Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 48 675,00 грн. та судового збору в сумі 1280,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29.01.2016 року між Приватним Акціонерним Товариством «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування подорожуючих за межами України №ТМ/0401082, строком дії з 09.02.2016 року по 08.02.2017 року, із страховим захистом за програмою страхування «А», яка включає репатріацію останків та страховою сумою за страхування медичних витрат 30000,00 євро. 09.09.2016 року на території Республіки Болгарія сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої помер [PERSON]. Позивач оплатив всі витрати по репатріації загиблого у розмірі 48 675,00 грн. та звернувся до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» з заявою щодо відшкодування таких витрат, однак Відповідач відмовив у виплаті, таку відмову Позивач вважає безпідставною та уточнюючи позовні вимоги просить визнати її незаконною та стягнути з Відповідача 48 675,00 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування. 13.03.2018 року представником Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за довіреністю [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому Відповідач позовні вимоги [PERSON] про стягнення страхового відшкодування не визнає та вважає, що дорожньо-транспортна пригода може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням із страхових випадків та не породжує обовязку страховика щодо виплати страхового відшкодування. На заперечення позовних вимог посилається на положення п. 12.1.1. Договору страхування №ТМ/0401082 від 29.01.2016 року та на ту обставину, що неправомірна поведінка застрахованої особи - [PERSON] встановлена постановою окружної прокуратури республіки Болгарія, а тому дорожньо-транспортна пригода не може вважатись нещасним випадком. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. 29.01.2016 року відповідно до квитанції №0.0.497909643.1, [PERSON] сплачено страховий платіж в розмірі 138,00 грн. 09.09.2016 року на території Республіки Болгарія з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув [PERSON], що вбачається з витягу із свідоцтва про смерть від 11.09.2016 року. Згідно рахунку-підтвердження від 20.09.2016 року позивач оплатив витрати по репатріації загиблого [PERSON] у розмірі 48 675,00 грн., з них: 42 775,00 грн. - вартість послуг з транспортування загиблого [PERSON] з м. Розград (Болгарія) до м. Хоростів (Україна), в дану суму входить оплата спеціалізованого гробу з цинковим вкладом, одягу, часткової бальзамації і перевезення тіла на спецтранспорті, оформлення всіх повязаних із репатріацією документів; 5900,00 грн. - локальні витрати у Болгарії. 07.10.2016 року [PERSON] звернувся до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди №[NUMBER]. Листом №17-10/5826 від 04.05.2017 року щодо відмови [NUMBER], Відповідач посилаючись на п. 12.1.1., п. 7.1.6. Договору добровільного страхування подорожуючих за межами України №ТМ/0401082 від 29.01.2016 року, ст. 26 ЗУ «Про страхування» відмовив позивачу у відшкодуванні. Згідно договору страхування, Страховик зобовязується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату (виплату страхового відшкодування) на умовах та в обсязі, передбачених Договором страхування, а Страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у строки та у розмірах, затверджених у Договорі страхування, і виконувати інші умови Договору страхування. З даних листа №17-10/5826 від 04.05.2017 року щодо відмови [NUMBER] вбачається, що відповідачем прийнято рішення відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 12.1.1., п. 7.1.6. Договору добровільного страхування подорожуючих за межами України №ТМ/0401082 від 29.01.2016 року, ст. 26 ЗУ «Про страхування», у звязку з тим, що не відшкодовуються медичні та інші послуги, що надані застрахованій особі, внаслідок здійснення застрахованою особою протиправного діяння. Судом встановлено, що 29.01.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування подорожуючих за межами України № ТМ/0401082; період страхування: з 09.02.2016 року по 08.02.2017 року; страхова сума за страхування медичних витрат становить 30 000 євро, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані з життям, здоровям та працездатністю Застрахованої особи. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частина 2 вказаної статті передбачає, що страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов»язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Добровільне страхування подорожуючих за кордон здійснюється відповідно до вимог ЦКУ, ЗУ «Про страхування», Правил добровільного страхування медичних витрат № 12101 від 4 вересня 2007 р., Правил добровільного страхування від нещасних випадків № 10201 від 5 жовтня 2006 р., Правил добровільного страхування фінансових ризиків № 21801 від 23 листопада 2006 р., Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж відповідальність власників наземного, повітряного, водного транспорту і відповідальність перевізника) № 31501 від 12 грудня 2006 р., Правил добровільного медичного страхування (безперервного страхування здоровя) № 10301 від 29 січня 2008 р. (далі разом Правила страхування) і на підставі ліцензій серій АВ № 520919, № 520904, № 520910, №520909, № 520913, № 520927 від 16 лютого 2010р., виданих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України та умов договору страхування. Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Страховим випадком відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов»язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов»язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов»язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров»я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об»єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ч.2 вказаної статті, договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Частина 3 вказаної статті передбачає, що рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Зазначені норми передбачені також у ст.26 Закону України "Про страхування". Вказані положення закону були передбачені і в умовах Договору добровільного страхування та умовами укладеного договору страхування визначено, що є страховим випадком та що є виключенням із страхових випадків. Підпунктом 12.1.1 пункту 12.1 розділу 1 «Виключення із страхових випадків і обмеження страхування при страхуванні медичних витрат» Договору страхування передбачено, що за Договором страхування не покривається страхуванням та не відшкодовується вартість отриманих медичних та (або) додаткових послуг, що надаються Застрахованій особі внаслідок здійснення Застрахованою особою протиправного діяння, що перебуває в прямому причинно-наслідковому звязку з настанням розладу здоровя та (або) інших подій (страхових ризиків), передбачених Договором страхування. Протиправне діяння може бути кваліфіковане як таке згідно з законодавством, чинним як у країні тимчасового перебування, так і в країні постійного проживання. 09.09.2016 р. на території Болгарії [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Згідно постанови окружної прокуратури республіки Болгарія, ДТП сталася внаслідок неправомірних дій [PERSON], та перебуває в прямому причинно-наслідковому звязку. В даній постанові зазначено, що «Беззаперечно встановлено, що водієм легкового автомобіля «Дачія Логан» з реєстр. №ВО 3827 АК (українська реєстрація) був потерпілий український громадянин [PERSON], а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини втрата контролю над управлінням ТЗ. Цього правила /постійного контролю/ має притримуватись будь-який водій ТЗ відповідно до Закону про рух на дорогах. Інші обставини, які б сприяли спричиненню автопригоди не встановлені. У результаті обєктивно встановлено летальний результат для потерпілих [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] має прямий причинно-наслідковий зв»язок з неправомірною поведінкою [PERSON]. Однак у звязку із його смертю він не може понести кримінальну відповідальність та кримінальне провадження має бути закрито». Умовами укладеного Договору страхування які були погоджені сторонами та в якому перелічені, як страхові випадки, так і виключення з них однозначно зазначено, що не покривається страхуванням та не відшкодовується вартість отриманих медичних та (або) додаткових послуг, що надаються Застрахованій особі внаслідок здійснення Застрахованою особою протиправного діяння, що перебуває в прямому причинно-наслідковому звязку з настанням розладу здоровя та (або) інших подій (страхових ризиків), передбачених Договором страхування. Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини другої статті 8, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов»язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11, обов»язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов»язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. У статті 1 Закону України «Про страхування» зазначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Виплата страхового відшкодування може бути лише у випадку передбаченому договором страхування, оскільки саме на такі умови погодились сторони договору страхування і саме виходячи з таких умов та переліку страхових випадків визначався розмір страхової премії яку має сплатити страхувальник за цим договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхової виплати з підстав, передбачених у договорі, з чим останній не погодився та звернувся до суду. Вирішуючи по суті вимоги позивача про визнання події, яка мала місце 09.09.2016 року страховим випадком, та, як наслідок цього, стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, суд прийшов до наступного. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов»язок доказування відповідно зі статтею 81 ЦПК покладений на сторони у справі. [PERSON] сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту настання саме страхового випадку, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed