Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, 04.12.2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис №2711. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя не склалося через несумісні характери та різні погляди на життя, що призводило до непорозуміння та сімейних негараздів. Подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо. Вважає, що примирення між ним і відповідачем та збереження сім'ї неможливе. Просить шлюб розірвати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що більше шести місяців сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, дітей від шлюбу немає, примиритися та продовжувати подружні стосунки позивач не бажає. Спору майнового характеру між сторонами немає. Просить шлюб між позивачем та відповідачем розірвати, судові витрати залишити без відшкодування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.12.2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис за №2711, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (повторним). Спільне сімейне життя сторін не склалося по причині різних поглядів на життя, дітей від шлюбу немає, більше шести місяців сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалася. Відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон встановлює порядок урегулювання приватно правових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок. Відповідно до ст. ст. 4, 7, 22, 56, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами. При визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. До особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, які виразились в тому, що сімейні стосунки у сторін не склалися через несумісні характери та різні погляди на життя, більше шести місяців сторони подружніх стосунків не підтримують та проживають окремо, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалася, примиритися та підтримувати подружні стосунки сторони не бажають, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і має підстави для задоволення заявлених вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку представника позивача, яка просить судові витрати покласти на позивача та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved