Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з останнього в користь Львівського міського центру зайнятості 7258,05 гривень в повернення допомоги по безробіттю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до законів України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення". [PERSON] 23 травня 2016 року звернувся до позивача в пошуках роботи і цього ж дня йому було надано статус безробітного відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви. За час перебування на обліку у центрі зайнятості, [PERSON] отримував допомогу по безробіттю та соціальні послуги. Зокрема був направлений на професійне навчання з компенсацією вартості проїзду до місця навчання з метою подальшого працевлаштування відповідно договору від 26 липня 2016 року №13501607260077001. [PERSON] 22 грудня 2016 року було видано направлення на працевлаштування до ЛКП «Львівелектротранс» на вакансію водія трамваю. [PERSON] роботодавця не відвідав та не з'явився до центру зайнятості у встановлений строк до 29 грудня 2016 року та не подав корінець направлення на працевлаштування з письмовою відповіддю роботодавця, що вважається відмовою від підходящої роботи. Вартість професійного навчання становить 6802,05 гривень. Сума виплаченої компенсації витрат на проїзд до місця навчального закладу та у зворотному напрямку становить 456 гривень. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштові повідомлення, в судове засідання не прибув, 25 січня 2018 року та 09 лютого 2018 року. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За згодою представника позивача на підставі ст.ст. 284-285 ЦПК України проведено заочний розгляд справи. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи та 23 травня 2016 року набув статусу безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». За час перебування на обліку [PERSON] отримував допомогу по безробіттю та соціальні послуги, зокрема був направлений на професійне навчання з компенсацією вартості проїзду до місця навчання з метою подальшого працевлаштування. Згідно ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законом, доходів. [PERSON] 22 грудня 2016 року було видано направлення на працевлаштування до ЛКП «Львівелектротранс» на вакансію водія трамваю. [PERSON] роботодавця не відвідав та не з'явився до центру зайнятості у встановлений строк до 29 грудня 2016 року та не подав корінець направлення на працевлаштування з письмовою відповіддю роботодавця, що вважається відмовою від підходящої роботи. Вартість професійного навчання становить 6802,05 гривень. Сума виплаченої компенсації витрат на проїзд до місця навчального закладу та у зворотному напрямку становить 456 гривень. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну і (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Пунктом 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: «сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг». Відповідно до п.2.10 «Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних» затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України від 31 травня 2013 року №318/665 передбачено, що у разі припинення безробітним професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю)безробітний відшкодовує територіальному органу, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Якщо безробітний не повертає добровільно зазначені кошти, то питання щодо повернення вирішується в судовому порядку. За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставним та підлягають до задоволення. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, в силу дії ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved