Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 14 лютого 2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає і знаходиться на утриманні матері. Позивач вказує, що протягом останніх двох років сумісного проживання вони не знаходять спільної мови, мають різні погляди на життя, в сім'ї відсутнє взаєморозуміння. Склалися особисто неприязні відносини. Припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства, поновлювати які вони не бажають. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю не виникає. Згоди на утримання дитини після розірвання шлюбу досягнено. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися. Позивач, в наданій до суду заяві, просить розглядати справу у її відсутність. В судове засідання не може з'явитися в зв'язку з сімейними обставинами. На задоволенні позову наполягає, на примирення не згодна, шлюб перший. Проти заочного розгляду справи не заперечує, з наслідками ознайомлена. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, судову повістку про виклик до суду, копії позовної заяви з додатками, ухвали суду про відкриття провадження, отримав не пізніше 24.06. 2015 року, заяв, клопотань не надав. За правилами ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, зі згоди позивача, яка викладена в її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Справа розглядається за відсутності сторін. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 14 лютого 2012 року Карівською сільською радою Сокальського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Актовий запис №02 (а.с.3). Сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується фотокопією свідоцтва про його народження (а.с.4). Згідно довідки Добровільської сільської ради Близнюківського району Харківської області №16/02-30 від 13.05.2015 року [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] проживають по [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів(а.с.6-9). Спору по поділ майна, яке є їх сумісною власністю, не виникає. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем "[PERSON]", про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище -"[PERSON]". Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. А тому,

Outcome: approved