Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

13.01.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] уклала з банком кредитний договір. В забезпеченні виконання зобовязань за Кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру № 46, по вул. Нікольській, 4 в м. Миколаєві. 12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги за зобовязаннями по Кредитному договору та Іпотечному договору. Пункт 5 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. У зв'язку з грубим порушенням [PERSON] умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та\~Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 31.03.2016 року позивач набув у порядку, передбаченому\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 30.11.2016 року ТОВ «Кей-Колект» була здійснена спроба потрапити у квартиру, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач. Таким чином, на даний час в результаті дій відповідача ТОВ «Кей-Колект» фактично позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кей-Колект» позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з згідно копії Договору іпотеки № 1973 від 10.08.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і відповідачем, вбачається, що відповідно до умов п. 1.1. вказаного договору Іпотекодавець відповідач передає в іпотеку двохкімнатну квартиру, №46, по вул. Нікольська в м. Миколаєві. Згідно умов Договору іпотеки відповідач виступає майновим поручителем [PERSON] Відповідно до умов п. 2.1.1. Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов»язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Згідно умов п. 2.1.2. Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги-звернути стягнення на предмет іпотеки. В розділі 5 договору іпотеки зазначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекожержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленомустаттею 37 Закону України "Про іпотеку"; - право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку встановленомустаттею 38 Закону України "Про іпотеку". У разі настання обставин, зазначених в пункті 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекожержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні про яке йдеться в пункті 5.2, Іпотекожержатель зазначає, який із способів задоволення вимог Іпотекожержателем для задоволення своїх вимог. Як зазначав позивач у позовній заяві, 12.12.2011 року Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за іпотечним договором свої права вимоги по Кредитному договору та Іпотечному договору. Позивач у позові вказував, що 31.03.2016 року ТОВ «Кей-Колект» набув у порядку, передбаченомуст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру № 46, по вул. Нікольській, 4 в м. Миколаєві, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кей-Колект» зазначав що на даний час відповідач добровільно не звільнив спірне приміщення, а також перешкоджає ТОВ «Кей-Колект» у вільному доступі до даного приміщення, і тому в результаті незаконних дій відповідача ТОВ «Кей-Колект» фактично позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном. Разом з тим, відповідно до вимогст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимогст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимогст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимогст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимогст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимогст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем належними й допустимими доказами, які описано вище, доведено, що з 31.03.2017 по цей час він є власником спірної квартири. Отже відповідач протиправно перешкоджає йому у доступі до неї. Тому в силу\~ст. 391 ЦК України\~підлягають усуненню перешкоди, які чинять [PERSON], [PERSON], [PERSON] ТОВ «Кей-Колект» у користуванні квартирою № 46 буд. № 4 по вул. Нікольскій у м. Миколаєві, шляхом зобовязання [PERSON], [PERSON], [PERSON] надати ТОВ «Кей-Колект» постійний безперешкодний доступ до цієї квартири. Копіями складених представниками ТОВ «Кей-Колект» актів від 30 листопада та 7 грудня ідтверджено, що у квартирі, про яку йдеться, присутні відповідачів, які не надали їм доступу до квартири. За змістом ч. 1\~ст. 317 ЦК України, з дати припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру у неї припинилося й право користування нею. Тож позовні вимоги про визнання останнього таким, що втратив право користування цією квартирою, теж слід задовольнити. Згідно довідки ЖКП «Бриз» ЖЕК-1 від 11.10.2016 року разом з [PERSON], мешкає її неповнолітня дитина [PERSON] [INFO]. Відповідно до частини 2\~статті 29 ЦК України\~фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком\~обмежень, які встановлюються законом. Системний аналіз статтей\~29\~та\~32 ЦК України\~дає підстави для висновку, що неповнолітня особа має право вільно та самостійно обирати місце свого проживання, Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обовязком власника у негативному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23.12. 2015, справа №6- 30278ск15). Отже, Позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій Відповідачів презюмується. Для того, щоб перешкод у здійсненні права користування не було, Позивачу необхідно надати постійний безперешкодний доступ до свого майна. Окрім цього, при здійсненні права власності власник не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію; власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду; власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 319, 322 ЦК України). Позивач не може фізично контролювати додержання зазначених обовязків, отже, створюється реальна загроза порушенню прав не лише Позивача, а й третіх осіб і суспільства в цілому. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З урахуванням того, що Відповідач-1 вже не є власником майна, то і використовувати його для проживання він не має права. Зазначене підтверджується і Постановою пленуму ВССУ і судовою практикою. Відповідно до абз.2 п. 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02. 2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК)» Відповідно до ч.1ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як було зазначено, власником майна є не Відповідач-1, а Позивач. Отже, право користування житлом члени сімї Відповідача-1 також втратили. Аналогічної позиції дотримується і ВССУ, який у своєму рішенні від 23.12.2015 у справі №6-30278ск15 зазначив: «Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається право користування жилим приміщенням у членів його сімї.». Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2756,00 грн.

Outcome: approved