Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[INFO] року помер [PERSON]. До складу спадкового майна після його смерті входить, зокрема, право на земельну частку (пай) площею 1,59 умовних кадастрових гектара, яка перебувала у колективній власності КСП «Нове життя» с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], однак не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ на спадкове майно. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом звернулася до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, просила на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, слухати справу у її відсутності (а.с. 3). Представник відповідача Жванської сільської ради подала суду заяву про слухання справи у її відсутності та про визнання позовних вимог (а.с. 17). Суд, розглянувши справу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 5). Випискою із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку № 03-4/060 від 20 жовтня 2014 року (а.с.10), довідками Жванської сільської ради № 210, 211 від 02 грудня 2014 року (а.с. 7, 8) доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Нове життя» с. Жван площею 1,59 умовних кадастрових гектара. З інформації завідувача сектору Державного земельного кадастру відділу Держземагенства у Мурованокуриловецькому районі № 01-8/3065 від 21 жовтня 2014 року (а.с. 9) вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва [PERSON] не видавався. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця. Із постанови державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори № 615 від 10 грудня 2014 року (а.с 12) про відмову у вчиненні нотаріальної дії слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, у нотаріальній конторі не зареєстрована. Така ж інформація, зазначена і в інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24 грудня 2014 року (а.с. 20). Однак, як слідує із інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи), від імені заповідача [PERSON] рахується чинними два заповіти, які посвідчені 17 липня 2003 року та 13 січня 2004 року (а.с. 22, 23). Частиною 3 ст. 1254 ЦК України визначено, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Скасування заповіту може бути зроблено заявою ("пряме" скасування) або складенням нового заповіту зі зміною заповідальних розпоряджень щодо кола спадкоємців та (або) розподілу спадкового майна ("непряме" скасування). Якщо заповідач складає новий заповіт, який не змінює повністю усі умови попереднього заповіту, попередній заповіт буде вважатися дійсним у тій частині, в якій він не суперечить новому заповіту. При цьому, якщо у новому заповіті немає розпоряджень, які суперечать попередньому заповіту, а він лише доповнює останній, попередній заповіт вважатиметься повністю чинним. Заповітом від 17 липня 2003 року (а.с. 22) спадкодавець [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON]. Заповітом від 13 січня 2004 року (а.с. 23) [PERSON] заповів [PERSON] належне йому право на земельну частку (пай) та вклади в Ощадному банку № 915512701300, № 91551229600. Оскільки, обидва заповіти складені [PERSON] на користь [PERSON], а також враховуючи, що вони не суперечать один одному (в останньому заповіті конкретизовано майно), суд приходить до висновку що [PERSON] має право спадкувати за заповітом земельну частку (пай) після смерті [PERSON]. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. З оголошення в газеті «Наше Придністров'я» № 29 від 06 квітня 2012 року (а.с. 11), слідує, що оригінал сертефіката на земельну частку (пай) на прізвище [PERSON] втрачений, а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, вона також не може (а.с.12). Суд враховує обставину, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважної причини, зокрема, через юридичну необізнаність та відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування право на земельну частку (пай) як спадкоємця [PERSON] за заповітом.

Outcome: approved