Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

18 вересня 2016 року (відповідно до поштового штампу на конверті) позивач публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ ВБР) звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20 лютого 2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладений кредитний договір № IKAPNAOG.228669.003 (далі-кредитний договір), відповідно до якого банк надав [PERSON] строковий кредит у розмірі 47580,00 грн. на придбання автомобіля з кінцевим терміном повернення 19 лютого 2016 року та з процентною ставкою за користування кредитом 15,50 % річних, зі сплатою комісії за надання фінансового інструменту в розмірі 0% в день укладання кредитного договору та зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20% від суми кредиту по договору (щомісячно в період сплати). [PERSON] зобовязався щомісячно в період сплати надавати банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості, яка зазначена в п. 2.5 кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «ВБР» та [PERSON], [PERSON] уклала договір поруки №PX029031.228680.002, відповідно до якого [PERSON] зобовязалась відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків. ПАТ «ВБР» цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач [PERSON] своєчасно не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 14 вересня 2016 року складає 39379,72 грн. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості у розмірі 39379,72 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн. У відкрите судове засідання представник позивача ПАТ "ВБР" не зявився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. У відкрите судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області, оскільки вони мешкають на тимчасово окупованій території. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 20 лютого 2014 року між ПАТ «ВБР» і [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNAOG.228669.003, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 47 580,00 гривень на придбання автомобіля. Кінцевий термін користування кредиту 19 лютого 2016 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Станом на 14 вересня 2016 року заборгованість за кредитним договором № IKAPNAOG.228669.003 від 20 лютого 2014 року складає 39 379,72 гривень, з яких: - прострочена заборгованість по тілу кредиту 29 168,90 гривень; - прострочена заборгованість по процентам 8209,25 гривень; - прострочена заборгованість за комісією 2001,57 гривень. Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та відповідачем не спростований. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом складає 15,50 % річних. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20 від суми кредиту щомісяця. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до пункту 3.1.9 кредитного договору банк має право достроково стягнути кредит, проценти та комісії в порядку, передбаченому п.п. 2.10, 2.11, 3.1.5, 3.1.6 при настанні умов, передбачених п.3.1.11. Тобто, вимоги банку про повернення відповідачем кредиту, оскільки він прострочив строки виконання зобовязання, частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі. Суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення заборгованості по кредиту, процентам та комісії у вищевказаному розмірі, що підлягають задоволенню. Суд встановив, що 20 лютого 2014 року між ПАТ «ВБР», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № №PX029031.228680.002. Предметом цього договору є надання поруки поручителем [PERSON] перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 20 лютого 2014 року № IKAPNAOG.228669.003. Пунктом 2 договору поруки зазначено, що поручитель ([PERSON]М.) відповідає перед кредитором (ПАТ «ВТБ») за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ([PERSON]С.), включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені, інших платежів та відшкодування збитків. Пунктом 6 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В пункті 18.1 договору поруки зазначено, що строковий кредит підлягає поверненню у строк з 20 лютого 2014 року по 19 лютого 2016 року включно. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частинами 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручитель) первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19 лютого 2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року. Остаточне виконання зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] повинен був здійснити не пізніше 19 лютого 2016 року включно, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів. Вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею солідарного з боржником зобовязання за договором повинно було предявлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання кредитного договору, тобто до 19 серпня 2016 року включно. В зазначений строк позивач не звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON], а звернувся 18 вересня 2016 року. Тому суд вважає, що порука, надана [PERSON] 20 лютого 2014 року, є припиненою, і з неї не підлягає примусовому стягненню заборгованість за кредитним договором № IKAPNAOG.228669.003, укладеним між ПАТ «ВБР» та [PERSON] 20 лютого 2014 року. Таким чином, позов ПАТ ВБР до [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором у сумі 39 379,72 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь ПАТ ВБР підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial