Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

11.01.2020 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] , відносно якого спадкодавець не залишив заповіту чи будь - якого розпорядження про спадкування належного йому майна. На момент смерті спадкодавця, спадкоємцями першої черги майна [PERSON] були сама позивачка, дружина спадкодавця - [PERSON] , його сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також його доньки - [PERSON] та [PERSON] . На день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] та онука - [PERSON] . [INFO] померла дружина спадкодавця - [PERSON] , тобто фактично прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка. [INFO] помер син - [PERSON] який фактично прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки весь час до їх смерті проживав і був зареєстрований спадковому житловому будинку. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зверталися у передбачений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто пропустили строк для прийняття спадщини на вказане спадкове майно. Позивачка на даний час є єдиною спадкоємицею вказаного житлового будинку, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. 12.12.2019 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] , оскільки на нерухоме майно позивачкою не було надано правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності на спадкове майно. Згідно інформації КП «Апостолівськ БТІ» від 02.07.2018 року право власності на вказаний житловий будинок не було зареєстровано, проте [PERSON] був користувачем наступних об`єктів: житлового будинку, будівлі кухні, сараїв у кількості 4 штук, гаражу, підвалу, вбиральні, басейну, парканів та замощення. Загальна площа забудови складає 167,3 кв.м., житлова-37,9 кв.м. Згідно даних по господарської книги Великокостромської сільської ради, [PERSON] зареєстрований у вказаному житловому будинку з 1980 року, разом з ним в цей час були зареєстровані його дружина [PERSON] та діти. Спадкодавцеві [PERSON] вказаний житловий будинок дістався від діда - [PERSON] , який почав будівництво вказаного житлового будинку, але потім загинув на війні, право власності на нього не оформлював, оскільки він був ще не добудованим. [PERSON] добудував вказаний житловий будинок та побудував господарські будівлі та споруди до нього. В січні 1980 року він вселився у цей будинок разом зі своєю сім`єю. В період з 1980 по 1985 рік [PERSON] отримав рішення виконавчого комітету Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про право власності на вказаний житловий будинок. Вказане рішення було підставою для звернення до бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності на новостворене житло, проте з невідомих причин спадкодавець так і не звернувся до БТІ, своє право власності належним чином не зареєстрував, вважав рішення сільської ради про право власності на житло правовстановлюючим документом. На даний час рішення про право власності Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області не збереглось, отримати його копію можливості не виявилось. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Рішення Великокостромської сільської ради про передачу у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не зберіглось, ні в сільській раді, ні в архівній установі. У зв`язку з неможливістю оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом, який просить задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник виконавчого комітету Зеленодольської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти вимог позивача не заперечує (а.с.109). Третя особа в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить задовольнити (а.с.104). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.08.1974 року (а.с.9). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 20.01.2015 року (а.с.10). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 08.02.2017 року (а.с.11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05.12.2017 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №458 від 05.12.2019 року встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , по день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою проживали та були зареєстровані члени його сім`ї: дружина - [PERSON] ; син - [PERSON] , донька - [PERSON] , онука - [PERSON] (а.с.14). Таким чином, позивач є спадкоємицею вказаного житлового будинку, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] за життя отримав рішення виконавчого комітету Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про право власності на житловий будинок, однак своє право власності належним чином не зареєстрував та на даний час рішення не зберіглось. Згідно інформації КП «Апостолівське БТІ» №1969/18 від 02.07.2018 року вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] , право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, проте [PERSON] був користувачем, а саме: А - житловий будинок, Б -будівля кухні, В - сарай, Г - гараж, Е - підвал, Д - вбиральня, Ж - сарай, З - сарай, Л - сарай, №1 - басейн, №2-6 - паркани, 1 - замощення. Загальна площа - 63,2 кв.м., житлова - 37,9 кв.м. Інвентаризаційна вартість об`єкта - 126120 грн. Характеристика об`єкта наведена по відомостям технічного паспорта від 26.06.2018 року та внесеним даним до інвентарної справи (а.с.13). Відповідно до технічного паспорта Комунального підприємства Апостолівське бюро технічної інвентаризації від 26.06.2018 року житловий будинок [ADDRESS] , користувачем якого є [PERSON] , складається з житлового будинку загальною площею 63,2 кв.м, житловою - 37,9 кв.м, допоміжною - 25,3 кв.м, А - житловий будинок, Б -будівля кухні, В - сарай, Г - гараж, Е - підвал, Д - вбиральня, Ж - сарай, З - сарай, Л - сарай, №1 - басейн, №2-6 - паркани, 1 - замощення. (а.с.15-17). Відповідно до копії запису з погосподарської книги по [ADDRESS] вбачається, що жилий будинок за вказаною адресою збудований до 1918 року, головою сім`ї зазначено [PERSON] , до членів сім`ї входять: дружина - [PERSON] ; син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; дочка - [PERSON] (а.с.19). З копії спадкової справи № 56/2015, направленої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. до майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що 12.12.2019 року [PERSON] звернувся з усною заявою до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.40-100). Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки [PERSON] не може надати оригінал документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.18). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №60701277 від 25.06.2020 року вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла, [INFO] , 06.06.2017 року заведена спадкова справа №60745712 приватним нотаріусом Штефан В.В. (а.с.133). З копії спадкової справи № 81/2017, направленої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що 06.06.2017 року [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. щодо прийняття спадщини за заповітом посвідченим секретарем Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області Проценко Л.В. 28.11.2011 року за №185, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.140-155). З повідомлення архівного сектору Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №28/01-19 від 17.08.2020 року встановлено, що в протоколах виконавчого комітету Великокостромської сільської ради за 1980-1985 роки, які зберігаються в архівному секторі АРДА, питання про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не розглядалося (а.с.163-164). Згідно довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №579/04-03 від 09.12.2019 року встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі №5 за 2011-2015 роки особовий рахунок № [NUMBER] по вул.Кримська житловий будинок №46 числився за головою домогосподарства [PERSON] , [INFO] , який був власником будинку, помер [INFO] . На той час також проживали у будинку: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вказано, що будинок побудовано у 1969 році, загальна площа 63.3 м2, житлова площа 37.9 м2, 3 житлових кімнати. Громадянин [PERSON] був користувачем земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості,в тому числі житловий будинок, інші споруди,земельну ділянкує набуття спадкодавцем зазначеного права увстановленому законодавствомУкраїни порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини, та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою переходув порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди,земельну ділянкує набуття спадкодавцем зазначеного права увстановленому законодавствомУкраїни порядку. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. Підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частинибудинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено:дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку(йогочастини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центральногостатистичного управлінняСРСР ібуло обов`язковим. До компетенції виконкомів місцевих рад належали також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно необхідно з`ясовувати: 1)правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2)чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3)коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4)чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5)чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року правовстановлюючим документом є свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості,в тому числі житловий будинок,інші споруди,земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Оскільки державна реєстрація нерухомого майна в сільській місцевості в період чинності Інструкції від 31 січня 1966 року не проводилась, то документами, що підтверджують право спадкодавця на будинки, збудовані після видання Указу від 26 серпня 1948 року та в період дії Інструкції від 31 січня 1966 року, можуть бути довідки виконавчого комітету відповідної місцевої ради, виписки з господарської книги відповідної місцевої ради щодо належності будинку, ухвалені органом місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічні паспорти на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо, що відповідало діючому на той час законодавству. Однак, позивачем не надано належних доказів на підтвердження часу спорудження житлового будинку та відведення в установленому порядку земельної ділянки. Так, з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 26.06.2018 року, вбачається, що житловий будинок літ А має загальну площу 63,2 кв.м., житлову 37,9 кв.м, допоміжну 25,3 кв.м та складається з: А - житловий будинок площею 91,7 кв.м; Б - будівля кухні площею 13,6 кв.м; В - сарай площею 12 кв.м; Г - гараж площею 19,8 кв.м; Е - підвал площею 14,5 кв.м; Д - вбиральня - шт.1; Ж - сарай площею 4,5 кв.м; З - сарай площею 3,8 кв.м; Л - сарай площею 7,4 кв.м; №1 - басейн - шт.1; №2-6 - паркан; І - замощення (а.с.15-17). У той же час у погосподарській книзі на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , зазначено, що будинок було збудовано до 1918 року, але станом на 01.01.1980 року загальна площа житлового будинку складала 72 кв.м, були наявні веренда 1960 року забудови, сарай 1954 року забудови, подвал 1960 року забудов, на земельній ділянці площею 0, 15 га землі. (а.с.19). А тому суд не може прийтяти до уваги надану старостою села довідку від 09.12.2019 року про те, що будинок було збудовано у 1969 році загальною площею 63,3 м.кв., житловою площею 37,9 м.кв. Ухвалою суду від 08.09.2020 року позивачу розяснювалось право надати докази на підтвердженя обставин щодо 1)правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2)чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3)коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4)чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5)чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Однак додаткових доказів на підтвердження наведених обставин надано не було. Тому, суд приходить до виснвоку, що житловий будинок, відомості про який внесено 01.01.1980 року до погодсподарської книги, на даний час має інші інші характеристики, а доказів того що дані добудови були здійснені з відповідних дозволів та прийняті в експлуатацію суду надано не було. Також не надано доказів щодо правового режиму замельної ділянки у розмірі 0,25 га, яка, згідно запису в погосподарській книзі, станом на 01.01.1980 року мала розмір 0,10 га. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , однак доказів того, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок [ADDRESS] , який має має загальну площу 63,2 кв.м., житлову 37,9 кв.м, допоміжну 25,3 кв.м та складається з: А - житловий будинок площею 91,7 кв.м; Б - будівля кухні площею 13,6 кв.м; В - сарай площею 12 кв.м; Г - гараж площею 19,8 кв.м; Е - підвал площею 14,5 кв.м; Д - вбиральня - шт.1; Ж - сарай площею 4,5 кв.м; З - сарай площею 3,8 кв.м; Л - сарай площею 7,4 кв.м; №1 - басейн - шт.1; №2-6 - паркан; І - замощення, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, суду не надано, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про визнання за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на вищевказаний житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed