Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 21.09.2016 року вона стала переможцем електронних торгів з приводу реалізації нежитлового приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенській (Леніна) у м. Дніпро, яке раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, за яким на час проведення торгів було зареєстровано право власності на вищезазначене нежитлове приміщення. 26.09.2016 року позивачем було внесено на депозитний рахунок Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра повну вартість лота у розмірі 1 050 000 гривень. Після чого 30.09.2016 року позивач отримала акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна. На підставі зазначеного акту [PERSON] 06.10.2016 року отримала свідоцтво про придбання з прилюдних торгів нежитлового приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенській у м.Дніпро. При реєстрації за позивачем права власності на вищезазначене майно приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] повідомила їй, що за двадцять хвилин до цього державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори [PERSON] було відкрито розділ для реєстрації права власності за іншими особами: [PERSON] та [PERSON] Позивач негайно звернулася до поліції з приводу спроби шахрайського заволодіння її грошовими коштами та майном і вранці 10.10.2016 року позивач особисто вручила заяву державному нотаріусу Тернівської державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується відміткою нотаріуса про прийняття даної заяви від 10.10.2016 року, в якій повідомила про відповідне кримінальне провадження та просила зазначеного нотаріуса не вчиняти реєстраційних дій на спірне нерухоме майно, яке знаходиться під арештом. Проте, не дивлячись на отримання даної заяви та наявності у відповідному реєстрі обтяжень вищезазначеного нерухомого майна, [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2012 року за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним із них. У звязку з тим, що станом на час проведення прилюдних торгів відповідачами не було здійснено державну реєстрацію за собою права власності на вищезазначене майно на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2012 року зазначений договір є неукладеним, а тому він не може визнаватися дійсним чи недійсним. Саме тому належним способом захисту свого права позивач вважала визнання за нею права власності на нерухоме майно, яке не визнається і оспорюється іншими особами, та скасування запису про державну реєстрацію права власності за відповідачами на вищезазначене нерухоме майно, яке належить позивачу. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], з позовними вимогами не погодилися та звернулись до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просили: визнати недійсними електронні торги від 21.09.2016 року з реалізації нежитлового приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенська у м. Дніпро; скасувати акт про проведення прилюдних торгів від 30.09.2016 року, затверджений начальником Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та скасувати свідоцтво від 06 жовтня 2016 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачі за зустрічним позовом посилалися на те, що 03.04.2012 року вони уклали зі [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого кожен з них прийняв у спільну часткову власність - по ? частині об`єкту нерухомого майна - магазину непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (вул. Воскресенська), будинок 38, приміщення 1. При цьому зазначали що при посвідченні договору купівлі-продажу приватним нотаріусом [PERSON] їм було роз`яснено, що право власності на придбане приміщення магазину вони вже набули, та чинним законодавством не встановлено обов`язку або строку реєстрації права власності, а тому необхідність звернутися до органів реєстрації в них виникне в тому разі, якщо вони вирішать будь-яким чином розпродатися майном. Зазначали, що для переукладення договору постачання електроенергії у зазначене нежитлове приміщення виникла необхідність надати документ на підтвердження державної реєстрації права власності за ними на дане приміщення. У зв`язку з чим вони одразу звернулися до державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори [PERSON] для реєстрації за собою права власності на придбане ними ще в 2012 році майно та 06.10.2016 року цим нотаріусом було здійснено державну реєстрацію за ними права власності на спірне нежитлове. Невдовзі відповідачі отримали ухвалу Бабушкінського районного суду від 11.11.2016 року про відкриття провадження у цивільній справі № 200/19233/16-ц з якої вони дізналися, що [PERSON] звернулася з позовною заявою до них про визнання за нею права власності на придбане ними ще 03.04.2012 року майно. Позивачі за зустрічним позовом вважають себе добросовісними набувачами, адже вони у 2014 році та у 2016 році здавали у найми вищезазначене нежитлове приміщення, а 2016 році уклали договір охорони та договір на постачання теплової енергії. Також позивачі за зустрічним позов вважають, що договір купівлі-продажу від 03.04.2012 року є виконаним, а значить є укладеним, що свідчить про виникнення у них права власності на спірне майно не залежно від того чи здійснили вони за собою державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. Тому відповідачі вважають що електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» незаконно та порушують їх право власності на спірне нерухоме майно, а тому просили визнати недійсними електронні торги вищезазначеного нежитлового приміщення, скасувати акт проведення прилюдних торгів нежитлового приміщення та скасувати свідоцтво від 06.10.2016 року на спірне нерухоме майно. Представник позивача [PERSON]в. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі у задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити. Представник Новокодацького ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти задоволення позовних вимог первісного позову не заперечувала у задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити. В судовому засіданні пояснила, що на момент передачі майна на реалізацію та проведення електронних торгів дана нерухомість офіційно належала боржнику [PERSON], тому всі дії виконавчої служби по реалізації майна з електронних торгів відповідали діючому законодавству. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечували, просили залишити позовні вимоги без задоволення у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] до суду надыйшла заява про розгляд справи без її участі. Державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 06.10.2016 року до неї, як до державного реєстратора, звернулись [PERSON] із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенська у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2012 року. Після перевірки правовстановлюючих документів, які відповідали всім вимогам діючого законодавства, вона здійснила реєстраційні дії 10.10.2016 року. Пояснила, що дійсно, 08.10.20116 року надійшов лист Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що відносно [PERSON] здійснено кримінальне правопорушення за ознаками ч.2 ст.190 КК України, але будь-яких ухвал суду про арешт спірного майна за кримінальним провадженням надано не було. Тому законних підстав для відмови реєстрації прав власності у неї не було. Від представника Державного підприємства «СЕТАМ» до суду надійшли письмові пояснення та заява про розгляд справи за відсутності представника, в яких вказано, що ДП «СЕТАМ» наказом Міністерства Юстиції України від 22.12.2015 року №2710/5 уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів на їх організацію та проведення на підставі заявки відділу держаної виконавчої служби. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За достовірність інформації , зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 21.09.2016 року відбулися електронні торги з приводу реалізації нежитлового приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенській (попередня назва вулиця Леніна) у місті Дніпро (попередня назва місто Дніпропетровськ), яке належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі зазначеного договору [PERSON] здійснив державну реєстрацію свого права власності на вказане майно та на час проведення електронних торгів, саме за [PERSON], було зареєстровано право власності на спірне майно. Зазначена обставина підтверджується відповіддю КП «ДМБТІ» від 24.02.2016 року за №2123 державному виконавцю Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] та Інформаційною довідкою від 17.10.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданою позивачем разом з його позовною заявою. Переможцем зазначених торгів стала [PERSON], яка 26.09.2016 року внесла на депозитний рахунок відділу Ленінського ВДВС міста Дніпропетровська суму в розмірі 1\~050\~000 гривень, що підтверджується актом про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна від 30.09.2016 року. 06.10.2016 року позивач отримала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенській у місті Дніпро, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2088. Також судом встановлено, що 03.04.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали зі [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого кожен з них прийняв у спільну часткову власність - по ? частині об`єкту нерухомого майна - магазину непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (вул. Воскресенська), будинок 38, приміщення 1. 06.10.2016 року вони звернулися до державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори [PERSON] для реєстрації за собою права власності на придбане ними в 2012 році майно, яке 10.10.2016 року було за ними зареєстроване. Суд критично оцінює посилання відповідачів на те, що державні виконавці перед реалізацією майна з прилюдних торгів повинні були перевірити у Державному реєстрі правочинів чи було укладено правочини щодо спірного майна на підставі витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.02.2012 року, який раніше видавався КП «ДМБТІ» [PERSON] для відчуження належного йому нерухомого майна, яке є предметом цього спору виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 671 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів» був створений Державний реєстр правочинів та затверджений Тимчасовий порядок його ведення. Державний реєстр правочинів, реєстраторами якого були виключно державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси, це єдина компютерна база даних, яка містила інформацію про усі правочини, що підлягали державній реєстрації. Державний реєстр правочинів фактично було запроваджено в дію з 2 серпня 2004 року з метою забезпечення реалізації фізичними і юридичними особами права на визнання державою правочинів, щодо яких була передбачена державна реєстрація на виконання вимог ст. 210 ЦК України. Відповідно до положень ч.4 ст. 334 ЦК України «Момент набуття права власності за договором», яка до 11.02.2010 року мала наступну редакцію: «Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації», а з 11.02.2010 року й до цього часу має редакцію: «Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону». Тому до 11.02.2010 року виникнення права власності на нерухоме майно у набувача цього майна повязувалося з державною реєстрацією договору (правочину) у Державному реєстрі правочинів, а з 11.02.2010 року виникнення права власності на нерухоме майно у набувача цього майна повязувалося з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, які [PERSON] та [PERSON] так і не були зареєстровані станом на час проведення електронних торгів (21.09.2016 року) та на час отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення № 1 в будинку № 38 по вулиці Воскресенській у місті Дніпро, яке 06.10.2016 року було їй видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] З 01 січня 2013 року діяльність Державного реєстру правочинів припинено. Тому з 01.01.2013 року фізично не можливо перевірити чи використав власник майна для укладення правочину витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, які до 31.12.2012 року видавалися відповідними БТІ для нотаріального посвідчення правочинів щодо відчуження нерухомого майна. Тим більше на час проведення прилюдних торгів відповідно до відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно, який діє з 01.01.2013 року, законним власником спірного майна був саме [PERSON] Також, згідно наданої КП «ДМБТІ» ДОР довідки на запит державного виконавця право власності на спірне майно станом на 31.12.2012 року теж було зареєстровано за [PERSON] Тому були усі правові підстави для проведення прилюдних торгів з приводу реалізації майна, що на належить боржнику [PERSON] Крім того, не може впливати на законність прилюдних торгів їх субєктивна оцінка учасниками цих торгів чи іншими особами, зокрема помилкова позиція позивача, викладена у її заяві до Новокодацького ВДВС міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про повернення їй сплачених нею грошових коштів. Адже, коли після торгів [PERSON] довідалася про претензії інших осіб на придбане нею майно, то вона помилково вважала, що прилюдні торги є такими, що не відбулися. При цьому [PERSON] звернулася до Міністерства юстиції України та до ДП «СЕТАМ» з клопотанням про надання їй розяснень чи стала вона власницею майна, яке придбала з прилюдних торгів та чи торги необхідно вважати такими, що не відбулися і їй повинні повернути назад кошти. У наданих суду позивачем на її звернення відповіді Заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної реєстрації від 27.10.2016 року та відповіді Генерального директора ДП «СЕТАМ» від 07.11.2016 року зазначено, що акт про поведені електронні торги є документом що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а також що за договором купівлі-продажу, посвідченого 03.04.2012 року, покупець ще не набув права власності на спірне майно, адже не здійснив державну реєстрацію свого права на зазначене майно, яка була проведена тільки 10.10.2016 року, тобто після проведення торгів. Отже, на день проведення електронних торгів майно належало боржнику і його примусову реалізацію було проведено у відповідності до законодавства. Відповідно до п.6 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно спірного майна державним реєстратором [PERSON] було прийнято 10.10.2016 року (рішення №31788655) вже після того, як на спірне майно 07.10.2016 року (рішення №31773883) було накладено арешт, що підтверджується Інформаційною довідкою від 17.10.2016 року. Відповідно до п. 8 р. 10 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року, № 2710/5, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акту про проведені електронні торги. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. В розясненнях до п.5 ППВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено наступне: «До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності за ним зберігається за продавцем, а покупець є його законним володільцем.» Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до положень ч. 1,4 ст. 182 ЦК України «Державна реєстрація прав на нерухомість»: право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року було запроваджено новий порядок здійснення державної реєстрації шляхом внесення Інформації про права на нерухоме майно та їх обтяження до Державного реєстру прав. Положеннями ст. 3 «Засади державної реєстрації прав» вищезазначеного Закону передбачено, що: 1. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. 2. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. 3. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положеннями п.1 ч.1 ст. 4 «Права та обтяження, що підлягають державній реєстрації» вище зазначеного Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Відповідно до положень ч.4 ст. 334 ЦК України «Момент набуття права власності за договором» (в ред.Закону N 1878-VI ( 1878-17 ) від 11.02.2010 року), яка була чинною станом на 03.04.2012 року «Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону». Тому після 11.02.2010 року момент набуття права власності за договором відповідно до положень ч.4 ст. 334 ЦК України (у редакції зі змінами від 11.02.2010 року) виникає виключно з дня реєстрації прав на нерухоме майно відповідно положень спеціального закону ч.3 ст.3, п.1 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Тому за договором купівлі-продажу від 03.04.2012 року у [PERSON] та [PERSON] право власності на спірне нежитлове приміщення не виникло в день укладання договору купівлі-продажу. Натомість у позивача право власності на спірне нежитлове приміщення виникло ще 06.10.2016 року відповідно до вищезазначеного законодавства та положень п. 8 р. 10 «Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 року за № 2710/5 відповідно до якого: «[PERSON] про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акту про проведені електронні тори». Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує, що відповідно положень ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презумується, чого не заперечував і представник позивача. Окрім того [PERSON] та [PERSON] суду було надано достатньо письмових доказів (договори найму за 2014 та 2016 роки, договір охорони та договір на постачання теплової енергії за 2016 рік), які свідчать, що спірне майно, принаймні, з 2014 року перебувало у їх володінні. Але, зазначені докази жодним чином не підтверджують факт виникнення у [PERSON] та [PERSON] права власності на спірне майно та не можуть доводити, що договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення від 03.04.2012 року є укладеним, адже згідно чинного на час його укладення законодавства він є укладеним після його державної реєстрації, а з 11.02.2010 року є укладеним після державної реєстрації прав на нерухоме майно. Тому добросовісність позивачів за зустрічним позовом сама по собі не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними та не може бути підставою для відмови у визнанні права власності за позивачем, яка відповідно до положень ст. 392 ЦК України може звернутися до суду з позовом про визнання за нею її права власності, якщо воно не визнається іншими особами, зокрема відповідачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved