Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

17 червня 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ», АТ «Державний ощадний банк України», про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому просив суд поділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: Визнати за [PERSON] : право вимоги передачі майнових прав на Ѕ частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , передбачених договором купівлі-продажу майнових прав від 08 листопада 2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та [PERSON] , та визнати [PERSON] та [PERSON] співпокупцями за вказаним договором; право власності на Ѕ частину автомобіля TOYOTA AURIS 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] ; право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки; право особистої власності на 435\~000 грн., що зберігаються на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . Визнати за [PERSON] : право вимоги передачі майнових прав на Ѕ частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , передбачених договором купівлі-продажу майнових прав від 08 листопада 2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та [PERSON] , та визнати [PERSON] та [PERSON] співпокупцями за вказаним договором; право власності на Ѕ частину автомобіля TOYOTA AURIS 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] ; право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки; право особистої власності на 435\~000 грн., що зберігаються на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10510,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420, 40 грн., а всього 10930, 40 грн. 19 червня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Пінкевич Н.С. задоволено клопотання [PERSON] та постановлено витребувати: з АТ «Державний ощадний банк України», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12Г інформацію: про вкладний рахунок № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 13 серпня 2020 року на виконання Ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 19 червня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано лист АТ «Державний ощадний банк України», в якому зазначено, що банківський рахунок, який зазначений в ухвалі не відкривався на ім`я клієнта з РНОКПП [NUMBER] . 26 серпня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву [PERSON] про виправлення технічної помилки в позовній заяві. Просив врахувати, що правильний РНОКПП [PERSON] [NUMBER] . 26 серпня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Пінкевич Н.С. відкрито загальне позовне провадження у справі. 26 серпня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Пінкевич Н.С. задоволено заяву про забезпечення доказів та постановлено витребувати з АТ «Державний ощадний банк України», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12Г інформацію: про вкладний рахунок № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 10 вересня 2020 року на виконання Ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 19 червня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано лист АТ «Державний ощадний банк України», відповідно до якого надано суду інформацію про те, що станом на 28 серпня 2020 року залишок коштів на рахунку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] складає 900000 грн. 11 вересня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Пінкевич Н.С. заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково та постановлено: В якості забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти в сумі 435000,00 грн (1/2 суми депозитного вкладу) що зберігається на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] . Заборонити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) відчужувати Ѕ автомобіля TOYOTA AURIS 2012 року випуску., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова , рами) [NUMBER] . Заборонити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) відчужувати Ѕ земельної ділянки загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський, с. Новосілки. Заборонити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою [ADDRESS] ) відчужувати Ѕ майнових прав на 1- кімнатну квартиру [ADDRESS] , за договором купівлі- продажу майнових прав від 08.11.2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та [PERSON] , а також після оформлення права власності на вказану квартиру. В решті вимог заяви - відмовити. 25 вересня 2020 року через канцелярію суду представником відповідача [PERSON] було зареєстровано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він зазначає, що вимоги про поділ вище вказаного майна між сторонами не може бути задоволені судом, оскільки автомобіль подарований третій особі (сину) за згодою позивача, земельна ділянка була приватизована відповідачем та не підлягає поділу згідно Закону, депозитний вклад знято та передано синам за згодою позивача (використанов інтересах сім`ї), а майнові права на квартиру набуті за особисті грошові кошти. 01 жовтня 2020 року представником позивача було подано апеляційну скаргу на Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року про забезпечення позову. 16 жовтня 2020 року через канцелярію надійшла відповідь [PERSON] на відзив, згідно якого позивач вказує, що твердження представника відповідачки щодо оплати вартості майнових прав [PERSON] за її особисті кошти не підтверджене жодним доказом, є завідомо недостовірним та таким, що спростовується наявними у справі доказами. Щодо вимоги про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222457401:02:003:5434, позивач вказує, що відповідачкою та її представником не надано будь-який інший документ, який би підтверджував набуття позивачкою права власності на вказану земельну ділянку саме в порядку приватизації. Щодо вимоги про визнання права особистої власності на 435 000 грн., що зберігаються на рахунку № [NUMBER] , повідомив, що своєї згоди на розпорядження грошовими коштами у спосіб вказаний у відзиві на позовну заяву, не надавав і таке розпорядження коштами на думку позивача суперечить його волі. 16 жовтня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву [PERSON] про зміну предмету позову, в якому [PERSON] просив суд, поділити спільне сумісне майно [PERSON] та [PERSON] наступним чином: Визнати за [PERSON] : право вимоги передачі майнових прав на Ѕ частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , передбачених договором купівлі-продажу майнових прав від 08 листопада 2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробниче проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та [PERSON] , та взнати [PERSON] та [PERSON] співпокупцями за вказаним договором; право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки; визнати за [PERSON] : право вимоги передачі майнових прав на Ѕ частину однокімнатної квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , передбачених договором купівлі-продажу майнових прав від 08 листопада 2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробниче проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та [PERSON] , та взнати [PERSON] та [PERSON] співпокупцями за вказаним договором; право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 450 000 грн. як компенсацію Ѕ коштів, що зберігалися на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] , відкритого під час спільного шлюбу на ім`я [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911 а були використані відповідачкою всупереч ст.. 65 СК України. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10510 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн. 23 грудня 2020 року Постановою Київського апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу адвоката Кривошей О.Ю. представника [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року в частині забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] відчужувати Ѕ автомобіля TOYOTA AURIS 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , скасувати та постановити в цій частині нову про відмову в забезпеченні позову. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін. 24 листопада 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмету позову, а саме: Визнати за [PERSON] право вимоги передачі майнових прав (право власності) на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , передбачених договором купівлі-продажу майнових прав від 08 листопада 2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та [PERSON] , визнати [PERSON] покупцем за вказаним договором. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки. Визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти у сумі 900\~000 грн., які зберігалися на вкладному (депозитному) рахунку [NUMBER] , відкритого під час спільного шлюбу на ім`я [PERSON] в в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911. Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50\~750 грн в якості компенсації за перевищеня розміру ринкової вартості майна , яке в результаті виділяється [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10510 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №15 від 25 січня 2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/7211/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2021 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, судді Фінагеєвій І.О. передано цивільну справу №369/7211/20. 29 січня 2021 року Ухвалою Києво-Святошиського районного суду Київської області цивільну справу №369/7211/20 прийнято до провадження суді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. 02 червня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача [PERSON] було зареєстровано заяву про виклик свідків. Того ж дня в судовому засіданні дану заяву було задоволено протокольною ухвалою та постановлено викликати в судове засідання наступних свідків: [PERSON] та [PERSON] . 02 червня 2021 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. закрито підготовче провадження у справі та призначено проведення судового засідання 08 липня 2021 року. В судове засідання 08 липня 2021 року не з`явився свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що сторони дійсно перебували у шлюбних відносинах, вказував, що кошти, які були розміщені на депозитному рахунку були передані йому та його брату [PERSON] зі згоди позивача, яку останній надав на спільному сімейному зібранні. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явився. Розгляд справи слуханням було відкладено до 07 вересня 2021 року. В судовому засідання 07 вересня 2021 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні 07 вересня 2021 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у повному обсязі. Заслухавши доводи сторін, свідчення свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони з 31 січня 1986 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом РАГС м. Дніпродзержинська. Рішенням судді Києво-Святошинського районного суду Дубас Т.В. від 23 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що на виконання договору доручення від 08 листопада 2018 року №081118Б008, укладеного між [PERSON] (довіритель) та ТОВ «ЛВ-БРОК» (повірений), повірений від імені і за рахунок довірителя прийняв участь у публічному (відкритому) аукціоні на товарній біржі «Український центр біржової торгівлі» з продажу деривативу з наступними характеристиками: назва деривативу форвардний контракт №160418-019 від 16 квітня 2018 року; базовий актив деривативу майнові права на одне житлове приміщення за будівельним №18, яке стане об`єктом нерухомості після завершення будівництва, що знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS] , 24, [ADDRESS] , а також передав довірителю аукціонне свідоцтво від 08 листопада 2018 року №081118-009, що підтверджується звітом до договору доручення (актом виконаних робіт) від 08 листопада 2018 року. 08 листопада 2018 року між ТОВ «Компанія з управління акгивами «ФІНЕК ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу деривативу №081118-009. Відповідно до пункту 2.1 цього договору продавець зобов`язується передати покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити дериватив (форвардний контракт №160418-019 від 16 квітня 2018 року), базовий актив деривативу - майнові права на одне житлове приміщення за будівельним №18, яке стане об`єктом нерухомості після завершення будівництва житлового будинку, що знаходиться за будівельною адресою: [ADDRESS] , 24, [ADDRESS] . Сторони визначили ціну вказаного договору у розмірі 258087 грн. 00 коп. (п. 3.1 договору). 08 листопада 2018 року між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» (продавець) та відповідачкою (покупець) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №ОД2/18. Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 цього договору продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати покупцеві майнові права на 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] ; а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному договорі, прийняти та оплатити майнові права. Згідно із пунктом 4.1 вказаного договору майнові права за договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта приймання- передачі майнових прав, який підписується сторонами не пізніше 20 робочих днів з моменту введення об`єкта в експлуатацію при здійсненні покупцем оплати 100% загальної вартості майнових прав, що визначена у пункті 5 даного договору (455 670 грн.00 коп.). Цей договір набрав чинності і діє до повного виконання обома сторонами зобов`язань, передбачених його умовами. З матеріалів справи також вбачається, що 03 вересня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (вкладник) був укладений договір №19508588911. Згідно пункту 1.1 даного договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] на умовах цього договору кошти у сумі 870000,00 грн строком на 12 місяців. Днем (датою) повернення депозиту є 03 вересня 2020 року, а у випадку автоматичного продовження строку депозиту - останній день продовженого строку. Згідно листа АТ «Державний ощадний банк України», який був скерований до суду на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року, станом на 28 серпня 2020 року залишок коштів на рахунку № [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] складає 900 000 грн. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81, 82 ЦПК України стверджується, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Як встановлено з матеріалів справи, сторони з 1986 року по 23 жовтня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу 08 листопада 2018 року придбали майнові права на квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , також 03 вересня 2019 року між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» було укладеного договір №19508588911 (депозитного вкладу) рахунок № [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом РАГС м. Дніпродзержинська, копією договору доручення від 08 листопада 2018 року №081118Б008, копією звіту до договору доручення (акта виконаних робіт) від 08 листопада 2018 року, копією договору купівлі-продажу деривативу від 08 листопада 2018 року №081118-009, копією договору купівлі продажу майнових прав від 08 листопада 2018 року №ОД2/18, копією договору №19508588911 від 03 вересня 2019 року. Отже, майнові права на квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] та кошти що зберігалися на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] , відкритого під час шлюбу на ім`я [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Щодо тверджень відповідача, що депозитний вклад знято та передано синам за згодою позивача (використано в інтересах сім`ї), а майнові права на квартиру набуті за особисті грошові кошти, суд вказує таке. Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Відповідач посилаючись на придбання майнових прав на спірну квартиру за власні кошти жодних доказів на підтвердження цього суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яка на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України) Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Не надано суду також доказів на підтвердження факту надання згоди позивачем на використання коштів з депозитного рахунку відкритого під час шлюбу в інтересах сім`ї, а саме передання даних коштів синам. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, показання свідка зі сторони відповідачки, як доказ на підтвердження викладених обставин не відповідають вимогам щодо їх допустимості. Такі показання свідків щодо надання згоди одним з подружжя на розпорядження майном в інтересах сім`ї можуть враховуватися судом лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами про надання такої згоди. Отже, будь-яких допустимих доказів щодо придбання відповідачкою майнових прав на спірну квартиру за власні кошти та використання коштів з депозитного рахунку відкритого під час шлюбу в інтересах сім`ї, а саме передання даних коштів синам: [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. Щодо свідчень в судовому засіданні свідка [PERSON] , суд прийшов до висновку, що показання цього свідка суд не може прийняти до уваги, так як свідок є сином відповідачки від попереднього шлюбу, що ставить під сумнів їх об`єктивність. Як зазначає\~Верховний Суд\~(Постанова\~Верховного Суду\~від 03\~липня 2019\~року у\~справі №554/8023/15) у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК (2947-14) інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спірні майнові права на квартиру та спірні кошти на дві рівні частини, визнавши за позивачем право вимоги передачі майнових прав на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та 450 000 грн. як компенсацію Ѕ суми коштів, що зберігалися на вкладному (депозитному) рахунку № [NUMBER] , відкритого під час шлюбу на ім`я [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03 вересня 2019 року №19508588911, укладеного між АТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] . Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,0027 га кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 квітня 2019 року Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області було винесено рішення №1767 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів в селі Новосілки Києво-Святошинського району Київської області», відповідно до якого затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділягки у власність [PERSON] , площею 0,0027 га, кадастровий номер 3222457401:02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів в с. Новосілки, Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідності до ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном,на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.ст. 386, 387 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до правової позиції висловленої Верховним Судом в постанові від 21 березня 2018 року у справі №686/9580/16-ц КЦС ВС навів положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Сам по собі факт придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя зазначено в постанові ВС/КЦС, справа №214/1520/15-ц від 24 жовтня 2018 року. Виходячи з викладеного, спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , тому підстави для визнання її об`єктом спільної сумісної власності подружжя та подальшого поділу відсутні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову. Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial