Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі починаючи з 1995 року створили сімю та мешкали разом без реєстрації свого шлюбу. 17 червня 2005 року сторони узаконили свої відносини, що стверджується свідоцтвом про одруження, виданим Кривецькою сільською радою Маньківського району Черкаської області. З 1995 року по 2004 рік позивач та відповідач, як одна сімя, проживали в [INFO], а в подальшому вони продали все господарство та переїхали до селища Пальмира с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Позивач наполягає, що за рахунок спільних заощаджень 20.07.2004 року вони спільно, по договору купівлі-продажу придбали квартиру №17 в буд. 33А у селищі Пальмира с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. При реєстрації вказаної квартири відповідач один набув права власності на вказане нерухоме майно, а права позивача враховані не були. У подальшому шлюбні відносини між сторонами не склалися, та відповідач почав заперечувати право позивача на частину вказаної квартири. Оскільки спірне майно, як наполягає позивач, придбано під час проживання однією сімєю із відповідачем, на спільні кошти, то воно є їх спільною сумісною власністю, а оскільки відповідач вказане право позивача заперечує, остання звернулась до суду з позовом про захист своїх прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав зазначених у ньому. Окрім того [PERSON] в судовому засіданні наполягала, що вона та відповідач починаючи з 1995 року проживали в її домоволодінні як одна сімя, мали спільний побут, спільне господарство, тощо, вона брала безпосередню участь в придбанні спірної квартири та вкладала свої кошти в її купівлю, а тому квартира є їх спільною сумісною власністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, позов вважали надуманим та таким, що не підлягає до задоволення у звязку із його безпідставністю. Так [PERSON] в судовому засіданні наполягав, що вони дійсно в 1994-95 роках зійшлися та проживали однією сімєю із позивачем, однак пізніше він вживав спиртні напої, мав інтимні звязки з іншими жінками, та із позивачем спільно не проживав, спільного бюджету та господарства в них не було. В 2004 році він придбав квартиру в селищі Пальмира Золотоніського району Черкаської області, за кошти які позичив у свого товариша в сумі 1700 дол. США, які віддавав сам, без допомоги позивача. Коли позивач спродала все своє майно, вона переїхала до нього проживати, і лише в 2005 році вони одружились та отримали відповідне свідоцтво про одруження. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є подругою позивача та добре знає останню, оскільки проживала по сусідству із позивачкою. У 1995 році позивач та відповідач почали проживати разом в її домоволодінні в с. Кривець Маньківського району Черкаської області. Коли [PERSON] переїхав на роботу в селище Пальмиру, то позивач продала все своє майно з метою переїзду до нього. [PERSON] та [PERSON] в с. Кривець проживали разом, як сімя, мали спільний побут, господарювали та здійснювали разом ремонти домоволодіння [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона дійсно здійснювала продаж квартири №17, що знаходиться в будинку №33-а, по вул. Заводська, в с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Позивач та відповідач вдвох приходили до її квартири, дивилися та вибирали її, домовилися про вартість квартири в сумі 1700 дол. США. Коли вони здійснювали розрахунок із нею розрахунок [PERSON] дала кошти [PERSON], щоб той їх перерахував та віддав їй. Вони спочатку віддали їй гроші за вказану квартиру і лише через декілька днів переоформили документи на вказану квартиру. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає [INFO] та є фактично сусідкою сторін по справі, проживає на першому поверсі, а вони на другому. В 2004 році сторони переїхали до оспорюваної квартири, завезли туди мебель, переїзд здійснювали разом та проживають у вказаній квартирі весь час разом. Проживали однією сімєю, мали спільний побут, на людях вели себе як одна сімя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що знає [PERSON], та у 2004 році на купівлю квартири дав йому в борг 1700 дол. США. У травні 2005 року відповідач по справі повернув кошти усі разом. Звідки [PERSON] їх взяв він не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона познайомилася із сторонами по справі в 2004 році на дні народження сестри свого чоловіка, там вони були обоє, вели себе як сім`я, будували плани на майбутнє, зокрема говорили про те, що бажають переїхати в с. Вознесенське Золотоніського району. Вони вибирали квартиру, яку бажали купити, зокрема її чоловік допомагав [PERSON] вибрати одну із квартир. У кінці березня на початку квітня 2004 року [PERSON] у вказаній квартирі проживав сам, однак усім розповідав, що [PERSON] розпродує майно, щоб переїхати до нього. 09.04.2004 року на дні народження [PERSON] сторони вже були разом, разом і святкували входини коли придбали квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що знає сторін по справі, оскільки вони товаришували сімями, [PERSON] та [PERSON] переїхали в с. Вознесенське, оскільки в селі, де вони проживали до цього, не було роботи. Коли сторони переїхали в Пальміру, то проживали спочатку в найманій квартирі, проживали разом та вели себе як одна сім`я, збирали кошти на придбання власної квартири, в подальшому будували будинок та офіційно узаконили свої відносини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступне. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2004 року, [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру № 17, що знаходитьс в будинку №33-а, по вул. Заводська в с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Право власності відповідача на вказану квартиру стверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2004 року. Згідно з копією свідоцтва про одруження (серії 1-СР №100398 від 17.06.2005 року) сторони по справі уклали шлюб, а позивач змінила прізвище із Рогатіної на [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечував, що відносини із позивачем в нього почалися з 1995 року, він проживав у її домоволодінні в с. Кривець Маньківського району Черкаської області, хоча відповідач із перечував факт проживання із позивачем саме як одна сімя. Однак його покази повністю спростовуються встановленими та дослідженими судом доказами по справі, а саме: показаннями свідка [PERSON], а також довідкою, виданою виконкомом Кривецької сільської ради від 22.12.2015 року, про те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сімєю з 1995 року, вели спільне господарство. В 2004 році продали житловий будинок та виїхали до смт. Пальмира Золотоніського району Черкаської області. Факт спільного проживання та ведення господарства між сторонами стверджується також витягом з погосподарських книг за 1995-2004 роки, який виданий виконавчим комітетом Кривецької сільської ради №18 від 13.01.2016 року. При вирішенні вказаної справи суд враховує, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Таким чином, для визначення осіб як таких, що перебували у фактичних шлюбних відносинах, необхідно доведення факту ведення спільного господарства, наявність у даних осіб спільного побуту, бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї, взаємності сімейних прав та обовязків саме на час придбання майна. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач та відповідач по справі в період часу з 1995 по 17 червня 2005 року проживали однією сімєю, як чоловік та дружина без державної реєстрації шлюбу. Дана обставина повністю доводиться показами свідків, котрі добре знають сторін по справі, були вхожими до їх домоволодіння, та допомагали їм як при продажу майна позивача, так і при купівлі спірної квартири, переїзду до неї, тощо. Окрім того, сам відповідач в своїх поясненнях суду зазначав, що певний час проживав у позивача, хоча мав інтимні стосунки із іншими жінками та не вважав цей шлюб ідеальним, допомагав їй по господарству, та давав особисті кошти дітям позивача від іншого шлюбу, як допомогу на лікування тощо. Окрім того відповідач зазначав, що коли вони переїхали із с. Кривець до селища Пальмира (с. Вознесенське), то перевезли ряд спільних речей до квартири, яку орендували, де також проживали разом. Таким чином суд сприймає пояснення свідків про факт спільного проживання сторін однією сім`єю, а також довідки сільської ради про спільний побут, як достатні докази, які дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Суд також враховує, що час набуття спірної квартири сторонами по справі припадає на період дії нового СК України, в якому ст. 74 CК України передбачена можливість поділу майна подружжя, яке набуте ними під час спільного проживання без реєстрації шлюбу. Така важлива обставина, як факт спільного проживання сторін по справі встановлена судом та стверджується доказами, які проаналізовані та оцінені судом в їх взаємозвязку. Суд враховує, що норми ст. 74 СК України почали діяти лише з 01 січня 2004 року, однак обставини спільного проживання сторін, як одна сім`я стверджуються показами численних свідків та самих сторін по справі, окрім того, не взяття до уваги довідок Кривецької сільської ради про факт їх спільного проживання як одна сім'я, на думку суду призведе до порушення як майнових прав позивача так і права особи на справедливий суд. При цьому суд бере до уваги норми ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Приписами ст. 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду УкраїниN 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Термін «проживання однією сім`єю» не слід розуміти буквально, адже факт реєстрації або проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, як відзначає Верховний Суд України, тому при застосуванні\~ст. 74 СК України\~судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За ч. 2\~ст. 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Приймаючи рішення по справі, суд врахувє що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Таким чином суд враховує як факт спільного проживання сторін як сімї, так і факт спільної праці таких осіб як сім'ї, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна. Приймаючи дане рішення, суд врахував те, що сторони по справі за час проживання сім`єю без реєстрації шлюбу не перебували у зареєстрованих шлюбах з іншими особами, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали намір проживати у шлюбі, що стверджено було подальшою реєстрацією шлюбу. Таким чином судовому засіданні встановлено факт спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу із 1995 по 2005 рік, та те, що спірна квартира придбавалася сторонами під час спільного їх проживання однією сімєю. Суд, встановлюючи факт спільного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу саме з 1995 по 2005 рік бере до уваги положення Конституції України (ст. 58) про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи та норми ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, враховуючи достатність доказів про факт спільного проживання сторін саме за вказаний період. Відповідач заперечує право позивача на частину вказаної квартири. оскільки посилається на те, що вона придбанеа за власні кошти. які він позичив у [PERSON], що стверджується досілденою в судовому засіданні розпискою, та в подальшому здійснював погашення вказаної суми боргу самостійно без залучення коштів позивача. Однак вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не стверджуються жодними доказами, які надані до суду. Навпаки, продавець квартири [PERSON] зазначила, що сторони здійснювали купівлю вказаної квартири разом, а кошти взагалі знаходилися в [PERSON], яка в її присутності віддала їх [PERSON]. Окрім того покази [PERSON] та [PERSON], які були дані в судовому засіданні стосовно обставин отримання вказаної вище суми боргу та її повернення відрізняються, так [PERSON] пояснив суду, що він отримав вказані кошти в розмірі 1500 дол. США в борг від [PERSON] та здійснював їх повернення самостійно, без участі позивача, частинами із заробітної плати. В свою чергу [PERSON] зазначав, що вказані кошти йому були повернуті через рік всією сумою відразу. Окрім того відповідач на підтвердження своєї позиції не надав жодних доказів свого працевлаштування, розміру доходу, тощо. У судовому засіданні сторони не заперечували, що [PERSON] продала своє майно, що знаходилося в с. Кривець Маньківського району та переїхала в с. Вознесенське., і в період, коли вони повертали кошти проживала разом із відповідачем, була працевлаштована, що стверджується даними копії трудової книжки, що знаходиться в матеріалах справи. Таким чино суд до пояснень [PERSON] з приводу обставин придбання вказаної спірної квартири виключно за свої кошти відноситься критично та вважає їх не підтвердженими жодними доказами. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грутуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що вказана вище квартира підлягає визнанню за сторонами на праві спільної сумісної власності у рівних частинах. Нормами статей 57, 60 СК Украйни встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України уразі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином чинним законодавством встановлений режим спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно, тобто діє презумція рівної спільності майна подружжя, яке відповідно застосовується і у випадку визнання спільного проживання чоловіка та дружини як одна сімя. При ухваленні рішення суд враховує роз'яснення, зазначені в абзаці 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", згідно яких спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, згідно вказаних розяснень вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. .11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже в разі, коли один з подружжя не вчини передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділеними між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки вказана квартира є однокімнатною, що стверджується копією технічного паспорту, а присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, чого сторонами зроблено не було, суд вважає за можливе визнати квартиру [ADDRESS] Пальміра с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанцією № 99 від 18.03.2016 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved