Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] , звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою з вимогою до [PERSON] , про зміну розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що з 07 липня 2016 року згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] по 50 гривень щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття. Стягуваних аліментів не вистачає на забезпечення потреб дітей, оскільки донька [PERSON] навчається в Любешівському професійно - технічному училищі, а син [PERSON] учень Кутинської ЗОШ. Крім того, вказує, що [PERSON] не має постійного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід, є працездатною особою, що здатна забезпечувати дітей матеріально, у зв`язку з чим просить змінити, попередньо визначений розмір аліментів та стягувати їх у розмірі по 1500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка з`явилась. Просила позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав та зазначив, що буде сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивачка. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони 28 січня 2003 року уклали шлюб, який було розірвано згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 липня 2016 року у справі № 561/424/16 та визначено місце прживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з матірю [PERSON] . Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 липня 2016 року у справі № 561/426/18 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти щомісячно в розмірі по 50 грн. на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Вирішуючи вимогу про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне: Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей. Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно позовної заяви вбачається, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дітей матеріально, що відповідач добровільно не приймає участі у рівному розподілі витрат на утримання спільних дітей, не сплачує аліменти згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 липня 2016 року у справі № 561/426/18, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою - розрахунок № 1387 від 22.01.2020 року виданою Зарічненським районним відділом ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), згідно якої відповідач станом на 31 грудня 2019 року має непогашену заборгованість по аліментах у сумі 1 105 грн. 00 коп. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] не має постійного місця роботи, є працездатною особою, що здатний забезпечувати дітей матеріально. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є імперативною нормою. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто при вирішенні справи повинно враховуватись зазначені критерії. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. За змістом ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено судом, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дітей та забезпечення їх розвитку. Надаючи оцінку вказаним обставинам, на думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина об`єктивно, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, не є інвалідом, є працездатною особою, у матеріалах справи відсутні докази про наявність на утриманні [PERSON] інших дітей, непрацездатних осіб, тобто наявні об`єктивні передумови для того що він здатен знайти роботу та сплачувати аліменти. В постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 461/4936/16 зазначено, що місцевим судом вірно застосовано норму ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання свого єдиного сина до досягнення ним повноліття. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивачка разом з відповідачем повинні забезпечити необхідний і достатній рівень для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, дотримуючись принципу пропорційності у витратах сторін на утримання дитини, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю зі стягненням з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності та забезпечуватиме інтереси дитини.Крім того судом враховано, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий у розмірі 840 грн. 80 коп. від сплати якого позивачку звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved