Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Михайленко Н.М., звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до Очаківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 1993року вселився до квартири [ADDRESS] . Тобто з 1993року по сьогоднішній день. Позивач проживає та користується квартирою [ADDRESS] , відкрито і добросовісно володіє нерухомим майном, веде домашнє господарство, підтримує чистоту та порядок в квартирі, проводить ремонт квартири, оплачує комунальні послуги. На квартиру право власності не було зареєстроване ні за ким, і тому міська рада не заперечувала, щодо проживання Позивача у даному будинку. В свою чергу, він не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, так як вважав, що міська рада є розпорядником спірного житлового нерухомого майна, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. З приводу проживання в квартирі до Позивача ніхто не пред`являє претензій, він добросовісно заволодів квартирою, на протязі більше десяти років не приховував факт знаходження цього майна у його володінні, продовжує відкрито і безперервно володіти ним, і визнання права власності не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На даний час постало питання у оформленні субсидії на сплату послуг, та він не має можливості її отримати, оскільки право власності не зареєстровано. Звернувшись до міської ради з приводу оформлення права власності, Позивач отримав листа з необхідністю надання ордеру, але цього документу не має у Позивача, так як він ніколи його не отримував. Вважає, що отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Крім того, не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі, що свідчить про добросовісність володіння квартирою. Факт володіння і користування квартирою з 1993 року підтверджується довідкою, а також паспортом громадянина України. Посилаючись на викладене, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,00кв.м., з них коридор №1- 2,7кв.м., вбиральня №2-2,6кв.м., кухня №3-6,2кв.м., житлова №4-16,9кв.м., кладова №5-0,6кв.м. У судовому засіданні представник позивача - адвоката Михайленко Н.М. позов підтримала, просили про його задоволення. Представник Очаківської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання за підписом міського голови Бичкова С. у якому останній просить розглянути позов [PERSON] про визнання права власності за набувальною власністю без участі представника виконавчого комітету Очаківської міської ради, позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] з 07 жовтня 1993 року по теперішній час, що підтверджується копією його паспорта (а.с.6 зворот) та довідкою ОСББ "НОРД" № 1 від 31.01.2021 року (а.с.12). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 квітня 2020 року № 252099656 права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відсутні. Згідно листа Очаківської міської ради № 192/02-02/11 від 09.02.2021 року [PERSON] повідомлено, що для вирішення питання оформлення у приватну власність квартири [ADDRESS] , необхідно надати копію ордера на вказане житло, у разі відсутності ордера, рекомендовано звернутися до органів суду (а.с.11). Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1979 року, та він з батьками все життя проживав за вказаною адресою. Вона проживає у сусідньому будинку, але одночасно з 2010 року є головою ОСББ "Норд" по [ADDRESS] , де постійно проживає позивач. Він вчасно сплачує комунальні послуги. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що знає позивача з 1979 року. З 2018 року по листопад 2020 року допомогала йому по господарству, за що отримувала невеликі кошти. З листопада 2020 року до нього приїжджає донька, яка йому допомагає. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності. Таким чином, судом вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені положеннями ст.344 ЦК України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати за клопотання позивача, віднести за його рахунок.

Outcome: approved