Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з 20.02.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. 29.05.2014 року шлюб між ними розірвано, а з 19.06.2014 року за рішенням суду в її користь вирішено стягувати аліменти на утриманні дочки у розмірі 400 гривень щомісячно. Однак, відповідач рішення суду щодо сплати аліментів не виконує і на даний час має заборгованість у сумі 4 000 гривень. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Вона проживає з дитиною окремо, дитині забезпечені належні умови проживання та виховання. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, що може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просить його задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судовому засіданні вказав, що він не визнає позовних вимог та просить не позбавляти його батьківських прав, оскільки своїх батьківських обов'язків він належно не виконував через матеріальний стан, але в подальшому буде справлятися. Вважає, що йому ще слід надати певний термін, за який він зможе довести своє належне виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні представник органу опіки і піклування позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з викладених підстав. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з таких підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить з того, що позивачем не доведено факт умисного ухилення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов'язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 164 СК підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Суд вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено в процесі розгляду даної справ, що відповідачем вказані обов'язки не виконувалися належним чином. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 25.08.2009 року Люблинецькою селищною радою Ковельського району Волинської області. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 29.05.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] і після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на дошлюбне "[PERSON]". Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 19.06.2014 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07.05.2014 року. Вищенаведені рішення суду є чинними на час розгляду цієї справи. Висновком органу опіки і піклування при Ковельській райдержадміністрації визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] народження відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд оцінює, що права та інтереси малолітньої дитини [PERSON], 2009 року народження, частково порушені і ці порушення допустив її батько [PERSON], який своєю неналежною, винною поведінкою не виконав батьківських обов'язків, свої інтереси поставив вище інтересів, життя і здоров'я своєї дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд погоджується з твердженнями позивачки та органу опіки і піклування про недостатність участі [PERSON] у вихованні дочки. Однак, при цьому слід зауважити, що свідомого і грубого нехтування [PERSON] батьківських обов'язків при розгляді даної справи не встановлено. На думку суду, в даному випадку відсутність участі відповідача в зустрічах з дочкою та у її вихованні протягом останнього року має місце внаслідок: припинення сімейних відносин з матір'ю дитини, погіршення відносин з нею та її батьками, зміни сторонами місця проживання та інше, прагнення позивачки створити сімейні відносини з іншим чоловіком. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише тоді, коли неможливо змінити поведінку батьків у бік покращення. З матеріалів справи не вбачається, що відносно [PERSON] правоохоронними органами накладалось адміністративне стягнення стосовно його неправомірної поведінки по відношенню до дітей, попередження з боку органів опіки та піклування не вживалось, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога він не перебуває. За таких обставин, недостатньо підстав для позбавлення батьківських прав. При цьому, враховуючи позицію та наміри [PERSON], його запевнення про зміну свого ставлення до дитини, суд вважає, що відновлення позитивних відносин батька та дочки, участі батька у вихованні і розвитку дитини є можливим і без застосування до відповідача крайнього заходу впливу - тобто без позбавлення його батьківських прав, відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Хоча рішення приймається в користь відповідача, однак воно є попередженням [PERSON] для зміни поведінки до неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Згідно положень ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 150, 164 СК України,

Outcome: dismissed