Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП). Згідно позовної заяви зазначив, що 24.10.2016 року він був у матері в селі Оляниця Тростянецького району Вінницької області. Ввечері на власному автомобілі AUDI A6, державний номерний знак [NUMBER], повертався додому в м. Ладижин Вінницької області. О 20 год. 30 хв. на автодорозі Р33 Вінниця - Турбів - Гайсин - В. Михайлівка біля Ладижинського лісництва він зіткнувся з мотоблоком [PERSON], який їхав на ньому попереду, без розпізнавальних знаків, світловідбивних елементів та габаритних вогнів в темну пору доби. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою інспектором Бершадського ВП лейтенантом поліції [PERSON] була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 759903 від 31.10.2016 щодо [PERSON], відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Також у зв'язку з ДТП інспектором Бершадського ВП був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 912570 від 31.10.2016 щодо нього за ст. 124 КУпАП. Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.12.2016 (справа № 135/1799/16-п) провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було закрите за відсутністю в його діях складу правопорушення. Позивач зазначив, що мотоблок рухався на проїжджій частині дороги, а не по обочині, що підтверджується схемою ДТП, що є в матеріалах справи, а також постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.12.2016 (справа № 135/1799/16-п). Тобто [PERSON], незаконно рухаючись по автодорозі на мотоблоці, створив аварійну ситуацію, тому визнаний винним у даній ДТП постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.12.2016 (справа № 135/1799/16-п). У позові зазначено, що даною ДТП [PERSON] завдав йому матеріальних і моральних збитків. Відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту автомобіля, складеної фізичною особою-підприємцем [PERSON], що займається технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів, вартість відновлювального ремонту становить 44820 грн. Відтак загальна сума матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження його автомобіля при ДТП, з вини відповідача становить 44820 грн. Вважає, що даному випадку наявні неправомірні дії відповідача: незаконно рухаючись по автодорозі на мотоблоці, він створив аварійну ситуацію, внаслідок чого відбулось пошкодження його автомобіля AUDI A6, між його діями відповідача і шкодою, яку він заподіяв, є безпосередній причинний зв'язок та його вина. Також позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача у його житті відбулися негативні зміни, які проявилися у щоденних думках та спогадах про наслідки ДТП, фіксованість уваги на проблемі відновлення свого цивільного права, неможливість відвідування пристарілої матері, що проживає в селі Оляниця Тростянецького району Вінницької області настільки часто, як це було до згаданої події, обмеженість у пересуванні за межами міста Ладижин у зв'язку з відсутністю справного автотранспортного засобу, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність. Враховуючи всі перелічені фактори, завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 5000 грн. Добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки та моральну шкоду відповідач відмовився, тому він вимушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 44820 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що разом із своєю дружиною рухався на автомобілі за населеним пунктом, назустріч їхала фура, він включив ближнє світло фар, згодом раптово побачив з темряви якийсь об'єкт, до якого було орієнтовно 10-15 м, одразу нажав на гальма, його дружина крикнула "підвода" і одразу відбувся удар. Вони вискочили з автомобіля, побачили, що зіткнулись із мотоблоком з причепом, водій сидів на мотоблоці неушкоджений. В цей час під'їхав [PERSON], запитав, чи потрібна допомога, вони відповіли, що ніхто не ушкоджений, і він поїхав. Вказав, що мотоблок рухався посередині своєї смуги руху, був без катафотів, без світлових покажчиків. Він не міг уникнути зіткнення. Безпосередньо до зіткнення він їхав із швидкістю біля 40-50 км/год, оскільки зменшив швидкість, бо розминався із зустрічним транспортним засобом. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволені позову. Згідно поданих заперечень на позовну заяву відповідач зазначив, що дорожньо-транспортна пригода наступила у зв'язку із порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху України (далі по тексту - Правила). У зв'язку із цим відносно [PERSON] інспектором Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно змісту постанови Ладижинського міського суду від 14.12.2016 року у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] зазначено , що до створення даної аварійної ситуації, що сталася 24.10.2016 року об 20 год. 30 хв. призвело порушення ПДР України з боку потерпілого [PERSON] та за даної дорожньої обстановки [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП . Проте [PERSON] не приймав участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, що розглядалась в Ладижинському міському суді за наслідками розгляду якої було виправдано [PERSON] та звинувачено [PERSON] , що не дало можливості себе захищати в даному судовому процесі. Посилаючись на роз'яснення , що містяться у Постанові пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 14.12.2016 року не доводить вину [PERSON] у скоєному ДТП 24.10.2016 року, а його вина щодо завдання матеріальної та моральної шкоди підлягає доведенню в загальному порядку в рамках цивільної справи № 135\\89\\17 позивачем по справі . Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди також заперечив, оскільки відшкодування моральної шкоди є похідним правом від завданої матеріальної шкоди внаслідок певної події. Вини [PERSON] у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди немає, тому відповідно відсутні будь-які правові підстави щодо стягнення з нього моральної шкоди на користь [PERSON] Вважає необґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди. В судовому засіданні відповідач та його представник додатково пояснили, що винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП не доведена, доказів його вини немає. Відповідач додатково пояснив, що ззаду в нього була фара, чи вона горіла не знає. Достеменно знає, що горіла передня фара, навіть після зіткнення. Вказав, що для цього мотоблоку передбачено можливість встановлювати причіп згідно інструкції. Керував мотоблоком по правому боці дороги, ближче до правого краю. Автомобіль ззаду не бачив, раптово відчув зіткнення. Схема ДТП складена вірно. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення, покази свідків, експерта, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 24.10.2016 року 20 год. 30 хв. на автодорозі Р33 Вінниця - Турбів - Гайсин - В. Михайлівка біля Ладижинського лісництва [PERSON], керуючи автомобілі AUDI A6, державний номерний знак [NUMBER], здійснив зіткнення з мотоблоком із причепом під керуванням [PERSON], який їхав на ньому попереду, без світловідбивних елементів та працюючих задніх габаритних вогнів в темну пору року. Відповідно до змісту постанови Ладижинського міського суду від 14.12.2016 року по справі № 135/1799/16-п, яка набрала законної сили, видно, провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Суді дійшов висновку про те, що [PERSON] не порушував правила дорожнього руху, та не міг уникнути ДТП (а.с. 8,9). Із оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 135/1799/16-п, зокрема, схеми ДТП, видно, що обидва транспортних засоби отримали технічні пошкодження, зокрема, автомобіль AUDI A6, державний номерний знак [NUMBER] отримав пошкодження, а саме - деформований капот, розбиті решітки радіатора, передній бампер, права фара, праве крило, лобове скло, внутрішні пошкодження двигуна. Також мотоблок «VULKAN» з причепом отримав пошкодження: розбитий лівий задній фанар причепа, деформація нижньої планки під заднім бортом з лівої сторони, деформована рама (вигнута) на місці з'єднання мотоблока з причепом. Пошкодження автомобіля та мотоблока з причепом було зафіксоване на схемі ДТП, а саме - на зворотному боці схеми, з якою були згідні обоє учасників ДТП, що засвідчено підписами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5 справи №135/1799/16-п ). Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять фотографії автомобіля AUDI A6, державний номерний знак [NUMBER], та мотоблока «VULKAN» з причепом, які отримали технічні пошкодження (а.с.12-18 справи №135/1799/16-п ). Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 759903 від 31.10.2016 року встановлено, зокрема, що [PERSON], 24.10.2016 року на автодорозі Р-33 Вінниця - Турбів - Гайсин - В. Михайлівка, біля Ладижинського лісництва, керував транспортним засобом мотоблок «VULKAN» в темну пору доби без працюючих задніх габаратних вогнів. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що їхав по дорозі слідом за автомобілем AUDI, швидкість якого була біля 60 км/год. Слідував за автомобілем AUDI, оскільки навпроти їхав зустрічний автомобіль, тому не обганяв. Проїзджали через ліс, де було темно, без освітлення не було нічого видно. Автомобіль в нього високий, але інших учасників дорожнього руху перед автомобілем AUDI не бачив, ката фотів, фар інших транспортних засобів які б рухались перед автомобілем AUDI не бачив. Автомобіль AUDI попереду нього, різко зупинився, він був приблизно за 15 м до автомобіля, встиг зманеврувати та обігнати автомобіль AUDI, вже коли той зупинився. Проїхавши автомобіль, він розвернувся, під'їхав, запитав чи потрібна допомога. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їхала з чоловіком в м. Ладижин з с. Оляниця, сиділа на передньому сидінні автомобіля AUDI. В лісі було темно, швидко не їхали. Коли рухались, перед зіткненням бачила поперед себе лише чорну стіну, нічого невідбивалось, не блищало. Із темряви раптово побачила якийсь об'єкт, крикнула чоловіку що то підвода. Відбувся удар, після якого зупинились одразу. Після зіткнення вибрались з автомобіля, побачили, що попереду був мотоблок. Під'їхав [PERSON], запитав чи потрібна допомога. Мотоблок рухався приблизно посеред своєї смуги руху на дорозі. Вказала, що їздили майже щодня провідувати матір чоловіка в с. Оляниця, однак, пошкодження автомобіля завдало їм значних незручностей, порушився їх звичний ритм життя. Свідок [PERSON] показав, що позивач неодноразово просив його підвезти автомобілем до хворої матері в с. Оляниця, оскільки не міг використовувати свій автомобіль після ДТП. Свідок [PERSON] суду показав, що працює інспектором Бершадського ВП, виїжджав на місце ДТП 24.10.2016 року. ДТП між автомобілем AUDI та мотоблоком сталась в темну пору доби біля лісництва. На мотоблоку ззаду не було освітлювальних приладів, не було проводки для приєднання до причепу. На місці складав схему ДТП, в учасників претензій до схеми не було. З висновку судової автотехнічної експертизи №906/18-21 від 29.03.2018 року вбачається, що в даній дорожній ситуації дії власника мотоблоку [PERSON] знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з виникненням даної дорожньої пригоди. В даній дорожній ситуації при визначенні швидкості руху у напрямку до елементів проїзної частини, згідно ухвали - 10…15м 30-39 км/год, повний зупиночний шлях автомобіля [NUMBER] [PERSON] становить 19…26 м, а при швидкості руху 50 км/год, згідно свідчень водія [PERSON] повний зупиночний шлях буде становити 36.8…37,9 м, що є в обох випадках, як згідно вказаних величин в ухвалі суду, так і в розрахунках згідно свідчень, водій [PERSON] виконуючи вимоги п.п.12.2 та 12.3 ПДР України не буде мати технічну можливість своїми односторонніми діями попередити ДТП, так як визначені величини під час розрахунку повного зупиночного шляху є більшими за величину 10…15 м, що відповідає конкретній видимості мотоблоку. Згідно супровідного листа, акту №906/18-21 виконання експертом роботи вартість проведення експертизи становить 2860 грн. (а.с. 85, 86 -91). В судовому засіданні експерт [PERSON] показав, що заводом виробником не передбачено можливості використання мотоблока на проїжджій частині. В даній дорожній обстановці водієм автомобіля було виявлено небезпеку для руху, він мав виконувати вимоги п. 12.2, 12.3 ПДР України. При виникненні небезпеки для руху, згідно правил, водій має лише гальмувати. За вказаними параметрами було проведено дослідження, яке показало, що навіть виконуючи вимоги п. 12.2, 12.3 ПДР України водій [PERSON] не буде мати технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути ДТП. Пішоходам заборонено бути на проїзній частні в темну пору доби, та без світловідбивних елементів на одязі, інших об'єктах, зокрема, і пішоходу з мотоблоком. Вказав, що встановлення на мотоблок причепа не дозволяє його використовувати для руху по дорозі в темну пору доби, без обладнання необхідними світловими та світло відбиваючими елементами. Суд вважає обгрунтованим висновок експертизи про те, що дії [PERSON] знаходяться в причинному зв'язку з виникненням ДТП. Оскільки [PERSON] керуючи мотоблоком з причепом, порушив правила дорожнього руху України, керував в темну пору доби транспортним засобом без працюючих задніх габаритних вогнів, не обладнаним необхідними світловідбивними засобами. Так, відповідно до змісту п. 1.10 Правил, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з'єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски. Відтак, мотоблок з причепом є транспортним засобом. Своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 19.1, 31.1, 31.6 «б» Правил дорожнього руху, де зазначено: п.1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими»; п.1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.19.1: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі»; п.31.1: «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації»; п.31.6 «б»: «Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритів». При цьому посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено які саме правила дорожнього руху порушено відповідачем, є безпідставними, оскільки позивач та його представник в своїх поясненнях даних в ході розгляду справи неодноразово посилались на те, що відповідач не повинен був керувати мотоблоком з причепом в темну пору доби без встановлення світлових пристроїв, задніх габаритних вогнів, та вказували що таке керування створювало небезпеку для руху, оскільки позивач не міг бачити на безпечній відстані неосвітлений належним чином мотоблок і причіп. А не зазначення позивачем конкретних пунктів правил дорожнього руху не може бути перешкодою для захисту його прав та підставою відмови в позові. [PERSON]В, як особа, що керувала транспортним засобом, повинен був забезпечити наявність на ньому ввімкнення необхідних світлових пристроїв та світло відбивних елементів на одязі, без яких не використовувати мотоблок з причепом при русі на дорозі. Однак, цього не виконав, тому такі його дії щодо використання транспортного засобу мотоблока з причепом і порушення п.п.19.1, 31.1, 31.6 «б» Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Власником автомобіля AUDI A6, державний номерний знак [NUMBER], є позивач [PERSON] (а.с. 6). З рахунку калькуляції вартості відновлювального ремонту автомобіля AUDI A6 1996 р.в., державний номерний знак [NUMBER] від 23.01.2017 року, який наданий фізичною особою - підприємцем [PERSON], вбачається, що для ремонту автомобіля AUDI A6, який належить [PERSON], необхідно провести певні роботи, придбати запчастини, затратити матеріали, вказано орієнтовну вартість робіт, зокрема - по виправленню перекосу отвору капоту, зварювальні роботи, фарбувальні роботи та антикорозійні роботи. Вартість таких робіт і матеріалів для відновлення автомобіля складає 44820 грн. (а.с. 10). Відповідачем наданий позивачем розрахунок вартості відновлювального ремонту не оспорювався, доказів на його спростування не було надано. Клопотань про призначення експертизи не заявлялось, хоча позивач вказував, що автомобіль тривалий час не був відремонтований. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивач для підтвердження розміру шкоди надав калькуляцію вартості відновлювального ремонту, складеного фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, а відповідач, не заперечував проти цього розрахунку та розміру, тому суд вважає, що позивачем доведено необхідність проведення таких ремонтних робіт та їх вартість, що підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема схемою ДТП, яка містить зазначення пошкоджень автомобіля, та відповідними фото таблицями та розрахунком вартості ремонту. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до роз'яснень пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак, враховуючи викладене, суд відкидає доводи відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати завдану шкоду, оскільки його вину не доведено. При цьому суд враховує й те, що наявність умислу, як форми вини, не є обов'язковою підставою для відшкодування завданої шкоди. А наявність постанови від 14.12.2016 року у справі про адміністративне правопорушення №135/1799/16, якою встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення в діях водія [PERSON], хоч і не є беззаперечним доказом вини [PERSON] у вчиненні ДТП, проте встановлює відсутність вини [PERSON] в порушенні вимог ПДР України, так і підтверджує висновки суду у даній справі про те, що до виникнення даної аварійної ситуації призвело порушення Правил [PERSON], який керував мотоблоком з причепом. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, судом об'єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] є винним у спричиненні шкоди майну [PERSON], а саме в пошкодженні автомобіля «AUDI A6». Розмір завданих матеріальних збитків позивачеві становить 44820 грн., що належно підтверджено калькуляцією вартості відновлювального ремонту. При вирішення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законодавством. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що ДТП сталась внаслідок порушення Правил відповідачем. Внаслідок ДТП [PERSON] була заподіяна моральна шкода, оскільки він зазнав переживань через саму подію ДТП та її наслідки, змушений був вживати додаткових заходів для відновлення свого транспортного засобу, певний час був обмеженим у пересуванні своїм автомобілем через його пошкодження. Тому, враховуючи викладене, виходячи із засад розумності виваженості та справедливості, а також характеру й обсягу порушення нормальних життєвих зв'язків та ритму життя у зв'язку із подією ДТП та пошкодженням транспортного засобу, часу й зусиль, які необхідні для відновлення його попереднього стану, суд вважає, що достатньою сатисфакцією за моральну шкоду позивачу буде стягнення з відповідача на його користь 2500 грн. Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджували б його майновий стан, чи інші обставини, що могли б бути враховані при визначенні розміру завданої моральної шкоди позивачу. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Оскільки позовні вимоги задоволено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути присуджені позивачеві з відповідача. Позивачем пред'явлено дві позовні вимоги. Позовна вимога про відшкодування майнової шкоди позивачу судом задоволена. Позовна вимога про компенсацію моральної шкоди є немайновою вимогою, судом вирішено стягнути з відповідача моральну шкоду. Тому з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача в сумі 1280 грн. за задоволені вимоги майнового та немайнового характеру. Крім того, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на оплату експертизи в сумі 2860 грн. та витрати на правову допомогу, що підтверджено відповідними доказами. При цьому судом, після ретельної перевірки часу участі адвоката в судових засіданнях по даній справі, та зважаючи, зокрема, на те, що 24.07.2017 року судове засідання по даній справі не призначалось і не проводилось, хоча про це зазначено в акті виконаних робіт, та зважаючи на співмірність розміру витрат, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, по даній справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3860 грн. витрат на правову допомогу, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Тобто загальна сума судових витрат яка підлягає стягненню з відповідача складає 8000 грн. Крім того, відповідно до положень ч. 3, 4, 5 ст. 139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов'язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов'язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов'язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Витрати на проведення експертизи по справі взяв на себе позивач і судом вирішено питання про стягнення витрат за проведення експертизи з відповідача. Разом з тим, в судовому засіданні експерт [PERSON] зазначив, що він є позаштатним судовим експертом Вінницького відділення КНДІСЕ, що підтверджується також і висновком експерта, та йому не оплачується час, затрачений на явку в судове засідання та витрати на дорогу до суду, тому просив компенсувати понесені ним витрати за участь в судовому засіданні 21.09.2018 року та витрати на дорогу до суду, загалом в сумі 500 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 липня 1996 року № 710 встановлено, що вартість однієї експертогодини становить 143 грн. Виходячи з положень ст. 139, 141 ЦПК України, та вартості експертогодини, зважаючи, що експерт перебував в судовому засіданні біля однієї години, суд вважає, що експерт має отримати винагороду за виконану роботу по роз'ясненню висновку експерта в розмірі 143 грн., які підлягають стягненню з відповідача, оскільки за експерт був викликаний в судове засідання саме за клопотанням відповідача. При цьому немає підстав для стягнення суми, зазначеної експертом в повному розмірі, оскільки експертом не доведено які витрати він поніс на проїзд до суду, не доведено період часу, затраченого на дорогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial