Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

23.02.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином. 16.06.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів . Ухвалою суду від 04.10.2017 позовну заяву [PERSON] за клопотанням представника позивача залишено без розгляду. Позивач за зустрічним позовом позов обґрунтовує тим, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Після ДТП, яке мало місце 24.06.2015 р., в якому [PERSON] отримав тілесні ушкодження та його мотоцикл отримав механічні пошкодження, [PERSON] було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 4400 грн., враховуючи, що [PERSON] було визнано винним у ДТП, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з [PERSON] кошти, які були передані під розписку у судовому засіданні у кримінальному проваджені 215/5038/15-к. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 24.10.2017 заперечував проти зустрічного позову. В подальшому 29.01.2017 від нього повторно надійшла заява про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому процесі, проте за відсутності підтверджуючих документів на думку суду вказана заява не підлягає задоволенню. Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 23.11.2017 року та призначено до судового розгляду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Встановлені судом обставини та відповідні ним правовідносини. Так, за фактом ДТП, яка мала місце за участю водіїв [PERSON] і [PERSON], а також пасажира [PERSON] 25 червня 2015 року до ЄРДР були внесені відповідні відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 27 серпня 2015 року слідчим слідчого відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову, якою, на підставі встановлених органом досудового розслідування обставин ДТП, матеріали відносно [PERSON] направлені до органу Державтоінспекції МВС для притягнення його до адміністративної відповідальності. Як встановлено постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 року, 24 червня 2015 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, водій [PERSON] керуючи мотоциклом "ІЖ Юпітер 4 К", по вул. 23-го Лютого в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, перевищив встановлену в населеному пункті швидкість руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Форд Ескорт" під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водію [PERSON] та громадянину [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження. Даною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а.с. 29-31. Також, згідно ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2016 р. кримінальне провадження №12015040230000324 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв'язку із примиренням потерпілого [PERSON] та обвинуваченого [PERSON], а.с.59 При цьому, як вбачається з досліджених в судовому засіданні оригіналів розписок від 19.07.2015 та 09.07.2015 р., які перебувають в матеріалах вищевказаного кримінального провадження №12015040230000324 (а.с.77,79 т.2) [PERSON] отримав від [PERSON] 700 грн. та 3700 грн. на відшкодування матеріальних збитків , завданих внаслідок ДТП . Оцінка суду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як випливає зі змісту даних положень закону, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Крім того, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Дані висновки підтверджуються правовою позицією, що міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13. Отже, оскільки внаслідок ДТП виникли зобовязальні правовідносини і [PERSON] набуто чужі кошти за рахунок потерпілого [PERSON], вина якого у завданні [PERSON] матеріальної шкоди не доведена в суді, тобто правова підстава в установленому порядку припинена, та безпідставне збагачення не може бути усунуто за допомогою інших спеціальних способів захисту, суд вважає, що майнові права [PERSON] порушені і тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 11, 177, 1212 ЦК України,

Outcome: approved