Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

11.09.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем по даній справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.09.1983 р. Між подружжям склалися відносини, які призвели до неможливості збереження сім'ї, між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. З 01.02.2016 року вони разом не мешкають, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Просить суд розірвати шлюб. Ухвалою від 18.09.2018 р. суд відкрив провадження у справі за вищезазначеним позовом і призначив розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відзив не поданий. 04.10.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.10.2018 року позивач [PERSON] через канцелярію подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує та просить задовольнити, зазначив, що примирення неможливе, у зв'язку з тим, що він проживає з іншою жінкою. 29.10.2018 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов не визнає, на розірвання шлюбу не згодна, примирення можливе, просила відкласти розгляд справи для мирного врегулювання спору. У судовому засіданні 13.11.2018 року було вирішено письмове клопотання відповідача [PERSON], подане 12.11.2018 року через канцелярію суду, про надання строку на примирення та зупинення провадження по справі, у задоволенні якого було відмовлено, про що суд постановив ухвалу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовну заяву, наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем, зазначив, що сім'я фактично розпалася, шлюб існує лише формально, з відповідачем разом не проживають, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, втратили взаємоповагу та взаєморозуміння один до одного, відсутні спільні інтереси, кожен живе своїм життям, на примирення не згоден, вважає його неможливим, як і неможливим подальше збереження цього шлюбу, оскільки майже три роки, а саме, з 01.02.2016 року він проживає з іншою жінкою однією сім'єю, з якою має намір зареєструвати відносини. Крім того, зазначив, що їхні з відповідачем діти вже повнолітні: сину 25 років, дочці - 34, він з ним спілкується та допомагає, на даний час в суді на розгляді знаходиться справа про поділ майна подружжя за позовом [PERSON] Саме відчуження між подружжям і його небажання на примирення з відповідачем та переконання, що подальше збереження даного шлюбу не має сенсу та суперечить його інтересам, стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Суд, заслухавши позивача, з'ясувавши позицію відповідача по наданим до суду вищезазначеним письмовим заявам, обставини справи, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.09.1983 року, який був зареєстрований Куп'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 276, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], повторно виданим 06.09.2018 р. (а.с.7). Неповнолітніх дітей немає, що встановлено за паспортними даними позивача (а.с.4). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 6 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Дана стаття стосується випадків, коли один із подружжя заперечує проти розірвання шлюбу, у зв'язку з чим полегшений спосіб розірвання шлюбу є неможливим, або коли він не заперечує проти розірвання шлюбу, але ухиляється від подання відповідної спільної заяви до органу РАЦСу або до суду. Другий із подружжя - відповідач у справі може заперечувати проти розірвання шлюбу, робити кроки до виправлення ситуації, вживати інших заходів щодо примирення. Ст. 111 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони втратили взаєморозуміння почуття взаємної любові та поваги, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають тривалий час, сім'я фактично розпалась, позивач майже три роки проживає однією сім'єю з іншою жінкою, з якою має намір зареєструвати відносини. Причин, які б дали суду підстави вважати, що сторони мають можливість примиритися, немає. Майновий спір на час розгляду даної справи існує та вирішується в суді в порядку позовного провадження. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. За час, протягом якого справа перебувала в провадженні суду, сторони не досягли спільної згоди і не повідомили суду про відновлення шлюбно-сімейних відносин. Фактичні взаємини сторін свідчать про стійкий розлад подружніх відносин. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, доцільним є розірвання шлюбу між сторонами. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Право на повторний шлюб виникне тільки у разі припинення попереднього шлюбу у зв'язку, зокрема, з його розірванням. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Отже, суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та порушує його права і свободи, що має істотне значення, у зв'язку з чим, на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між позивачем і відповідачем підлягає розірванню, а позов задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved