Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

12.10.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 04.11.2003 року міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ Житомирської області, актовий запис №364. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Просить стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу відповідача щомісячно на кожну дитину, з дня предявлення позову і до повноліття дітей. Після розірвання шлюбу просила відновити дошлюбне прізвище. Позивач в судове засідання зявилась, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання зявився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕЛ № 070527 від 04.11.2003 р., виданим міським відділом РАЦС Новоград-Волинського МУЮ Житомирської області, актовий запис № 364. Пісял реєстрацію шлюбу позивач змінила прізвище з "Контрадюк" на "Ощепко". Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дітей на виховання матері. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія І-ТП № 151396 від 03.05.2004 року, сторони у справі - є батьками неповнолітньої [PERSON] Згідно свідоцтва про народження серія І-ТП № 133848 від 13.10.2010 року, сторони у справі - є батьками неповнолітнього [PERSON] Неповнолітні діти знаходиться на утриманні позивача та проживають разом з нею, відповідно до довідки. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.\~\~ З урахуванням обовязку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, є сумую, що відповідає обовязку\~ батька дитини забезпечити частину витрат на їх утримання, з урахуванням\~ мінімальних життєвих потреб дітей і матеріального стану відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 487,20 грн.\~\~підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved