утримання психічно хворі особи, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи з психоневрологічними захворюваннями, старші за 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно до медичних показань та протипоказань до прийому в інтернаті установи, незалежно від наявності батьків або родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом (а.с.59-60). Довідка психоневрологічного інтернату від 18.05.2015 року (а.с.17) про те, що в період з січня по травень 2012 року стан психічного та фізичного здоров'я [PERSON], у зв'язку з поданням [PERSON] заяви про визнання його недієздатним, значно погіршився, суд до уваги не приймає, оскільки в цей період відбувалися, виходячи із пояснень свідка [PERSON], і інші події, які могли послугувати погіршенню стану здоров'я позивача, зокрема і розгляд справи Черняхівським районним судом. Крім того, чинне законодавство не забороняє вирішення спірних питань, які розглядаються в суді, в добровільному порядку, а тому наміри [PERSON] вирішити вимоги позивача в добровільному порядку не можна вважати неправомірними. Також посилання позивача, що пропозиція відповідачки про залишення позову про визнання недійсною участі відповідачів у приватизації будинку, часткове скасування свідоцтва №128 від 10.05.1994 року на право приватної власності на будинок без розгляду була здійснена з метою обману не знайшли свого підтвердження. Позивачем не надано будь-яких інших доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачкою. Матеріали цивільної справи № 2-0-2/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, витребуваної судом з Володарсько- Волинського суду Житомирської області та матеріали особової справи [PERSON] витребувані з Новоборівського психоневрологічного інтернату та оглянуті в судовому засіданні не містять доказів протиправності дій [PERSON]. За огляду на це, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed