Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] в серпні 2017 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» був укладений договір № 13/330к-07 позики грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. 10.11.2009 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» була укладена угода про припинення зобов'язань за договором № 13/330к-07 від 12.09.2007 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), (далі - Угода). У відповідності до п. 1 Угоди сторони визнали, що станом на 10.11.2009 року загальний розмір заборгованості перед банком становить 6467,38 грн. Пунктом 2.1 цієї ж Угоди визначено, що суму боргу [PERSON] зобов'язується сплатити з 10.11.2009 року до 10.10.2010 року щомісяця в розмірі 558,60 грн. Таким чином, після підписання даної угоди, [PERSON] почав сплачувати щомісячні платежі згідно графіку погашення боргу. Пунктом 2.4 Угоди визначено, що не раніше наступного робочого дня з дати фактичного внесення позичальником останнього платежу згідно п. 2.1. цієї Угоди та списання його Кредитором в обумовленому порядку в рахунок виконання Позичальником своїх зобов'язань за основним договором (за умови повної сплати позичальником всієї загальної суми, вказаної у п. 2.1. Угоди), Сторони підписують акт про припинення зобов'язань за основним договором за формою згідно Додатку № 1 цієї Угоди. В такому акті зазначається розмір заборгованості позичальника перед кредитором за основним договором станом на дату підписання акта, з врахуванням внесених позичальником грошових коштів в рахунок виконання своїх зобов'язань за основним договором згідно п. 2.1. цієї Угоди. У відповідності до п. 3 цієї ж Угоди прощення боргу вважається таким, що відбулося лише після фактичного виконання позичальником умов, передбачених пунктами 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2,4 цієї Угоди та з моменту підписання вищевказаного акту обома сторонами, заборгованість позичальника за основним договором у сумі зазначеній в такому акті, вважається погашеною шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 60 ЦК України) та позичальник вважається таким, що виконав в повному обсязі свої зобов'язання за основним договором. Таким чином з 10.11.2009 року по 11.10.2010 року [PERSON] сплатив борг у повному обсязі, в розмірі 6770,00 грн. 27.12.2011 року [PERSON] письмово звернувся до ПАТ «Універсал Банк» із заявою дозволити йому підписати акт та здійснити повне погашення кредиту без штрафних санкцій, оскільки суму кредиту він сплатив у повному обсязі, однак працівниками банку дане звернення було проігноровано. У січні 2017 року від ПАТ «Універсал Банк» на поштову адресу [PERSON] надійшло повідомлення про візит групи інспекторів з метою виявлення майна в рахунок погашення боргу в розмірі 59229,03 грн. У відповідності до листа № 16/05/2017 від 16.05.2017 року відповідач повідомив, що 14.11.2016 року між ТОВ «КУА Прімоколект - Капітал» та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132, відповідно до якого відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за договором № 0389006UAH000087 від 12.05.2008 року, а також додатково повідомлено, що станом на 16.05.2017 року сума заборгованості за вказаним договором становить 59729,01 грн. Позивач вважає, що договір про відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132 укладений без будь - якої на те правової підстави, оскільки зобов'язання за кредитним договором № 13/330к-07 від 12.09.2007 року я виконав у повному обсязі, а також йому не зрозуміло чому між відповідачем та банком укладено договір про відступлення права вимоги за договором № 0389006UAH000087 від 12.05.2008 року, оскільки [PERSON] укладав договір з банком 12.09.2007 року № 13/330к-07. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та згідно зменшених позовних вимог просив: визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132 від 14.11.2016 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «КУА Прімоколект - Капітал», в частині стягнення боргу та відступлення права вимоги за кредитним договором 13/330к-07 від 12.09.2007 року стосовно [PERSON] Представники позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник ТОВ «КУА Прімоколект - Капітал» в судовому засіданні в режимі відеоконференції в задоволенні позову просив відмовити, надавши суду заперечення. Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні в режимі відеоконференції в задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» був укладений договір № 13/330к-07 позики грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. 10.11.2009 року між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» була укладена угода про припинення зобов'язань за договором № 13/330к-07 від 12.09.2007 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), (далі - Угода). У відповідності до п. 1 Угоди, сторони визнали, що станом на 10.11.2009 року загальний розмір заборгованості перед банком становить 6467,38 грн. Пунктом 2.1 цієї ж Угоди визначено, що суму боргу [PERSON] зобов'язується сплатити з 10.11.2009 року до 10.10.2010 року щомісяця в розмірі 558,60 грн. Після підписання даної угоди, [PERSON] почав сплачувати щомісячні платежі та з 10.11.2009 року по 11.10.2010 року [PERSON] сплатив борг в розмірі 6770,00 грн. 14.11.2016 року між ТОВ «КУА Прімоколект - Капітал» та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132. Відповідно до умов договору ТОВ КУА «Прімоколект - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ПАТ «Універсал Банк», а саме до [PERSON] З правової позиції Верховного суду України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс 13) вбачається, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути Зправочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки факт переходу права вимоги від «Універсал Банк» до КУА «Прімоколект - Капітал» засвідчений копією договору відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132 від 14.11.2016 року, тому суд вважає, що твердження позивача [PERSON] про те, що даний договір про відступлення прав вимоги укладений без будь - якої на те правової підстави є недоцільним. З приводу того, що [PERSON] зазначає, що він виконав усі зобов'язання за кредитним договором № 13/330к-07 від 12.09.2007 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належне виконання також включає в себе виконання зобов'язання в обумовлені строки. Неналежно проведене виконання не припиняє зобов'язання, а лише тягне за собою покладення на боржника нових обов'язків, які становлять міри цивільно - правової відповідальності. Згідно з виписки з інформацією про рух коштів по рахунку № 29097000117373 [PERSON] 11.01.2010 року було внесено готівки на погашення кредиту у розмірі 560,00 грн., 10.02.2010 року у розмірі 540,00 грн., 11.03.2010 року у розмірі 400,00 грн., 12.04.2010 року у розмірі 800,00 грн., 12.05.2010 року у розмірі 550,00 грн., 10.06.2010 року у розмірі 560,00 грн., 12.07.2010 року у розмірі 560,00 грн., 12.08.2010 року у розмірі 560,00 грн., 09.09.2010 року у розмірі 560,00 грн., 11.10.2010 року у розмірі 560,00 грн. Відповідно до п. 2.1 Угоди про припинення зобов'язань за договором № 13/330к-07 від 12.09.2007 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), позичальник зобов'язаний в період з 10.11.2009 року по 10.10.2010 року включно (кожного місяця по 558,60 грн., а в останній місяць 558,70 грн.) сплатити кредитору грошову суму в розмірі 6703,30 грн., однак як вбачається з виписки в якій є інформація про рух коштів по рахунку № 22033061570002, який був відкритий ПАТ "Універсал Банк" на ім'я [PERSON] та виписки з інформацією про рух коштів по рахунку № 29097000117373 такий порядок [PERSON] не був дотриманий. Відповідно до графіку погашення заборгованості, [PERSON] внесення останнього платежу для погашення кредиту згідно кредитного договору відбулося 11.10.2010 року, тобто на один день пізніше. В даному випадку є місце прострочення виконання зобов'язання. При цьому сторонами ПАТ "Універсла Банк" та [PERSON] не було підписано акт про припинення зобов'язань за основним договором, як це передбачено угодою від 10.11.2009 року. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 3 цієї Угоди, прощення боргу, вважається таким, що відбулося лише після фактичного виконання позичальником умов, передбачених п. 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 цієї Угоди, та з моменту підписання акту про припинення зобов'язань. Оскільки позичальник [PERSON] порушив п. 2.1 Угоди, а саме не сплатив кредитору грошову суму в розмірі 6703,30 грн. до 10.10.2010 року та не надав доказів підписання акту про припинення зобов'язань за основним договором за формою згідно додатку № 1 до Угоди, тому суд вважає недоведеним факт повернення позивачем боргу за кредитним договором. Як зазначалося вище, 14.11.2016 року між ТОВ «КУА Прімоколект - Капітал» та ПАТ «Універсал Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № UB-OP/16-132. Відповідно до умов договору ТОВ КУА «Прімоколект - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ПАТ «Універсал Банк», а саме до [PERSON], який уклав з ПАТ «Універсал Банк» кредитний договір № 13/330к-07 від 12.09.2007 року, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у тимчасове платне користування. Також відповідно до витягу з акту приймання - передачі реєстру боргових зобов'язань від 11.11.2016 року до договору відступлення прав вимога вимоги № UB-OP/16-132 від 14.11.2016 року Цедент: ПАТ «Універсал Банк», в особі Голови правління [PERSON], який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та Цесіонарій: ТОВ «Компані з управління активами «Прімоколект - Капітал» ЗНВПІФ «Прімоколект Венчурний Фонд - 1» (що діє від власного імені за рахунок та в інтересах ) ЗНВПІФ «Прімоколект Венчурний Фонд - 1») в особі Генерального директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, з іншої сторони уклали цей акт про наступне: Цедент передав, а Цесіонарій прийняв згідно з вимогами п. 3.1 договору реєстр боргових зобов'язань від 11.11.2016 року, в тому числі і по боржнику [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] по договору № 13/330к-07 від 12.09.2007 року. До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Разом тим, суд звертає увагу на те, що при укладенні договору про відступлення права вимоги сторони керувалися положеннями статей 512, 513,514 ЦК України. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Суд приходить до висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, а можливі інші порушення під час укладення договору відступлення не можуть бути підставою для визнання його недійсним із зазначених позивачем підстав, оскільки суд не можу вийти за межі позовних вимог. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки у позові відмолено, не може бути задоволена і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed