Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

21.05.2015 року Дочірне підприємство «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа: ФОП [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.08.2010 року між ДП «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» та [PERSON] укладено Договір №003972, предметом якого є надання Адміністратором(Позивачем) послуг Партнеру( [PERSON] ), спрямованих на придбання Товару на умовах Програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС. Додатком №2 до договору встановлено найменування товару - «будівельні матеріали»; його вартість - 50000,00 грн.; графік платежів - 180 місяців; розмір щомісячного загального платежу 277 грн. 78 коп. 28.09.2011 року перед оплатою Адміністратором товару для Партнера, між позивачем та [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Харківським міського нотаріального округу Мараєвою Я.В. за р. №1037. Станом на 16.05.2015 року, [PERSON] , порушивши умови Договору, прострочила оплату щомісячних загальних платежів. 20.03.2015 року позивачем поштою було надіслано вимогу про сплату заборгованості на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На сьогоднішній день, відповіді на вищезазначені вимоги на адресу позивача не надходило, заборгованість не погашена. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2015 року відкрито провадження по справі. 16.02.2016 року по справі ухвалено заочне рішення. 27.11.2017 року [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.03.2018 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2018 року скасовано, та призначено розгляд справи в загальному порядку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.04.2018 року до справи долучено ФОП [PERSON] у якості третьої особи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2018 року, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року скасовано та повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.09.2019 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до Дочірного підприємства «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС»» про захист прав споживача, обґрунтовуючи тим, що при підписанні договорів була введена в оману, стала жертвою нечесної підприємницької діяльності позивача. Так, 31.08.2010 року, [PERSON] підписала з позивачем договір №003972, який не називався договором позики, і предметом якого було надання позивачем послуг, спрямованих на придбання товару на умовах діяльності позивача. Додатком №2 до договору встановлено найменування товару - «будівельні матеріали»; його вартість - 50000,00 грн.; графік платежів - 180 місяців; розмір щомісячного загального платежу 277 грн. 78 коп. 27.09.2011 року між позивачем та [PERSON] було підписано додаток №3 до договору, п.2.3. та п.3.1.2. якого визначена залишкова заборгованість у розмірі 32500,26 грн. і термін її сплати до 30.06.2021 року. 28.09.2011 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] , як поручителями, укладено нотаріально посвідчений договір поруки, реєстровий №1037. Пізніше [PERSON] дізналась, що при підписанні договорів була введена в оману, і стала жертвою нечесної підприємницької діяльності позивача, адже справжньою метою укладання договорів було отримання позики, волевиявлення відповідача було направлене на це. [PERSON] вважає, що договір з додатками має бути визнаний судом недійсним, оскільки пропозиція позивача полягала у наданні позики, а прийняття пропозиції з боку відповідача було на отримання позики, а не будівельного товару. Також, за зазначеним договором відповідач ще й сплатила кошти, якими позивач протиправно заволодів та повинен повернути їх, додатково сплативши інфляційні збитки та відсотки за їх користування. В судовому засіданні представник Дочірного підприємства «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі. Представник [PERSON] в судове засідання з`явилася, проти первісного позову заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, надала до суду заяву про слухання справи без його участі. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31.08.2010 року між ДП «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» та [PERSON] укладено Договір №003972, предметом якого є надання Адміністратором(Позивачем) послуг Партнеру( [PERSON] ), спрямованих на придбання Товару на умовах Програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС. Додатком №2 до договору встановлено найменування товару - «будівельні матеріали»; його вартість - 50000,00 грн.; графік платежів - 180 місяців; розмір щомісячного загального платежу 277 грн. 78 коп. 28.09.2011 року перед оплатою Адміністратором товару для Партнера, між позивачем та [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Харківським міського нотаріального округу Мараєвою Я.В. за р. №1037. 20.03.2015 року позивачем поштою було надіслано вимогу про сплату заборгованості на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з договору, укладеного [PERSON] , предметом його є надання виконавцем послуг спрямованих на придбання Товару. Згідно ст. 5 Додатку №1 до Договору право на отримання товару може бути надано особі або іншому партнеру лише під час проведення Асигнаційного акту, що відбувається раз на місяць. Відповідно до п. 5.4 програми діяльності Приват-Плюс кількість партнерів, яким надається право на отримання товару під час проведення чергового Асигнаційного акту відповідає кількості товарів, що можуть бути придбані за кошти Фонду товариства Партнерів, сформованого у поточному місяці. Фонд товариства Партнерів формується за рахунок щомісячних платежів сплачених партнерами. Оцінюючи договори, укладені [PERSON] та первісним позивачем, суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів", виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача (ч. 2), зокрема, надання можливості надання виконавцеві не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від виконавця у зв`язку з розірванням договору (п. 4 ч. 3). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачем не є вичерпним (ч. 4). За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. З матеріалів справи убачається, [PERSON] сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на його придбання, а первісний позивач без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов програми діяльності «Приват Плюс», тому діяльність позивача з реалізації програми діяльності «Приват Плюс» є такою, що вводить споживача в оману. Оскільки за вказаними вище нормами Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, а судом встановлено, що договір, укладений ДП «Плюс» ТОВ "Компанія "Приват-Плюс" та [PERSON] від 31.08.2010р. є недійсними (нікчемним), то договори, спрямовані на укладення таких недійсних договорів також є наслідком нечесної підприємницької діяльності, спрямованої на введення [PERSON] в оману, а відповідно, є недійсними. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду України від 16.01.2013р. у справі №6-161цс12, від 27.03.2013р. у справі №6-22цс13, у справі № 505/3087/15-ц від 20 червня 2018 року. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. З огляду на вищевиладене, суд дійшов обгрунтованого висновку у необхідності відмовити у задоволенні первісного позову Дочірного підприємства «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ФОП [PERSON] , про стягнення суми заборгованості за договором та задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Дочірного підприємства «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС»» про захист прав споживача. Крім того, з підстав, передбачених ст.141 ЦПК України, суд враховує, що [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», і той факт, що її позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а тому стягує з Дочірного підприємства «ПЛЮС» ТОВ «КОМПАНІЯ «ПРИВАТ-ПЛЮС» судовий збір у розмірі 768,40 грн. ( з огляду на те, що зустрічний позов подано у 2018 році) на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved