Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить суд визнати незаконним та скасувати Розпорядження органу приватизації №207782 від 19.02.2007 року виданого на користь [PERSON] щодо передання у власність квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв. м., визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 19.02.2007 року, яким посвідчено право власності [PERSON] на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв. м., виданого на підставі Розпорядження органу приватизації №207782 від 19.02.2007 року виданого на користь [PERSON] щодо передання у власність квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв. м., зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №19-21914., скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40593892, від 12.04.2018 року 11:44:12, номер запису про право власності/довірчої власності: 25687540, дата та час державної реєстрації 06.04.2018 року 15:11:33, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1529256951101, та скасувати запис про право власності/довірчої власності: 25687540, дата та час державної реєстрації 06.04.2018 року 15:11:33 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40593892, від 12.04.2018 року 11:44:12, визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1529256951101, у відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». При цьому позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням про переоформлення лицевого рахунку та довідкою про реєстрацію місця проживання. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті [INFO] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. із заявою про прийняття спадщини відносно майна померлої [PERSON] , за результатами чого було відкрито спадкову справу №67226467 (номер у нотаріуса №5/2021) та дізнався про існування щодо вищевказаної квартири Розпорядження органу приватизації №207782 від 19.02.2007 року та Свідоцтва про право власності на житло від 19.02.2007 року реєстраційний номер в книзі № [NUMBER] , які були видані на ім`я [PERSON] , у той час як остання ніколи не була зареєстрованою у вищевказаній квартирі. 06.04.2018 року на підставі вищевказаних розпорядження та Свідоцтва [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вищевказану квартиру. Крім того, 22.06.2016 року за заявою [PERSON] Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/19556/15-ц ухвалено рішення про визнання [PERSON] недієздатною та призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , яка взагалі не є родичем. Вказане рішення наразі скасовано Одеським апеляційним судом постановою від 03.06.2021 року. Підчас виконання обов`язків опікуна, [PERSON] , замість того щоб приватизувати квартиру на користь [PERSON] - зареєструвала право власності за собою, що свідчить про те, що відповідачкою були здійсненні упередженні дії на заволодіння квартирою, в якій була зареєстрована [PERSON] , будучі її опікуном та зловживаючи своїми повноваженнями. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача - адвокат Дячук П.М. у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник [PERSON] - адвокат Онищук Г.А. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасуванні розпорядження, свідоцтва та держреєстрації про право власності на спірну квартиру визнала, інші вимоги залишила на розсуд суду. В подальшому до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи у її відсутності. Держреєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис №1475 від 03.09.1992 року. [PERSON] була зареєстрована у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням про переоформлення лицевого рахунку та довідкою про реєстрацію місця проживання. 22.06.2016 року за заявою [PERSON] Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/19556/15-ц ухвалено рішення про визнання [PERSON] недієздатною та призначення [PERSON] опікуном [PERSON] . Відповідно до довідки Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради - 10.12.2020 року [PERSON] зверталась до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради із заявою про надання запиту до ЦНАП (відомості про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку) та довідки про відсутність заборони (або арешту) на вищевказану квартиру. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , актовий запис про смерть №66 від 12.02.2021 року та після її смерті [INFO] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. із заявою про прийняття спадщини відносно майна померлої [PERSON] , за результатами чого було відкрито спадкову справу №67226467 (номер у нотаріуса №5/2021) та дізнався про існування щодо вищевказаної квартири Розпорядження органу приватизації №207782 від 19.02.2007 року та Свідоцтва про право власності на житло від 19.02.2007 року реєстраційний номер в книзі № [NUMBER] , які були видані на ім`я [PERSON] , у той час як [PERSON] ніколи не була зареєстрованою у вищевказаній квартирі. 06.04.2018 року на підставі вищевказаних розпорядження та Свідоцтва [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вищевказану квартиру. 03.06.2021 року за апеляційною скаргою представника [PERSON] - адвоката Дячук П.М. зазначене рішення Малиновського райсуду м.Одеси скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду та провадження по справі закрито. Ухвалою апеляційного суду було встановлено, що [PERSON] не є близькою родичкою [PERSON] та звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною всупереч вимог ч.3 ст.296 ЦПК України. Окрім того, [PERSON] під час виконання обов`язків опікуна, в порушення інтересів [PERSON] , оформила право власності на спірну квартиру на своє ім`я. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України - права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. За правилами статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України - кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України - ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з вимогами ст. 327 ЦК України - у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 58 ЖК України - на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-IV (зі змінами та доповненнями), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державній реєстрації прав підлягає право власності. Згідно з ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстратор - встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; За ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Порядок проведення державної реєстрації прав визначено статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Згідно з п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок), під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Відповідно до п. 16 - у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Відповідно до п. 36 - для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до п. 37 - документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. Відповідно до п. 6 - відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, несе заявник. Відповідно до ст. 55 ЦК України - опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 60 ЦК України - суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України - опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до ст. 64 ЦК України - опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Відповідно до ст. 67 ЦК України - опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ст. 68 ЦК України - опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички. Опікун не може здійснювати дарування від імені підопічного, а також зобов`язуватися від його імені порукою. Відповідно до ст. 71 ЦК України - опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Відповідно до ст. 72 ЦК України - опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Відповідно до статті 8 Конституції України - в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 13 Конституції України - держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до статті 19 Конституції України - правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 21 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до статті 22 Конституції України - конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 124 Конституції України - правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Суд має також оцінювати спір з точки зору дотримання норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), оскільки дії державного реєстратора є такими, що впливають на реалізацію Позивачем прав власника майна, набутого на законних підставах. Так, згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 08 лютого 2018 року у справі №719/179/17 - у разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві (частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). За змістом статей15і16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23). При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved