Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 31.10.2012 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя. [PERSON] з урахуванням уточнених позовних вимог просила поділити спільне майно набуте нею з відповідачем під час шлюбу наступним чином: виділити їй, квартиру [ADDRESS], вартістю 638873 грн. та приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: [ADDRESS] вартістю 246932 грн.; виділити [PERSON] у власність приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: [ADDRESS], вартістю 783341 грн. частини будівель і споруд промбази за адресою: [ADDRESS], вартістю 235986 грн, об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], вартістю 124025 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь 257547 грн., як компенсацію різниці вартості отриманих часток майна. [PERSON],з урахуванням уточнення позовних вимог, просив спільне майно нажите під час шлюбу, а саме: об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 1000 кв.м. розташовану за даною адресою кадастровий номер 5310436100:06:001:0266 з цільовим призначенням -для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розділити шляхом залишення його у власності позивача та відповідача з частками по ? частині. Визнати за ним право власності на: квартиру [ADDRESS]; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою [ADDRESS]; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по [ADDRESS]; частину будівель та споруд промбази, розташованих по [ADDRESS]. В задоволенні первісного позову просив відмовити повністю. Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не прибула. ЇЇ представник в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] звертав увагу суду на те, що [PERSON] займалася підприємницькою діяльністю, тим самим здійснювала власний внесок у бюджет сім'ї. Спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було придбано [PERSON] за спільні кошти подружжя. Вважає, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що його батьки мали кошти в тих розмірах, які зазначені в розписках, наданих суду. Представник Відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом просив задовольнити позовні вимоги зустрічного позову. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Пояснив, що із майна переліченого в позові [PERSON], у період шлюбу ними було спільно придбано лише об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка під ним. Вважає, що інше нерухоме майно не підлягає поділу, оскільки було придбано ним за власні кошти, отримані у позику від батьків. Про укладення договорів позики він не ставив до відома [PERSON], оскільки обов'язки за цими договорами мав намір виконувати та виконав самостійно вже під час наявності судового спору щодо поділу майна.. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 12.03.1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане Палацом шлюбів м.Кременчука виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів, актовий запис № 181. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17.05.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору купівлі-продажу серії АЕА № 647137 від 05.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Вартість квартири за вказаним договором складала 18338 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав у [PERSON] приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: [ADDRESS]. Продаж вчинено за 17760грн. 24.04.2007 року, за згодою [PERSON] між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] купив об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 1000 кв.м. по [ADDRESS], кадастровий № 5310436100:06:001:0266, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Загальна вартість вказаного нерухомого майна становила 88607 грн. На підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] придбав у власність в [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вартість квартири становила 783000 грн. 07.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу частини будівель і споруд промбази за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається зі склалу літ "Б", приміщень №8 та №3, складу літ "Б1" вартістю 83734 грн. Відповідно до ст. 22 КЗпШС Української РСР, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма вміщена і в ст. 60 СК України. Верховний суд України в п.п. 23-24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно з'ясувати джерело і час його придбання, а також роз'яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто. Аналогічні роз'яснення були надані в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.1998 року № 16 з наступними змінами «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України». Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 69, 70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом та спростування позовних вимог [PERSON], [PERSON] до матеріалів справи були долучені копії розписок про отримання ним грошових коштів від батьків на придбання майна у особисту власність. Вірність копій розписок оригіналам посвідчена судом під час огляду оригіналів в судовому засіданні. Зі змісту розписки від 11.11.2003 року вбачається що [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 17760 грн. на придбання приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: [ADDRESS], що відповідає вартості даного об'єкту відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2003 року. З розписки від 14.11.2008 року вбачається, що [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 783000 грн. на придбання квартири [ADDRESS]. Сума зазначених в розписці коштів відповідає вартості квартири на момент її придбання. В розписках від 05.06.2001 року та 07.04.2009 року зазначено, що [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 18338 грн. для придбання квартири за номером [ADDRESS] з метою її переобладнання у магазин та 83734 грн. та для придбання частини будівель і споруд промбази по [ADDRESS] відповідно, що відповідає вартості даних об'єктів відповідно до договорів купівлі-продажу від 05.06.2001 року та від 07.04.2009 року. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт передачі в борг [PERSON] грошових коштів на придбання вказаних в розписках об'єктів. Оригінали розписок були надані свідками суду для дослідження в судовому засіданні. Згідно наявних в справі розписок написаних власноручно [PERSON] від 30.07.2013 року та [PERSON] від 31.07.2013 року-всі кошти, які були отримані в позику [PERSON] від батьків-ним особисто повернено їм в повному обсязі. Виконуючи приписи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.12.2013 року-суд при розгляді справи надає оцінку наступним обставинам. Як свідчить текст розписок, які надавались [PERSON] його батьками, кошти надавались в позику, фактично, з цільовим призначенням-на придбання того чи іншого майна вказаного в розписці. Особою, яка мала повернути кошти в розписках зазначено саме [PERSON] Згідно розписок від 30 та 31 липня 2013 року кошти [PERSON] повернув батькам особисто та в повному обсязі, що підтверджено відповідними копіями розписок, оригінали яких досліджено в ході судового розгляду справи. З боку [PERSON] належних та допустимих доказів на спростування наведених обставин суду не надано. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з того,що в матеріалах справи є розписки як про отримання грошових коштів [PERSON] в позику та на повернення цих коштів відповідачем за первісним позовом-суд приходить до висновків про доведеність факту укладення між [PERSON] та його батьками договорів позики на придбання нерухомого майна в особисту власність. При цьому,суд також врахував, що розмір грошових коштів згідно розписок від 05.06.2001 року, 11.11.2003 року, 14.11.2008 року та 07.04.2009 року дорівнює вартості об'єктів нерухомості, на придбання яких, відповідно до розписок, запозичувались кошти. Крім того, в розписках про отримання коштів в борг зазначені конкретні об'єкти на придбання яких надавались кошти, а проміжок часу укладення договорів позики співпадає з датами укладення відповідних договорів. Що ж до питання відсутності згоди [PERSON] на укладення між [PERSON] та його батьками договорів позики, то суд виходить з наступного. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] не повідомляв письмово [PERSON] про укладення договорів позики та не отримував письмово згоди від неї оскільки на той момент між ними були нормальні відносини і [PERSON], будучи обізнаною з матеріальним станом сім'ї, не могла не знати, що в момент вирішення питання про придбання того чи іншого майна сімейних коштів, які б можливо було використати при купівлі в них не було. Також, суд надає оцінку тому,що на момент розгляду справи відповідні договори позики укладені між [PERSON] та його батьками недійсними, в тому числі за позовами [PERSON], не визнавались Крім того, з пояснень представника [PERSON] вбачається, що в момент надання [PERSON] згоди на укладення чоловіком договору купівлі-продажу від 14.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] придбав у власність в [PERSON] квартиру [ADDRESS] остання була обізнана з тим, що та за які кошти придбаває чоловік. Зважаючи про те, що за текстом договору кошти продавцю передавав саме [PERSON]-суд приходить до висновку про те, що існування письмової згоди дружини на укладення даного договору є виконанням стороною договору, в даному випадку покупцем - [PERSON], вимог нотаріуса, оскільки на момент посвідчення договору, позивач та відповідач перебували в шлюбі. Однак, чинне законодавство не пов'язує наявність згоди чоловіка чи дружини на придбання того чи іншого майна з моментом виникнення права власності на це майно саме як на спільне сумісне. До аналогічних висновків суд прийшов і надаючи оцінку згоді [PERSON] від 07.04.2009 року при укладенні [PERSON] договору купівлі-продажу промбази по [ADDRESS]. Встановлені судом і підтверджені письмовими доказами обставини не були спростовані позивачем за первісним позовом. Щодо дат написання розписок про передачу коштів в позику, то протягом розгляду справи доказів того, що дата їх написання інша, ніж зазначено в їх тексті, до справи не надано. Виходячи з принципу диспозитивності судового процесу суд надавав можливість протягом часу розгляду справи довести, зокрема стороні позивача за первісним позовом, зворотнє. За таких обставин, спільною сумісною власністю сторін є лише об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка по цій же адресі, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які набуті подружжям у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2007 року. При поділі даного майна подружжя, суд виходив із того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, в зв'язку з чим суд вважає, що кожній із сторін має бути виділено по 1/2 його частині. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд здійснює поділ спільного майна подружжя - об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та визнає за кожною із сторін право власності на 1/2 частину вказаного майна. Суд визнає право особистої власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою [ADDRESS]; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по [ADDRESS]; частину будівель та споруд промбази, розташованих по [ADDRESS]

Outcome: partial