Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

15.10.2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та визначити їх місце проживання з батьком. В позові зазначено, що відповідачка допускає насильство в сім'ї, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не виховує дітей. В судовому засіданні позивач позов підтримав та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона належним чином виконує свої батьківські обов'язки, веде порядний спосіб життя, насильство по відношенню до дітей не допускає, спиртними напоями не зловживає, просила в позові відмовити. Предявлення позову пояснює тим, що вона пред'явила позов в Ленінський районний суд м.Запоріжжя про стягнення заборгованості по аліментах з [PERSON], тому пред'явлення позову про позбавлення батьківських прав є його способом захисту від позову по аліментах. Аналогічні пояснення надав її представник [PERSON], також надав письмові заперечення на позов, де викладена аналогічна позиція (а.с.40-46) та просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3000 грн. Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважала за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити та надала суду відповідні письмові висновки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є кумом позивача, у відповідачки вдома був останній раз два роки тому, дітей бачив літом цього року, вдома у відповідачки не був, при цьому свідок знає особисто, що старша дитина бажає проживати разом з позивачем. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір'ю позивача, відповідачка відмовляється давати дітей після розлучення, дома у відповідачки вона не була три роки, вдома було охайно та чисто, відповідачка є доброю матір'ю, але вона не робить дітей щасливими. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є другом позивача, дома у відповідачки ніколи не був, як вона виховує дітей він не знає, але приходив з позивачем до інтернату, де навчаються діти, вони були в одязі, замалого по розміру для них. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює лікарем інтернату, де працює відповідачка та перебувають на утриманні та лікуванні її двоє дітей. Діти завжди охайні, гарно вдягнені. Відповідачка є гарною матір'ю, любить своїх дітей, їх можна довіряти відповідачці. В інтернаті діти перебувають за медичними показаннями та отримують необхідні процедури та лікування. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом відповідачки, яка є прекрасною матір'ю, діти чисті та охайні, відноситься вона до дітей дуже добре, в стані алкогольного сп'яніння відповідачку свідок ніколи не бачив. Аналогічні пояснення надала суду свідок [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.6, 7). Відповідно до п.2 ч.1.ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце , коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов'язками. " Допитані свідки в судовому засіданні не надали суду будь-яких підтверджень або пояснень, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки. Згідно з наданими медичними документами діти відповідачки перебувають на навчанні та лікуванні в Хортицькій національній навчально-реабілітаційній академії, що підтверджується відповідними довідками та медичними висновками (а.с.79-82). Згідно характеристики відповідачка працює в Хортицькій національній навчально-реабілітаційній академії вихователем та керівником хореографічного гуртка «Джерельце», позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.56). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Але будь-яких доказів того, що відповідачка допускає насильство в сім'ї, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не виховує дітей позивач суду не надав. Згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, вирішила: [PERSON] недоцільно позбавляти батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.37). Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначенні місця проживання дитини районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, вирішила: визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю, [PERSON], за місцем її проживання (а.с.93). Окрім того, відповідно до ч.3 ст.160 СК України неповнолітній [PERSON], 2001р.н., самостійно визначає своє місце проживання, оскільки на сьогоднішній день він досяг чотирнадцяти років, а згідно ч.3 ст.10 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані, не засновані на законі, а тому не підлягають задоволенню повному обсязі. Стосовно вимог представника відповідачки стягнути з позивача на користь відповідачки витрат на оплату правової допомоги в сумі 3000 грн., які відповідачка сплатила своєму представнику [PERSON], суд прийшов до висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як видно із Закону, складовим елементом у визначені розміру компенсації витрат на правову допомогу є - часовий обсяг роботи особи яка надавала правову допомогу і саме при вчиненні процесуальних дій у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. В якості обґрунтування зазначених вимог представником відповідачки наданий договір про надання правової допомоги (а.с.62), де міститься рукописний текст про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в сумі 3000 грн. Однак, вказаний документ не містять розшифровки, скільки часу [PERSON] витратив при наданні правової допомоги. Окрім того, виходячи з аналізу ст.ст.84 та 88 ЦПК України та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом у галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Як вже було зазначено, розмір витрат на правову допомогу відповідачка підтверджувала договором про надання правової допомоги (а.с.62). Проте, названий документ не свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оскільки він не є документом, оформленим у встановленому законом порядку, а такими документами можуть вважатись квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку. Оскільки вдповідач на підтвердження оплати послуг свого представника такі документи суду не надав, суд прийшов до висновку, що вимоги відповідачки в частині відшкодування витрат на оплату послуг [PERSON] в сумі 3000 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed