Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 26.09.2013 року з відповідачем шляхом оформлення заявки в одному з відділень Банку в Автономній Республіці Крим уклала договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» № SAMDN25000738021329, за умовами якого внесла на депозитний рахунок 11\~488 грн. 21 коп. на 366 днів - до 26.09.2014 року, з процентною ставкою 18 % річних та періодом нарахування відсотків по вкладу 1 місяць. У звязку з анексією Криму у 2014 році вона переїхала проживати на материкову частину України і в даний час зареєстрована в Первомайському районі Миколаївської області, є громадянкою України. У січні 2015 року вона звернулася до Банку з вимогою про повернення депозитного вкладу, однак їй було відмовлено з тієї підстави, що Банк припинив свою діяльність в Криму. Вважає таку відмову незаконною, оскільки головний офіс відповідача знаходиться в м. Дніпропетровську, тому відповідач має змогу виконати свої зобовязання за її вкладом. З таких підстав [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу 11\~488 грн. 21 коп., а також відсотки згідно умов договору за період з 27.04.2014 року по 01.03.2015 року з розрахунку 18% річних в сумі 872 грн. 47 коп., а також неустойку за прострочення грошового зобовязання за вказаний період в сумі 687 грн. 13 коп., інфляційні витрати в сумі 1\~194 грн. 75 коп. та 3% річних від простроченої суми, що складає 145 грн. 41 коп. Згодом [PERSON] збільшила позовні вимоги в частині періоду, за який просить стягнути кошти. Зокрема, просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу 11\~488 грн. 21 коп., а також відсотки за депозитом за період з 26.09.2013 року по 19.06.2015 року в розмірі 3\~399 грн. 25 коп.; неустойку за прострочення грошового зобовязання в сумі 1\~432 грн. 57 коп. за період з 27.09.2014 року по 19.06.2015 року; інфляційні витрати в сумі 4\~905 грн. 45 коп., три відсотки річних за прострочення зобовязання в сумі 221 грн. 90 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. При цьому пояснили, що у позивача відсутній документ, який підтверджує зарахування коштів на рахунок за вказаним у позові депозитним вкладом, оскільки переведення коштів на цей рахунок відбувалося з попереднього вкладу «Копилка» і працівник банку не видав фінансового документу про таку операцію. Також позивач не надала суду документальної інформації про наявність та рух коштів на її депозитному рахунку, мотивуючи це відмовою банку видати певну довідку, однак наполягала на тому, що з часу внесення грошей на депозит, рахунком не користувалася і не знімала з нього ані відсотки, ані вклад. Представник відповідача [PERSON], що приймав участь у справі в режимі відео конференції, надав письмові заперечення проти позову, а також в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» припинило свою діяльність на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя; його відокремлені підрозділи на цій території закриті відповідно до постанови НБУ № 260. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок окупації держави України юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, в повному обсязі покладено на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію відповідно до ч.6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Вважає, що за всіма зобовязаннями відповідача, що уклалися працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» має відповідати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» відповідно до рішення Банку Росії № РН-33/1 від 21.04.2014 року про припинення з 21.04.2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим та міста федерального значення Севастополь ПАТ КБ «ПриватБанк»; статей 7, 9 Федерального Закону РФ № 39-ФЗ від 02.04.2014 року, оскільки АНО «Фонд захисту вкладників» взяв на себе зобовязання здійснювати компенсаційні виплати, в тому числі і вкладникам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». З таких підстав вважає ПАТ КБ «ПриватБанк» неналежним відповідачем. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач не довела факту укладення договору з Банком, оскільки не надала належно оформленого екземпляру договору та платіжного документу про зарахування грошей на її депозитний рахунок; не надала доказів щодо наявності та руху коштів на вказаному у позові рахунку. Не погодився із розрахунком відсотків, неустойки, інфляційних витрат та пені. Ненадання Банком інформації по спірному депозиту мотивував відсутністю такої інформації. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Як зазначено у правовій позиції, висловленій у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, застосування якої відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим, письмова форма договору бінківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Згідно статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. З наданого позивачкою та її представником та оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору у вигляді заявки № SAMDN25000738021329 вкладу «Стандарт на 12 місяців» від 26.09.2013 року вбачається, що такий документ не відповідає зазначеним вище вимогам закону. Зокрема, в оригіналі документу відсутні печатка банку і навіть не зазначено назви установи, в якій оформлено договір. Крім того суду взагалі не надано доказів, що підтверджують перерахування позивачкою на відкритий банком депозитний рахунок певних грошових коштів, а також наявність та рух грошових сум на рахунку позивачки, відкритому на підставі спірного договору. Позивачкою надано копію договору (заявки № SAMDN28000719984243) від 23.09.2011 року на оформлення вкладу «Копилка» та надано квитанції про зарахування коштів на вказаний саме у цій заявці рахунок, однак докази того, що кошти з її рахунку по вкладу «Копилка» перераховані на рахунок по вкладу «Стандарт на 12 місяців» 26.09.2013 року суду не надані. Так само не надано доказів того, що вклад «Копилка» закритий. Надані позивачкою квитанції датовані 2010 2011 роками, номери рахунків не відповідають номерам, зазначеним у спірному депозитному договорі «Стандарт на 12 місяців» від 26.09.2013 року. Судом, відповідно до вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, вживалися заходи щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами їхніх прав, зокрема надання позивачці терміну для представлення оригіналу договору банківського вкладу № SAMDN25000738021329 від 26 вересня 2013 року та оригіналу квитанції про зарахування коштів на депозитний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк». Також відповідні документи були витребувані у відповідача. Проте позивачка та її представник не надали суду вищезазначених документів. Також і банком зазначені докази не надані з мотивів їх відсутності. Враховуючи викладене, оскільки позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Разом з тим суд зазначає, що позиція відповідача щодо відсутності у ПАТ КБ «ПриватБанк» обовязку виконувати зобовязання за депозитними договорами, укладеними на території Автономної Республіки Крим Філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з невизначеністю статусу території Криму, не заслуговує на увагу, оскільки такі договори не містять положень про повернення внесених по ним депозитів виключно через відділення, філії, управління, або інші підрозділи ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташовані на території Кримського півострову. Статтею 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства, а ПАТ КБ «ПриватБанк» знаходиться у м. Дніпропетровськ. Відповідно до ч.1,3 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцем знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділені майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно з частиною 1 ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. Відповідно до ч.1, 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном. Тобто відповідач не позбавлений можливості виконати свої зобовязання перед кредиторами з повернення депозитів через головний офіс Банку, розташований в м. Дніпропетровську. Крім того, позивачка є громадянкою України і зареєстрована в Первомайському районі Миколаївської області, тобто на материковій частині України. При наявності належних і допустимих доказів укладення депозитного договору вона мала б можливість згідно закону повернути свій депозитний вклад згідно з умовами договору. Суд наголошує на тому, що фактично Банк в даному випадку зловживає своїми виключними правами на володіння електронною інформацією щодо змісту депозитних договорів, укладених на території АРКрим. Знищення такої електронної інформації видається сумнівним, так само як і відсутність можливості повернути вклади за депозитами, адже з наданих позивачкою документів (банківських квитанцій та роздруківок по рахунку) вбачається, що в головному офісі ПАТ КБ «ПриватБанку» наявна інформація по кредитним договорам, укладеним на території АРКрим і позивачкою здійснюється погашення такого кредиту за вимогою Банку. Тож приховування інформації по депозитним рахункам є зловживанням з боку відповідача. Посилання відповідача на те, що зобовязання за депозитними договорами повинен виконувати АНО «Фонд захисту вкладників» суперечать вимогам ст.ст. 1, 9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-УП, відповідно до яких тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Outcome: dismissed