Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

27.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Турбоатом» про поновлення на роботі та визнання наказу про звільнення незаконним. В обґрунтування вимог посилався на те, що він працював з 2007 року. Наказом по підприємству від 02.04.2007 року № 251 його було прийнято на роботу до цеху 67 електромонтером 6 розряду лінійних споруд і безпровідного мовлення. 01.09.2010 року його було переведено до відділу звязку і сигналізації електромонтером 6 розряду електрозвязку лінійних споруд і безпровідного мовлення, а 27.02.2015 року його було звільнено з роботи у звязку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Із своїм звільненням з роботи він не згоден, вважає його незаконним за таких підстав При звільненні його з роботи відповідач не застосував вимог чинного судового законодавства, а саме ст.. 42 КЗпП України, так як позивач працював електромонтером 6 розрядку електрозвязку лінійних споруд і безпровідного мовлення, виконував роботу телефоніста. Окрім цього в нього є вища освіта за спеціальністю інженер-електрик, значний безперервний стаж роботи, оскільки працював у відповідача з 02.04.2007 року. Відповідач також не застосував ч. 2 ст.. 40 КЗпП України, оскільки поданням відповідача до профспілкового комітету на дачу згоди на звільнення позивача по п. 1 ст. 40 КЗпП України, із штатного розпису було виведено штатну одиницю електромонтера 6 розряду відділу звязку та сигналізації, хоча в штатному розпису залишилися штатні одиниці телефоніста, де він теж міг би працювати. В порушення ст.. 49-2 КЗпП України йому запропонували тяжку фізичну працю, яка йому не рекомендована довідкою МСЕК від 08.10.2014 року за № 643723. Позивач зазначив, що він є інвалідом 2 групи з загального захворювання. В висновках про умови та характер праці вказано, що йому протипоказана тяжка фізична праця, гіперінсоляція, робота на висоті. В цих рекомендаціях значиться, що він не може використовувати свої професійні навики. Згідно із індивідуальною програмою реабілітації за станом здоровя йому також доступна робота інженером-електриком без додаткового навантаження. Однак начальниками цехів позивачу було відмовлено в роботі, а запропоновано відділом кадрів тяжку працю прибиральника. Окрім цього 22.01.2015 року позивач звернувся до начальника з заявою про надання йому відпустки з 24.01.2015 року, однак в порушення ст.. 10 Закону України «Про відпустки» йому було відмовлено. Дискримінація Конституційних прав позивача з боку відповідача спричинили йому моральні страждання, які він оцінює в 10\~000,00 грн. /а. с. 1-3/ 26.03.2015 року позивач надав уточнену позовну заяву, в обґрунтування уточнень якої зазначив, що після прийнятті його на роботу він фактично виконував роботу з обслуговування охоронно-пожежної сигналізації. В подальшому його було переведено на посаду електромонтера 6 розряду лінійних споруд і безпровідного мовлення. Кількість працівників в відділі, де він працював, складала близько 20 людей, в тому числі виробничого персоналу 15-17 працівників, деякі працівники мали кваліфікацію нижчу ніж у нього. Окрім зазначеного в первісній позовній заяві, позивач обґрунтував незаконне звільнення тим, що він проживає один, є інвалідом 2-ої групи від загального захворювання, в нього не має іншого члена сімї із самостійним заробітком. Розмір його пенсії складає 1050,00 грн., який не може забезпечити його життя і лікування. /а. с. 18-20/ 02.06.2015 року позивач уточнив позовні вимоги, в обґрунтування якої додатково зазначив, що в матеріалах справи міститься повідомлення, в якому пропонується переведення позивача на вакантну посаду згідно плану комплектації підрозділів підприємства на грудень 2014 року електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання цеху № 81. З вказаним повідомленням [PERSON] ознайомився, та вказав, що він погоджується на запропоновану роботу з урахуванням протипоказань по інвалідності, про що особисто розписався. Однак, 08.12.2014 року було складено акт про те, що позивач відмовився від вакантної посади, ознайомленні з повідомленням та відмовився розписатися в ньому. Вищезазначені документи суперечать один одному. Надалі позивачу було надано повідомлення про запропонування вакантної посади підсобного робочого УСП. Однак запропонована посада йому протипоказана індивідуальною програмою інваліда. Згідно штатного розпису на 01.01.2015 року, наданого відповідачем, до відділу звязку і сигналізації було переведено [PERSON] на посаду електромонтера по ремонту і обслуговуванню апаратури та приладів звязку. Однак цю посаду можливо було запропонувати [PERSON], так як він має більший досвід, кваліфікацію та тривалий безперервний стаж роботи. При розгляді питання скорочення позивача роботодавець взагалі не розглядав рівень кваліфікації. /а. с. 51-54/ В судове засідання позивач та його представник зявились, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі, відповідно до вимог викладених в позовній заяві з урахуванням уточнень. Додатково позивач зазначив, що на момент його звільнення були вакантні посади на контрольно-пропускному пункті. Окрім цього відповідно до висновку по проходженню медичної комісії в грудні 2014 року лікарем-терапевтом був наданий висновок про можливість його праці на підприємстві на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху 81. Висновок про надання згоди лікарями на переведення на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху 81 він не бачив. В 2015 році медичний огляд позивач не проходив. Від посади підсобного робітника він відмовився, оскільки йому було повідомлено про протипоказання тяжкій фізичній праці, за станом його здоровя. Представник відповідача ПАТ «Турбоатом» в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, в обґрунтування заперечень посилалась на те, що наказом генерального директора № 65 від 18.11.2014 року, з метою оптимізації чисельності працівників відділу звязку та сигналізації, була скорочена штатна одиниця електромонтера лінійних споруд електрозвязку та проводового мовлення 6 розряду, яку займав позивач. При визначені кола працівників, які підлягають звільненню у звязку із скороченням посад, було враховано продуктивність праці і кваліфікацію працівників. 26.11.2014 року позивач був ознайомлений з наказом про його звільнення з 27.01.2015 року. Так як на підприємстві відсутня робота за фахом позивача, відділом кадрів позивачу було запропоновані вакантні посади, а саме: посада електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування цеху 81 та підсобного робітника, ознайомившись з умовами праці, позивач спочатку відмовився, про що було складено акт від 08.12.2014 року, а пізніше дав згоду на працевлаштування із застереженням, що йому тяжка праця протипоказана лікарями. 15.01.2015 року адміністрація підприємства звернулась до цехового комітету профспілки відділу звязку та сигналізації з поданням про надання згоди на звільнення позивача у звязку з тим, що на підприємстві відсутні вакансії для подальшого працевлаштування, на що цеховим комітетом профспілки відділу звязку та сигналізації було надано згоду на звільнення. Твердження позивача про те, що на момент його звільнення в штатному розкладі була штатна одиниця телефоніста є надуманою, тому що згідно штатного розкладу на 01 січня 2015 року відсутні вакантні штатні одиниці у відділі звязку та сигналізації. Роботодавець запропонував працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, відповідно до його кваліфікації. Що стосується обґрунтувань позивача про ненадання йому відпустки, зазначив, що вказані графіки відпусток складаються на ПАТ «Турбоатом» на кожен наступний календарний рік не пізніше 05 грудня поточного року і доводиться до відома всіх працівників підприємства. Отже, так як про своє можливе звільнення позивач знав з 26.11.2014 року коли був ознайомлений з наказом, тобто до того, як були складені та погоджені графіки відпусток на 2015 рік, але чомусь не скористався своїм правом на надання йому відпустки в зручний для нього час (з 24.01.2015 року) та написав заяву тільки 22.01.2015 року. Окрім цього в судовому засіданні представник відповідача додатково пояснив, що дійсно на підприємстві були вакантні посади, однак відповідні вакантні посади протипоказані позивачу за станом його здоровя. Вакантна посада сторожа ОСП знаходилась на обєкті в м. Вовчанськ, а посада контролера КПП, яка на час звільнення позивача була вакантна не можлива була бути надана, оскільки є положення про неможливість переведення працівника, який раніше працював на підприємстві. /а. с. 27-29, 72-75/ Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач з 02.04.2007 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Турбоатом», займаючи при цьому посади електромонтера 6 розряду лінійних споруд і безпровідного мовлення у цеху 67, електромонтера 6 розряду електрозвязку лінійних споруд і безпровідного мовлення у відділі звязку і сигналізації (трудова книжка серія БТ-І № 2813436) /а. с. 4/ Відповідно до наказу [PERSON] директора [PERSON] № 65 від 18.11.2014 року у звязку з метою оптимізації чисельності робітників відділу звязку та сигналізації скоротити штатні одиниці дільниці слабо точного підприємства-02. /а. с. 31/ Відповідно до наказу [PERSON] директора [PERSON] № 473-к від 21.11.2014 року «Про впорядкування чисельності працівників відділу звязку та сигналізації» скоротити з відділу з 27.01.2015 року штатні одиниці, а саме електромонтера лінійних споруд електрозвязку та провідного мовлення; попередити про наступне вивільненні у звязку із скороченням штату [PERSON]. /а. с. 32/ При цьому, ч. 3\~статті 64 Господарського кодексу України\~законодавчо закріплено право власника або уповноваженого ним органу самостійно, на власний розсуд, визначати чисельність і штат працівників певної спеціальності та кваліфікації. Окрім того, частиною 2\~ст. 40 КЗпП України\~встановлено, що звільнення з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Наказом ПАТ «Турбоатом» №172 від 27.02.2015 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. /а. с. 5/ Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Пленум Верховного суду України у своїй постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року за №6, зокрема у п. 19 (далі по тексту - Постанова), роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Повідомленням № б/н позивача було попереджено про скорочення посади, яку він обіймає з 01.09.2010 року, а також було запропоновано переведення на вакантні одиниці за професіями: електромонтер по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеху 81, оклад 3100,00 грн. та підсобний робітник УСП, оклад 1930,00 грн. Позивач був ознайомлений із вказаним повідомленням про звільнення 26.11.2014 року, про що свідчить його особистий підпис. (а. с. 33) Відповідно до акту ПАТ «Турбоатом» від 08.12.2014 року вбачається, що [PERSON] було запропоновано отримати повідомлення про вакантну посаду електромонтер по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеху №81, ознайомитись з ним, розписатися, однак останній відмовився. (а. с. 36) В подальшому [PERSON] ознайомився з повідомленням про запропоновані вакантні посади, про що свідчить запис «згоден на роботу з протипоказаннями по інвалідності: тяжка фізична праця та робота на висоті; у звязку з обмеженням по праці за станом здоровя в роботі відмовили» та його особистий підпис (а. с. 34, 35). Доводи позивача щодо переведення [PERSON] на посаду електромонтера по ремонту і обслуговуванню апаратури та приладів звязку, замість [PERSON], який має більший досвід, кваліфікацію суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до штатного розкладу працівників відділу звязку та сигналізації з 17.11.2014 року (а. с. 57) [PERSON] вже займав вакантну посаду електромонтера по ремонту і обслуговуванню апаратури та приладів звязку. Не заслуговують на увагу доводи позивача та його представника про те, що при звільненні не було враховано його переважне право на залишення на посаді та порушення його прав як інваліда, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та законі. За змістом ч. 1\~ст. 42 КЗпП України\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Діючим КЗпП України та нормами Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» звільнення інвалідів, за деякими виключеннями, які не поширюються на позивача, провадиться у загальному порядку. Вимоги ст.. 42 КЗпП України поширюються лише на той випадок, коли є можливість встановити не залишення на роботі іншої особи, особу якої можна ідентифікувати. Міркування позивача щодо можливості його переважного права на залишення на роботі не підкріплюються жодним доказом, оскільки його посада взагалі була скорочена, а даних про прийняття інших конкретних з анкетними даними осіб на вибрані позивачем посади у суду немає. Крім того, переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані. Водночас, Пленум Верховного Суду України у п. 19 зазначеної Постанови роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Згідно із\~ст. 492 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. У звязку з чим, твердження позивача про незаконність його звільнення спростовується наданими докази, що у відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є належними докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування. Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи (а. с. 39), то начальником УСП [PERSON] була надана службова записка від 08.12.2014 року за № 24-585 до головного лікаря МСЧ [PERSON] про надання висновку можливості переведення [PERSON] на посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеха №81 (а. с. 144) Довідкою від 08.12.2014 року головного лікаря МСЧ [PERSON] було повідомлено, що [PERSON] по висновку медико-соціальної експертної комісії (довідка серії 10 ААВ № 643723) та даним амбулаторної картки робота на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеха №81 не показана, оскільки дана посада звязана, в тому числі з виконуванням триваючих робіт по ремонту, обслуговуванню, монтажу електроустаткування на великих висотах та на відкритих для сонячних променів відділах (а. с. 143). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює в ПАТ «Турбоатом» на посаді начальника УРП, стосовно вимог позивача може зазначити наступне. На момент звільнення позивача з займаної посади, були вакантні посади електромонтер по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеху 81, та підсобний робітник УСП. Однак згідно медичного висновку він не був придатний до праці, оскільки на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеху 81 є непридатні для нього умови праці. При переведенні працівника на іншу посаду він обовязково повинен пройти медичний огляд, та за наданим висновком вирішується питання про можливість переведення працівника за станом здоровя на вакантну посаду. Від посади підсобного робітника позивач відмовився самостійно, однак також був наданий висновок головного лікаря МСЧ про неможливість зайнятті посади, у звязку з протипоказаннями. Він, як начальник УРП, намагався знайти посаду, на яку можливо б було перевести позивача, однак вакантної посади з гідними умовами праця, як до інваліда ІІ групи в наявності не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює в ПАТ «Турбоатом» головним лікарем МСЧ. Стосовно викладеного в позовній заяві пояснив, що медичний огляд [PERSON] проходив в листопаді 2014 року, однак в грудні 2014 року до нього надійшла службова записка про надання висновку стосовно можливості переведення позивача на посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеху 81. При огляді висновку медичного огляду за листопад 2014 рік та медичної довідки МСЕК, було встановлено, що позивачу протипоказана праця на висоті та з гіперінсоляцією. Огляд на придатність праці позивача на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електроустаткування цеху 81 в грудні 2014 року не проводився. В січні 2015 року від начальника УРП надійшла повторна службова записка з наданням висновку про можливість переведення позивача на посаду підсобного робітника, на яку [PERSON] надав відповідь про неможливість займанні посади у звязку з протипоказаннями. Згідно індивідуальної картки амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що терапевтом 12.11.2014 року був наданий висновок про можливість роботи на посаді електромонтера, однак із застереженням щодо роботи без висоти та гіперінсоляції (а. с. 159-164) Відповідно до положення про контрольно-пропускний режим ПАТ «Турбоатом», а саме п. п. 1.1.1 на посаду контролера приймаються особи у віці до 45 років, які мають середню освіту та за станом здоровя можуть виконувати функції, покладені на охорону; п. п. 1.1.2 не допускається переведення на роботу в охорону осіб із числа персоналу підприємства, а також осіб, які мають родинні відносини серед персоналу підприємства. А тому твердження позивача та його представника про можливість переведення позивача на вакантну посаду в охорону, спростовуються наданими доказами (а. с. 177-183) Що стосується надання профспілковим комітетом відділу (цеховий комітет УМТП) своєї згоди адміністрації підприємства на звільнення позивача, суд виходить з наступного. У відповідності до положень ч. 1\~ст. 43 КЗпП України\~розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.\~40\~і п. п. 2 і 3 ст.\~41\~цього\~Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до подання [PERSON] директора по управлінню персоналом, режиму та правовій роботі [PERSON] від 15.01.2015 року за № 24-29, останній звернувся до цехового комітету профспілки ОСиС з проханням надати згоду на звільнення [PERSON] за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату з 27.01.2015 року. /а. с. 37/ Згідно виписки з протоколу № 2 засідання цехового комітету профспілки ОСиС від 22.01.2015 року в складі цехового комітету з чотирьох осіб було постановлено надати згоду на звільнення [PERSON] за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату з 27.01.2015 року. /а. с. 38/ За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, зокрема щодо неврахування відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Враховуючи наведене, на підставі\~п. 1 ч. 1 ст. 40, 42, ст.. 492 КЗпП України, Пленум Верховного суду України у своїй постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року за №6, Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», \~та

Outcome: dismissed