Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

20.03.2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] , в якому просять визнати за ним право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. від 15.03.2021р. №111/02-31 було відмовлено спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з цим позивачі не можуть в нотаріальному порядку оформити право власності на спадкове майно, яке малолітній спадкоємець [PERSON] , [INFO] , набув правомірно. Ухвалою суду від 09.04.2021р. відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивачі не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Гура М.Г. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін та третьої особи. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що згідно копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 02.10.2000р., посвідчене Хортицькою районною адміністрацією квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 1/4 кожному. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [INFO] помер батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , про що Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №468. Факт родиних відносин підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , де в графі батько записаний [PERSON] . Відповідно до спадкової справи №32/2018 відкритою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняли його діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом не отримували. Згідно матеріалів спадкової справи №32/2018, [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини, але не оформив своїх спадкових справ. Крім того, спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була її мати - [PERSON] , та син - [PERSON] . Всі спадкоємці прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, але не оформили свої спадкові права, тобто кожному в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , належить 1/12 (1/4 :3) частка квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якого входить: -1/4 частка квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 02.10.2000р., посвідчене Хортицькою районною адміністрацією та зареєстровано в ОП ЗМБТ 01.11.2000; та 1/12 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а взагалі 1/3 частка квартири. Кожному із спадкоємців: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , належить по 1/9 (1/3:3) частки квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , про що Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) складено відповідний актовий запис №47. Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є його брати: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи №26/2021 відкритої після смерті [PERSON] , спадщину після його смерті прийняв відповідно до ст.1268 ЦК України [PERSON] , [INFO] . Йому в порядку спадкування належить 1/9 частина квартири [ADDRESS] , яку померлий [PERSON] прийняв після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , але не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до ч.4,5 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] в строки встановлені законом з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, разом зі спадкодавцем на час його смерті не проживав. Спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , на час смерті постійно знаходився та проживав, являвся вихованцем комунальної установи «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради, що підтверджується довідкою КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР від 29.03.2021р. №312. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Державна реєстрація [PERSON] , [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного проживання на момент смерті брата [PERSON] , за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. від 15.03.2021р. №111/02-31 було відмовлено спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно зі ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч.1,2ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. При цьому, суд виходить з того, що відповідач повністю визнав позовні вимоги. Таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що малолітній [PERSON] , [INFO] , правомірно набув право власності на спадкове майно. Відсутність правовстановлюючого документа про право власності спадкодавця не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачі позбавлені можливості в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити право на спадщину за малолітнім [PERSON] , [INFO] , яка залишилась після смерті його батька та брата, чим порушується (не визнається) його право власності на спадкове майно. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. Таким чином, позов слід задовольнити повністю. Крім того, у відповідності до ст.ст.141,142 ЦПК України, з відповідача, в зв`язку з визнанням позовних вимог, на користь держави підлягає стягнення судових витрат, що не сплачені позивачами у вигляді судового збору, у розмірі 50% відсотків від ціни позову в сумі 924 грн. 44 коп.

Outcome: approved