Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що вона і відповідач 13 березня 2012 року уклали шлюб. В шлюбі у них народилися спільні дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 18 вересня 2018 року Житомирським районним судом Житомирської області було винесено рішення в справі №278/2278/18, згідно якого було розірвано шлюб між ними, діти залишилися проживати разом з нею. Рішення набрало законної сили 19.10.2018 року. По час перебування у шлюбі на ім`я відповідача була придбана квартира за [ADDRESS] . Придбання квартири посвідчувалося договором купівлі-продажу квартири, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Гніванський кар`єр" та [PERSON] 23 січня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 66. Приватним нотаріусом Максименко О.А. було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Сама квартира згідно опису складається з коридору 1, житлової кімнати 2, санвузла 3, житлової кімнати 4, кухні 5, балкону, загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею 41,1 кв. м. Після розірвання шлюбу відповідач не бажає мирно вирішити питання щодо поділу квартири. Відповідно до оцінки майна вартість квартири складає 266 649 гривень. На її утриманні після розірвання шлюбу залишилася їхні спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Технічний паспорт на квартиру, щодо якої спір, знаходиться у відповідача, який він їй не надає. Також у відповідача знаходиться оригінал договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2014 року. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до опису об`єкта нерухомого майна у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер витягу 16615357 від 23.01.2014 року, виданого приватним нотаріусом Максименко Олегом Анатолійовичем Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області, складається з коридору 1, житлова кімната 2, санвузла 3, житлова кімната 4, кухні 5, балкону, загальною площею 69,6 кв.м, житловою площею 41,1 кв.м. [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , в якому вказує, що 13 березня 2012 року він та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (актовий запис №198). Зазначив, що в первісній позовній заяві [PERSON] наголошує, що квартира [ADDRESS] , була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому підлягає розподілу між подружжям. Однак спірна квартира є об`єктом його особистої приватної власності, так як придбана за його особисті кошти, які були внесені ним в повному обсязі до реєстрації шлюбу. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 66, зазначено в пункті 2.1.: Продаж предмету договору за домовленістю сторін та відповідно до протоколу № 1 засідання правління ВАТ «Гніванський кар`єр» від 21.01.2014 року вчиняється за 276360.00 гривень в т.ч. ПДВ 46060,00 грн., які покупець повністю вніс в касу продавця до нотаріального посвідчення договору. Він придбав у ВАТ «Гніванський кар`єр» квартиру [ADDRESS] за 276360,00 гривень згідно попередніх проплат: 27.08.2010 року- 88000 гривень; 20.09.2010 року - 80000 гривень; 18.11.2010 року- 47000,00 гривень; 29.02.2011 р. - 39600 гривень; 29.02.2011 року - 400 гривень; 15.11.2011 року- 21360,00 гривень. Таким чином, спірна квартира придбана позивачем за рахунок особистих коштів, повна сплата проведена до реєстрації шлюбу з відповідачем. Ним за рахунок своїх особистих коштів було придбано спірну квартиру в період до укладення шлюбу з відповідачем, а укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.01.2014 року (під час шлюбу) не може бути підставою для визнання даної квартири спільною сумісною власністю подружжя, так як відповідно є його особистою приватною власністю, так як набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто і були внесені до реєстрації шлюбу. Просить визнати квартиру [ADDRESS] його особистою приватною власністю, а в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Стягнути з відповідача судові витрати на його користь. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] , її представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю, просять його задоволити з підстав, викладених у заяві. У задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Позивачка-відповідачка [PERSON] пояснила, що вона із відповідачем перебувала у фактичних шлюбних стосунках з 2010 року, а одружилися вони в 2012 році. На придбання квартири вона кошти також давала, не пам`ятає, у яких сумах. Гроші їй давали батьки. Факт проживання однією сім`єю її та відповідача не встановлювався. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просять відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] про поділ квартири як спільного майна подружжя, визнати спірну квартиру особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки він повністю сплатив за неї кошти до укладення шлюбу із [PERSON] . Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за доцільне в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що 13 березня 2012 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.8), рішенням Тиврівського районного суду від 18 вересня 2018 року шлюб між ними розірвано (а.с.9) Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.01.2014 р. (а.с.5-6), посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №66, ВАТ "Гніванський кар`єр" передав у власність, а [PERSON] набув (купив) квартиру за [ADDRESS] . Відповідно до п.2.1. Договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2014 року продаж предмету договору за домовленістю сторін та відповідно до протоколу № 1 засідання правління ВАТ «Гніванський кар`єр» від 21.01.2014 року вчиняється за 276360.00 гривень, в т.ч. ПДВ 46060,00 грн., які покупець повністю вніс в касу продавця до нотаріального посвідчення договору. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №16615357 від 23.01.2014 (а.с.7) власником вказаної квартири є [PERSON] [PERSON] придбав у ВАТ «Гніванський кар`єр» квартиру [ADDRESS] за 276360,00 гривень згідно попередніх проплат: 27.08.2010 року- 88000 гривень; 20.09.2010 року - 80000 гривень; 18.11.2010 року- 47000,00 гривень; 29.02.2011 р. - 39600 гривень; 29.02.2011 року - 400 гривень; 15.11.2011 року - 21360,00 гривень, що стверджується довідкою ВАТ «Гніванський кар`єр» №52 від 10.01.2020 року (а.с.47), та фіскальними чеками (а.с.48). Відповідно до звіту про оцінку майна, проведеного ФОП [PERSON] (а.с.12-16)ринкова вартість квартири станом на 24.05. 2019 склала 266 649 гривень. Факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу до укладення шлюбу в 2012 році не встановлювався. Суд вважає, що посилання [PERSON] та її представників на заяву про згоду подружжя щодо набуття нерухомого майна від 22.01.2014 р., як на підтверження позовних вимог є безпідставниими, оскільки дана заява не підтверджує факту сплати спільних коштів за квартиру під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Судом встановлено, що спірна квартира придбана [PERSON] за рахунок особистих коштів, які були внесені ним в повному обсязі до реєстрації шлюбу з [PERSON] , а тому суд вважає, що квартира [ADDRESS] є об`єктом особистої приватної власності [PERSON] , так як придбана за його особисті кошти. Оскільки [PERSON] за рахунок своїх особистих коштів придбав спірну квартиру в період до укладення шлюбу з відповідачем (укладений 13.03.2012 року), укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно під час шлюбу (23.01.2014 року) не може бути підставою для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя,

Outcome: approved