Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

09.11.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він станом на 15.04.1991 року був членом колгоспного двору в [ADDRESS] де проживав та був зареєстрований. Вказує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.06.2015року за його братом [PERSON] та дружиною останнього - [PERSON] було визнано право власності на 41/100 житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із тим, що за цією адресою (частиною будинку) був зареєстрований робітничий двір, членами якого вони були. Решта ж майна, а саме 59/100 частин житлового будинку та господарських будівель за вищевказаною адресою належала до колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991року були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та він ([PERSON].), тобто кожному із них належало по ? частині майна колгоспного двору. Тому вважає, що має право на ? частину від 59/100 частин вищевказаного житлового будинку і господарських будівель, як член колгоспного двору. З огляду на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності на 59/400 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та складається з: коридору площею 11,8 кв.м., ванни площею 5,7 кв.м., кухні площею 17,7 кв.м. та трьох кімнат площами 17,2 кв.м., 14,8 кв.м. та 13,8 кв.м., а всього площею 81 кв.м., а також літньої кухні площею 33,1 кв.м., погребу площею 17,6 кв.м., стайні площею 20,4 кв.м., металевих воріт площею 4,68 кв.м., огорожі та криниці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на те, що позивач [PERSON] у період з 1988 року по 1991 рік був лише формально зареєстрованим за вказаною адресою, але фактично там не проживав постійно, а проживав разом зі своєю дружиною в м.Самбір Львівської області, тому вважають, що той втратив право на частку в майні зазначеного колгоспного двору, оскільки він у цей період не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо визнання за позивачем зазначеної частки спірного будинковолодіння. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача - Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області в судовому засіданні вирішення даного спору поклала на розсуд суду. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи - КП «Мостиське РБТІ» в судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963р., чинного на час виникнення спірних правовідносин, колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше майно, передане ними у власність двору, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК України 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх інепрацездатних. Стаття 125 ЦК УРСР визначає, що при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Згідно ст.126 ЦК УРСР в редакції 1963 року працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 6 постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння [ADDRESS] було побудоване у 1960 році та станом на 1982 рік належало до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON], а членами: його дочка - [PERSON], внук - [PERSON], внук - [PERSON], внук - [PERSON], дружина внука - [PERSON], правнук [PERSON] та правнук - [PERSON], яким відповідно до положень ЦК УРСР в редакції 1963 року на той час належали рівні частки в майні такого. В подальшому, починаючи з 01.01.1983 року, відбувся поділ вказаного господарства на два двори, а саме: на «колгоспний двір», головою якого був [PERSON], членами сім'ї: дочка - [PERSON], внук - [PERSON], внук - [PERSON], та на «робітничий двір», головою якого був [PERSON], членами сім'ї: дружина - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON] Внаслідок зазначеного поділу [PERSON] та [PERSON] (відповідачі у даній справі) як колишні члени колгоспного двору набули право власності на частину майна колгоспного двору та отримали у користування частину житлового будинку [ADDRESS], а саме мансардний поверх будинку загальною площею 57,8 кв.м (що складає 41/100 по відношенню до загальної площі житлового будинку), з них коридор - площею 9,4 кв.м., кімната площею 9,2 кв.м. кімната площею 18,3 кв.м., кімната площею 20,3 кв.м., балкон площею 0,6 кв.м. Згідно даних технічного паспорта на спірний житловий будинок, копія якого міститься в матеріалах справи, загальна площа будинку становить 138,8 кв.м. Перший поверх даного будинку складається з коридору площею 11,8 кв.м., ванни площею 5,7 кв.м., кухні площею 17,7 кв.м., кімнати площею 17,2 кв.м., кімнати площею 14,8 кв.м., кімнати площею 13,8 кв.м., а всього загальною площею приміщень 81,0 кв.м. Площа по мансарді становить - 57,8 кв.м, з них коридор - площею 9,4 кв.м., кімната площею 9,2 кв.м. кімната площею 18,3 кв.м., кімната площею 20,3 кв.м., балкон площею 0,6 кв.м. До будинку також приналежні господарські будівлі та споруди, зокрема, літня кухня площею 33,1 кв.м., погріб площею 17,6 кв.м., стайня площею 20,4 кв.м., ворота металеві площею 4,68 кв.м., огорожі та криниця. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.06.2015року задоволено позов [PERSON] та [PERSON] та, зокрема, визнано за ними право спільної сумісної власності на 41/100 частину будинку [ADDRESS], що складається з мансардного поверху загальною площею 57,8 кв.м, житловою площею 47,8 кв.м., а саме коридору - площею 9,4 кв.м., кімнати площею 9,2 кв.м. кімнати площею 18,3 кв.м., кімнати площею 20,3 кв.м., балкону площею 0,6 кв.м. Крім того, визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на гараж, що розташований за вищевказаною адресою. Інша частина житлового будинку [ADDRESS], а саме 59/100, що складається з першого поверху даного будинку, починаючи з 01.01.1983 року та станом на 15 квітня 1991 року була власністю колгоспного двору, а отже, в силу норм, які діяли до моменту введення Закону України «Про власність» (ст.120 ЦК УРСР 1963 року), належала усім членам даного колгоспного двору, які станом на 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в ньому, на праві спільної сумісної власності. Такими членами зазначеного двору, які протягом 1988 - 1991 років згідно записів з по господарських книг проживали в даному господарству та станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син) та [PERSON] (син). А відтак, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які регулювали власність колгоспного двору, та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20, кожному з них належало в рівних частках по ? майна колгоспного двору, тобто кожен мав право на 1/4 частину від 59/100 частин спірного будинковолодіння, в тому числі і [PERSON] - позивач у даній справі. Вищевказані обставини були встановлені рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.06.2015року у цивільній справі ЄУН 448/1138/14-ц, яке набрало законної сили, і відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України є обов'язковими для суду, тому суд бере їх за основу при розгляді даної справи. Крім того, наведені обставини підтверджуються також наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області №1019 від 26.10.2015року; копіями сторінок із по господарських книг за господарством [PERSON] Суд не приймає до уваги тверджень відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач втратив право на частку в майні зазначеного колгоспного двору, оскільки у період з 1988 року по 1991 рік був лише формально зареєстрованим за вказаною адресою, але фактично там не проживав постійно та не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки такі є голослівними, не підтвердженими жодними доказами та спростовуються матеріалами справи, зокрема, записами в погосподарських книгах за спірним господарством, в яких відсутні будь - які відмітки про те, що [PERSON] вибував за вказаної адреси в інше місце проживання, а також довідкою, виданою виконавчим комітетом Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області №1019 від 26.10.2015року, копія якої міститься в матеріалах справи, з якої вбачається що [PERSON] станом на 15.04.1991року був зареєстрований за вказаною адресою та фактично там проживав. Крім того такі твердження відповідачів заперечуються поясненнями самого позивача [PERSON], який в судовому засіданні підтвердив факт проживання за вказаною адресою з 1988 року по 1991 рік, та те, що він брав участь у веденні спільного господарства зазначеного двору. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За ст.41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений у його здійсненні Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Беручи до уваги усе вищенаведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що позивач [PERSON] станом на 15.04.1991року був одним із чотирьох членів колгоспного двору, до якого належало 59/100 частин спірного житлового будинку [ADDRESS], і він не втратив та зберіг право на частку в майні такого, з огляду на те, що відповідачі при розгляді даної справи всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не довели інших обставин на які вони посилались як на підставу своїх заперечень, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем права власності на частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, а саме 59/400 частин будинковолодіння (59/100 : 4 = 59/400). На підставі викладеного,

Outcome: approved