Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

23 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.12.2009 року у розмірі 41492,22 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08 грудня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, [PERSON] не виконав належним чином умови договору і станом на 14.03.2018 року має заборгованість - 41492,22 грн., з яких: 3393,42 грн. - тіло кредиту; 772,09 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 34874,70 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1952,01 грн. - штраф (процентна складова). Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі. Справа за указаним позовом згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2018 року передана для розгляду судді Палюх Т.Д. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Палюх Т.Д. від 02 травня 2018 року по вищезазначеній цивільній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Справа за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 03 липня 2018 року по цій справі згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2019 року передана для розгляду судді Головіну В.О. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року скасовано заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, та призначено до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні просив суд задовільнити позов у повному обсязі, та надав на підтвердження позовних вимог виписку б/н за період з 03.11.2010 по 21.10.2019 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду від нього надійшла заява, відповідно до якої останній просить суд розглядати справу за його відсутності та просить суд у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 08 грудня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , було укладено кредитний Договір б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, де в розділі «виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитку» в комірці «кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» наявне письмове зазначення [PERSON] у вигляді «галочки», зазначено бажаний кредитний ліміт «1000 UAH». Окрім цього в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку зазначено, що [PERSON] підписавши цю Анкету, «Він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання мною інформації про умови кредитування в Приват Банку а також його місцезнаходження. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі250 грн.+5% від суми позову. Він згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір початково встановленого кредитного ліміту в Пам`ятці клієнта». В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку наявний підпис як представника ПАТ КБ «Приватбанк», так і підпис [PERSON] , а також зазначена письмово дата укладення цієї Анкети-заяви, а саме: «8.12.2009» (арк.с.10). Також судом при дослідженні Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку № б/н від 08 грудня 2009 року, встановлено, що послуги, які пропонував Банк гр. [PERSON] виражалися у наданні останньому банківських карток, що вбачається з розділу Анкети-заяви «виявляю бажання оформити на своє ім`я кредитку», а тобто видача карткових банківських продуктів громадянам підпадає під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» оскільки у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Судом також встановлено, що у матеріалах справи наявна копія Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, де наявні підпис, де не зрозумілу чий це підпис(клієнта або представника банку), а також дати цього підпису, де одна дата читко зазначена, а саме «08.12.2009» а інша взагалі не зрозуміло яка, оскільки суду не зрозуміло, які ж це саме цифри, що ідентифікують дату (арк.с.11). Згідно з п. 22 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк», останній дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічна позиція викладена з приводу аналогічної справи у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ані з розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором(арк.с.5-9), а ні з начебто виписки б/н за період з 03.11.2010 по 21.10.2019, яку надав в судовому засіданні представник банку, не можливо встановити рух коштів по рахунках, періодичність та порядок їх отримання [PERSON] , а тобто ті документи, які надав на підтвердження своїх позовних вимог Банк, не є випискою з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оскільки відповідно до Підпункту 6 Пункту 8 розділу 2 Постанови НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року вбачається, що виписка з рахунку боржника це банківський документ, який надається банком громадянину - користувачу про рух коштів за його рахунком, періодичність та порядок їх отримання, місце, дата та контрагент фінансової операції, де у банківських виписках, це можливо б було встановити. Окрім цього у зв`язку з тим, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку взагалі не зазначені основні та конкретні умови та правила надання банківських послуг, а саме: конкретні відсотки за користування кредитним лімітом, розміри та види неустойки за не виконання або не належне виконання зобов`язань за кредитним договором, а тобто банком не дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, та окрім цього позивачем не зазначено позовні вимоги з приводу застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання визначеної ЦК України, а не договором, а також суд ставиться критично до «Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», оскільки цей документ не є складовою частиною Договору надання банківських послуг, як то зазначені у Анкеті-заяві про приєднання: Памятка клієнта, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, а тому такі грошові суми які зазначені в позовних вимогах: 3393,42 грн. - тіло кредиту; 772,09 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 34874,70 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1952,01 грн. - штраф (процентна складова), взагалі не підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки у позові відмовлено повністю, то суд приходить до висновку, що судові витрати у розмірі 1762,00 грн. сплачені позивачем, що підтверджується платіжним дорученням (арк.с.1) потрібно покласти на позивача.

Outcome: dismissed