Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

21.05.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі у розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували в офіційному шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час з відповідачем існують непорозуміння у вирішенні питань щодо утримання дитини, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний, постійно працює, має статус фізичної особи підприємця, у власності має нерухоме майно, отже може виділяти кошти на потреби дитини. Для розвитку своїх здібностей дитина відвідує шкільні секції, гуртки та тренування, які вимагають додаткових майнових витрат. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вказує, що за усною домовленістю з позивачем кожного місяця з моменту розірвання шлюбу перераховує кошти не менше 2000 грн. на утримання дочки, також сплачує за гуртки, які відвідує дочка. На даний час перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбних відносин мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дружина не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також від першого шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] , якому надає щомісячну матеріальну допомогу. Згодний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає часковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , батьками якої вони являються (а.с.12). Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 "Конвенції про права дитини", ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення "Декларації прав дитини" регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На даний час, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, яка приймає безпосередню участь в утриманні та вихованні дитини, позивач офіційно працює, отримує заробітну плату. Відповідач зареєстрований як особа підприємець, від підприємницької діяльності отримує дохід. На даний час на утриманні відповідача перебуває дружина та малолітня дочка, також відповідач від першого шлюбу має неповнолітнього сина, на утримання якого надає матеріальну допомогу. Дані обставини мають істотне значення, тому суд, на підставі ст. 184 Сімейного Кодексу України вважає, що розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі. Вказані обставини судом враховуються і є підставою для зменшення розміру аліментів, ніж визначені позивачкою, але не вказують на неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу дочці та не позбавляють його обов`язку утримувати неповнолітнього дочку. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, відповідач являється працездатним, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2510,00 грн., вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 2510,00 грн., починаючи з 21.05.2021 року, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. За приписами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, як вбачається з зазначеної статті, законодавцем встановлено, що додаткові витрати на дитину мають бути викликані особливими обставинами; наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення; ці кошти є додатковими на відміну від аліментів, що стягуються на утримання дитини. Окрім того, п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України встановлено, Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, позивачем до суду не надані чеки на підтвердження несення додаткових витрат на дитину. Позивач посилається у своєму позові, але взагалі не надає квитанцій про оплату занять у гуртках та секціях, придбання спортивного спорядження та індивідуальних речей для занять, тому не можливо визначити співмірність понесених витрат на дитину. Отже, позивачем не підтверджено несення саме додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покласти на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial