Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] (станом на час звернення із позовом до суду [PERSON]О.) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Спільне життя у них не склалося, у звязку з чим в листопаді 2013 року рішенням суду їх шлюб було розірвано. За час шлюбу за спільні кошти вони придбали домоволодіння за адресою: вул. Дружби, 131, в м. Лубни Полтавської області, автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ, крім того відповідач має грошові накопичення на його особистому рахунку у кредитній установі «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 15 536 грн 00 коп., які також є спільною сумісною власністю подружжя. На даний час вони не досягли згоди щодо поділу даного майна, у зв»язку з чим між ними виник спір. На підставі викладеного, [PERSON] прохала суд : визнати спільним сумісним майном її та [PERSON] домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області, автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ, грошові накопичення [PERSON] на його особистому рахунку у кредитній установі «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 16 000 грн.; розділити спільне майно між співвласниками наступним чином : передати в одноособову власність [PERSON] : автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ, домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області, а саме квартиру №1, яка складається з двох житлових кімнат у житловому будинку та господарчих будівель і споруд у складі гаражу та вигрібної ями (ближчої від дороги), частину паркану, залишити [PERSON] в одноособову власність його накопичення на особовому рахунку у кредитній установі «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 16 000 грн. ; передати в її одноособову власність домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області, а саме квартиру №2, яка складається у житловому будинку з двох житлових кімнат , кухні і санвузла з ванною та з господарчих будівель і споруд у складі сараю, погребу та вигрібної ями (біля гаражу) , частину паркану; земельну ділянку на якій знаходиться домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області розділити та закріпити в користування сторін пропорційно розміру часток кожного із співвласників у домоволодінні, які дістануться їм при реальному розподілі домоволодіння на окремі квартири (т.1 а.с. 2-5). В подальшому, під час розгляду справи [PERSON] неодноразово уточнювала, доповнювала, збільшувала власні позовні вимоги. Так, згідно заяви від 08.09.2014 року, [PERSON] прохала суд : визнати спільним сумісним майном її та [PERSON] домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області, автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ, грошові накопичення [PERSON] на його особистому рахунку у кредитній установі «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 15 536 грн.; передати в одноособову власність [PERSON] : автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ, домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області, грошові накопичення [PERSON] на його особовому рахунку у кредитній установі «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 15 536 грн.; замість частки у праві спільної сумісної власності у майні подружжя її та [PERSON] , присудити їй грошову компенсацію в розмірі вартості її ? частки у цьому майні в розмірі 222 658 грн., стягнувши дану суму на її користь із відповідача. У даній заяві [PERSON] вказала, що вона погоджується на присудження їй компенсації ? частки у праві спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою вул. Дружби, б. 131, м. Лубни Полтавської області, автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ, грошові накопичення [PERSON] на його особистому рахунку у кредитній установі «Страхова компанія «ТАС» в розмірі 15 536 грн. (т.1 а.с. 224-225). Згідно заяви від 04.02.2015 року [PERSON] прохала суд : визнати спільним сумісним майном колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] домоволодіння №131, яке знаходиться у місті Лубни Полтавської області на вулиці Дружби, та грошові накопичення [PERSON] на його особистому рахунку у кредитній установі АТ «Страхова компанія "ТАС" станом на 14.11.2013 року в розмірі 15 536 грн.; поділити в натурі спільне сумісне майно подружжя [PERSON], присудити у одноособову власність відповідача [PERSON] все спірне спільне сумісне майно подружжя: домоволодіння №131, яке знаходиться у місті Лубни Полтавської області на вулиці Дружби вартістю 355 440 грн., грошові накопичення на його особовому рахунку (поліс АВ0048839) по договору страхування життя від 14.02.2009 року за програмою у кредитній установі АТ «Страхова компанія "ТАС" станом на 14.11.2013 року у розмірі 15 536 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості ? частки спірного спільного сумісного майна подружжя в розмірі 185 468 грн.; виділити їй з автомобіля OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ її ? частку із спільної часткової власності на цей автомобіль шляхом стягнення на її користь грошової компенсації з другого співвласника даного автомобіля відповідача [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі 61 899,89 грн.; її право власності на ? частку автомобіля OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ припинити після повної сплати відповідачем їй вказаної грошової компенсації. (т.2 а.с. 48-50). Відповідач по справі за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі за спільні кошти ним та [PERSON] також було придбано саме контейнери кустарного виробництва з торговими місцями № № 997, 997А, 344, встановлені на території Споживчого товариства «Лубенський ринок». Згідно висновку спеціаліста їхня вартість складає 87 000 грн. Дане майно належить йому та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, та він має право власності на їх ? частину, тобто його частка у праві власності на них становить складає 43 500 грн. На підставі викладеного, [PERSON] прохав суд : визнати спільним майном подружжя три металеві контейнери кустарного виробництва з торговими місцями № № 997, 997А, 344, встановлені на території Споживчого товариства «Лубенський ринок», встановивши, що йому належить ? частка права власності на них, здійснити поділ контейнерів з торговими місцями шляхом їх передачі в особисту власність [PERSON] та стягнення на його користь грошової компенсації у розмірі їх вартості, що складає 43 500 грн. (т. 1 а.с. 74-75). В подальшому, під час розгляду справи [PERSON] неодноразово уточнював, доповнював та збільшував власні позовні вимоги за зустрічним позовом. Так, згідно заяви від 16.02.2015 року [PERSON] прохав суд : визнати спільним сумісним майном подружжя три металевих контейнери кустарного виробництва з торговими місцями встановлені на території СТ «Лубенський ринок» загальною вартістю 94 000 грн. , встановивши, що йому належить ? частка у праві власності на них; поділ контейнерів з торговими місцями провести наступним чином : передати два металевих контейнери з торговим місцем №997А вартістю 18000 грн. і з торговим місцем №997 вартістю 38 000 грн. в особисту власність [PERSON] , стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію в розмірі ? вартості що становить 9000 грн., йому виділити у власність один металевий контейнер з торговим місцем №344 вартістю 38 000 грн. (т.2 а.с. 62-63) Згідно заяви від 12.06.2015 року [PERSON] прохав суд : поділ контейнерів з торговими місцями провести наступним чином : передати два металевих контейнери з торговим місцем №997А вартістю 18000 грн. і з торговим місцем №344 вартістю 38 000 грн. в особисту власність [PERSON] , стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію в розмірі ? вартості що становить 9000 грн., йому виділити у власність один металевий контейнер з торговим місцем №977 вартістю 38 000 грн. (т.2 а.с. 111). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] прохали задовольнити. Зустрічний позов визнали частково, а саме в частині визнання трьох металевих контейнерів без торгових місць спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], крім цього вважали, що всі три контейнери мають бути залишені у власності [PERSON], а [PERSON] має бути присуджена грошова компенсація половини їх вартості, виходячи з оцінки оцінювача металевих контейнерів без торгових місць. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON] зустрічний позов [PERSON] прохали задовольнити, вимоги первісного позову визнали частково, а саме в тій частині, що домоволодіння №131, яке знаходиться у місті Лубни Полтавської області на вулиці Дружби належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та їм із [PERSON] належить право власності на нього по ? частині. Також [PERSON] та його представник надали згоду на стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] вартості ? частини домоволодіння №131, яке знаходиться у місті Лубни Полтавської області на вулиці Дружби згідно висновку експертизи у відповідності до заявлених позовних вимог [PERSON] Проти задоволення позову в частині позовних вимог щодо визнання грошових накопичень згідно договору страхування , укладеного між [PERSON] та страховою компанією спільною сумісною власністю заперечували, вважаючи дані грошові накопичення особистою власністю [PERSON] Представник третьої особи виконавчого комітету Лубенської міської ради в судовому засіданні 28.07.2014 року покладався на розсуд суду, в подальшому судові засідання прохав проводити без участі їх представника (т.1 а.с. 156-162). Представник третьої особи СТ «Лубенський ринок» в судове засідання не з»явився, направив на адресу суду заяву, у якій прохали справу розглядати за відсутності їх представника. Крім цього, у заяві зазначали, що із ПП [PERSON] було укладено 3 договори оренди торгових місць : №346 від 01.12.2013 р. (т.місце №997), №972 від 01.01.2014 р. (т.місце №997А), №954 від 01.01.2014 р. (т.місце №344). Торгове місце не є об»єктом права приватної власності ПП [PERSON] , оскілько воно надано для здійснення торгівельної діяльності тільки в оренду. Власністю приватних підприємців на території ринку є тільки металеві контейнери , палатки, кіоски тощо, придбані за їх кошти. (т.1 а.с. 96). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.06.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про : виділення [PERSON] з автомобіля OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ її ? частку із спільної часткової власності на цей автомобіль шляхом стягнення на її користь грошової компенсації з другого співвласника даного автомобіля відповідача [PERSON]; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 61 899,89 грн.; право власності [PERSON] на ? частку автомобіля OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ припинити після повної сплати відповідачем [PERSON] їй вказаної грошової компенсації залишено без розгляду. Тому, згідно ЦПК України, предметом судового розгляду є заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], відносно яких позивачі не заявляли про залишення їх без розгляду або відносно яких провадження не закривалося у зв»зку з прийняттям відмови позивача від позову чи затвердженням мирової угоди. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі судом встановлено, що 31.03.1995 року між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №87. (т.1 а.с. 8). Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 04.11.2013 року, яке набрало законної сили 15.11.2013 року, шлюб між сторонами було розірвано. (т.1 а.с. 10). Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (т.1 а.с. 9) Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05.12.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 600 грн. щомісячно. (т.1 а.с. 11-12). Відповідно до зареєстрованого 04.10.2014 року шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т.2 а.с. 51-52). За час перебування в шлюбі сторони відповідно до договору купівлі-продажу від 05.08.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], придбали жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в м.Лубни, Полтавської області по вул. Дружби, 131 на земельній ділянці держфонду пл. 600 м2, що складається з: житлового будинку літ. А-1, житловою площею 32,5 м2, сараю Б, прибудови б, погребу В, вбиральні Г, сараю з прибудовою Д,д, огорожі № 1-3. Дане нерухоме майно зареєстроване 13.08.2002 року у КП Лубенське МБТІ за [PERSON] (т.1 а.с. 61). Також за час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ , який зареєстрований у Лубенському ВРЕР 24.04.2010 року за [PERSON] (т.1 а.с. 65). Під час перебування у шлюбі за договором страхування життя (Поліс АВ0048839), укладеним з ЗАТ СК «ТАС», правонаступником якої є ПАТ СК «ТАС» зі строком дії до 13.02.2029 року, [PERSON] сплатив внески на загальну суму 15 536 грн. 00 коп., а саме : 13.02.2009 р. 2000 грн., 09.03.2010 р. 3000 грн., 11.02.2011 р. 3000 грн., 03.04.2012 р. 3510 грн., 12.03.2013 р. 4026 грн. (т.1 а.с. 94). Крім цього, за час перебування у шлюбі сторони придбали три металеві контейнери щодо яких між СТ «Лубенський ринок» та ПП [PERSON] було укладено 3 договори оренди торгових місць : №346 від 01.12.2013 р. (т.місце №997), №972 від 01.01.2014 р. (т.місце №997А), №954 від 01.01.2014 р. (т.місце №344), що визнається [PERSON] та [PERSON], а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Дані контейнери станом на час розгляду справи маються у наявності, що також визнано сторонами. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131, внески [PERSON] за договором страхування життя від 14.02.2009 року (Поліс АВ0048839), укладеним між ЗАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», правонаступником якого на даний час являється ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» та [PERSON] в сумі 15 536 грн. 00 коп., три металевих контейнери кустарного виробництва, прикріплених відповідно до договорів оренди, укладених між приватним підприємцем [PERSON] та СТ «Лубенський ринок» від 01.12.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.01.2014 року, до торгових місць №997, №997А, №344 відповідно Споживчого товариства «Лубенський ринок», спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Також суд вважає, що по справі відсутні обставини, що мають істотне значення, які б могли слугувати підставою для відступу від засад рівності часток подружжя, що передбачено ст. 70 ч.2 СК України, а тому відповідно до ст. 70 ч.1 СК України частки [PERSON] та [PERSON] у майні, що підлягає поділу, в межах заявлених позовних вимог, є рівними. У відповідності до заявлених вимог та враховуючи обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту права, а саме щодо виділення їй грошової компенсації замість її ? частки у праві спільної сумісної власності, підлягає визнанню за [PERSON] право власності на : ? частину жилого будинку з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131, ? частину внесків [PERSON] за договором страхування життя від 14.02.2009 року (Поліс АВ0048839), укладеним між ЗАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», правонаступником якого на даний час являється ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» та [PERSON] в сумі 15 536 грн. 00 коп., а також встановлення, що [PERSON] належить ? частка у праві власності на три металеві контейнери, у відповідності до заявлених зустрічних позовних вимог. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що внески [PERSON] за договором страхування життя від 14.02.2009 року (Поліс АВ0048839), укладеним між ЗАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», правонаступником якого на даний час являється ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» та [PERSON] в сумі 15 536 грн. 00 коп. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки були вчинені за час спільного проживання сторонами у шлюбі та за спільні кошти та вказане майно у відповідності до ст.61 СК України є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд вважає, що [PERSON] не доведено, що на вчинення внеску були використані його особисті кошти. Також при вирішення питання щодо визнання права власності на три металеві контейнери кустарного виробництва, прикріплені відповідно до договорів оренди, укладених між приватним підприємцем [PERSON] та СТ «Лубенський ринок» від 01.12.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.01.2014 року, до торгових місць №997, №997А, №344 відповідно Споживчого товариства «Лубенський ринок», спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку об»єктом права спільної сумісної власності подружжя у даному випадку є власне три металеві контейнери без торгових місць, оскільки судом встановлено, що торгові місця під контейнерами не належать сторонам на праві власності, а перебуває у користуванні [PERSON] на підставі договорі оренди. Тобто металевий контейнер і торгове місце під ним є окремими обєктами цивільного обороту, при цьому торгове місце не належить на праві власності сторонам у даній справі. Таким чином, до спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] слід віднести самі металеві контейнери. Згідно рішенням Лубенського міськрайонного суду від 02.12.2014 року, залишеним у цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.01.2015 року визнано недійсними договір комісії від 23.09.2014 року, укладений між ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та [PERSON] щодо відчуження автомобіля OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ та договір купівлі продажу від 23.09.2014 року , укладений між ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім Фаворит» та [PERSON] щодо придбання останнім автомобіля OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ та визнано, що у спірному автомобілі OPEL VIVARO 2004 року випуску днз ВІ 8165 ВЕ , який придбаний під час перебування сторін у шлюбі , кожна із сторін [PERSON] та [PERSON] мають рівні частки власності , тобто по ? частині кожен. (т.2 а.с. 37-45). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 рок № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007 рок № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання; до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що находиться у третіх осіб; вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 247/248/249 від 30.05.2014 року надати можливі варіанти розподілу будинку з надвірними будівлями і спорудами на дві рівні частини у відповідності до вимог державних будівельних норм неможливо. Також у висновку експертизи вказано, що в зв»язку з технічною неможливістю запропонувати варіанти розподілу будинку з надвірними будівлями і спорудами пропорційно часток у праві власності на будинок , надати можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою м. Лубни вул. Дружби , 131 Полтавської області не можливо. (т.1 а.с. 116-129) Вказаний висновок підтвердив експерт і в судовому засіданні (т.1 а.с. 220-211). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо реального розподілу жилого будинку з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131, та визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131, від яких позивач не відмовлялася та не прохала їх залишити без розгляду, а тому вони є предметом судового розгляду при ухваленні рішення, у зв»язку з наявним висновком експертизи від 30.05.2014 року, задоволенню не підлягають. Разом із тим в уточненій позовній заяві [PERSON] також надала згоду на отримання грошової компенсації її частки у праві спільної сумісної власності на жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131. Ринкова вартість жилого будинку з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131 відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 247/248/249 від 30.05.2014 року складає 355 440 грн. 00 коп., ринкова вартість ? частини жилого будинку з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131 становить 177 720 грн. Так, згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у рішенні від 19.02.2014 року у справі № 6-4ц14. Так в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Так, при вирішенні спору, крім вказаної спеціальної норми слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. При вирішенні спору з урахуванням вищевказаної постанови Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зазначити, що [PERSON] та його представник в судовому засіданні 23.06.2015 року не заперечували проти вимог [PERSON] щодо стягнення із нього грошової компенсації вартості ? частини домоволодіння, та зазначали, що виділ в натурі частки майна у такий спосіб буде справедливим при вирішенні спору, оскільки провести реальний розподіл домоволодіння не можливо. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] надала згоду на отримання грошової компенсації, а [PERSON] згодився її виплачувати, суд вважає за необхідне передати в одноособову власність [PERSON] : жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість її ? частки у праві спільної сумісної власності на : жилий будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою м. Лубни, Полтавської області вул. Дружби, 131 в розмірі 177 720 грн. Також суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо передачі в одноособову власність [PERSON] внесків [PERSON] за договором страхування життя від 14.02.2009 року (Поліс АВ0048839), укладеним між ЗАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», правонаступником якого на даний час являється ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» та [PERSON] в сумі 15 536 грн. 00 коп. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість її ? частки у праві спільної сумісної власності на внески [PERSON] за договором страхування життя від 14.02.2009 року (Поліс АВ0048839), укладеним між ЗАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС», правонаступником якого на даний час являється ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» та [PERSON] в сумі 15 536 грн. 00 коп. в розмірі 7768 грн. підлягають задоволенню, враховуючи вимоги ст. ст. 370, 364 ЦК України, те, що договір страхування життя було укладено [PERSON], який одноособово здійснює свої права та обов»язки за даним договором, [PERSON] даними внесками не володіє та не користується та враховуючи їх вартість та нею надано згоду на отримання грошової компенсації замість її ? частки у праві спільної сумісної власності на дані внески. Крім цього, суд вважає за необхідне частково задовольнити зустрічні позовні вимоги також в частині передачі в одноособову власність [PERSON] двох металевих контейнерів кустарного виробництва, прикріплених відповідно до договорів оренди, укладених між приватним підприємцем [PERSON] та СТ «Лубенський ринок» від 01.01.2014 року, від 01.01.2014 року, до торгових місць №997А, №344 відповідно Споживчого товариства «Лубенський ринок», передачі в одноособову власність [PERSON] одного металевого контейнера кустарного виробництва, прикріпленого відповідно до договору оренди, укладеного між приватним підприємцем [PERSON] та СТ «Лубенський ринок» від 01.12.2013 року, до торгового місця №997 Споживчого товариства «Лубенський ринок», стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 6750 грн. в рахунок компенсації різниці вартості часток при поділі трьох металевих контейнерів кустарного виробництва, прикріплених відповідно до договорів оренди, укладених між приватним підприємцем [PERSON] та СТ «Лубенський ринок» від 01.12.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.01.2014 року, до торгових місць №997, №997А, №344 відповідно Споживчого товариства «Лубенський ринок». При цьому суд бере до уваги вартість спірних трьох металевих контейнерів згідно звіту про незалежну оцінку майна (т.1 а.с. 182-213), відповідно до якого вартість трьох металевих контейнерів № № 344, 997А, 997 складає 10 000 грн. 00 коп. + 10 500 грн 00 коп. + 7 000 грн 00 коп. відповідно, а всього = 27 500 грн. 00 коп. Так [PERSON] виділяються 2 контейнери : №344 вартістю 10 000 грн., №997А вартістю 10500 грн., тобто виділяється майно на суму 20500 грн., а [PERSON] виділяється 1 контейнер №997 вартістю 7000 грн., що на 6750 грн. менше за вартість його ідеальної частки у майні, що підлягає розподілу. Тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6750 грн. в рахунок компенсації різниці вартості часток при поділі трьох металевих контейнерів кустарного виробництва, прикріплених відповідно до договорів оренди, укладених між приватним підприємцем [PERSON] та СТ «Лубенський ринок» від 01.12.2013 року, від 01.01.2014 року, від 01.01.2014 року, до торгових місць №997, №997А, №344 відповідно Споживчого товариства «Лубенський ринок». Суд не бере до уваги вартість металевих контейнерів відповідно до інформаційної довідки від 16.10.2014 року, оскільки вона обрахована з торговими місцями, а як зазначено вище, торгове місце не належить на праві власності сторонам у даній справі та не є об»єктом права спільної сумісної власності сторін. При цьому суд вважає необґрунтованими посилання [PERSON] та її представника на те, що у даному випадку необхідно всі три металеві контейнери залишити у власності [PERSON], а [PERSON] присудити грошову компенсацію їх половини вартості, оскільки [PERSON] вказаних вимог щодо поділу даного спірного майна не заявляв, не погоджувався на отримання грошової компенсації, а заявлені ним вимоги відповідають ст. 71 СК України, згідно якої майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При виділенні сторонам конкретних металевих контейнерів суд враховує, що [PERSON] ставить питання щодо виділення йому одного контейнеру, тобто меншої кількості майна, а двох інших контейнерів [PERSON], а тому суд вважає за необхідне виділити [PERSON] саме того контейнеру, який він просить. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судові витрати, понесені [PERSON] складаються з : судового збору в сумі 1749,20 грн. (т.1 а.с. 1), що відповідає ч.1 ст. 79 ЦПК України, витрат за визначення середньої ринкової вартості домоволодіння в сумі 350 грн. (т.1 а.с. 29), що відповідає п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України, витрат за незалежну оцінку вартості металевих контейнерів в сумі 500 грн. (т.1 а.с. 178), що відповідає п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України, витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи від 30.05.2014 року в сумі 1537,50 грн. (т.1 а.с. 179), що відповідає п.4. ч.3. ст. 79 ЦПК України, витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи від 16.12.2014 року в сумі 1476 грн. (т.2 а.с. 58), що відповідає п.4. ч.3. ст. 79 ЦПК України, витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. та 9000 грн. (т.1 а.с. 163, т.2 а.с. 57), що відповідає п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України. Судові витрати понесені [PERSON] складаються з : судового збору в сумі 435 грн. (т.1 а.с. 73), в сумі 35 грн. (т.2 а.с. 61), що відповідає ч.1 ст. 79 ЦПК України, витрат за визначення ринкової вартості трьох металевих контейнерів в сумі 300 грн. (т.1 а.с. 146), що відповідає п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України; витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи від 30.05.2014 року в сумі 1537,50 грн. (т.1 а.с. 147), що відповідає п.4. ч.3. ст. 79 ЦПК України; витрат за проведення інвентаризаційних робіт в сумі 454,30 грн. (т.1 а.с. 164), що відповідає п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України; витрат за інформаційну довідку 3-х металевих контейнерів в сумі 200 грн. (т.2 а.с. 60), що відповідає п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України; витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. та 8000 грн. (т.1 а.с. 148), що відповідає п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України. При цьому, суд відносить до судових витрат відповідно до п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України витрати сторін, пов»язані із проведенням оцінки вартості спірного майна та проведенням інвентаризаційних робіт, оскільки вказані витрати, що понесені ними, були необхідними для розгляду справи, в тому числі визначення ціни позову, визначення вартості спірного майна, проведення експертом судової експертизи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, що передбачено ст. 88 ЦПК України , щодо їх присудження пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд вважає безпідставними посилання представників сторін про те, що відсутні підстави стягнення певних понесених судових витрат іншою стороною, враховуючи , що при цьому ключове значення має підтвердження факту понесення сторонами певних судових витрат, дотримання вимог щодо граничного розміру компенсації судових витрат та їх пропорційний розподіл у відповідності до розміру задоволених позовних вимог, а не належне чи неналежне, повне чи неповне підтвердження висновками експертиз тощо певних фактичних обставин справи, що підлягають встановленню при вирішенні спору. Так, відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій. З журналів судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь у судових засіданнях як представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] та особа, що надає їй правову допомогу : 19.02.2014р.- 90 хв., 24.02.2014 р. 33 хв., 03.03.2014 р. 52 хв., 19.03.2014 р. 158 хв., 13.08.2014 р. 128 хв., 05.09.2014 р. 52 хв., 22.09.2014 р. 12 хв., 16.10.2014 р. 45 хв., 16.02.2014 р. 100 хв., 23.06.2015 р. - 105 хв., а всього 775 хв. З журналів судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь у судових засіданнях як представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним [PERSON] та особа, що надає їй правову допомогу : 19.02.2014р.- 90 хв., 24.02.2014 р. 33 хв., 03.03.2014 р. 52 хв., 19.03.2014 р. 158 хв., 28.07.2014 р. 26 хв., 13.08.2014 р. 128 хв., 05.09.2014 р. 52 хв., 22.09.2014 р. 12 хв., 15.10.2014 р. 7 хв., 16.10.2014 р. 45 хв., 16.02.2014 р. 100 хв., 12.06.2015 р. 4 хв., 23.06.2015 р. - 105 хв., а всього 812 хв. Разом із тим, пунктом 48 постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З матеріалів справи вбачається, що адвокатом [PERSON], який брав участь у справі як представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] та особа, що надає їй правову допомогу, надано суду розрахунок вартості наданих послуг зі складання процесуальних документів, заяв, клопотань, позовної заяви, консультацій, пов»язаних із наданням правової допомоги [PERSON] тривалістю 17 годин, що становить 1020 хв. (т.2 а.с. 54-56). Суд знаходить вказаний розрахунок обґрунтованим, враховуючи тривалість розгляду справи, наявність відповідних клопотань , які заявлялися представником, неодноразових заяв про уточнення позову. Також із матеріалів справи вбачається, що адвокатом [PERSON], який брав участь у справі як представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним [PERSON] та особа, що надає йому правову допомогу, надано суду розрахунок вартості наданих послуг зі складання процесуальних документів, заяв, клопотань, позовної заяви, підготовки документів, ознайомлення з матеріалами справи, що пов»язані із наданням правової допомоги [PERSON] тривалістю 480 хвилин, без урахування надання правової допомоги у судовому засіданні, про що вже зазначено судом вище. Суд знаходить вказаний розрахунок обґрунтованим частково тривалістю 450 хв. (без врахування часу 30 хв. на ознайомлення із матеріалами справи, оскільки матеріали справи не містять належних підтверджень, що представник знайомився із ними та часу, який він витратив на це), враховуючи тривалість розгляду справи, наявність відповідних клопотань , які заявлялися представником, неодноразових заяв про уточнення позовних вимог. При проведенні судових засідань під час розгляду справи та вчинення [PERSON] та [PERSON] інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги [PERSON] та [PERSON] відповідно розмір мінімальної заробітної плати становив 1218 грн. 40% від 1218 грн. становить 487,20 грн. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу [PERSON] у даній справі становить : 1795 хв. (775 хв+1020 хв.) /60 хв. х 487,20 грн. = 14 575 грн. 40 коп. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу [PERSON] у даній справі становить : 1262 хв. (812 хв+450 хв.) /60 хв. х 487,20 грн. = 10 247 грн. 44 коп. Розмір реально понесених витрат [PERSON] на правову допомогу 12 000 грн. (3000 грн. + 9000 грн.) не перевищує вище обрахований граничний розмір витрат (14 575 грн. 40 коп.), а тому при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених [PERSON], суд виходить із розміру фактично понесених витрат на правову допомогу, які були понесені [PERSON] в сумі 12 000 грн. Розмір же реально понесених витрат [PERSON] на правову допомогу 11 000 грн. (3000 грн. + 8000 грн.) перевищує вище обрахований граничний розмір витрат (10 247 грн. 44 коп.), а тому при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу , понесених [PERSON] , суд виходить із розміру граничних витрат, обрахованих згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» виходячи із суми 10 247 грн. 44 коп. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами, суд враховує положення постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Так згідно п. 36 даного Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, враховуючи, частковість задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], особливості їх формулювання, у зв»язку з чим вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні їх позовів точно визначити неможливо, у зв»язку з неможливістю складення чіткої математичної пропорції, суд враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину понесених нею судових втрат, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину понесених ним судових втрат. Так, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме : - ? частину витрат за визначення середньої ринкової вартості домоволодіння в сумі 175 грн. (350 грн. : 2), - ? частину судового збору в сумі 874 грн. 60 коп. (1749,20 грн. : 2), - ? частину витрат на правову допомогу в сумі 6 000 грн. (12000 грн. :2), - ? частину витрат за незалежну оцінку вартості металевих контейнерів в сумі 250 грн. (500 грн. :2), - ? частину витрат на проведення експертизи від 30.05.2014 року в сумі 768 грн. 75 коп. (1537,50 грн. :2), - ? частину витрат на проведення експертизи від 16.12.2014 року в сумі 738 грн. (1476 грн. :2), а всього в сумі 8 806 грн. 35 коп. Також із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме : - ? частину судового збору в сумі 235 грн. (470 грн. :2), - ? частину витрат на правову допомогу в сумі 5123 грн. 72 коп. (10247,44 грн. :2)., - ? частину витрат за визначення ринкової вартості трьох металевих контейнерів в сумі 150 грн. (300 грн. :2), - ? частину витрат на проведення експертизи від 30.05.2014 року в сумі 768 грн. 75 коп. (1537,50 грн. :2), - ? частину витрат за проведення інвентаризаційних робіт в сумі 227 грн. 15 коп. (454,30 грн. : 2), - ? частину витрат за інвентаризаційну довідку вартості трьох металевих контейнерів в сумі 100 грн. (200 грн. : 2 ), а всього в сумі 6604 грн. 62 коп.

Outcome: partial