Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

31.07.2019 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що з 2009 року вона перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, за час яких у них народилося двоє спільних дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо. Зазначила, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з нею та перебувають на її повному утримання, в свою чергу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] є здоровим, працездатний, інших дітей на своєму утриманні немає. Їхні малолітні діти здорові, проте періодично потребують профілактики лікаря-ортопеда. Оскільки відповідач не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше за встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. До початку судового засідання позивач подала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с. 12). Відповідач до початку судового засідання також подав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов визнає (а.с. 13). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, останні з 2009 року перебували у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, однак на даний час їх спільне проживання припинено. За час фактичних сімейних відносинах у сторін народилося двоє дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Вищевказаний факт підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , та серії [NUMBER] , з яких вбачається, що батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] є сторони по справі: батьком - [PERSON] ; матір`ю [PERSON] (а.с. 4-5). Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітній діти проживають разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , в свою чергу, відповідач проживає окремо. Дана обставина сторонами визнається. Зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітніх дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, розмір його середньомісячного заробітку невідомий. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] здорові, самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання їх спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше за встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Суд також враховує положення ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved