Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

22 жовтня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобажанське РУ» АТ «Банк «Фінанси і кредит» (надалі Банк) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON]. Свої вимоги Банк мотивував тим, що 20 березня 2008 року між відповідачкою [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» було укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № КЛ1703/08 (надалі кредитний Договір). Відповідачу на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності було надано кредитні ресурси шляхом відкриття карткового рахунку, на якому враховуються операції, здійснюються з використанням картки VISA CLASSIK №[NUMBER], відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту 15 000 гривень, зі сплатою 21 відсотка процентів річних за користування Кредитними ресурсами, строком користування до 18 березня 2010 року. Згідно з умовами кредитного Договору, відповідач зобов'язалася у встановлений договором строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними та комісійну винагороду. На виконання умов кредитного Договору Банком було видано відповідачу вказану кредитну картку та остання зняла з неї грошові кошти. Проте прийняті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів та сплати процентів та комісій за їх використання виконала не у повному обсязі в зв'язку з чим в неї перед Банком станом на 11 вересня 2012 року виникла заборгованість у сумі 137 407 гривень 98 копійок, що складається з тіла кредиту та процентів за їх використання у сумі 37 694 гривні 86 копійок та 99 713 гривень 12 копійок пені. В зв'язку з тим, що відповідач, на вимогу Банку, відмовилася сплатити заборгованість, останній був змушений звернутися до суду сплативши судовий збір у сумі 1374 гривень 07 копійок. 22 листопада 2012 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова вказана цивільна справа за підсудністю передана до Золочівського районного суду Харківської області. У судове засідання 10 квітня 2014 року представники Банку Вишнякова Н.І., Юрченко М.Ю., Шкода Н.І., Кузнецова Н.А. та Пересічанський С.М., не з'явилися, останній надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку, в заяві одночасно зауважив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити з вказаних в позові мотивів. Відповідач у судове засідання 10 квітня 2014 року не з'явилася, в минулих засідання проти позову заперечувала, представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 11 червня 2013 року проти позову заперечував. Свої заперечення мотивував тим, що на його думку, матеріали справи взагалі не містять доказів отримання відповідачем від Банку будь-яких грошових коштів, оскільки надані виписки про рух грошових коштів на рахунках не свідчать про отримання кредитної картки [PERSON] У випадку, якщо припустити, що відповідач і отримала грошові кошти у вказані строки і у вказаному розмірі, то приведені Банком розрахунки є неправильними, сума процентної ставки за Договором збільшена Банком у спосіб не передбачений Договором, а враховуючи матеріальний стан відповідачки, що в даний час є матір'ю одиначкою, що не має роботи, сума пені однозначно підлягає зниженню. Вказав, крім того, що Банком на платежі до жовтня 2009 року пропущено строк позовної давності, просив про його застосування. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір на відкриття кредитної лінії №КЛ1703/08. Відповідно до умов кредитного Договору п.2.1 Банк відкриває під БПК VISA CLASSIK №[NUMBER] відповідача на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту в сумі 15 000 гривень з оплатою відсотків за користування Кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 21% річних, а відповідач зобов'язується повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 18 березня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розміри та в строки, встановлені кредитним Договором. Пунктом 3.2.1. Кредитного Договору передбачений порядок погашення заборгованості, так, відповідач зобов'язалася щомісячно, з 26 числа поточного місяця до 05 числа наступного місяця проводити зменшення розміру ссудної заборгованості (суми виданих кредитних ресурсів), що виникла станом на початок дня 26 числа поточного місяці, на розмір процентів по кредиту, розрахованих за користування кредитними ресурсами в період с 26 числа попереднього місяця по 25 числа поточного місяця. Наслідки за неналежне або несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором передбачені п.3.4, 3.5, 3.6, 6.1 кредитного Договору. Так, зокрема, згідно п.3.4 Банк має право вимагати дострокового повернення в повному обсязі кредитних ресурсів. У випадку несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної оплати процентів за користування кредитними ресурсами Банк має право на договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків відповідача або видати наказ про примусову сплату боргового зобов'язання (пункти 3.5 та 3.6). За прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів відповідач зобов'язалася сплатити Банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки згідно п. 6.1. У випадку, якщо сплачені боржником кошти є недостатніми для погашення виниклої заборгованості пункт 7.1 встановлює порядок погашення заборгованості: в першу чергу погашаються прострочені відсотки за користування кредитними ресурсами, в другу чергу нараховані відсотки за користування кредитними ресурсами, в третю чергу сума основного боргу по кредиту, в четверту чергу пеня та штрафи. Пункт 3.7 кредитного Договору коментує порядок в який Банк в односторонньому порядку має право змінювати умови порядок видачі, користування та повернення кредитних ресурсів, умови та порядок сплати відсотків за користування Кредитними ресурсами, розмір кредитного ліміту та процентної ставки за користування кредитними ресурсами, строк дії та режим обслуговування Банком відновлювальної кредитної лінії відповідача. Так про вказані зміни Банк письмово сповіщає боржника не менш ніж за 5 днів до вступу в силу вказаних змін. Аналогічний порядок сповіщення містить і п. 4.5 кредитного Договору (а.с.6-7). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями ст.ст. 220, 254, 256, 509, 526, 530, 536, 549, 610, 611, 612, 626, 629, 631, 1048, 1050, 1054 ЦК України та виходить з правової позиції Верховного суду України викладеної у рішенні від 06 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Таким чином судом встановлено, що між Банком та відповідачем виникли договірні відносини, з певними зобов'язаннями. Банк зобов'язався відкрити відповідачу відновлювальну кредитну лінію, для користування грошовими коштами в межах кредитного ліміту, для чого видав їй банківську платіжну картку VISA CLASSIK №[NUMBER]. Сторонами визнано, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір. Водночас представник відповідача заперечує той факт, що відповідач отримала платіжні картку та відповідно мала можливість користуватися кредитними ресурсами. В якості обґрунтування виконання своїх зобов'язань за кредитним Договором, по наданню кредитних ресурсів та використання відповідачем кредитних ресурсів, позивач надав суду виписку тримача платіжної картки [PERSON] про рух грошових коштів за період з 18 березня 2008 року по 26 червня 2013 року (а.с. 94-95). Суд розцінює даний доказ як належний та допустимий доказ виконання Банком своїх зобов'язань по наданню кредитних ресурсів в розмірі кредитного ліміту встановленого на банківську платіжну картку. При обґрунтуванні розміру заборгованості Банком надано розрахунки заборгованості (а.с.9, 96-97), з яких вбачається, що процентну ставку за користування кредитними ресурсами було змінено з 21% до 60%. Представники Банку у судових засіданнях пояснили суду, що розмір процентів за користування кредитними ресурсами по кредитному Договору одноособово було змінено Банком шляхом поміщення відповідного оголошення у пресі, а саме у випуску Урядового кур'єру за 13 грудня 2011 року №232 (4630). Як пояснювали представники позивача такий порядок зміни розміру процентів передбачений у договорі про відкриття карткового рахунку, надання платіжної картки №[NUMBER] від 18 березня 2008 року. Відсутність вказаного договору у матеріалах справи пояснили тим, що вказаний договір при підготовці позову представники Банку просто забули покласти до додатку, а при визначенні обсягу доказів в суді, з невідомих причин не додали та не вказали на нього. Судом відмовлено у прийняті вказаного договору в якості доказу з тих підстав, що позивачем було порушено порядок надання доказів, а саме клопотання про його долучення було заявлено поза строками вказаними в ч. 1 ст. 131 ЦПК України, а поважних причин своєчасного ненадання доказів не вказано. Представник відповідача зауважив, що розмір процентів, на його думку, було змінено Банком неправомірно, оскільки не було додержано порядок сповіщення про зміну умов договору обумовлений у кредитному Договорі. Посилання представників позивача на той факт, що повідомлення боржника про зміну умов договору шляхом сповіщення через розміщення оголошення у засобах масової інформації, передбачено іншим договором, вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки даний договір не є складовою частиною кредитного договору, додатком до нього тощо. Суд погоджується з доводами представника відповідача в цій частині, оскільки пункти 3.7. та 4.5 кредитного Договору передбачають інший порядок сповіщення боржника про зміну розміру процентної ставки, який Банком додержано не було, що порушує положення ст. 536 ЦК України. Фактично банком змінено умови кредитного договору у спосіб передбачений іншим договором, що на думку суду, є неприпустимим, тому при вирішенні спору суд виходить з того, що розмір процентної ставки по кредитному договору є незмінним 21% на весь час дії договору. Таким чином, враховуючи розмір кредитного ліміту 15 000 гривень, сума відсотків за користування кредитними ресурсами в період дії договору тобто до 18 березня 2010 року не може становити більше 6300 гривень ( 15 000/100=150, що дорівнює 1%, далі 150 * 21 * на 2 роки ). При обґрунтуванні розміру заборгованості, крім тіла кредиту, відсотків за користування грошовими коштами та пені, Банком ще в якості заборгованості нараховано відповідачу відсотки по простроченій (несанкціонованій) заборгованості у сумі 16522 гривень 95 копійок (а.с.96). Суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки кредитним договором передбачена сплата відсотків за користування кредитним коштами. Розмір та порядок нарахування відсотків на прострочену (несанкціановану) заборгованість кредитний договір не містить. Щодо застосування строку позовної давності, про яку заявив представник відповідача, суд виходить з такого. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії кредитного договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 3.2.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним зменшенням ссудної заборгованості шляхом погашенням процентів за користування кредитними ресурсами, останнім звітним періодом встановлено 18 березня 2010 року (п.1, 3.2). Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення Таким чином, беручи до уваги строк звернення банку до суду 22 жовтня 2012 року, в межах строку позовної давності знаходиться 5 щомісячних платежів, по погашенню відповідачем ссудної заборгованості з жовтня 2009 року по березень 2010 року, як зазначено у розрахунку представника відповідача. Згідно наданого банком розрахунку, у вказаний період відповідачка здійснила наступні платежі: у листопаді 2009 року 400 гривень, у грудні 2009 року 350 гривень. Враховуючи дату звернення Банку до суду 22 жовтня 2012 року Банком пропущено строк позовної давності звернення до суду щодо платежів до жовтня 2009 року, в зв'язку з чим суд відмовляє у стягненні сум за цей період, застосувавши позовну давність. При обрахуванні процентів за користування кредитними ресурсами суд приймає до уваги положення п. 2.1 Кредитного договору за змістом якого проценти за користування кредитними коштами нараховуються в період з 18 березня 2008 року по 18 березня 2010 року. У випадку несвоєчасного погашення заборгованості поза межами цього періоду, банк має право застосувати заходи цивільно-правової відповідальності, проте проценти нараховуються в межах строку вказаного у договорі з 18 березня 2008 року по 18 березня 2010 року. Таким чином беручи до уваги, що розмір тіла кредиту становить 14990,67 гривень, розмір відсотків за користування даними кредитними коштами становить 14990,67 /100% *21 що дорівнює 3147,9 гривень на рік. Беручи до уваги розмір тіла кредиту 14990,67, строк позовної давності, в межах якого знаходиться 5 щомісячних платежів по погашенню ссудної заборгованості з жовтня 2009 року по березень 2010 року (жовтень 85,6 грн., листопад 288,69 грн., грудень 260,93 грн., січень272,86 грн., лютий 268,87 грн., березень 153,54 грн. ) на суму 1330,49 гривень, та беручи до уваги суму сплачених відповідачем у цей період грошових коштів 750 гривень, а також порядок здійснення зарахувань грошових коштів відповідно до п. 7.1 Кредитного Договору, а також ту обставину, що судом відмовлено у стягненні прострочених процентів, стягненню підлягає сума 15571 гривень 16 копійок. Дана сума складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 21% річних за 5 місяців з жовтня 2009 року по березень 2010 року, з урахуванням зроблених у цей період платежів. При обрахуванні розміру пені, суд виходить з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, беручи до уваги документально підтверджений матеріальний стан відповідача, яка в даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та проживає лише за рахунок соціальних виплат вважає можливим зменшити розмір пені до розміру спричинених збитків що дорівнює 15571 гривень 16 копійок. Крім того, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь Банку з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, відповідно 312 гривень судового збору.

Outcome: partial