Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

17 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом до [PERSON] , Відділу реєстрації прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Миргородської міської ради про припинення права власності на частку житлового будинку та скасування державної реєстрації права власності, третя особа - Дочірнє комунальне підприємство "Миргородтехінвентаризація". Обґрунтовуючи позов послалася на те, що вона була власницею 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , яку придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу. За рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2019 року по справі № 541/759/19 за її позовом до [PERSON] про припинення права власності на її частку даного житлового будинку та скасування державної реєстрації права власності на неї, було припинено її право власності на цю частину житлового будинку та скасована державна реєстрація її права власності на будинок у зв`язку з повним його та прибудов до нього руйнуванням та відсутністю на земельній ділянці будь-яких споруд та конструктивних елементів. Відповідно до довідки в.о.начальника ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] за реєстровим №824 в реєстровій книзі 4 було зареєстровано ДКП за відповідачкою . З 01.01.2013 по даний час відповідачка у Відділ реєстрації прав на нерухоме майно Миргородської міської ради по питанню скасування реєстрації даного права власності не зверталась, а без її звернення відділ реєстрації прав на нерухоме майно відмовляє позивачу у скасуванні права власності [PERSON] на неіснуючу частку майна останньої. Таким чином вона і відповідачка [PERSON] були співвласниками житлового будинку та добудов до нього, які на даний час фактично не існують, тому вона вважає, що у зв`язку з відсутністю об`єкту речового права, відсутні і речово-правові відносини. Земельна ділянка за адресою по [ADDRESS] , під кадастровим № 5310900000:50:066:0361 на якому вказане нерухоме майно було розташоване, належить їй. Вона неодноразово усно пропонувала іншому співвласнику вже неіснуючого будинку [PERSON] звернутись до державного реєстратора зі спільною заявою про припинення права власності на будинок, але отримала в цьому відмову. [PERSON] , визнаючи факт повного руйнування будинку, порадила їй самостійно, без її участі вирішувати питання припинення її права власності на нього. Подібну позицію вона письмово висловила під час розгляду вищезазначеної цивільної справі № 541/759/19 за її позовом до неї про припинення права власності на її частку даного житлового будинку та скасування державної реєстрації права власності. Таким чином, позиція відповідачки [PERSON] щодо відмови від подання заяви про внесення змін до державного реєстру у зв`язку з повним знищенням будинку, порушує її права та інтереси в частині права власності на належну їй земельну ділянку, на якій вона не може побудувати нового будинку або відчужити дану земельну ділянку, з огляду на наявну реєстрацію її права власності на земельній ділянці на частину неіснуючого будинку. Припинення права відповідачки на неіснуюче майно в позасудовому порядку без участі в цьому самої відповідачки неможливо, тому вона вимушена звертатися у суд з даним позовом. Ухвалою судді від 21.02.2020 постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз?яснено право та порядок такого подання. Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що вона та відповідач є співвласниками будинку по [ADDRESS] . Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року припинено її право власності на Ѕ частину житлового будинку. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , належить їй на праві власності, і оскільки право власності відповідача на Ѕ частину житлового будинку не припинено, тому вона не має змоги розпоряджатися власною земельною ділянкою. В зв`язку з цим просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою місця проживання та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 18,25,27,37,43). Представник відповідача Відділу реєстрації прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 40). Представник третьої особи Дочірнього комунального підприємства "Миргородтехінвентаризація" в судове засідання не з`явився, подав, заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника, при вирішенні справи покладався на розсуд суду (а.с. 48). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2019 року [PERSON] , яким встановлено, що 06 грудня 2011 року придбала у [PERSON] Ѕ частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташований на не приватизованій земельній ділянці площею 1000 кв.м., кадастровий номер 5310900000:50:066:03:17, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.6 зворот). Відповідачка [PERSON] є власницею Ѕ частини вищезазначеного будинку, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 09.09.2014 (а.с. 8). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,034 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5310900000:50:066:0361 (а.с.10-13). 03липня 2018 року при обстеженні начальником ДКП «Миргородтехінвентаризація» будинку було встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] і прибудови до нього зруйновані повністю та на земельній ділянці відсутні будь-які споруди та конструктивні елементи, що підтверджується актом обстеження від 03липня 2018 року № 417 (а.с.9). Згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна: відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції: конфіскації: припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від 17 січня 2019 року у справі № 708/254/18. Відповідно до пункту 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта). У відповідності до ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних, беззаперечних та допустимих доказів на підтвердження факту знищення спірного об`єкту нерухомості, а також відмови співвласника [PERSON] від звернення із заявою про припинення права власності через знищення нерухомого майна, як і не надано доказів, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, відповідача по справі [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на Ѕ (одну другу ) частину житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed