Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Шлюб із відповідачем розірвано рішенням Звенигородського районного суду від 28 грудня 2011 року. З часу народження дитини, тобто з 2010 року сторони практично спільно не проживали з вини відповідача. [PERSON] неодноразово був судимий судами Київської області, Тальнівським районним, Шполянським районним судом за крадіжки особистого майна громадян та за останнім покаранням відбуває девять років позбавлення волі. З того ж часу відповідач не цікавиться життям спільної доньки, жодного разу не спілкувався з нею шляхом листування чи телефонним дзвінком, злісно ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її здоров'ям, фізичним та моральним розвитком. Дитина не знає хто її батько та й не хоче цього знати. Вважає, що в неї батька не має. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила задоволити, позбавити батьківських прав гр. [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав не визнав, та заперечував проти задоволення, посилаючись на те, що в згодом буде з донькою спілкуватись. В судове засідання представники органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації та опікунської ради виконавчого комітету Озірянської сільської ради не з'явилися, попередньо надавши письмові заяви про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили задоволити. Заперечень в учасників судового процесу щодо здійснення судового розгляду у відсутність Органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації та опікунської ради виконавчого комітету Озірянської сільської ради не має, за ухвалою суду судовий розгляд продовжується у відсутність третіх сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що батько не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує заходи в яких приймає участь дитина, не цікавиться у вихователів її життям (а.с.18). Будь-яких аліментних зобов'язань у відношенні своєї доньки не має, що підтверджується довідкою №911 від 05.09.2016 року виданої Звенигородським МРВДВС (а.с.19). [PERSON] [INFO] є громадянином України, який відбуває покарання в державній установі «Черкаська виправна колонія №62» за вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.02.2014 року до 9 років позбавлення волі (а.с.7-16). З письмових пояснень свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] не спілкується зі своєю малолітньою донькою [PERSON], участі у її вихованні не приймає, коштів на її утримання не надає, дитина не знає свого батька, даний факт підтверджений цими ж свідками в судовому засіданні(а.с.41-43). Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], згідно висновку № 381/01-01-25 від 08.11.2016 року (а.с.46). Такої думки лишається опікунська рада Озірянської сільської ради, що підтверджується рішенням № 26 від 29.09.2016 року та рішенням № 5 від 15.09.2016 року де йдеться про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] (а.с.44-45). [PERSON], [INFO], яка являється матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована та проживає в [ADDRESS], повністю утримує свою доньку (а.с.4-6), дитина навчається в Звенигородській загальноосвітній школі №2 (довідка №129 від 04.10.2016 року а.с.24), має виключно позитивну характеристику за місцем свого проживання(а.с.20), на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (а.с.29-30). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а тому позов про позбавлення його батьківських прав підлягає задоволенню. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Відповідно до роз'яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 1600 грн. судового збору.

Outcome: approved