Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

25.03.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.10.2007 року між ПАТ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір №б/н відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 6500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач належним чином покладені на нього обов'язки не виконав у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 11367,05 грн. У зв'язку з чим просить стягнути зазначену заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надіслав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнач частково просив, надав заперечення та заявив клопотання про застосування строку позовної давності щодо стягнення штрафу та відсотків за користування кредитом. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема договорів. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору №б/н від 15.10.2007 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 6500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік (а.с. 9). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст. 256 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст. 1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що всупереч цих вимог відповідач взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. Невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань призвело до утворення перед позивачем заборгованості, розмір якої станом на 31 січня 2014 року складає: - заборгованість за кредитом 6488 (шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 63 коп.; - заборгованість по сплаті відсотків 2741 (дві тисячі сімсот сорок одну) грн. 98 коп.; комісія т- 1118 9 одну тисячу сто вісімнадцять) грн. 96 коп.; - заборгованість по сплаті штрафних санкцій -1017 (одна тисяча сімнадцять) грн. 48 коп. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості по зобов'язанням, що випливають з умов кредитного договору (а.с.5-8). Згідно ст.257, 261 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Окрім того, п.1 ч.2 си. 258 ЦК України зазначає, що до позовних вимог по стягненню неустойки штрафу, пені) застосовується строк позовної давності в один рік. Згідно з випискою по картрахунку останній платіж по кредитній картці був проведений 11.09.2012 року (а.с.41-54). До суду позов надійшов 25.03.2014 року, тобто річний строк звернення з позовними вимогами про стягнення штрафу минув. Крім того, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам зазначено, що до вимог про стягнення кредиту, відсотків за його використання та неустойки (штрафу, пені) застосовуються строки позовної давності терміном 5 років. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. При цьому, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.2 ст. 259ЦК України). За змістом ч.2 ст. 259 ЦК зазначений договір має бути укладений у письмовій формі та відповідати загальним вимогам до договорів, які підлягають укладенню у письмовій формі. Відповідно до позовної заяви кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Разом з тим, вказані Умови не підписані відповідачем та іншим чином не ідентифіковані як додаток до договору, що не дозволяє стверджувати, що саме ці Умови є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. За таких обставин суд вважає недоведеним факт укладення сторонами письмового договору про збільшення термінів позовної давності, відтак до вирішення спору застосовується строк позовної давності, встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України. Згідно ч. 1 cт. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 cт. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 3 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України сторони й інші особи, котрі беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Беручи до уваги вищевикладене порушене право позивача на повернення суми наданого кредиту, отримання відсотків та комісії підлягає судовому захисту шляхом задоволення його позову та стягнення з відповідача на його користь судових витрат, понесених ним при зверненні до суду, що складаються з судового збору в сумі 243 гривні 60 копійка. У частині стягнення штрафу у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved