Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання. В обгрунтування позову вказує, що 24.12.1999 року між його матір`ю - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб. Вказаний шлюб було розірвано Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області 20.11.2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 788. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.11.2004 року по цивільній справі № 2-10592/2004 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 12.10.2004 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час він навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів та природокористування України» на третьому курсі денної форми навчання по спеціальності «Геодезія та землеустрій». Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1 003 грн. 50 коп. щомісячно, з подальшою індексацією згідно закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із 17 жовтня 2019 року і до досягнення ним 23 років за умови продовження ним навчання та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. Позивач та його представник - адвокат Гарголь В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням з його підписом про вручення йому 27.12.2019 року конверту з вмістом ухвали про відкриття провадження від 19.11.2019 року, копії позовної заяви з додатками (а.с. 32), про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд вважає зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по суті, тому розглядає справу у відсутності відповідача в заочному порядку зі згоди позивача. Суд, вислухавши показання позивача та його представника - адвоката Гарголя В.В., вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком позивача - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне (а.с. 5). За судовим рішенням з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 12.10.2004 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). На даний час позивач [PERSON] , [INFO] є повнолітнім, навчається на третьому курсі у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський коледж Національного університету біоресурсів та природокористування України» денної форми навчання по спеціальності «Геодезія та землеустрій». Термін навчання з 01.09.2017 року - 30.06.2021 року (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З пояснень позивача, матеріалів справи та наявних у ній доказів вбачається, що позивач після досягнення повноліття, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, тому відповідач, який є його батьком, зобов`язаний надавати сину таку допомогу до завершення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років та може її надавати. Доказів щодо неможливості надати допомогу відповідачем дитині, яка навчається, в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частин першої та другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК Українипередбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суд враховує, що відповідач має відмінний стан здоров`я, офіційно працює та має стабільний щомісячний дохід, доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи до суду не надано. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 003 грн. 50 коп. щомісячно, з подальшою індексацією згідно закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на період навчання до 30.06.2021 року, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. При цьому, на підставі частини першої статті 191 та статті 201 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити з дня пред`явлення позову, тобто з 17 жовтня 2019 року. Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 1 000,00 гривень витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. Як слідує з положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В свою чергу, позивачем надано суду копію договору № 022 про надання правничої (правової) допомоги від 15.10.2020 року укладений між [PERSON] та адвокатом Гарголем В.В., яких, на думку суду, недостатньо для підтвердження факту понесення [PERSON] витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved