Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

30 травня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати строк дії кредитного договору №800001937 від 26.09.2007 року припиненим з 16 квітня 2015 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, строком до 26.09.2022 року зі сплатою 12,25% річних. Як зазначає позивач, вона до квітня 2014 року належним чином виконувала зобов'язання за кредитом, потім через втрату роботи припинила виконувати зобов'язання та 21.07.2014 року відповідач надіслав вимогу про дострокове повернення кредиту. Як зазначає позивач, таким чином Банк скористався своїм правом, встановленим ч.2 ст.1050 ЦК України та змінив строк виконання зобов'язання. В обумовлені у вимозі строки позивач не виконала зобов'язання та не повернула борг, тому Банком було подано до суду позов про стягнення заборгованості. Рішенням суду, яке 16.04.2015 року набрало законної сили, було достроково стягнуто заборгованість за кредитом. Позивач зазначає, що після вступу рішення суду в силу, строк її кредитного договору закінчився і з цього моменту банк втратив право нараховувати проценти за користування кредитом та неустойки, а позивачу залишились виключно боргові зобов'язання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. До суду надійшли заперечення на заявлені вимоги в яких представник відповідача заперечує проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що договором встановлено строк дії договору - 26.09.2022 року. Позивач належним чином не виконала свої зобов'язання, кошти не повернула і надалі користується коштами банку, що є підставою для нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору. Також представник послався на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 року, справа №6-249цс15. Так як відповідач належним чином був повідомлений про судове засідання, суд на підставі статті 169 ЦПК України ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, врахувавши заперечення відповідача, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, 26.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач, далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №800001937 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 50 000,00 доларів США строком до 26.09.2022 року зі сплатою 12,25% річних. 21.07.2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» направило [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 06.04.2015 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму у розмірі 263 901,56 грн. З тексту рішення не можливо зрозуміти чи достроково стягнуто заборгованість за кредитом чи лише прострочені платежі з нарахованими штрафними санкціями. Рішення суду не містить відмітку про набрання ним законної сили. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року, справа №6-249цс15. Представник позивача в позовній заяві посилається на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-106цс14 у постанові від 24.09.2014 року. У зазначеній постанові Верховний Суд України зробив правовий висновок, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців відзміненої дати виконання основного зобов'язання. Проте суд не може погодитись із застосуванням даного правового висновку до заявлених вимог та правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки він стосується припинення поруки у випадку зміни строку виконання основного зобов'язання, а між сторонами укладений кредитний договір. Отже, оскільки позивач не виконала зобов'язання належним чином, діючим законодавством не передбачено припинення дії кредитного договору у випадку стягнення заборгованості за кредитом за рішенням суду, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed