Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

11.06.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. № 3 -5). Ухвалою судді від 15.06.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідно до положень ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 27). В обґрунтування позовної заяви позивачка посилалася не те, що 20.09.2017р. у м. Дніпрі на перехресті вул. Чернишевського та вул. Гоголя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Санг Йонг», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Деу», д/н [NUMBER] під керуванням позивачки. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017р. Розмір збитків за пошкоджений транспортний засіб «Деу», д/н [NUMBER], власником якого є позивачка, підтверджений актом виконаних робіт СТО ФОП «[PERSON].» № 12 від 18.05.2015р. і видатковою накладною № 14 від 03.05.2018р., рахунком фактурою № 19 від 02.05.2018р. і складає 49 658,87грн.. Крім того, позивачкою сплачені послуги з визначення розміру збитків у розмірі 1 200 грн., здійснені витрати на примусову евакуацію транспортного засобу в розмірі 1 600 грн., витрати на зберігання автомобіля на штрафмайданчику ПП «Автоклуб» у розмірі 3 000 грн., які вона просить стягнути з відповідача. Також просить компенсувати 5 000 грн. витрат на правову допомогу і судовий збір. Відповідач позовні вимоги не визнав. 11.12.2018р. надав заяву, в якій проти задоволення позову заперечував (а.с. № 69 - 71), посилаючись на те, що позивачка 21.12.2017р. звернулася до МТСБУ, яке у порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП, в межах граничних сум, затверджених рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018р. (протокол № 418/2018), виплатило позивачці на відшкодування шкоди 6 000 грн., які вона отримала 26.04.2018р. Крім того, на адвокатські запити представника відповідача МТСБУ повідомлено про те, що воно гарантує доплату, що залишено позивачкою поза увагою при звернення до суду із цим позовом. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі договору та ордеру від 05.01.2018р. - а.с. № 24,34) суду 11.12.2018р. надав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить справу розглядати без його участі і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 67). Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі договору та ордеру від 22.09.2018р. - а.с. № 48,86) у заяві від 11.12.2018р. просив розглядати справу без його участі і без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 69 - 71). Враховуючи неявку в судове засідання сторін (їх представників), розгляд справи 11.12.2018р. відповідно до ст. 223 та ч.2 ст.247 ЦПК України здійснювався за відсутності останніх та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Підстав для винесення по справі заочного рішення суду немає, оскільки не має сукупності умов передбачених ст. 280 ЦПК України (відповідач та його представник надали відзив). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини 20.09.2017р. у м. Дніпрі на перехресті вул. Чернишевського та вул. Гоголя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Санг Йонг», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Деу», д/н [NUMBER] під керуванням позивачки. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2017р. у справі №201/15572/17-п, яка набрала законної сили 07.11.2017р., [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. № 8). Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 50/11/17 від 28.11.2017р., виконаного оцінювачем - СПД [PERSON], вартість відновлювального ремонту становить 47 585,88 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,6315) складає 34 630,86 грн. (а.с. № 11). Позивачкою також сплачено 1200грн. за послуги оцінювача - СПД [PERSON], яким складено звіт про оцінку (а.с. № 16). Разом із тим, фактична вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «Деу», д/н [NUMBER], склала 49 658,87 грн., що підтверджено позивачкою актом виконаних робіт СТО ФОП «[PERSON].» № 12 від 18.05.2015р., видатковою накладною № 14 від 03.05.2018р. і рахунком фактурою № 19 від 02.05.2018р. (а.с. № 17-18). Також позивачка витратила кошти на примусову евакуацію транспортного засобу в розмірі 1 600 грн., на зберігання пошкодженого автомобіля на штрафмайданчику ПП «Автоклуб» у розмірі 3 000 грн. (а.с. № 20-21). На письмову пропозицію позивачки, направлену відповідачеві листом від 12.02.2018р. (а.с. № 22) про вирішення спору в добровільному порядку, [PERSON] відповіддю від 26.02.2018р. повідомив, що він про факт ДТП він 22.09.2017р. сповістив ПрАТ «Європейський страховий союз» у порядку ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому саме страхова компанія має виплатити позивачці страхове відшкодування (а.с. № 23). Разом із тим, з відповіді МТСБУ від 16.10.2018р. № 3.1.-05/32224, адресованої адвокату відповідача, вбачається, що відповідно до рішення Президії МТСБУ від 09.11.2017р. (протокол № 410/2017) з 01.12.2017р. до 28.02.2018р. МТСБУ здійснювало прийом заяв та документів для врегулювання страхових випадків за договорами ПрАТ «Європейський Страховий Союз». 21.12.2017р. [PERSON] звернулася до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування Відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018р. (протокол № 418/2018), МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] на відшкодування шкоди 6 000 грн. 26.04.2018р. Також МТСБУ було повідомлено, що доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ "Європейський Страховий Союз" буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика (а.с. № 77). Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18). Судом встановлено, що позивачка (потерпіла) до страховика не зверталася. Водій транспортного засобу звернувся до страховика, але з відповіді МТСБУ слідує, що стосовно страховика відповідача - ПрАТ "Європейський Страховий Союз" здійснюється процедура визнання банкрутом і його кошів може не вистачити для задоволення вимог кредиторів. З урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, між сторонами продовжує діяти деліктне (первісне) зобов'язання, то за загальним правилом особа, яка завдала шкоди, зобов'язана відшкодувати її потерпілому. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що фактична вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Деу», д/н [NUMBER], позивачці не була виплачена в повному обсязі. Таким чином, неправомірними діями відповідача [PERSON], пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), позивачці завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Судом, враховується, що МТСБУ позивачці частково виплачене відшкодування, а саме у розмірі 6 000 грн., яке підлягає відрахуванню від загальної суми завданої шкоди. Таким чином з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43 658грн.87коп. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У зв'язку із цим, на підставі ст. 22 ЦК України підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на примусову евакуацію транспортного засобу в розмірі 1 600 грн., витрат на зберігання пошкодженого автомобіля на штрафмайданчику ПП «Автоклуб» у розмірі 3 000 грн. Разом із тим, не можуть бути стягнуті з відповідача витрати позивачки на послуги з визначення розміру збитків у розмірі 1 200 грн., сплачені нею оцінювачу СПД [PERSON] Так, відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки звіт СПД [PERSON] від 08.12.2017р. № 50/11/17 не використаний позивачкою як доказ розміру завданої матеріальної шкоди, адже до стягнення заявлена не оцінена шкода, а фактично понесені збитки у вигляді витрат на ремонт автомобіля в сумі 49 658 грн.87коп., то витрати на його виконання не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України - витратами, які позивачка зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП у розмірі 43 658 грн.87коп., витрати на примусову евакуацію транспортного засобу в розмірі 1 600 грн. та витрати на зберігання пошкодженого автомобіля на штрафмайданчику ПП «Автоклуб» у розмірі 3 000 грн., а всього 48 258 грн.87коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 684грн.93коп., сплачені ним при подачі позову до суду (а.с. №2), виходячи з такого розрахунку (48 258грн.87коп. х 704грн.80коп. : 49 658грн.87коп. = 684грн.93коп.,). Що стосується вимог про стягнення суми на професійну правничу допомогу, то приймаючи до уваги попередній розрахунок цих витрат і надані до суду докази, а також враховуючи часткове задоволення позову (на 87,02%), то відповідно до положень ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 351грн. (5 000 грн. * 0,8702) (а.с. № 24 - 26). Отже, загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з відповідача на користь позивачки становить 5 035грн.93коп. (684грн.93коп. (судовий збір) + 4 351 грн. (витрати на професійну правничу допомогу)). На підставі викладеного,

Outcome: partial