Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

23 квітня 2019 року, представник ПАТ «Одесагаз» адвокат Єгоров О.О. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, стягнути з відповідачки на користь позивачів вартість необлікованого обсягу природного газу в сумі 59764,30 грн. та суму судового збору у розмірі 1921 грн., мотивуючи це, порушенням вимог умов договору про надання населенню послуг з газопостачання № 190106 від 19.03.2012 р. (особовий рахунок № [NUMBER] ) та Кодексу газорозподільних систем, посилаючись на несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, що було встановлено 15.01.2018 р. під час перевірки уповноваженими особами позивачів - абонента [PERSON] за місцем її проживання : [ADDRESS] , що було відображено в Акті про порушення № 90, складеного фахівцями ПАТ «Одесагаз» від 15.01.2018 р., який не був підписаний відповідачкою (споживачем), одночасно з яким був складений Акт про демонтаж побутового лічильника газу, Акт про відключення та Протокол № 90/1 про направлення ЄВТ та/або пломби на експертизу, яка була проведена 31.01.2018 р., та на підставі Акту № 22 експертизи лічильника газу від 31.01.2018 р. були виявлені порушення заводської пломби лічильного механізму, присутні сліди клею на заводській пломбі лічильний механізм повністю відділяється від корпусу лічильника, мається повний доступ до лічильного механізму, у зв`язку з чим, лічильник газу типу «Gallus Slumberger G-4» заводський № U00804746 визнано непридатним до подальшої експлуатації згідно вимог п. 6.4.1 Р 50-071-98. Заочним рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 01.11.2019 р. вказаний позову був задоволений та стягнуто відповідачки на користь позивачів вартість необлікованого обсягу природного газу в сумі 59764,30 грн. та суму судового збору у розмірі 1921 грн. (а.с. 53-56). Ухвалою суду від 26.06.2020 р. вказане заочне рішення було скасоване та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2020 р. вказані матеріали цивільної справи були розподілені у провадження судді Овідіопольського райсуду Одеської області Гандзій Д.М. (а.с. 90,93). В судове засідання представник позивачів повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток з викликами до суду, причини неявки не повідомив, надавши до суду клопотання, в якому повністю підтримав свій позов, який просив суд задовольнити та слухати справу за його відсутністю, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 52,96,110). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений її представник за довіреністю, що підтверджується особистою розпискою, який причини неявки суду не повідомив, однак, від відповідачки до суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, і в задоволенні якого просила відмовити, а також письмова заява, в якій вона просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у її відзиві на позов та проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 101-109,115,116). Дослідивши письмові матеріали справи та доводи, викладені у письмовому відзиві на позов, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правовідносини між споживачем (позивачем) та постачальником газу (відповідачем) врегульовані Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕ від 30 вересня 2015 року № 2494, положеннями ЦК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498. Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до пунктів 1-4 глави 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем якщо під час перевірки (обстеження) комерційного ВОГ або при контрольному огляді вузла обліку за домовленістю сторін або ініціативою Оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) буде ініційована експертиза щодо перевірки пошкодження пломб/ЗВТ чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, вони мають діяти з урахуванням положень цієї глави. Суд встановив, що позивачка є абонентом ПАТ «Одесагаз», та якій була направлена заява-приєднання, яка не була нею підписана, проти вона фактично споживає природний газ, що підтверджується довідкою про фінансовий стан особового рахунку та природний газ поставлявся споживачці [PERSON] на підставі раніше укладеного договору про надання населенню послуг з газопостачання № 190106, укладеного між нею та Овідіопольським УЕГГ ПАТ «Одесагаз» від 19.03.2012 р., особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 10-14). Представник позивачів у позові посилається на факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, що було встановлено 15.01.2018 р. під час перевірки уповноваженими особами позивачів - абонента [PERSON] за місцем її проживання : [ADDRESS] , що було відображено в Акті про порушення № 90, складеного фахівцями ПАТ «Одесагаз» від 15.01.2018 р., який не був підписаний відповідачкою (споживачем), одночасно з яким був складений Акт про демонтаж побутового лічильника газу, Акт про відключення та Протокол № 90/1 про направлення ЄВТ та/або пломби на експертизу, вартість якої склала 3099,39 грн., яка була проведена 31.01.2018 р., та на підставі Акту № 22 експертизи лічильника газу від 31.01.2018 р. були виявлені порушення заводської пломби лічильного механізму, присутні сліди клею на заводській пломбі лічильний механізм повністю відділяється від корпусу лічильника, мається повний доступ до лічильного механізму, у зв`язку з чим, лічильник газу типу «Gallus Slumberger G-4» заводський № U00804746 визнано непридатним до подальшої експлуатації згідно вимог п. 6.4.1 Р 50-071-98 (а.с. 15-21). В подальшому, на адресу відповідачки було направлено виклик на комісію № 100 від 13.02.2018 р. на 27.02.2018 р. у приміщенні Овідіопольського УЕГГ ПАТ «Одесагаз» о 11:15 год. з приводу донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботі ЗВТ, куди відповідачка не з`явилась, наслідком чого стало складання протоколу № 40 від 27.02.2018 р. про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ абоненту [PERSON] в сумі 59764,30 грн., яка була розрахована на підставі Акту-розрахунку № 40 від 27.02.2018 р., за період з липня 2017 р. до січня 2018 р., з врахуванням номінальної потужності одного АОГВ, одного газового водонагрівача та однієї газової плити за цінами закупівлі природного газу оператором ГРМ (а.с. 22-25). Суд встановив, що 15 січня 2018 року, працівники ПАТ «Одесагаз» відвідали будинок відповідачки, розташований за адресою [ADDRESS] для перевірки показань лічильників газу. Як вбачається з матеріалів позову, вказана перевірка відбулася без присутності та участі відповідачки, у присутності її сина, який не є власником будинку та не має ніяких повноважень діяти від імені відповідачки, а тим більше, представляти її інтереси. Фахівцями позивачів, без дозволу відповідачки було здійснено демонтаж лічильника газу «Gallus Slumberger G-4» заводський № U00804746, розташованого у будинку відповідачки. При цьому, співробітники ПАТ «Одесагаз» склали без присутності відповідачки : Акт про порушення № 90 від 15.01.2018 р., Акт про демонтаж побутового лічильнику газу від 15.01.2018 р., Протокол № 90/1 від 15.01.2018 р. щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу, не надавши відповідачці можливості особисто впевнитися у наявних порушеннях (пошкодженні пломби) та надати свої пояснення та/або заперечення. Після, чого ЗВТ був відправлений на експертизу. У своєму письмовому відзиві на позов, відповідачка наголошує, що ніяким чином не впливала на роботу та цілісність пломб ЗВТ, необлікований об`єм газу у її будинку не споживалися, покази ЗВТ не змінювалися, і вона завжди вчасно сплачувала за спожитий газ (а.с. 81,82). На думку суду, під час розпломбування, демонтажу та складання вищевказних актів робітниками позивачів, були допущені численні порушення та приписи чинного законодавства. Згідно до приписів глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 р. № 2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824 (в редакція, яка діяла на час складання актів про порушення) - у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, зокрема й несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. У разі відмови споживача від підписання акту про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали : або більше одного представника оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акту про порушення підтверджується відео-зйомкою; або представник оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акту про порушення - про це робиться відмітка в обох примірниках акту про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням. До акту про порушення, сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження, заперечення та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в акті про порушення. Так, вищевказний акт про порушення № 90 від 15.01.2018 р. був складений з грубими порушеннями вище приведених вимог, зокрема : акт про порушення був складений без участі відповідачки, або уповноваженого нею представника, через що вона була позбавлена можливості надати свої пояснення, зауваження, заперечення та докази; в акті про порушення відсутній підпис відповідачки та відсутня відмітка про відмову споживача від підписання акту про порушення; відсутні докази відео-зйомки, яка б могла довести мою відмову від підпису акту про порушення. Відповідно до п. 4 гл. 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем несанкціоноване - втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Відповідно до п.1 гл. 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема Оператор ГРМ та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об`єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного ВОГ та його складових, зокрема, щодо відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або несанкціонованого газопроводу. Відповідно до п.7 гл.9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем до отримання результатів експертизи або позачергової чи експертної повірки розрахунок не облікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення не здійснюється. Глава 10 розділу Х Кодексу встановлює порядок демонтажу, пакування та направлення на експертизу ЗВТ, який містить ознаки пошкодження та/або ознаки пошкодження (невідповідності) пломби, та встановлює наступні вимоги : після зняття ЗВТ та/або пломби, пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломбу, чи гвинта, на якому закріплено пломбувальний матеріал, в присутності сторін пломба або ЗВТ пакується в пакет з поліетилену чи з іншого цупкого матеріалу (або в транспортну тару, що передбачена заводом-виробником та зазначена в паспорті на ЗВТ), який опломбовується пломбою оператора ГРМ з унікальним номером та за бажанням пломбою споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу). При цьому представник оператора ГРМ складає протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу (по одному екземпляру для кожної сторони), в якому в обов`язковому порядку зазначає : поштову адресу місця проведення експертизи; дату та орієнтовний час проведення експертизи; контактний телефон особи оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця проведення експертизи) та сторону, відповідальну за доставку ЗВТ та/або пломби на експертизу. У разі відмови споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) від поставлення підпису в протоколі про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу - про це в протоколі робиться відповідний запис, а його другий екземпляр надсилається поштою. Однак, як вбачається зі змісту протоколу № 90/1 від 15.01.2018 р. щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу був складений з грубими порушеннями вище приведених вимог, а саме, протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу був складений без участі відповідачки, через що вона була позбавлена можливості перевірити наявність порушення пломби та зовнішніх пошкоджень ЗВТ на момент демонтажу ЗВТ, протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу не містить інформації щодо поштової адреси місця проведення експертизи, дати та орієнтовного часу проведення експертизи та контактного телефону особи Оператора ГРМ, протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу не містить підпису відповідачки та запису, який би посвідчував факт відмови споживача від поставлення підпису в протоколі про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу, а засіб ЗВТ, зазначений у протоколі щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу, не був запакований та опломбований пломбою оператора ГРМ з унікальним номером та пломбою споживача у присутності відповідачки в пакет з поліетилену чи з іншого цупкого матеріалу (або в транспортну тару, що передбачена заводом-виробником та зазначена в паспорті на ЗВТ) перед направленням його на експертизу. Так, Глава 10 розділу Х Кодексу встановлює порядок проведення експертизи ЗВТ, який містить ознаки пошкодження та/або ознаки пошкодження (невідповідності) пломби. При цьому, експертиза ЗВТ та/або пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складання протоколу. Експертизу ЗВТ та/або пломби проводить комісія, до складу якої має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів. Споживач - зобов`язаний бути присутнім під час проведення експертизи. Під час проведення експертизи комісія проводить зовнішній огляд пакувального пакета (тари), в яку було запаковано ЗВТ та/або пломбу. Після зовнішнього огляду пакувального пакета (тари) комісією перевіряються : відповідність місць фактичного розташування пломб місцям, зазначеним в протоколі; цілісність та місцезнаходження пломб, а також ознак порушень, зазначених у протоколі; цілісність заводського та повірочного тавра на ЗВТ; цілісність лічильного механізму та корпусу ЗВТ; цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка ЗВТ; наявність сторонніх предметів всередині ЗВТ; відповідність маркування ЗВТ нормативно-технічній документації; відповідність ЗВТ, програмного забезпечення та контрольної суми паспорту на ЗВТ та/або опису типу на цей тип ЗВТ; відповідність втручань в роботу ЗВТ наявним актам перевірок та/або відомостям про повірку та ремонт ЗВТ тощо. Під час обстеження пломби та/або ЗВТ комісія перевіряє ознаки, зазначені в протоколі та результати огляду заносять до акта експертизи ЗВТ. Результати огляду фіксуються в акті експертизи. Акт експертизи підписується всіма членами комісії, а також споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) або його уповноваженою особою. Якщо споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) або його уповноважена особа чи член комісії мають окрему думку з приводу експертизи, вона має бути відображена в акті експертизи. У разі відмови від підпису будь-кого з членів комісії або споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) чи уповноваженої ним особи в акті експертизи про це робиться відповідний запис. Відповідно до висновків комісії, зазначених в акті експертизи, проводяться відповідні подальші заходи, передбачені цим Кодексом. Однак, в порушення вищезазначених вимог Кодексу газорозподільних систем - при проведенні експертизи були допущенні наступні грубі порушення, на які суд звертає увагу, а саме, ЗВТ - був демонтований та направлений на експертизу згідно до Протоколу № 90/1 від 15.01.2018р., а експертиза була проведена лише - 31.01.2018р. (від моменту складання протоколу до дати проведення експертизи минуло 16 робочих днів). На думку суду, в своєму висновку (Акті експертизи дічильника газу) № 22 від 31.01.2018 р. - комісія вийшла за межі власної компетенції зазначивши, що лічильник газу типу Gallus Slumberger, заводський номер U000804746 визнаний не придатним до експлуатації згідно вимог п.6.4.1 Р 50-071-98, не допускається до застосування. Однак, суд вважає, що такі висновки були здійснені без проведення позачергової повірки лічильника, що є обов`язковою умовою подальшої експлуатації лічильника або визнання його непридатним до експлуатації, відповідно до вимог ч. 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем. При цьому, представники оператора ГРМ - не мають права самостійно проводити повірку лічильників газу, так як такі права надані лише науковим метрологічним центрам державних підприємств, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадять метрологічну діяльність та повірочним лабораторіям, які мають право здійснювати повірки засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) та робити висновки щодо їх відповідності установленим вимогам державних стандартів відповідно до Розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за № 278/28408. Суд встановив, що відповідачку - не було повідомлено про дату, час та місце проведення експертизи, відтак, у зв`язкуз чим, вона не мали змоги бути присутньою на експертизі з незалежних від неї причин, у зв`язку з чим, вона була позбавлена права висловлювати свою думку та пояснювати обставини, встановлені експертизою. Акт експертизи не підписувався відповідачкою, не містить запису, який би посвідчував факт відмови споживача від поставлення підпису в акті експертизи. Таким чином, суд дійшов висновку, що при проведенні експертизи ЗВТ був порушений порядок проведення експертизи, комісія вийшла за межі власної компетенції, через що зробила необґрунтовані висновки без проведення позапланової повірки ЗВТ, а тому, були порушені правила оформлення Акту експертизи № 22 від 31.10.2018 р. (а.с. 19). Суд встановив, що співробітники позивачів не надавали відповідачці примірник Акту експертизи № 22 від 31.01.2018р., не надавали можливості ознайомитися з ним до тих пір, поки відповідачка не сплатила 12.03.2018 р. рахунок за проведення експертизи на суму 3099,39 коп. (а.с. 21). З Акту експертизи № 22 від 31.01.2018р. вбачається що експертиза проводилася співробітниками ПАТ «Одесагаз» в робочий час, без залучення сторонніх організацій. ЗВТ був встановлений у будинку відповідачки - 26 вересня 2013р., що підтверджується Актом установки газового счетчика после поверки» от 26.09.2013 р. (а.с. 81). На запит відповідачки, позивачі надали довідку від 08.05.2018 р. про об`єми споживання природного газу у 2014 - 2018 р.р., згідно якої, споживання газу по роках становило: у 2014р. - було спожито 1212 куб.м. газу; у 2015р. - було спожито 1961 куб.м. газу; у 2016р. - було спожито 1455 куб.м. газу; у 2017р. - було спожито 1324 куб.м. газу, а в середньому за рік споживалося 1488 куб.м. газу, відтак, на місяць - 124 куб.м. У 2018р. за 4 місяця - було спожито 888 куб.м. газу (а.с. 82). Тобто, ніяких суттєвих змін у споживанні газу, навіть після заміни ЗВТ не відбулося, а відтак, статистичні данні, наведені вище, спростовують припущення позивачів про несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, у зв`язку з чим, відсутні підстави для донарахування необлікованого об`єму спожитого природного газу і стягнення його вартості. Підсумовуючи вказане, суд дійшов висновків, що ЗВТ був демонтований співробітниками ПАТ «Одесагаз» самовільно, за відсутності відповідачки - власниці будинку з чисельними порушеннями, експертиза була проведена із грубими порушеннями та порушенням строків проведення експертизи, так чк на думку суду, аналіз зазначених вище норми Закону свідчить про те, що склад порушення може мати місце за наявності складових елементів, а саме: наявність дій про втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема, лічильника газу); наявність обставин того, що комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства) витрата (споживання) природного газу, та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу; наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями з втручання в роботу або конструкцію ЗВТ та обставинами того, що комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства) витрата (споживання) природного газу. Суд вважає, що за відсутності хоча б однієї із названих умов - цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 р. у справі № 3-18гс15, Постанові Верховного суду від 10.07.2018 року у справі № 909/869/16) та від 24.10.2018 р. у справі №914/2384/17, в яких суд наголосив, що несанкціонованим втручанням є не лише доведення факту пошкодження конструкції ЗВТ/лічильника, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням). В підпункті 1 та 6 пункту 1 глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, зазначено, що до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. З вищезазначеного вбачається відсутність належних та допустимих доказів несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ з боку відповідачки та наявність обставин того, що ЗВТ не обліковувався, чи обліковувавсяся частково, чи з порушенням законодавства, витрати (споживання) природного газу, та інші дії, що призвели б до викривлення даних обліку природного газу, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed