Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 96 від 30 вересня 2011 року станом на 02 червня 2020 року в сумі 26987 гривень 82 копійки, з яких: 12856 гривень 23 копійок прострочені проценти за користування кредитом за період з 04 липня 2017 року по 31 березня 2019 року; 1632 гривні 29 копійок три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03 липня 2017 року по 02 червня 2020 року; 2658 гривень 23 копійок - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 03 липня 2017 року по 02 червня 2020 року; 3497 гривень 17 копійок - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з липня 2017 року по травень 2020 року; 6343 гривні 88 копійок - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2017 року по травень 2020 року, а також судового збору в розмірі 2102 гривні. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідачів, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений строк правом на подачу відзиву на позов не скористались. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція представника позивача полягала в тому, що між банком та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 96 від 30 вересня 2011 року, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язання з повернення [PERSON] кредиту, сплати ним процентів за користування кредитом, а також інших обов`язків, передбачених кредитним договором, був оформлений договір поруки № 1 від 30 вересня 2011 року (між банком, [PERSON] та [PERSON] ). І оскільки [PERSON] свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування, у строки встановлені договором, належним чином не виконав, у банка виникло право вимагати не тільки з [PERSON] , а й з [PERSON] , як його поручителя, у солідарному порядку, сплати процентів за користування кредитом, а також інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, як щодо боргу по кредиту, так і щодо процентів за користування ним. Банк звернувся із позовом до суду і рішенням суду, яке набрало законної сили, позовні вимоги банку про стягнення боргу по кредиту та сплаті процентів за певний період були задоволені. Однак у зв`язку з тим, що відносини між банком та відповідачем не припинялись, відбувалось щомісячне нараховування процентів за користування кредитом, і у [PERSON] виникла заборгованість зі сплати процентів, яку банк просить стягнути не тільки з [PERSON] , а й з [PERSON] , як його поручителя, у солідарному порядку, при цьому з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих як на суму неповерненого кредиту, так і процентів. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали. Оцінка суду (щодо фактів). На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Тридцятого вересня 2011 року, [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», уклали договір про іпотечний кредит №96, за яким банк взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит (грошові кошти), у розмірі 71250 гривень, на придбання квартири, одноразово з позичкового рахунку готівкою, строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29 вересня 2021 року, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 19% річних за користування кредитом, до останнього числа звітного місяця, шляхом щомісячного погашення кредиту рівними частинами в розмірі 593 гривні 75 копійок (а.с.7-9,10,11,14,15). На підставі вказаного договору, [PERSON] , отримав 71250 гривень (а.с.18-20,21-36). Також 30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №1. За яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит №97, у тому числі зі сплати платежів, які підлягають сплаті згідно умов договору (а.с.12-13,14,15,16,17). За даними банку, свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит №96 від 30 вересня 2011 року [PERSON] порушив, через що у нього утворився борг. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 жовтня 2017 року (яке набрало законної сили 01 квітня 2019 року), з [PERSON] , [PERSON] на користь Банку стягнуто заборгованість за договором про іпотечний кредит № 96 від 30 вересня 2011 року станом на 04 липня 2017 року, яка складає 69104 гривні 66 копійок, у тому числі: борг за кредитом за період з 30 вересня 2011 року по 03 липня 2017 року в розмірі 38832 гривні 61 копійка; проценти за користування кредитом за період з 01 жовтня 2013 року по 03 липня 2017 року в розмірі 22192 гривні 95 копійок; інфляційні втрати за період з 01 серпня 2014 року по 31 травня 2017 року в розмірі 6962 гривні 30 копійок; три проценти річних за період з 01 жовтня 2013 року по 03 липня 2017 року в розмірі 1116 гривень 80 копійок (а.с.18-20). Але, у зв`язку з тим, що відносини між банком та [PERSON] не припинялись, і відповідно до умов договору відбувалося нарахування процентів за користування кредитом (до дати повернення кредиту), станом на 02 червня 2020 року у нього утворилася заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 12856 гривень 25 копійок - прострочені проценти за користування кредитом за період з 04 липня 2017 року по 30 березня 2019 року; 1632 гривні 29 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту у період з 03.07.2017 року по 02.06.2020 року, 2658 гривень 23 копійки - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з 03.07.2017 року по 02.06.2020 року, 3497 гривень 17 копійок - інфляційні втрати, у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з липня 2017 року по травень 2020 року, 6343 гривні 88 копійок - інфляційні втрати, у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з липня 2017 року по травень 2020 року (а.с. 4-8). А 17 червня 2020 року АТ «Ощадбанк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит (а.с.1-3). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на уплату відповідачем, як боржником у зобов`язанні, не тільки процентів за користування кредитом, а й інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на суму несплачених своєчасно сум кредиту та процентів за користування ним. Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобов`язання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителем, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання вказаного зобов`язання боржника у повному обсязі поручителем. Оцінка суду щодо права. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: В силу положень пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права та основні обов`язки людини і громадянина, а також засади цивільно-правової відповідальності. Зокрема, положеннями частини першої статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Так, 30 вересня 2011 року [PERSON] та АТ «Ощадбанк» уклали договір про іпотечний кредит №96, за яким банк взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для придбання квартири у розмірі 71250 гривень, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, на умовах, та у строки визначених цим договором (а.с.7-9,10,11). Факт належного виконання банком, як кредитодавцем, зобов`язання з видачі кредиту (грошових коштів) у розмірі 71250 гривень [PERSON] підтверджується виписками по його банківським рахункам (а.с.21-36), які також свідчать і про те, що кредит у розмірі 71250 гривень, отримала саме останній. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони договору встановили, що [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит не пізніше 29 вересня 2021 року, сплатити проценти в розмірі 19% річних за користування кредитом, не пізніше останнього числа звітного місяця, шляхом щомісячного погашення кредиту рівними частинами в розмірі 593 гривні 75 копійок (а.с.7-9,10,11). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). З огляду на надані позивачем суду графік здійснення [PERSON] своїх щомісячних платежів та їх розмір і складові, виписку по його особовому рахунку та окремі розрахунки по кожному виду платежу, який підлягав сплаті [PERSON] , останній дійсно порушив взяті на себе зобов`язання за договором від 30 вересня 2011 року (частиною якого є графік сплати платежів), оскільки допустив спочатку неналежне виконання, а потім і взагалі перестав виконувати свій обов`язок щодо своєчасного та повного повернення взятого ним кредиту, згідно графіку та умов договору №96 (а.с.4-8, 21-36). Внаслідок чого, і суд з цим погоджується, станом на 02 червня 2020 року (з урахуванням рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 жовтня 2017 року) у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ «Ощадбанк», яку цей банк отримав право вимагати сплатити. Тобто у банку дійсно виникло право вимагати у [PERSON] , а у останнього, відповідно, обов`язок сплатити АТ "Ощадбанк" прострочену суму боргу по процентам за користування кредитом. І ця сума, згідно розрахунків банку, з якими суд погоджується і вважає їх правильними складає: 12856 гривень 25 копійок - прострочені проценти за користування кредитом за період з 04 липня 2017 року по 31 березня 2019 року. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. І, на такий випадок, тобто на випадок порушення своїх зобов`язань, у договорі про іпотечний кредит №96 від 30 вересня 2011 року (пункт 5.1. кредитного договору - а.с.7-9), АТ "Ощадбанк" та [PERSON] передбачили, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, вони несуть відповідальність в порядку та на умовах обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України. А тут суд враховує, що чинним законодавством України, зокрема положеннями частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож враховуючи викладене та оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 96 від 30 вересня 2011 року зі сплати процентів за користування кредитом, а АТ «Ощадбанк», як кредитор заявив вимогу про сплату йому цього боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, за допущений [PERSON] період прострочки, така вимога є обґрунтованою. Такого висновку суд дійшов з огляду на вказані вище норми матеріального права і положення кредитного договору, а також з огляду на правильність здійснених позивачем розрахунків індексу інфляції та трьох процентів річних, за якими на користь банку слід присудити: 1632 гривні 29 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту у період з 03.07.2017 року по 02.06.2020 року, 2658 гривень 23 копійки - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з 03.07.2017 року по 02.06.2020 року, 3497 гривень 17 копійок - інфляційні втрати, у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з липня 2017 року по травень 2020 року, 6343 гривні 88 копійок - інфляційні втрати, у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з липня 2017 року по травень 2020 року. Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України виконання основного зобов`язання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобов`язання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки. З огляду на положення статей 553 та 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, тому у випадку порушення зобов`язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі, залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як вже було встановлено судом, 30 вересня 2011 року між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №1 (а.с.12-13). І за цим договором, [PERSON] дійсно взяла на себе зобов`язання відповісти солідарно у повному обсязі перед АТ «Ощадбанк» у випадку порушення [PERSON] своїх грошових зобов`язань за договором про іпотечний кредит №96. Відповідно, саме у випадку порушення боржником свого зобов`язання, у банку виникає право грошової вимоги до [PERSON] щодо сплати нею у солідарному порядку грошового боргу боржника, як поручителя. З огляду на встановлені судом обставини та те, що [PERSON] своєчасно і у повному обсязі свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит №96 від 30 вересня 2011 року не виконав, а в силу положень частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача [PERSON] про стягнення з неї у солідарному порядку, заборгованості у розмірі 26987 гривень 25 копійок, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд відзначає, що він врахував положення частини 4 статті 559 ЦК України, але констатує, що договорами поруки (а.с.12-13,14-15) його сторони, зокрема положеннями пунктів 4.2. та 5.4. договорів поруки, фактично передбачили строк дії поруки, оскільки узгодили, що порука припиняється після спливу трьох років з моменту настання строку виконання зобов`язання боржника за кредитним договором. А заявлені позивачем вимоги, цього строку не перебільшують. Що стосується обсягу відповідальності поручителя, то тут суд погоджується з позивачем, що в силу положень пункту 3.1. договорів поруки (а.с. 12-13), поручитель повинен відповісти у солідарному порядку з боржником, не тільки по вимогах щодо повернення кредиту, а й по вимогах щодо сплати процентів, інфляційних нарахувань та 3 процентів річних, що нараховані як на неповернуті своєчасно суми кредиту, так і на неповернуті своєчасно проценти за користування ним. Висновок суду щодо позовних вимог. Отже, з огляду на те що судом, встановлено невиконання [PERSON] як боржником, своїх обов`язків передбачених договором про іпотечний кредит від 30 вересня 2011 року та факт наявності саме у позивача, як кредитора, права вимоги боргу до нього та до [PERSON] , як солідарного боржника, на загальну суму у розмірі складає 26987 гривень 82 копійки, з яких: 12856 гривень 25 копійок - прострочені проценти за користування кредитом за період з 04.07.2017 року по 31.03.2019 року, 1632 гривні 29 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту у період з 03.07.2017 року по 02.06.2020 року, 2658 гривень 23 копійки - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з 03.07.2017 року по 02.06.2020 року, 3497 гривень 17 копійок - інфляційні втрати, у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з липня 2017 року по травень 2020 року, 6343 гривні 88 копійок - інфляційні втрати, у зв`язку із прострочкою сплати процентів за користування кредитом за період з липня 2017 року по травень 2020 року, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Висновок суду щодо судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.52), судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 1051 гривня, з кожного. Отже,

Outcome: approved