Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

10.06.2014 року представник позивача ПАТ «Фідобанк» звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з іпотечного майна. Заявлені вимоги мотивовані тим, що постановами про арешт майна ВП № 28635181 та ВП № 23039734, винесені державним виконавцем ВДВС Прилуцького МРУЮ, заборонено відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS]. Вказане житлове приміщення перебуває в іпотеці позивача. В зв'язку з тим, що права іпотекодержателя є пріоритетними на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, представник позивача просив зняти арешти, які були накладені вище вказаними постановами. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в цивільному позові /а.с.2-5/. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала на їх задоволенні, що узгоджується з положеннями ст.174 ЦПК України. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини не з'явлення до суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надала /а.с.39/. Представник відділу ДВС Прилуцького МРУЮ у вирішенні заявлених позовних вимог ПАТ «Фідобанк» покладеться на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що 04.09.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «ФІДОБАНК» і [PERSON] був укладений кредитний договір з фізичною особою № 014/1349/74/04295 про надання йому кредиту в сумі 25 000 дол. США строком до 03.09.2027 року із сплатою 12% річних на придбання квартири. В забезпечення кредитного договору від 04.09.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» і [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є належна іпотекодавцю квартира [ADDRESS] /а.с.6-9,20/. Відомості про обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровані 04.09.2007 року у Державному реєстрі іпотек за № 5597464, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек від 29.11.2013 року /а.с.11/. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, наявністю простроченої заборгованості позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 19.11.2012 року позовні вимоги банківської установи було задоволено. В листопаді [PERSON] звернувся до позивача з заявою про надання дозволу на добровільну реалізацію предмета іпотеки. Під час підготовки документів для оформлення договору купівлі-продажу було встановлено наявність арешту майна боржника, який перешкоджає добровільній реалізації іпотечного майна /а.с.14-15/. Предметом судового розгляду є правомірність накладення арешту державним виконавцем ВДВС Прилуцького МРУЮ на квартиру за вище вказаною адресою, яку боржником було передано в іпотеку ВАТ «Ерсте Банк». З урахуванням положень ч.8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання здійснюється за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має пріоритет перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки, на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, що прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (N 6-13цс14 від 09.04.2014), і яка, відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи беззаперечний факт накладення арешту державним виконавцем на майно божника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача, який не є іпотекодержателем, заявлені позовні вимоги представника позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 121 грн 80 к. з кожного. Проте, враховуючи думку представника позивача в цій частині, суд вважає можливим не стягувати з відповідачів судові витрати, понесені ПАТ «Фідобанк» при зверненні до суду.

Outcome: approved