Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати її спадкоємцем за законом четвертої черги після померлого [INFO] року [PERSON] та визнати за нею право на спадкування після померлого разом із спадкоємцями за законом першої черги (а.с.4). Уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.64-65) [PERSON]. остаточно прохає суд визнати за нею право на спадкування за законом в четверту чергу після померлого [INFO] року [PERSON] та надати їй право на спадкування після померлого [PERSON] разом із спадкоємцями за законом першої черги. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем наступними обставинами. [INFO] року у віці 73 трьох помер [PERSON], який заповіту на випадок свої смерті не складав, тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлого [PERSON] Починаючи з жовтня 2010 року і по день смерті [PERSON], тобто більше п'яти років, вони проживали однією сімєю як чоловік і жінка, але не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки. Протягом всього часу спільного проживання позивач доглядала [PERSON], який через похилий вік та стан здоров'я перебував у безпорадному стані. Оскільки вони зі спадкодавцем проживали однією сімє'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини позивач прохає визнати її спадкоємцем за законом четвертої черги та з огляду на надання нею протягом тривалого часу вагомої допомоги [PERSON], який мав тяжкі захворювання, та опікування останнім, позивач прохає суд надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 27.04.2017 року (а.с.16). Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. Додатково позивач зазначила, що померлий [PERSON] мав низку захворювань і за станом здоров'я йому було важко виходити на вулицю, спускатись та підніматись по сходах, взагалі доглядати себе самостійно, тому позивачка постійно опікувалась [PERSON] як дружина, доглядала його та надавала всіляку допомогу. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, відповідач та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання, призначене на 20.02.2018 року, не з'явились, причини неявки не повідомили, із клопотання про відкладення справи розглядом не звертались. Окрім того, відповідач [PERSON] без поважних причин не з'явився в судове засідання, призначене на 31 січня 2018 року. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи (у попередніх судових засіданнях) відповідач [PERSON] заперечуючи проти викладених позивачем обставин, просив у задоволенні позовної заяви відмовити. Стверджував, що мав з померлим батьком гарні відносини, вони часто спілкувались і він відвідував батька вдома, проте позивачку там ніколи не бачив. Дійсно його батько та [PERSON] були знайомі, близько двох місяців вони мали стосунки, проте однією сім'єю ніколи не були. З'ясувавши фактичні обставини справи, заслухавши позиції сторін, показання свідків та дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено наступне. [INFO] року у віці 73 років помер [PERSON], про що Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області складено відповідний актовий запис за №451 від [INFO] року (а.с.5). За наданою КЖРЕП №1 довідкою (а.с.8), на день смерті місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Разом із померлим за вказаною адресою на момент смерті була зареєстрована [PERSON] Згідно із приєднаною до справи інформаційною довідкою №87989044 (а.с.30), станом на 25.05.2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] із частками власності - ?. Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (а.с.35,36), після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Коваленком В.В. 03.04.2017 року заведена спадкова справа №13/2017. Заповітів на випадок свої смерті [PERSON] не складав. Виходячи із змісту повідомлення нотаріуса, адресованого на ім'я [PERSON], за відсутності документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Сторони у справі у встановлений законом шестимісячний строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідки надали наступні показання з приводу відомих їм у справі обставин: Свідок [PERSON] показав суду, що із померлим [PERSON] був знайомий з 70-х років, вони разом працювали та товаришували. Із [PERSON] познайомився у 2010 році, коли вона та [PERSON] стали проживати разом як чоловік та дружина. З того часу почали спілкуватись, часто бачились разом святкували дні народження та й інші свята. Коли він приходив в гості до [PERSON] в квартиру [ADDRESS], бачили, що позивачка господиня в домі, вона виконувала усю хатню роботу, ходила в магазин, готовила їжу, прибирала. Останнім часом [PERSON] хворів і потребував сторонньої допомоги, останній навіть не міг самостійно одягнутись. В цей час йому постійно допомагала позивачка. Свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] як друга її чоловіка, вони разом працювали. Десь у 2010 році [PERSON] почав проживати разом із позивачкою, з того часу свідок почала спілкуватись з останньою. Син [PERSON] (відповідач у справі) уваги батьку не приділяв, проживав окремо, й спілкувався виключно у разі, коли йому щось було потрібно від батька. Відносини між [PERSON] та позивачкою склались гарні, вони разом приходили до них у гості, святкували Різдво, вони разом проживали по [ADDRESS]. Позивачка, як дружина, займалась хатньою роботою, придбавала одяг для [PERSON], останній мав зайву вагу і йому було важко пересуватись. Останній рік перед смертю [PERSON] потребував сторонньої допомоги, на вулицю не виходив, самостійно не міг взутись, у нього були хворі ноги, тому довго стояти він не міг, здебільшого сидів чи лежав. Померлий [PERSON] сам розповідав, що він не може самостійно себе обслуговувати і в цьому його допомагає [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає [PERSON] останній 15 років. Вони були сусідами та й зараз підтримують дружні стосунки, зі [PERSON] була знайома близько шести років, останні разом як сім'я жили у [ADDRESS] де позивачка має будинок. [PERSON] за станом здоров'я не міг себе обслуговувати самостійно, навіть взутись та одягнутись. Свідок [PERSON] в суді показала, що працює медичною сестрою у міській лікарні, зараз у кардіологічному відділенні, а раніше працювала у відділенні неврології. У зв'язку із роботою вона особисто була знайома із [PERSON] як пацієнтом, а з [PERSON] познайомилась в той час як остання доглядала чоловіка у лікарні. Сина [PERSON] у лікарні вона ніколи не бачила, батька він не навідував. Останні чотири роки перед смертю, [PERSON] майже кожного місяця знаходився на стаціонарному лікуванні в різних відділеннях, протягом 2014-2015 років він лікувався у кардіологічному відділенні. Весь час у лікарні [PERSON] доглядала [PERSON], вона придбавала необхідні ліки, кормила його, купала. Самостійно [PERSON] себе обслуговувати не міг, в кращому випадку він міг тільки дотягнутись до тумбочки біля ліжка, щоб попити води. Весь медичний персонал знав [PERSON] та [PERSON] як подружжя, між ними були теплі відносини. Свідок [PERSON] показав, що знає [PERSON] з 2006 року. Вони проживають в одному дворі та він товаришує із внуком останньої. Приблизно з 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали проживали разом як подружжя, вони мешкали у селі та по [ADDRESS]. Свідок неодноразово, разом із внуком [PERSON], допомагав позивачці по господарству у селі, в цей час там же знаходився і [PERSON] Протягом останнього року, перед смертю [PERSON], [PERSON] неодноразово допомагав транспортувати [PERSON] до лікарні, останній не міг навіть взутись (зав'язати шнурки), йому було важко нахилятись. Були й такі випадки, коли йому телефонувала [PERSON] й прохала допомогти їй «витягнути» померлого з ванної ([PERSON] мав велику вагу). Господарством займалась [PERSON], вона ж придбавала ліки, зі сторони було видно, що [PERSON] та [PERSON] живуть однією сім'єю - як чоловік та дружина. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного та Сімейного Кодексів України, також судом взято роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування». За положеннями ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. Виходячи із змісту ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. За нормою ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. До спадкоємців другої черги законодавець відносить рідних братів та сестер спадкодавця, його бабу та діда як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Поняття "проживання однією сім'єю" та "член сім'ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім'ї, проте не проживати з ним однією сім'єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Відповідно до пункту 21 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Аналізуючи викладене суд зазначає, що особу, яка проживала з померлим однією сім'єю, законодавцем віднесено до четвертої черги спадкоємців за законом. Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання позивачки разом із спадкодавцем однією сімє'ю, а від так вимога [PERSON] про визнання за нею права на спадкування за законом в четверту чергу є обґрунтованою. Вирішуючи позов в частині надання позивачці права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, суд виходить з наступного. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Виходячи із змісту ст.1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Між тим, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина 2 статті 1259). Отже, надання права на спадкування разом із спадкоємцями попередньої черги, законодавчо пов'язано із наданням протягом тривалого часу спадкоємцем допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані. При цьому безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно із приєднаними до справи письмовими матеріалами (а.с.37-53), у період 2011-2016 років [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Горішньоплавнівській (Комсомольській) міській лікарні, вказані обставини підтверджуються відповідними виписними епікризами з історії хвороби. Виходячи із наданих медичних закладом епікризів, [PERSON] мав низку хронічних захворювань, в тому числі страждав на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, пієлонефрит, хронічну ниркову недостатність, гострий тромбофлебіт, хронічну венозну недостатність ІІ-ІІІ ступеня, ішемічну хворобу серця, серцеву недостатність, серцеву астму. Згідно з даними виписки з медичної картки хворого (а.с.44), у період часу з 10.05.2013 року по 27.05.2013 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з приводу бешихи лівої гомілки, еритематозної форми, посттромбофлебічного синдрому лівої нижньої кінцівки, набряково-больової форми, хронічної лімфо венозної недостатності тощо. Вказані медичні дані узгоджуються із показаннями свідків щодо неспроможності [PERSON] довго стояти на ногах та набряк кінцівок. Відповідно до повідомлення Центру первинної медично-санітарної допомоги м.Горішні Плавні від 18.10.2017 року (а.с.81), враховуючи встановлені [PERSON] діагнози, останній за станом здоров'я не мав можливості самостійно себе обслуговувати та протягом останніх п'яти років свого життя потребував стороннього догляду. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що досліджені письмові докази у сукупності із показаннями свідків, дійсно підтверджують факт перебування померлого [PERSON] протягом тривалого часу у безпорадному стані, потреби у сторонньому догляду та надання такої допомоги останньому протягом цього часу саме позичкою [PERSON] З наведених вище обставин суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved