Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

10.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Вишнева (3-ї Пятирічки), 29 в м. Лиман Донецької області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 грудня 2002 року рідна мати позивача [PERSON] подарувала йому житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Вишнева (3-ї Пятирічки), 29 в м. Лиман Донецької області. На момент укладення договору дарування у зазначеному будинку був зареєстрований рідний брат позивача [PERSON], який з моменту реєстрації 27 травня 1992 року фактично не проживає у будинку. Теперішнє місце знаходження відповідача [PERSON] не відоме. Також, 22 липня 2009 року у будинку була зареєстрована донька позивача [PERSON], яка у лютому 2012 року виїхала з міста [PERSON], теперішнє місце знаходження відповідача [PERSON] не відоме. Відповідачі добровільно припинити реєстрацію не бажають, що обмежує права позивача в користуванні та розпорядженні будинком. За таких обставин позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком №29 по вул. Вишнева (3-ї Пятирічки) в м. Лиман ([PERSON]) Донецької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, привів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 83). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], належним чином в порядку ч. 3 ст.76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули (а.с. 74-78). З огляду на це, за клопотанням позивача, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи відповідно до гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Судом у судовому засіданні допитані свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача та підтвердили той факт, що в будинку № 29 по вул. Вишневій (3-ї Пятирічки), м. Лиман Донецької області [PERSON], який є рідним братом [PERSON] не проживає з 1990-х років та [PERSON], яка є донькою [PERSON], виїхала з будинку в 2012 році, речей їх в будинку не має. Місце перебування [PERSON] та [PERSON] їм не відомо. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 29 по вул. Вишнева (3-ї Пятирічки) в м. Лиман Донецької області згідно договору дарування житлового будинку і земельної ділянки від 13 грудня 2002 року серії ВАС № 440208 (а.с.21). Факт реєстрації відповідачів [PERSON] (з 27.05.1992 року) та [PERSON] (з 22.07.2009 року) підтверджується відповідними записами у Домовій книзі для реєстрації громадян, які мешкають в будинку № 29 по вул. Вишнева (3-ї Пятирічки) в м. Лиман Донецької області (а.с.7-11). Також, відповідно до довідки виданої Лиманською міською радою 21.02.2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO] (3-ї Пятирічки), м. Лиман Донецької області (а.с. 35). Відповідно до довідки, виданої 07.02.2017 року, складеної представником мікрорайону «Південний», зареєстровані за адресою [INFO] (3-ї Пятирічки), м. Лиман Донецької області [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають, речей їх в будинку не має (а.с. 6). Згідно з відомостей, які містяться в акті від 16.02.2017 року, що його складено сусідами позивача [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за адресою [INFO] (3-ї Пятирічки), м. Лиман Донецької області брат позивача [PERSON] та донька позивача [PERSON] фактично не проживають, речей їх в будинку не має (а.с. 28). Право власності є непорушним і відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що\~\~відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сімї власника жилого будинку належать діти власника та інші особи, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Матеріали справи свідчать про те, що іншої домовленості між позивачем та відповідачами про підстави втрати права користування житлом не існувало. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач [PERSON], як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Наявність реєстрації [PERSON] та [PERSON] в будинку, обмежує права [PERSON] як власника, і він на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Враховуючи, що відповідачі з власної ініціативи без поважних причин не користуються будинком, який належить позивачу на праві власності, [PERSON] з 2003 року, а [PERSON] - з 2012 року, тобто понад один рік, до теперішнього часу добровільно не припинили реєстрацію у вказаному будинку, будинком не цікавляться, чим чинять перешкоди позивачу у здійсненні його права на отримання соціальної допомоги, пов'язаної з підвищенням тарифів на комунальні послуги, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховної [PERSON] України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" № 984-VIII від 04.02.2016 року м. Красний Лиман Донецької області перейменований в м. Лиман Донецької області. Також Рішенням Краснолиманської міської ради від 27.01.2016 № 7/5 - 109 вул. 3-ї П'ятирічки в м. Лиман ([PERSON]) перейменована на вул. Вишневу. Тобто на теперішній час місцем реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] є вул. Вишнева, буд. 29, м. Лиман Донецької області.

Outcome: approved