Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

19.12.2019 року позивач звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом. Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2019 року матеріали даної цивільної справи передано за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 15.04.2020 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали вказаної цивільної справи із зазначенням про те, що ухвала суду набрала законної сили. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 року, справу передано в провадження судді Рибакової В.В. На виконання ухвали суду від 22.04.2020 року позивачем [PERSON] 05.05.2020 року подано уточнену позовну заяву (а.с.41-49), якою остаточно просить: скасувати наказ №900/тч-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза [PERSON] » та стягнути з відповідача Регіональної філії\~«Придніпровська залізниця»\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця» на його користь середню заробітну плату у сумі 35525,60 грн. за час вимушеного прогулу з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року, різницю у заробітку у сумі 27115,53 грн. за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 39602,97 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на наступні обставини. Він працював машиністом електровозу в структурному підрозділі Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом №229/ос від 18.04.2019 року був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України. 05.08.2019 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу у справі №211/2401/19 було скасовано Наказ №229/ос від 18.04.2019 року «Про звільнення [PERSON] », поновлено на роботі на посаді машиніста електровоза оборотного локомотивного депо Нікополь в Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо; стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2019 року по 05.08.2019 року включно в сумі 48016,89 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов`язкових платежів, стягнуто судовий збір, вказано допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць. Відповідач не виконав вказане рішення суду щодо негайного поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць, на його-позивача заяви не реагував. З 05.08.2019 року по 16.10.2019 року він перебував у вимушеному прогулі. 16.10.2019 року відповідач поновлює його на роботі і видає наказ №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза [PERSON] ». З вказаного наказу він дізнався, що п.1 наказу від 12.03.2019 року №139/Н машиніст електровоза [PERSON] позбавлений прав керування електровозом, в.о. начальника депо [PERSON] наказує заступнику начальника депо [PERSON] відсторонити від роботи машиніста оборотного депо Нікополь [PERSON] 28.10.2019 року він- [PERSON] заявою повідомив [PERSON] про те, що [PERSON] не видав наказ про відсторонення його від роботи і не ознайомив його з ним; а начальник служби локомотивного господарства Лоза О.П. наказу №139/Н від 12.03.2019 року не видавав. З наказом №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза [PERSON] » не згодний. У зв`язку з тим, що 01.03.2020 року відповідач не виконав п.26 Розділу ІІ Постанови Кабінету міністрів України від 26.01.1993 року №55 «Про Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту» не надав йому можливість скласти відповідні іспити, пов`язані з рухом поїздів, він розірвав трудовий договір з відповідачем відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України\~з 03.03.2020\~року.\~У заяві\~про звільнення\~зазначив,\~що 03.03.2020\~року звільняється\~відповідно до\~ч.3\~ст.\~38\~КЗпП України.\~ В\~день звільнення\~ він не отримав трудової книжки, а також всіх сум, що належать йому від підприємства. З 16.10.2019 року по 03.03.2020 року згідно обліку робочого часу він перебував у умовах простою з розрахунку годинної тарифної ставки машиніста електровоза 44,73 грн. Зазначив, що протоколом оперативної наради в Департаменті локомотивного господарства АТ «Укрзалізниця» від 12.04.2019 року м. Київ постановлено: подати клопотання на директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника служби локомотивного господарства [PERSON] ; п.4.1 вказати на незадовільний стан якості оформлення матеріалів службового розслідування випадку проїзду забороненого сигналу Нікополь - відсутності наказів про звільнення локомотивної бригади у складі машиніста [PERSON] , помічника машиніста [PERSON] , актів про вилучення прав машиніста та свідоцтва помічника машиніста. Вважає, що наказ №900/ТЧ-2 від 16.10.2019 року «Про відсторонення від роботи машиніста електровоза [PERSON] » є незаконним, таким, що не ґрунтується на вимогах ст.46 КЗпП України, не містить посилання на норми чинного законодавства, що дають підстави для відсторонення позивача від роботи, не містить строк відсторонення від роботи. Вказав, що перебував у вимушеному прогулі з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року (всього 440 годин), за його розрахунком середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за цей період що складає 35525,60 грн., з розрахунку оплати 80,74 грн. за годину (440 годин х 80,74 грн.). Заробітна плата за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року (всього 753 години) за його розрахунком становить 60797,22 грн., з розрахунку оплати 80,74 грн. за годину (753 години х 80,74 грн.). За цей період ним було отримано заробітну плату в сумі 33681,69 грн., з розрахунку оплати 44,73 грн. за годину. Різниця заробітку за час вимушеного простою з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року за його розрахунком становить 27115,53 грн. (60797,22 грн. - 33681,69 грн. = 27115,53 грн.), яку і просить стягнути. З його розрахунку, середня заробітна плата перед звільненням склала 13200,99 грн. в місяць. Тому розмір вихідної допомоги складає 39602,97 грн., з розрахунку 13200,99 грн. х 3 = 39602,97 грн. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2020 року позовну заяву [PERSON] до\~Регіональної філії\~«Придніпровська залізниця»\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~про скасування\~наказу про\~відсторонення від\~роботи,\~стягнення середньої\~заробітної плати\~за час\~вимушеного прогулу,\~стягнення різниці\~у заробітку\~за час\~вимушеного простою,\~стягнення вихідної\~допомоги при\~звільненні - прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.70,71). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2020\~року (а.с.72,73)\~клопотання позивача\~ [PERSON] про\~витребування доказів\~задоволено;\~витребувано у\~Регіональній філії\~«Придніпровська залізниця»\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~належним чином\~завірені копії\~наступних документів:\~довідку про\~середню заробітну\~ плату\~ [PERSON] ,\~розраховану відповідно\~до Порядку\~обчислення середньої\~заробітної плати,\~затвердженого постановою\~КМУ від\~08.02.1995\~року №\~100;\~наказ №\~139/н\~від 12.03.2019\~року «Про\~притягнення до\~дисциплінарної відповідальності»;\~протокол оперативної\~наради в\~Департаменті локомотивного\~господарства АТ\~«Укрзалізниця» від\~12.04.2019\~року м.\~Київ.\~ Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.07.2020 року (а.с.98,99) у задоволенні клопотання представника відповідача Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Ручка М.В. відмовлено; відзив на позовну заяву повернуто відповідачу Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без розгляду; встановлено додатково строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали; зобов`язано відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Від відповідача надійшов відзив на позов з додатками (а.с.106-118), згідно якого просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві відповідач послався на наступні обставини. По матеріалам службової перевірки 12.03.2019 року директором Регіональної філії «Придніпровська залізниця» було видано наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за №139/Н, де прийнято зокрема наступне: п.1 позбавити права керування локомотивом машиніста локомотива [PERSON] , згідно п.п. б п.12, п.13, та п.18 розділу 2 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого постановою КМУ №55 від 26.01.1993 року; п.2 вилучити у [PERSON] посвідчення на право керування локомотивом та переслати для збереження до служби локомотивного господарства, згідно п.8.1 Положення про порядок видачі посвідчення на право керування локомотивом, у відповідності наказу Укрзалізниці №169-Ц від 08.05.2012 року. В подальшому [PERSON] наказом від 18.04.2019 року №229/ОС був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України, з ним було проведено розрахунок. Рішенням Довгинцівського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.08.2019 року [PERSON] було поновлено на роботі. На виконання рішення суду позивачу 12.12.2019 року були виплачені кошти середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2019 року по 05.08.2019 року в сумі 48016,89 грн. У зв`язку з затримкою виконання рішення суду середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 05.08.2019 року по 16.10.2019 року в сумі 32215,29 грн. була виплачена позивачу в січня 2020 року. У відповідності з наказом від 16.10.2019 року №900/ТЧ2 [PERSON] відсторонили від роботи машиніста електровоза у зв`язку з тим, що відповідно до наказу від 12.03.2019 року №139/Н п.1 - його позбавлено права керування електровоза, а від іншої, запропонованої йому посади, позивач відмовився. Зазначив, що час простою за період відсторонення від роботи позивачу оплачувався з розрахунку годинної ставки машиніста електровоза 44,73 грн. відповідно до табелю робочого часу з 16.10.2019 року по 03.03.2020 року. Оплата часу простою розраховувалась з норми годин при 5 денному (40 годин) робочому тижні з тривалістю робочого дня 8 годин, відповідно до графіка роботи позивача. Норма тривалості робочого тижня при 5-ти денному робочому тижні встановлена розпорядженням регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». Баланс робочого часу за цей період склав 773 години, з яких 522 години оплаченого простою 25621,33 грн., 64 години щорічної відпустки - 6676,46 грн., 24 години відрядження 1314, 56 грн. та 163 години не оплаченого часу. Зазначили, що за три місяці середня заробітна плата для вихідної допомоги складає 22382,29 грн., виходячи з середньої зарплати за годину 44,73 грн., середньої зарплати за місяць 7460,96 грн., 7460,96 грн. х 3 = 22382,29 грн. Вказали, що з 04.03.2020 року заробітна плата [PERSON] не нараховується. З жовтня 2019 року складені рапорти і акти щодо періодичного невиходу [PERSON] на робоче місце. Позивач позбавлений права керування локомотивом на підставі наказу №139/Н від 12.03.2019 року. Пункт 69 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою КМУ №457 від 06.04.1998 року, зобов`язує працівників залізничних під`їзних колій підприємств, робота яких пов`язана з рухом поїздів і маневровою роботою на коліях залізниць, під час виконання службових обов`язків на коліях залізниць мати при собі посвідчення встановленого зразка про проходження перевірки щодо здатності виконувати такі роботи. Відсутність посвідчення також може стати підставою для відсторонення працівника. Позивачем відповіді на відзив не надано. 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 року, яким внесено зміни зокрема до Цивільного процесуального Кодексу України. Відповідно до Вказаного закону розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального Кодексу України доповнено пунктом 3, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі ст. 185 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Отже з 02.04.2020 року процесуальні строки були продовжені на час дії карантину. Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX\~від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року. 06.08.2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3\~розділу XII\~"Прикінцеві\~положення"\~Цивільного процесуального\~кодексу України в редакції Закону України\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)"\~№ 540-IX\~від 30.03.2020\~року закінчились. Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості\~(стаття 129 Конституції України). Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Стаття 43 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~статті 3\~ЦПК (в редакції закону 2004 року),\~\~то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст. 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються Законодавством про працю. Судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.221 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. За вимогами ст.ст.\~263,264 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: partial