Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» про стягнення заборгованості по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 11.04.2018 року у розмірі 19495,95 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона з 19.12.1994 року працювала у відповідача та 31.12.2017 року була звільнена, у звязку із скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. На день звільнення відповідача перед нею виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 48633,57 грн., яка до теперішнього часу не погашена та відповідач уникає надати будь-які пояснення та інформацію. Тому вважає вказана заборгованість по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн. підлягає стягненню на її користь. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України, у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, на її користь підлягає також стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 11.04.2018 року у розмірі 19495,95 грн. Також відповідно до ст. 237-1 КЗпП, у звязку з фактом порушення її прав у сфері трудових відносин, тривалий час невиплата заробітної плати, ігнорування відповідача можливості врегулювання спору в досудовому порядку, не можливість підтримувати своє здоровя у належному стані через неналежне матеріальне становище, вимушеність застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки її матеріальне становище суттєво погіршилось, все це призвело до моральних страждань, тому просить компенсацію стягнути на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Ухвалою від 18.04.2018 року відкрите провадження у справі. 26.06.2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивачем не вірно проведено розрахунок середньоденної заробітної плати, оскільки позивач звільнена в грудні 2017 року, а за основу взяті жовтень та листопад 2017 року, що протиречить постанові КМУ №100, крім того, згідно штатного розпису її оклад становив 4300 грн., а не 6216,20 грн. Отже середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.01.2018 року по 11.04.2018 року становить 9727,87 грн. Крім того, позивачем не надано обґрунтовування підстав з яких позивач виходив при визначенні розміру моральної шкоди 5000 грн. та доказів на підтвердження втрату нормальних життєвих звязків та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя, а сам факт несвоєчасного розрахунку з працівником не свідчить про завдання моральної шкоди. 02.07.2018 року представник позивача надав відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що позивачем вірно проведено розрахунок середньоденної заробітної плати, за основу взяті жовтень та листопад 2017 року, що передували події, з якою повязана відповідна виплата, згідно вимог постанови КМУ №100. Крім того, відповідач зловживає своїми правами надає суду недостовірну інформацію щодо розміру окладу позивача, оскільки оклад позивач становив 6216,20 грн., згідно з наказом про надбавку, окрім того, надаючи звітність до податкових органів, відповідач зазначав оклад позивача саме 6216,20 грн. Ухвалою від 02.07.2018 року за клопотанням представника позивача судом витребувані докази. 31.07.2018 року відповідачем надані заперечення, згідно яких зазначили, що позивач фактично відпрацювала грудень 2017 року, тому для розрахунку заробітної плати потрібно брати фактично відпрацьовані останні два місяці, а саме: листопад та грудень. Наполягали, що згідно штатного розпису оклад позивача становив 4300 грн. 01.08.2018 року позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» заборгованість по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року у розмірі 40687,20 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 11.10.2018 року позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» заборгованість по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 18.10.2018 року у розмірі 55944,90 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 17.10.2018 року відповідач надав заперечення до суду, згідно яких просили відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог посилаючись на те, що позивач порушив строки подачі такої заяви, які передбачені ст. 49 ЦПК України. 27.11.2018 року позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» заборгованість по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 12.12.2018 року у розмірі 67246,90 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 11.12.2018 року відповідач надав до суду додаткові пояснення по справі просив в задоволенні уточнених позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивач порушив строки подачі такої заяви, які передбачені ст. 49 ЦПК України. Також вказували, що позивачем не надано обґрунтовування підстав з яких позивач виходив при визначенні розміру моральної шкоди 5000 грн. та доказів на підтвердження втрату нормальних життєвих звязків та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя, а сам факт несвоєчасного розрахунку з працівником не свідчить про завдання моральної шкоди. 22.01.2019 року позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» заборгованість по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 25.01.2019 року у розмірі 75440,85 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 21.02.2019 року позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» заборгованість по заробітної плати за грудень 2017 року у розмірі 48633,57 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 року по 21.02.2019 року у розмірі 80809,30 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача уточнені 21.02.2019 року позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені обставини та просила про задоволення вимог. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача уточнені 21.02.2019 року позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі наказу № 112-к від 26.12.1994 року, 19.12.1994 року була прийнята на посаду бухгалтера Відокремленого підрозділу Приватного Миколаївського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» - Туристичний комплекс «Турист», наказом №59/1 від 14.06.2007 року була переведена на посаду бухгалтера з обов'язками касира, наказом №82-к від 05.0.2011 року переведена на посаду старшого бухгалтера. 31.12.2017 р. позивачка на підставі наказу № 79-К від 29.12.2017 року була звільнена з посади старшого бухгалтера Відокремленого підрозділу Приватного Миколаївського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» - Туристичний комплекс «Турист», у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплат праці" працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового. гідно ст. 97 КЗпП України та ст.ст. 15,24 Закону України "Про оплат праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. На день звільнення у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за грудень 2017 року по заробітній платі в розмірі 48633, 57 гривні, що підтверджується довідкою №80 від 31.07.2018 року приватного Миколаївського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Миколаївтурист» та не заперечував представник відповідача. На день розгляду справи судом, вказана заборгованість позивачу не виплачена. Враховуючи, що при звільненні позивача, відповідачем не була виплачена заробітна плата в повному обсязі та виникла заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року у розмірі 48633, 57 грн., вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у звязку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, яка у даному випадку становить 282, 55 грн. (6216,20+6216,20 грн.):44 робочих дня (жовтень і листопад 2017 року по 22 робочих дні), 282, 55 грн. (середньоденна заробітна плата) х 286 робочих днів ( з 01.01.2018 року по 21.02.2019 року включно) = 80 809, 30 грн. За такого, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.20178 року по 21.02.2019 року, тобто в межах заявлених вимог, у розмірі 80 809, 30 грн. Посилання відповідача на те, що згідно штатного розпису оклад позивача становив 4300 грн., а не 6216,20 грн. суд вважає безпідставними, виходячи з того, що згідно штатного розпису туркомплексу «Турист» ПрАТ «Миколаївтурист» на 01.01.2017 року посадовий оклад старшого бухгалтера 4300 грн. Наказом №09/2 від 30.06.2016 року покладено обовязки касира на старшого бухгалтера [PERSON] з доплатою 0,5 ставки касира згідно штатного розкладу з 01.06.2016 року, наказом №51 від 30.12.2016 року призначено щомісячну доплату старшому бухгалтеру [PERSON] 6% від окладу бухгалтера. Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України за звітний 2017 рік переданих до Пенсійного фонду страхувальником туристичним комплексом «Турист» ПрАТ «Миколаївтурист» відносно [PERSON], сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок за жовтень та листопад 2017 року (два календарних місяця роботи позивача, що передували її звільненню) складала саме 6216,20 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди: Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Враховуючи характер\~завданих позивачу\~душевних страждань\~внаслідок тривалої\~невиплати заробітної\~плати (більше\~року з\~дня звільнення),\~ігнорування \~можливості врегулювання\~спору в\~досудовому поряду,\~у звязку\~з чим\~позивач вимушена\~була звернутися\~до суду\~з даним\~позовом,\~ а\~також \~вимушеність застосовувати\~додаткові зусилля\~для організації\~свого життя,\~оскільки матеріальне\~становище позивачки\~ погіршилось,\~ суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступень вини відповідачів, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку з задоволенням позовних, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2344,89 грн.

Outcome: approved