Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади села Козаки в особі Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на земельну частку (пай), площею 1.51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області, яке належало [PERSON], згідно сертифікату на право приватної власності на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 15.01.2000 року Струтинською сільською радою Золочівського району Львівської області. Позовні вимоги підтверджує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Позивач вказує, що він фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном після смерті [PERSON], та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернувся до Золочівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус не може вчинити нотаріальні дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акту про право приватної власності на землю, від так державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії та рекомендував звернутися з позовом до суду. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач, представник Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], у віці 76 років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Струтинської сільської ради Золочівського району № 796 від 30.10.2018 року, останнім постійним місцем проживання померлої [PERSON] було с. Козаки Золочівського району Львівської області. Заповіт від її імені у сільській раді не посвідчувався. Спадщину фактично прийняв її син [PERSON], який у шестимісячний строк вступив в управління та володіння спадковим майном. Згідно із копією сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON], останній належить право на земельну частку (пай) розміром 1.51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходиться на території Струтинської сільської ради Золочівського району Львівської області, виданого на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 10.06.1999 р. № 261. Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру № 53583552 від 06.10.2018 року, інформація щодо спадкової справи після смерті [PERSON], померлої [INFO], відсутня, що свідчить про те, що ніхто із спадкоємців, у встановлений законом строк, не звертався із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України земельні частки (паї) можуть бути передані у спадщину. Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що сертифікати, на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином з врахуванням того, що спадщина відкрилася [INFO], на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що представником відповідача позов визнано до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням того, що позивач має право на спадкування майна померлої матері, спадщину фактично прийняв, наявної інформації, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, відсутність інформації про осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадковому майні та/або фактично прийняли спадщину, відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, що є перешкодою для реалізації нею свого спадкового права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved