Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Завадківської сільської ради Сколівського району Львівської області, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок, позначений у технічному паспорті літерою «А-1» загальною площею 63,9 м.кв., житловою площею 22,8 м.кв., розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті брата - [PERSON] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.05.2021 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 року замінено первісного відповідача - Завадківську сільську раду Сколівського району Львівської області на належного - Козівську сільську раду Стрийського району Львівської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме на спірний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не склав, дружини та дітей не мав, відтак спадкоємцями другої черги за законом згідно норм статті 1262 ЦК України є рідні брати та сестри спадкодавця. Позивач зазначає, що він - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрами померлого [PERSON] , попри те, [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата відповідно до частини 3 статті 1268 ЦПК України шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, а сестри [PERSON] та [PERSON] подали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадщину після смерті [PERSON] в його користь. З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернувся у Сколівську державну нотаріальну контору Львівську області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата - [PERSON] , однак нотаріус листом № 229/01-16 від 18.03.2021 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Внаслідок зазначених обставин позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи без його участі, вказавши що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач - Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, явку свого представника в таке не забезпечила. 10.08.2021 року представником відповідача Лесечко О.П. подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, в якому зазначено про те, що відповідач не заперечує, щодо задоволення позовних вимог. На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Задільською сільською радою Сколівського району Львівської області від 13.02.2007 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме на спірний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не склав, дружини та дітей не мав, відтак спадкоємцями другої черги за законом згідно норм статті 1262 ЦК України є рідні брати та сестри спадкодавця. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрами померлого [PERSON] , попри те, [PERSON] прийняв спадщину після смерті брата відповідно до частини 3 статті 1268 ЦПК України шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою № 270/09-20 від 01.04.2021 року, виданою Козівською сільською радою, а сестри [PERSON] та [PERSON] подали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадщину після смерті [PERSON] в користь [PERSON] від 21.10.2020 року та від 19.10.2020 року відповідно. Дані заяви знаходяться у спадковій справі № 12/2021 від 15.01.2021 року, заведеній Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав, 15.01.2021 року [PERSON] звернувся у Сколівську державну нотаріальну контору Львівську області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата - [PERSON] , однак нотаріус листом № 229/01-16 від 18.03.2021 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до довідки № 271/09-21 від 01.04.2021 року та витягу з по господарської книги № 1 с. Задільське № 269/09-20 від 01.04.2021 року, виданих Козівською сільською радою, житловий будинок 1925 року побудови, розташований по [ADDRESS] , рахувався за померлим [PERSON] . Згідно довідки № 532 від 15.03.2021 року, виданої Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-888цс16 суд зауважив, що, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. Згідно статті 13 Закону України «Про власність» від 1991 року, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що померлий [PERSON] належним чином, відповідно до норм законодавства, діючого на момент побудови будинку (1925 рік), набув право власності на нього. Суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві, є достовірними, не викликають сумніву та дають підстави стверджувати, що [PERSON] за життя належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а відтак позивач - [PERSON] набув право на цей будинок, як на спадкове майно після смерті брата - [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved