Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

23 жовтня 2018 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про тлумачення заповіту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 12 березня 2018 року виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис №24. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді: - земельної ділянки площею 6,65 га, кадастровий [NUMBER], за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 18 травня 1999 року Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області. Своєю спадщиною [PERSON] розпорядилася ще за життя, склавши про це заповіт, посвідчений 07 квітня 2004 року секретарем виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за реєстровим №76. За його умовами [PERSON] після своєї смерті заповіла позивачу державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області18 травня 1999 року в розмірі 6,65 га, належній їй на праві власності. У визначений законом час позивач звернувся до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Т.А. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Нотаріусом було заведено спадкову справу за №69 за 2018 рік, номер у спадковому реєстрі [NUMBER]. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді земельної ділянки він не може, про що нотаріусом 22 жовтня 2018 року позивачу надано відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через те, що в заповіті не вказано майно, а тільки державний акт на земельну ділянку (документ, що посвідчує право власності на неї). Нотаріусом було вказано, що по змісту заповіту справжню волю заповідача важко витлумачити однозначно, відтак зміст заповіту не відповідає вимогам чинного законодавства. [PERSON] на час складання заповіту мала у приватній власності земельну ділянку площею 6,65 га, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала їй саме на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 18 травня 1999 року Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області. В подальшому нею було отримано на земельну ділянку кадастровий [NUMBER] та здано в оренду СФГ "Міраж" (код за ЄРПОУ 30648215). Дані відомості були внесені ж нею до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності [NUMBER]; підстава виникнення права власності: державний акт на право приватної власності на землю. Тобто, спадкодавець, складаючи заповіт мала на меті заповісти позивачу вищевказану земельну ділянку та забезпечити після своєї смерті можливістю володіти належною їй земельною ділянкою, однак в своєму заповіті вказала лише правовстановлюючий документ на згадану земельну ділянку. Позивач прохає розтлумачити, що заповітом, складеним 07 квітня 2004 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №76, [PERSON], 1934 року народження, заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 6065 га, кадастровий [NUMBER], за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 18 травня 1999 року Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області. Представник позивача у підготовче судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, прохає його задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з'явився, 01.11.2018 року до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України , за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім'ю, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 12 березня 2018 року виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, [INFO] померла [PERSON], актовий запис №24. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,65 га, кадастровий [NUMBER], за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 18 травня 1999 року Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області. Як вбачається із заповіту, посвідченого 07 квітня 2004 року секретарем виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за реєстровим №76, своєю спадщиною [PERSON] розпорядилася ще за життя, заповівши позивачу державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області18 травня 1999 року в розмірі 6,65 га, належній їй на праві власності. Крім того, дослідженням спадкової справи №69 за 2018 рік, номер у спадковому реєстрі [NUMBER] після смерті [PERSON], встановлено, що у визначений законом час позивач звернувся до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Т.А. із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок Т.А. від 22.10.2018 року №410-02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді земельної ділянки позивач не може через те, що в заповіті не вказано майно, а тільки державний акт на земельну ділянку (документ, що посвідчує право власності на неї). Нотаріусом було вказано, що по змісту заповіту справжню волю заповідача важко витлумачити однозначно, відтак зміст заповіту не відповідає вимогам чинного законодавства. [PERSON] на час складання заповіту мала у приватній власності земельну ділянку площею 6,65 га, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, яка належала їй саме на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 18 травня 1999 року Преображенською сільською радою Оріхівського району Запорізької області. В подальшому нею було отримано на земельну ділянку кадастровий [NUMBER] та здано в оренду СФГ "Міраж" (код за ЄРПОУ 30648215). Дані відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності [NUMBER]; підстава виникнення права власності: державний акт на право приватної власності на землю. Тобто, спадкодавець, складаючи заповіт мала на меті заповісти позивачу вищевказану земельну ділянку та забезпечити після своєї смерті можливістю володіти належною їй земельною ділянкою, однак в своєму заповіті вказала лише правовстановлюючий документ на згадану земельну ділянку. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. За нормою частин 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину, при тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі. Отже, за викладених вище обставин суд вважає, що справжньою волею [PERSON] був перехід до [PERSON] її права власності на земельну ділянку площею 6,65 га, кадастровий [NUMBER], за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, а тому позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved