Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

16 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення з-під арешту та зняття заборони відчуження нерухомого майна. Свої вимоги мотивує тим, що 05 квітня 2001 року ВДВС Залізничного районного управління юстиції було винесено постанову про арешт його майна, а саме 1/4 частини будинку [ADDRESS]. 04 серпня 2004 року постановою ДВС Залізничного районного управління юстиції було знято арешт з зазначеної частини майна боржника. Разом з тим, фактично арешт не знято, про що свідчить запис у Витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна. 15 квітня 2013 року він подав заяву до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, проте йому було відмовлено у зв'язку з тим, що виконавче провадження за 2000-2008 роки та книга обліку виконавчих документів були знищені за закінченням терміну їх зберігання. Просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту та зняти заборону відчуження 1/4 частини будинку [ADDRESS], накладеного постановою державного виконавця ВДВС Залізничного районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 квітня 2001 року. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 6/25 частин будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом від 17 червня 2004 року (а.с. 7-8). Постановою державного виконавця ВДВС Залізничного районного управління юстиції від 05 квітня 2001 року на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Києва від 28 березня 2001 року накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме на 1/4 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 5). Постановою державного виконавця ВДВС Залізничного районного управління юстиції від 04 серпня 2004 року знято арешт з 6/25 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 6). З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що на 1/4 частину будинку [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Залізничного районного управління юстиції від 05 квітня 2001 року. Дата видачі витягу - 13 серпня 2012 року (а.с. 11-12). 15 квітня 2013 року [PERSON] звернувся з заявою до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Залізничного районного управління юстиції від 05 квітня 2001 року (а.с. 9). З відповіді державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що відділ не може зняти арешт, оскільки виконавчі провадження за 2000-2008 роки та книги обліку виконавчих документів знищені за закінченням терміну їх зберігання (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved