Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

29 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що з 02 січня 2013 року по 17 жовтня 2014 року працювала у Горлівському міському Управлінні Головного управління Держсанепідемслужби у Донецькій області на посаді лікаря епідеміолога. Розрахунок на день звільнення з нею відповідач не здійснив. Згідно довідки № 3664/9 від 11 листопада 2014 року заборгованість з виплати заробітної плати складає 12111 грн 62 коп. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплатити нараховану заробітну плату в день звільнення, вважає, що необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 18 жовтня 2014 року по 19 листопада 2014 року, який дорівнює сумі середньомісячної заробітної плати 3110 грн 03 коп. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь вказані кошти. 14 січня 2015 року позивач надала заяву про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день винесення судового рішення. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутності, позовну заяву підтримує, з підстав наведених в ній, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява від головного управління держсанепідслужби у Донецькій області, в якій висловлене клопотання про слухання справи у відсутності їх представника, позов визнають частково, в частині стягнення з них зазначеної у довідці № 262 /1 від 12.02.2015 року заборгованості по заробітній платі у розмірі 10459 грн 86 коп. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що у відповідності із записами в трудовій книжці [PERSON] працювала у Горлівському міському Управлінні Головного управління Держсанепідслужби у Донецькій області на посаді лікаря-епідеміолога у період з 02 січня 2013 року по 17 жовтня 2014 року (а.с.7-9). Згідно Довідки №3663/9 від 11 листопада 2014 року середньомісячна заробітна плата складала 3110,03 грн, зазначене підтверджується довідкою наданою ГУ держсанепідслужбою у Донецькій області (а.с.5). Згідно Довідки №3664/9 від 11 листопада 2014 року за період з травня 2014 року по жовтень 2014 року позивачу було нараховано 20618 грн 50 коп, виплачено 8506 грн 88 коп.(а.с.6) З наданої відповідачем Довідки № 262/1 від 12 лютого 2015 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] на момент звільнення з посади лікаря-епідеміолога Головного міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Донецькій області на 17 жовтня 2014 року складає 10459 грн 86 коп. Середньомісячна заробітна платі за останні два місяці, а саме за серпень-вересень 2014 року складає 2101 грн 55 коп. В ч. 1 ст. 116 КЗпП України, вказується що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на викладене, враховуючи наведені дані та визнання відповідачем суми заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 10459 грн.86 коп., оскільки саме вказана сума заборгованості по заробітній платі підтверджується даними довідки № 262/1 від 12 лютого 2015 року. Суд приймає до уваги вказану довідку щодо розміру заробітної плати, оскільки в ній прямо указана сума, яка підлягає до сплати позивачці. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку фактичний розрахунок досі не проведений, що стверджується довідкою № 3663/9 від 11 листопада 2014 року про заборгованість по зарплаті (а.с. 4,5) та довідкою № 262/1 від 12 лютого 2015 року про заборгованість по зарплаті (а.с.30). Крім того, у відповідності із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач не визнав позов в цій частині, однак не навів суду обставин, якими обгрунтовував свої заперечення проти позову, а також не представив суду доказів, якими підтверджено ту обставину, що заборгованість із заробітної плати на час звільнення позивачки виникла не з його вини. У відповідності до вимог ч 3. ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов'язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Аналізуючи встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що оскільки фактичний розрахунок із позивачем на день звернення його до суду із позовом не проведений, відсутність вини відповідача у її невиплаті не доведена, середній заробіток за весь час затримки розрахунку підлягає до виплати. В п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначається, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Враховуючи викладене, суд стягує також середньомісячний заробіток в сумі без вирахування всіх необхідних платежів становить 8305 грн. 81 коп., входячи з наступних розрахунків: 100 грн. 07 коп. /середньоденний заробіток розрахований у відповідності до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, а саме: 2101,55 грн(середній заробіток за останні два місяці роботи): 21 дн.(середня кількість робочих днів за останні два місяці)/ х 83 дн./кількість днів затримки розрахунку з 18 жовтня 2014 року по 13 лютого 2015 року, день винесення судового рішення, включно/. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в прибуток держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial