Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

25.11.2019 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування посилаючись на те, що 07.06.2002 року сторони зареєстрували шлюб. Під час шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що сімейні стосунки погіршилися, позивач просив шлюб розірвати. Під час шлюбу вони разом із сім`єю проживали у б. [ADDRESS] . Весь час з 2002 року він ставився до цього житла як до їх спільного майна. Дбав про нього, робив капітальний та поточний ремонт, здійснював технічне обслуговування за спільні кошти та власними зусиллями. Так о 2003 р. він витратив для озлоблення підлоги та стель облицювальною плиткою 300 штук загальною вартістю 4000, 00 грн., о 2009 році - заміна вхідної двері вартістю 1500,00 грн., о 2010 році встановлення міжкімнатних дверей вартістю 2500 грн., о 2014 році встановлення пластикових вікон 6 штук вартістю 5000 грн., о 2015 році заміна газової колонки вартістю 2000 грн. Вартість поліпшення житла 15000 грн. Також ними було придбано набор меблів вартістю 1200 грн., 2 дивани вартістю 3000 грн., телевізор SONY SN 2009069 вартістю 5000 грн., персональний комп`ютер (системний блок IMPRESSION SN 658591, монітор SAMSUNG SN 2619HLNC500023F) вартістю 10000 грн., холодильнику вартістю 5000 грн., морозильна камера вартістю 5000 грн., пральна машина SAMSUNG SN Y3EM5ADZ700123H вартістю 4000 грн., загальна сума 33200,00 грн. Крім того протягом подружнього життя він використовував власний автомобіль для задоволення потреб для чого було збудовано гараж на будування якого було придбано ондулін 10 листів вартістю 2000 грн., шлакоблок 500 штук вартістю 10000 грн., пісок 40 мішків вартістю 1000 грн., цемент 15 мішків вартістю 2250 грн., ворота гаражні вартістю 4000 грн., шлак відсівний 10 тон вартістю 3000 грн. Вартість будівельних матеріалів для будування гаражу 22250 грн. Все вище переховане майно знаходиться за адресою: [ADDRESS] та його загальна вартість 70450 грн. Враховуючи, що частка у спільній сумісній власності подружжя дорівнює 35225 грн. просив провести розподіл майна наступним чином: виділити йому набор меблів, 2 дивани, телевізор SONY SN 2009069, персональний комп`ютер (системний блок IMPRESSION SN 658591, монітор SAMSUNG SN 2619HLNC500023F), холодильник, морозильну камеру, пральну машину SAMSUNG SN Y3EM5ADZ700123H, загальна сума майна 33200,00 грн. Виділити відповідачу підлогу та стелі оздоблені облицювальною плиткою, вхідні двері, міжкімнатні двері, пластикові вікна, газову колонку, ондулін, шлакоблок, пісок, цемент, ворота гаражні, шлак відсівний на загальну суму 37250 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 31.03.2020 р. позов [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу задоволено. Розгляд справи в частині позовних вимог про поділ майна подружжя продовжено. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали позов з підстав зазначених у позовній заяві. В подальшому надали письмову заяву про розгляд справи без їх присутності. В судовому засідання відповідач вказала, що фактично не оспорює наявність придбаного під час спільного проживання разом із позивачем меблів, диванів, телевізора, комп`ютера який складається з системного блоку та монітору, холодильника та морозильної камери, яке знаходиться в будинку [ADDRESS] . Щодо іншого майна заперечувала вказуючи на те, що будинок [ADDRESS] належить її м матері і на його поліпшення грошові кошти давала її матір. Всі будівельні матеріали купувались за грошові кошти матері та знаходяться у самій будівлі. Що стосується гаражу вказала, що ніяких коштів позивач на його будування не вкладав, він будувався за рахунок її матері. Гараж не введено до експлуатації оскільки він недобудований. На даний час із переліченого позивачем майна відсутня пральна машина та газова колонка, яка була зламана та вона її замінила на нову. Також вказала, що син [PERSON] мешкає з нею за адресою реєстрації іноді з батьком. В подальшому повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але звернулася із заявою в якій зазначила, що мешкала за адресою [ADDRESS] із донькою [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та онуком [PERSON] . Будинок належить їй. За весь час проживання сім`ї [PERSON] у її будинку вона вкладала гроші, купувала техніку, а саме холодильник, морозильну камеру, надавала грошові кошти на будівля гаражу, який на даний час не введений в експлуатацію. Для будівництва гаражу наймались працівники. Вона надавала матеріальну допомогу доньці, яка купувала різні речі для будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його товарищем з 1999 року, вони служили разом, [PERSON] він також знає. [PERSON] та [PERSON] проживали разом із 2002 року по 2019 рік, він був у них на весіллі. Також в них є син [PERSON] , якому близько 18 років. Подружжя [PERSON] мешкали по [ADDRESS] разом із сином, тещею, раніше з ними ще жила бабуся. Йому відомо, що за час спільного проживання вони будували гараж. [PERSON] займався керівництвом будівництва, але хто саме платив за будівельні матеріали він точно не знає. Він також бачив, що в будинку були поміняні вікна на металопластикові. Гараж вони будували приблизно о 2010 році оскільки на той момент в них бува автомобіль, яку потім вони продали. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 07.06.20002 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.13). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 31.03.2020 року шлюб розірвано (а.с.42). Від сумісного проживання подружжя мають дитину, сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13). Сторонами в судовому засіданні було вказано, що дійсно протягом перебування у шлюбі вони разом мешкали у будинку [ADDRESS] , де зареєстрована відповідач [PERSON] та син сторін [PERSON] (а.с.10-11, 16). Статтею 69 СК України передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено в п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено в судовому засіданні за час сумісного проживання у власність подружжя набуто: набор меблів вартістю 1200 грн., 2 дивани вартістю 3000 грн., телевізор SONY SN 2009069 вартістю 5000 грн., персональний комп`ютер (системний блок IMPRESSION SN 658591, монітор SAMSUNG SN 2619HLNC500023F) вартістю 10000 грн., холодильнику вартістю 5000 грн., морозильна камера вартістю 5000 грн., загальною вартістю 29200 грн., про що не заперечував відповідач. Як зазначила [PERSON] все перелічене майно перебуває у будинку [ADDRESS] місцем її мешкання. Таким чином, суд дійшов висновку, що перелічене рухоме майно є спільним сумісним майном подружжя та виходячи з принципу рівності часток та визнання Відповідачем в цій частині позову, як це передбачено ст. 70 СК України, вважає за доцільне розділити рухоме майно наступним чином: присудити позивачу телевізор SONY SN 2009069 вартістю 5000 грн. холодильнику вартістю 5000 грн., морозильна камера вартістю 5000 грн. на загальну суму 15000 грн.; присудити відповідачу набор меблів вартістю 1200 грн., дивани 2 штуки вартістю 3000 грн., персональний комп`ютер (системний блок IMPRESSION SN 658591, монітор SAMSUNG SN 2619HLNC500023F) вартістю 10000 грн. на загальну суму 14200 грн.. Оскільки загальна вартість майна складає 29200 грн., часка кожного із подружжя становить 14600 грн., а позивачу присуджено майно на суму 15000 грн. різницю за частину вартості майна в розмірі 400 грн. слід стягнути з позивача на користь відповідача. Що стосується вимог позивача про поділ пральної машини SAMSUNG SN Y3EM5ADZ700123H, підлоги та стелі оздоблених облицювальною плиткою, вхідних дверей, міжкімнатних дверей, пластикових вікон, газової колонки, ондуліну, шлакоблоків, піску, цементу, воріт гаражних, шлаку відсівного, суд дійшов висновку про таке. Так позивачем вказано, що за час шлюбу вони разом із дружиною проживали у будинку [ADDRESS] , правовстановлюючих документів на який він не бачив, але вважаючи його належним своїй родині він за кошти сім`ї купував будматеріали, двері, вінка тощо чим поліпшував умови проживання у будинку. Крім того за сімейні кошти він будував гараж. В судовому засіданні позивач вказав, що документів на підтвердження придбання вищевказаного майна в нього не мається. Про обставини придбання частини спільного майна посилався на свідків [PERSON] , [PERSON] . Відповідач заперечувала про наявність в будинку пральної машини та газової колонки, а всі будівельні матеріали є невід`ємною частиною будинку та недобудованого гаражу. Грошові кошти на придбання будівельних матеріалів, вікон, дверей, воріт надавали її мати. З письмових пояснень 3 особи [PERSON] вбачається, що будинок в якому за час шлюбу проживали подружжя [PERSON] їм не належить, так як і не належить гараж, який не введений в експлуатацію. Вона самостійно вкладала грошові кошти для поліпшення належного їй будинку та давала доньці гроші на будівництва гаражу, придбання побутової техніки, тощо. Як вбачається з документів поданих 3 особою [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] було передано у власність на підставі рішення виконавчого комітету про приймання до експлуатації та оформлення права власності [PERSON] від 26.01.1977 р. №16/1(а.с. 60-66). В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що будинок їм не належить, а належить матері відповідача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що бував за місцем мешкання сім`ї [PERSON] та бачив, що там окрім них мешкає мати відповідача, а раніше ще мешкала і бабуся. Він бачив будівництво гаражу, але за чий кошт це відбувалось йому не відомо, також йому не відомо хто саме витрачав кошти на встановлення металопластикових вікон в будинок де мешкали [PERSON] та чи купували вони будь-які меблі або техніку. Про те, що [PERSON] витрачав свої кошти йому відомо тільки з його слів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд дослідивши докази по справі з урахуванням вимог диспозитивності, діючи в межах заявлених позовних вимог дійшов висновку, що позивачем не доведені обставини про те, що поліпшення належного тещі позивача будинку та будівництво гаражу відбувалось за спільні кошти подружжя. Інших доказів на підтвердження поліпшення житла та наявність пральної машини та газової колонки позивачем не надано. Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують висновків суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial