Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

27 листопада 2018 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали позовної заяви Донецького юридичного інституту МВС України до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за навчання в Донецькому юридичному інституті МВС України в сумі 21649, 97 грн., та стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 серпня 2016 року наказом Донецького юридичного інституту МВС України №140 о/с «Про зарахування на навчання» [PERSON] було зараховано студентом першого курсу денної форми навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб Донецького юридичного інституту МВС України на підставі правил прийому та рішення приймальної комісії від 25.08.2016 року протокол №29. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» між [PERSON] та Донецьким юридичним інститутом МВС України було укладено договір №25/16 Кр про надання освітніх послуг. Позивач зазначає, що за вказаним договором позовом Донецький юридичний\~інституту МВС\~України взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання на денній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «магістр», за спеціальністю «081 «Право». Видати відповідачу документ про освіту державного зразка (пп.3 п.2 договору №25/16Кр) за умовами виконання відповідачем навчального навантаження в обсязі, необхідному для здобуття певного ступеня освіти. Відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірі та в строки встановлені цим договором і дотримувався обов`язків, передбачених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» (п.4, п.6 договору). Загальна вартість освітньої послуги складала 27255 грн. За 1-й та 2-й семестри 2016-2017 навчального року на його навчання було витрачено 18170 грн., з яких відповідач ні чого не сплатив та зазначена сума стала заборгованістю. Після чого, 31.08.2017 року наказом № 202 о/с Донецького юридичного інституту МВС України відповідача було відраховано з інституту за невиконання навчального плану та порушення умов договору про навчання. 19 жовтня 2017 року відповідачу було направлено лист №705 з проханням ліквідувати наявну заборгованість за надання освітніх послуг, на яких відповідач відповіді не надав. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та посилаючись на вимоги ст.ст. 509, 526, 625, 901 ЦК України просив суд сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 21104 грн., а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 545,10 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1762 грн. Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 20) 01 жовтня 2018 року від представника позивача по справі [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, в вказаній заяві представник зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення та заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судові засідання призначене на 31 березня 2020 року не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 19» та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 21 травня 2020 року. У судове засідання призначене на 21 травня 2020 року не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду 20 травня 2020 року надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 192 та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 29 липня 2020 року. Однак, у судове засідання призначене на 29 липня 2020 року повторно не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від відповідача [PERSON] до суду 29 липня 2020 року надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 19» та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Вказане клопотання судом було задоволено та відкладено розгляд справи на 10 вересня 2020 року. У судове засідання призначене на 10 вересня 2020 року повторно не з`явився відповідач по справі, поза межами судового засідання від відповідача [PERSON] до суду 09 вересня 2020 року надійшла заява про перенесення судового засідання посилаючись на Постановою Кабінету Міністрів України 3211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширення на території України корона вірусу COVID 192» та рекомендації викладені в листі №9рс-186/20 Ради суддів України від 16.03.2020 року. Розглянувши клопотання відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відкладення розгляду справи, суд визнав їх такими, які не підлягають задоволенню, оскільки Постановою Кабінету Міністрів №500 від 17.06.2020 з 22.06.2020 запроваджено адаптивний карантин, який не містить заборони приймати участь у судових засіданнях. Крім того, відповідно до розпоряджень Голови Криворізької міської ради знято заборони щодо пересування по місту Кривий Ріг міським транспортом. Тому, посилання відповідача на відсутність можливості прибути до суду, є безпідставним. За таких обставин, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки судом неодноразово судові засідання відкладалися по заявам та клопотанням відповідача і його представника, з причин неможливості прибуття до суду через поширення на території України пандемії короновірусу COVID-19, однак зазначені підстави суд вважає неповажними та враховує ту обставину,що відповідачем та його представником особисто до канцелярії суду подавалися заяви про відкладення розгляду справи, що спростовує їх твердження про наявність перешкод зазначених вище неможливості прибуття в судове засідання для розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що справа перебуває в проваджені суду з 2018 року, а неявка відповідача та його представника в судове засідання без поважних причин призводить до затягування розгляду справи та неможливості її завершення у розумні строки. В ухвалі про відкриття провадження від 29 серпня 2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням яке повернулось з відділення пошти 16 жовтня 2018 року, з відміткою «За закінченням строку зберігання», проте суд зазначає, що відповідач та його представник з матеріалами справи ознайомлювались та приймали участь у судових засіданнях, однак відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі ст.ст.15, 16 ЦК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що між Донецьким юридичним інститутом МВС України та [PERSON] було укладено договір № 25/16КР про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою (а.с.5-6) За умовами п.1 договору, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: навчання на денній формі протягом 1 року для здобуття освітнього ступеню «Магістр» за спеціальністю 081 «Право», обсяг навчального навантаження в кредитах Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи не менше 90 кредитів. Умовами п.9, п.10 договору погоджено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 27255 грн. 00 коп. Замовник вносить плату на рахунок інституту, за вільним способом, тобто одноразово, щороку, щосеместрово, щомісяця. Відповідно до п.2 договору, виконавець Донецький юридичний інститут МВС України зобов`язаний, зокрема, надавати одержувачу освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти (якщо законодавством передбачені державні стандарти надання освітньої послуги); забезпечити дотримання прав замовника та одержувача; видати одержувачу документ про вищу освіту (науковий ступінь) державного зразка за умови виконання одержувачем навчального навантаження в обсязі, необхідному для здобуття певного ступеня вищої освіти. Як слідує з п.3 договору, виконавець має право вимагати від замовника своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором. Такому право виконавця кореспондує визначений п.4 договору обов`язок замовника тобто [PERSON] , своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором. Відповідно до Витягу з наказу №140 о/с від 25 серпня 2016 року (а.с.7), за рішенням приймальної комісії інституту від 25 серпня 2016 року №29 [PERSON] зараховано з 25 серпня 2016 року до студентів І курсу денної форми навчання за напрямком (спеціальністю) за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб згідно з додатком. [PERSON] відвідував навчальний заклад протягом І та ІІ семестрів 2016-2017 навчального року, мав задовільні успіхи в навчанні. Протягом ІІ семестрі не з`явився на здачу заліків з дисциплін «цивільне та сімейне право», «господарське право», «охорона праці в галузі», «кримінальний процес», «криміналістика», «організація розслідувань кримінальних правопорушень», «психологія управління», «адміністративний процес» та «європейські стандарти захисту прав людини у у кримінальному процесі». Вказані обставини підтверджуються Довідкою про результати навчання [PERSON] , складеної за підписом методиста факультету №3 [PERSON] та декана факультету №3 [PERSON] , яка є свідченням належного виконання позивачем обов`язку з надання освітніх послуг, які [PERSON] отримував. (а.с.9-10) За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Пунктом 11 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законом та цим договором. Відповідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом. Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, чинній на час відрахування [PERSON] , підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом. Як слідує з Витягу з наказу №202 о/с від 31 серпня 2017 року, за невиконання навчального плану та порушення умов договору про навчання [PERSON] відраховано з інституту (а.с.11). З довідки про розрахунок боргу (а.с.12) слідує, що [PERSON] за надання освітніх послуг за І та ІІ семестр 2016-2017 навчального року (з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року) нараховано плату за навчання в сумі 18170 грн. 00 коп. суму заборгованості не погашено. Задля врегулювання виниклого між сторонами спору щодо погашення наявності заборгованості за надані освітні послуги в добровільному порядку, керівництвом\~Донецького юридичного інституту МВС України направлялась на адресу [PERSON] направлено листа за вих. №705 від 19.04.2017 року про повідомлення суми боргу та пропозицією ліквідувати заборгованість у розмірі 18170,00 грн. протягом двох тижнів (а.с.15) Відповідно до ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, яка утворилась за надання освітньої послуги, позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд уважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання освітніх послуг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 21104 грн., три процента річних у розмірі 545 грн. 10 коп., а всього стягнути 21649 грн. 97 коп. За змістом\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1762 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням № 1098 від 26.06.2018 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved