Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

22 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Словянської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що [INFO] року померла її рідна сестра - [PERSON]. Позивачка є її єдиною спадкоємцем. За життя, [PERSON] склала заповіт, згідно із яким, на випадок своєї смерті вона заповіла позивачці належні їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS]. У встановлені законом строки спадкоємиця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Паращука О.А. з метою оформлення належним чином своїх спадкових справ, внаслідок чого 19 березня 2015 року отримала зареєстровані згідно із діючим законодавства: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що розташований у [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована у [ADDRESS]. Грошові вклади [PERSON] отримала у відповідних банківських установах на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2167 приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Паращуком О.А. Таким чином, оформлення спадкових прав позивачкою було реалізовано лише частково. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована у м. Слов'янську Донецької області по вул. Рахманівській,4, постановою нотаріуса від 19 березня 2015 року, позивачці було відмовлено на підставі відсутності державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку за спадкодавцем [PERSON] відповідно до законодавства, діючого станом на 2009 рік. Земельна ділянка розташована у [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2009 року, однак, право власності, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, спадкодавця відповідно до законодавства, що діяло у 2009 році та згідно ст.1299 ЦКУ з приводу тяжкої хвороби не зареєструвала, що позбавило можливості позивачку отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. У зв'язку із чим позивачка просить суд ухвалити рішення яким визнати за нею, як за спадкоємцем за заповітом після смерті - [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Слов'янську Донецької області, право власності на земельну ділянку площею 0, 0714 гектарів, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 5100. Позивач [PERSON], та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 20 квітня 2015 року, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Словянської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, на адресу суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, рішення винести на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У судовому засіданні було встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 грудня 2013 року серія [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС по м. Слов'янську. Згідно із свідоцтвом про народження № б/н від 09 вересня 1948 року, виданим Ново-Миколаївською сільською радою на ім'я [PERSON], вона народилась [INFO] року в с. Н-Миколаївка Барвінківського району Харківської області. Ії батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]. 05 липня 1966 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], та отимала прізвище [PERSON], що стверджується витягом з ДРАГСГ № 00013348328 від 22 січня 2014 року. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03 липня 1966 року, видане рай бюро ЗАГС м. Барвінково на ім'я [PERSON] та витягу з ДРАГСГ № 00013348328 від 22 січня 2014 року, встановлено, що позивачка народилась [INFO] року, при народженні мала прізвище [PERSON]. Ії батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, Серія: [NUMBER], 04 червня 1977 року, позивачка вийшла заміж та отримала таким чином прізвище [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про одруження, Серія: [NUMBER], 13 лютого 1982 року, позивачка, маючи прізвище [PERSON], вийшла заміж та здобула таким чином прізвище [PERSON]. Земельна ділянка розташована у [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2009 року, однак, право власності, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, спадкодавець [PERSON] за життя, у встановленому законом порядку не зареєструвала. За життя, [PERSON] склала заповіт, згідно із яким, на випадок своєї смерті вона заповіла позивачці належні їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS].( заповіт від 22 грудня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом Паращуком О.А.). У встановлені законом строки спадкоємиця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Паращука О.А. з метою оформлення належним чином своїх спадкових справ, внаслідок чого 19 березня 2015 року отримала зареєстровані згідно із діючим законодавства: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями і спорудами до нього, що розташований у [ADDRESS] ( свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2015 року). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована у м. Слов'янську Донецької області по вул. Рахманівській під № 4, постановою нотаріуса від 19 березня 2015 року, позивачці було відмовлено у зв'язку із відсутності державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку за спадкодавцем [PERSON] відповідно до законодавства, діючого станом на 2009 рік. (постанова приватного нотаріуса Паращука від 19 березня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії). Наведені обставини також підтверджується отриманими назапит суду матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] ( № 16/2014 від [INFO] року, зареєстрована в реєстрі за № 56091788), даними з реєстру прав нерухомості та держзе. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Приписами ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ЗУ «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, припинена видача державних актів на землю. Виконання функцій із державної реєстрації прав на земельні ділянки покладено на органи Укрдержреєстру. Отримання дублікату державного акту законодавчо не передбачений. Статтею 126 ЗК (у редакції Закону України від 07.липня 2011року № 3613-VI) встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З 01 січня 2013 року право власності на земельну ділянку, при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на об'єкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У пункті 22-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року зазначено, що відповідно до статей 1225 ЦК ( 435-15 ) і 131 ЗК ( 2768-14 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Зазначене також передбачене п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, Відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року. Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] отримала у власність спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі -продажу, однак за життя право власності на неї у встановленому законом порядку не зареєструвала. Позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину, однак позбавлена можливості оформити належне їй право власності на земельну ділянку після смерті своєї сестри відповідно вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказане нерухоме майно за спадкодавцем [PERSON] відсутня, а остання померла. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на вказану земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] не має. З огляду на викладене, аналізуючи норми законодавства та враховуючи роз'яснення ВССУ, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка за життя належала [PERSON], та увійшла до складу спадщини після її смерті. Позивачка є спадкоємцем за заповітом після її смерті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved