Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

22 вересня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 25 вересня 2017 року відкрито провадження по справі. 12 лютого 2018 року за результатами повторного автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 26 червня 2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій [PERSON] просить визнати дійсним договір № 345/98 купівлі-продажу нерухомого майна від 21 лютого 1998 р., зареєстрованого на Одеській Новій біржі, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру під [ADDRESS] Позивач посилається на те, що 21 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Зазначений договір зареєстрований на Одеській Новій біржі в "Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості" за № 345/98 від 21 лютого 1998 року. Позивач в установленому законом порядку зареєструвала право власності на вказане нерухоме майно в ОМБТІ та РОН у 2001 році. Відповідно до діючого на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири спеціального закону Закону України «Про товарні біржі», а саме ст. 15, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущенних до обігу на товарній біржі. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об'ємі до підписання договору, про що свідчить п.6 Договору. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцями немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Однак, зважаючи на відсутність інформації щодо місця проживання продавців квартири, на теперішній час втрачено можливість посвідчити біржову угоду нотаріально. Ухвалою суду від 26 червня 2018 року до справи у якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] Відзив на позов відповідачами не подавався. Представник позивача, надала заяву, якою просила провести судове засідання за її відсутністю, позов підтримав, просила задовольнити повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з?явився, викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з?явилися, про час, дату і місце судового засідання сповіщені належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, заяв чи клопотань не надали. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку на підставі ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 21 лютого 1998 року між [PERSON], та [PERSON], [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Зазначений договір зареєстрований на Одеській Новій біржі в "Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості" за № 345/98 від 21 лютого 1998 року. Відповідно п.2 Договору квартира складається із трьох кімнат житловою площею 66,7 кв.м., загальною площею 104,6 кв.м., в тому разі : кухні- 4 , коридора-5, ванної-6, туалета- 7, кладової-8. Вказана квартира належала в рівних частинах [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААІ № 919262, реєстр 8-276, спадкова справа № 382/1996р, засвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 6 лютого 1998 року, зареєстрованого Одеським міським БТІ та РОН 10 лютого 1998 р., за № 748, стор. 29, книга 173 пр. та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2408, виданого Одеським комбінатом хлібопродуктів 17 березня 1994 року, зареєстрованого Одеським МБТ1 та РОН 10 червня 1994 року за № 748 стор. 171 книга 49 пр. (п. З Договору) Позивач в установленому законом порядку зареєструвала право власності на нерухоме майно в ОМБТІ та РОН 03.12.2003 року № 482 стор. 173 -р №748. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, при розгляді справи необхідно керуватися положеннями ЦК 1963 р. Відповідно до діючого на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири спеціального закону Закону України «Про товарні біржі», а саме ст. 15, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущенних до обігу на товарній біржі. Положення Інструкції «Про порядок Державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачали підставу для державної реєстрації договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані товарною біржею. Відповідно до чинного на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири ЦК УРСР (1963 року), а саме ст. 228, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору ( статті 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупці і продавець повністю виконали умови договору купівлі - продажу. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об'ємі до підписання договору, про що свідчить п.6 Договору. Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцями немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Місцезнаходження відповідачів [PERSON] та [PERSON], які були сторонами договору № 345/98 купівлі-продажу нерухомого майна від 21 лютого 1998 року, наразі невідоме. Отже на теперішній час втрачена можливість нотаріального посвідчення вищевказаної біржової угоди. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем у КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, але реалізувати це право вона позбавлена внаслідок колізії законів. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України 2004 року способами захисту цивільних прав та інтересів судом можуть бути:1 ) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 220 ЦК України (в ред.. 2004 року) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд знаходить, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору у 1998 році, фактично свідчить про наявність обставин, для вирішення яких застосовуються положення ч.2 ст. 220 чинного ЦК України, а тому задовольняє позов повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved