Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

22 січня 2020 року до Михайлівського районного суду Запорізького області звернувся [PERSON] з позовними вимогами, які згодом уточнив заявою від 27.05.2020 року, до Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про зобов`язання зняття (скасування) іпотеки, арешту з майна та заборони на його відчуження. У позовній заяві зазначено, що 07.03.2002 року він шляхом укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за реєстраційним № 691, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяніновою Л.M., набув право власності на житловий будинок загальною площею 93,7 кв. м., розташований за адресою [ADDRESS] . При підготовці документації до продажу вказаного будинку було виявлено наявність арешту, заборони та іпотеки, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: накладено арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12378003), який здійснено Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови старшого державного виконавця Каби Ю.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВДВС Михайлівського РУЮ, виконавчий лист № 2-434, виданий Михайлівським районним судом від 01.12.2011 року; накладено заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 7444808), який зареєстровано 24.06.2008 року приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Наливайко К.К. на підставі іпотечного договору № 106-0111005/7фкіп-08 від 24.06.2008 року, укладеного між позивачем та ТОВ «УКРПРОМБАНК»; накладено іпотеку (реєстраційний номер обтяження 7445133), який зареєстровано 20.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку від 30.06.2010 року, іпотекодержателем визначено ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Позивачем зазначено, що 01.12.2011 року відповідно до рішення Михайлівського районного суду Запорізької області з нього було стягнуто заборгованість у розмірі 30 024,98 грн. за договором фінансового лізингу транспортних засобів № ЄЛ/ДНП-0315/ДЛ від 01 липня 2008 року на користь ТОВ «ЕЛЕМЕНТ ЛІЗИНГ», а також повернуто предмет лізингу (автомобіль JAC HFC 1020 К державний номер [NUMBER] ). Однак, 31.08.2016 року старшим державним виконавцем Солоткіною Ю.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 34870967) на підставі припинення юридичної особи-стягувача, яке відбулося 25.05.2015 року. В тексті зазначеної постанови про закінчення ВП вказано «припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення», що суперечить вказаним у ДРРП даним станом на 29.10.2019 року, згідно яких арешт нерухомого майна позивача є чинним. При зверненні до відділу ДВС було отримано відповідь від 07.12.2018 за вих. № 11339/8, зі змісту якого вбачається відсутність виконання стягнень на користь ТОВ «ЕЛЕМЕНТ ЛІЗИНГ», що на даний час суперечить актуальним даним державного реєстру, однак в силу закінчення виконавчого провадження жодних дій по зняттю арешту виконавець здійснити не вбачає можливим. Стосовно іпотечного договору позивачем зазначено, що у 2008 році укладено іпотечний договір між ним та ТОВ «УКРПРОМБАНК» на забезпечення кредитних зобов`язань. [PERSON] зобов`язання були виконані у повному обсязі у 2010 році, відповідач ТОВ «Український промисловий банк» мав зареєструвати зняття заборони з будинку на підставі повної сплати кредиту. Однак, всупереч виконаних [PERSON] зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» передає ПАТ «Дельта Банк» іпотечні зобов`язання на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року та здійснення відповідної реєстрації обтяження права власності на будинок. На адресу позивача не надходило жодного повідомлення про уступку будь-яких прав за кредитними зобов`язаннями [PERSON] . Не зважаючи на направлення запитів на адресу ТОВ «Український промисловий банк», інформація щодо підстав існування накладеної заборони, підстав передачі неіснуючих боргових зобов`язань ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , відповідь так і не надійшла. ТОВ «Український промисловий банк» відповідно до даних ЄДР, знаходиться у стані припинення з 28.01.2010 року. 02.12.2019 року від уповноваженої особи ПАТ «Дельта Банк» надійшла відповідь, відповідно зі змісту якої вбачається наявність у ПАТ «Дельта Банк» інформації про заборгованість [PERSON] , однак ані підстав, ані розміру такого боргу названо не було. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд: зобов`язати Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти накладений арешт з нерухомого майна [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 12378003 ); зняти заборону відчуження об`єкту нерухомого майна щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер обтяження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 7444808), яка зареєстрована 24.06.2008 року приватним нотаріусом Наливайко К.К. на підставі іпотечного договору № 106-0111005/Zфкіп-08, 803, укладеного 24.06.2008 року та посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Наливайко К.К.; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про наявність іпотеки щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер обтяження 7445133 ), яка зареєстрована 20.12.2012 року приватним нотаріусом Кондратюк В.С. на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта банку, 2258, укладеного 30.06.2010 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Соколовим О.Є. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надавши до суду заяву з клопотанням розглядати справу за їх відсутності, підтримують позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзив не подали, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.76, ч.ч.1,2 ст.77, ст.ст.79,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку за реєстраційним № 691 від 07.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.M., на право власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.10.2019 року, 24.06.2008 року за № 7444808 приватним нотаріусом Наливайко К.К. зареєстровано заборону на нерухоме майно [PERSON] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі Іпотечного договору № 106-0111005/Zфкіп-08, заявник ТОВ «Укрпромбанк» Запорізька філія (а.с. 9); 10.04.2012 року за № 12378003 Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] , невизначене майно, все нерухоме майно, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.03.2012 року ВДВС Михайлівського РУЮ, виконавчий лист № 2-434, виданий Михайлівським районним судом 01.12.2011 року (а.с. 9); 20.12.2012 року за № 7445133 приватним нотаріусом Кондратюк В.С. зареєстровано іпотеку на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належний [PERSON] , на підставі договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанком на користь Дельта Банку, приватний нотаріус Київського МНО Соколов О.Є., іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 10). Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно дост.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1,ч.2ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. П. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Однак, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року). Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі « Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка , п. 53). Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»). Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. На виконанні у Михайлівському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебував виконавчий лист за рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 30 024,98 грн. за договором фінансового лізингу транспортних засобів № ЄЛ/ДНП-0315/ДЛ від 01 липня 2008 року на користь ТОВ «ЕЛЕМЕНТ ЛІЗИНГ». 31.08.2016 року старшим державним виконавцем Солоткіною Ю.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 34870967) на підставі припинення юридичної особи-стягувача, яке відбулося 25.05.2015 року, якою було знято усі накладені обтяження в межах вказаного виконавчого провадження. Згідно інформації, наданої Михайлівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на теперішній час відсутні відкриті та незавершені виконавчі провадження стосовно позивача. Зазначена обставина також підтверджується даними Автоматизованої системи виконавчого провадження. В той же час, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.10.2019 року, 10.04.2012 року за № 12378003 Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] , невизначене майно, все нерухоме майно, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.03.2012 року ВДВС Михайлівського РУЮ, виконавчий лист № 2-434, виданий Михайлівським районним судом 01.12.2011 року. Відповідно до п.6 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із частинами 1 та 2 ст.56 зазначеного Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно(кошти)боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арештна рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем підчас відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ч. 1 ст. 40 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. У зв`язку з винесенням державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № 34870967, підлягають скасуванню усі накладені обтяження в межах вказаного виконавчого провадження, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 12378003 ), накладеного Запорізькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.03.2012 року ВДВС Михайлівського РУЮ підлягає задоволенню. З огляду на відсутність підтверджень виконання зобов`язань за іпотечним договором, укладеним між позивачем та ТОВ «УКРПРОМБАНК» 24.06.2008 року, переданих ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30.06.2010 року, відсутність доказів на будь яке врегулювання даного питання, суд, за таких обставин, не вбачає підстав для зняття накладеної заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 7444808), зареєстрованої 24.06.2008 року приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Наливайко К.К. на підставі іпотечного договору № 106-0111005/Zфкіп-08, а також зняття накладеної іпотеки (реєстраційний номер обтяження 7445133), зареєстрованої 20.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанком на користь Дельта банку, та вважає, що не доведено наявність підстав для задоволення позову в цій частині. Також, згідно відповіді, наданої на адвокатський запит № 5186 від 27.11.2019 року станом на поточну дату , за кредитним договором № 106-0111005/ФКВ-08 від 24.06.2008 року , укладеним між «Укрпромбанк» та позивачем обліковується непогашена заборгованість. Суду будь-яких доказів на звернення [PERSON] з приводу даної відповіді до ліквідатора АТ «Дельта Банку» щодо врегулювання спору не надано. Тому суд визнає необґрунтованими позовні вимоги щодо скасування арешту всього нерухомого майна та заборону на його відчуження, що становить Предмет іпотеки та відмовляє у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин суд прийшов до висновку, що пред`явлені позовні вимоги є необґрунтованими та позов задоволенню підлягає частково.

Outcome: partial