Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що її мама [PERSON] померла [INFO] у сел. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема домоволодіння, яке знаходяться в [ADDRESS] , вартість якого становить 124352,00 гривні. Належність спадкового домоволодіння її батьку [PERSON] , який помер [INFO] та мамері [PERSON] , які перебували в шлюбі, зареєстрованому 17.02.1952 у виконкомі Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області підтверджується технічними документами проведеної 27.12.1961 Станіславським облінвентарбюро технічної інвентаризації на батька [PERSON] та Будинковою книгою, заведеною 21.01.1959. Як після смерті батька, так і після смерті мами вона відповідно до положень ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину тому, що на час відкриття спадщини постійно проживала разом з ними, що підтверджується її реєстрацією 04.04.1986 в Будинковій книзі, в моєму паспорті та довідкою № 2560/02-29, виданою 23.06.2021 року Перегінською селищною радою. Окрім неї, спадкоємцем за законом є [PERSON] як дочка, яка після смерті батьків спадщину не прийняла і на спадкове майно не претендує. Вона звернулася до Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове домоволодіння, проте державний нотаріус відмовила їй у видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю документа власності на нього. Оскільки вона не може володіти, управляти та розпоряджатися спадковим майном, то змушена на підставі ст. ст. 15, 16, 392 ЦК України звернутися в суд з цим позовом. У судове засіданні учасники справи не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із приписів ст.317 ЦК України вбачається, що зміст права власності виявляється у праві володіння, користування та розпоряджання своїм майном: Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Копією свідоцтва про народження [PERSON] підтверджено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Копією свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що після укладення шлюбу позивачці було змінено дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). Копіями свідоцтва про смерть підтверджено, що [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , доводилися батьками позивачці (а.с. 5, 6). Відповідно до п.п.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відомостями довідки, виданої Перегінською селищною радою від 23.06.2021, будинкової книги та копії паспорту [PERSON] , підтверджено, що остання проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23, 18-23, 3). Оскільки позивачка постійно проживала разом зі померлою матір`ю та не заявила про відмову від спадщини, то вона вважається такою, що автоматично прийняла її. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , до складу будинковолодіння за вказаною адресою входить житловий будинок, літня кухня, два сараї та гараж (а.с. 13 - 16). Як визначено ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Повідомленням державного нотаріуса Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено,у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкове майно. Згідно з п.4.18 Глави 10 "Видача свідоцтв про право на спадщину" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як роз`яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, що в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. За таких обставин, враховуючи, що позивачка звернулася для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не має змоги оформити свої спадкові права, так як за життя спадкодавиця не отримала правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, суд приходить до висновку, що є достатні підстави, щоб заявлений позов задовольнити та визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved