Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

12.07.2018 [PERSON]звернулась до суду з зазначеним позовом до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області [PERSON], третя особа: ПАТ «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення. В обґрунтування позову зазначає, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора на підставі іпотечного договору від 04.07.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], право вимоги за яким відступлено ПАТ «Альфа-Банк», задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом державної реєстрації за ПАТ «Альфа-Банк»\~права власності на спірну квартиру. Позивач зазначила, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладала з іпотекодержателем, отже у відповідача були відсутні підстави для реєстрації права власності на квартиру позивача за ПАТ «Альфа-Банк». Крім того, позивач посилається на те, що спірна квартира є предметом іпотеки, якою забезпечено виконання кредитних зобовязань в іноземній валюті, відповідає вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому право власності за ПАТ «Альфа-Банк»зареєстровано державним реєстратором з порушенням вимог чинного законодавства. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, уповноважила представника [PERSON] представляти її інтереси. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Представники третьої особи у судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №2001/0708/71-023-Z-1, зареєстрований в реєстрі за № 2634, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» належну їй\~на праві\~власності трьохкімнатнуквартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний Іпотечний договірбуло укладено для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №2001/0708/71-023 від 04.07.2008, укладеного відповідно між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», відповідно до умов Кредитного договору Банк зобовязується надати [PERSON] кредит у розмірі 45\~000,00\~дол. США для придбання нерухомості. В подальшому АТ «Сведбанк» здійснив відступлення права вимоги за кредитним договором №2001/0708/71-023 від 04.07.2008 ПАТ «Дельта Банк», а 15.06.2012 ПАТ «Дельта Банк» здійснив відступлення права вимоги ПАТ «Альфа Банк» за кредитним договором №2001/0708/71-023 від 04.07.2008. Внаслідок укладання вказаних угод ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового Іпотекодержателя за Іпотечним договором №2001/0708/71-023-Z-1 від 04.07.2008 року, Іпотекодавцем по якому є [PERSON], вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №129508644 від 03.07.2018 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №129462506 від 03.07.2018 року щодо обєкта нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS],вбачається, що 20.06.2018 року державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №41703383, відповідно до якого відповідачем оформлено право власності ПАТ «Альфа Банк»на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 69,6 кв.м., на підставі іпотечного договору №2001/0708/71-023-Z-1, посвідченого 04.07.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2634. Ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.2 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зазначені правові норми вказують, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний обєкт нерухомого майна за ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», в редакції яка діяла на момент укладення Договору іпотеки від 04.07.2008 року, іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 12.3. Договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання за договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Згідно ст.\~36\~ЗУ «Про\~іпотеку»,\~в редакції\~від 12.05.2006\~року,\~яка діяла\~на момент\~укладення Договору\~іпотеки від\~04.07.2008\~року,\~сторони іпотечного\~договору можуть\~вирішити питання\~про звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~шляхом позасудового\~врегулювання на\~підставі договору.\~Позасудове врегулювання\~здійснюється згідно\~із застереженням\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~що міститься\~в іпотечному\~договорі,\~або згідно\~з окремим\~договором між\~іпотекодавцем і\~іпотекодержателем про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~який підлягає\~нотаріальному посвідченнюі може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», в редакції від 12.05.2006 року, яка діяла на момент укладення Договору іпотеки від 04.07.2008 року, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Судом встановлено, що позивач окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладав з іпотекодержателем, отже у відповідача були відсутні підстави для реєстрації права власності на квартиру позивача за ПАТ «Альфа-Банк». З урахуванням принципу незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, закріпленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, зміни, внесені до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Законом України від 25.12.2008 "Про запобігання випливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", якими застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, прирівняне за правовими наслідками до окремого договору між боржником і кредитором про задоволення вимог кредитора, не можуть бути застосовані до відносин, що складалися між учасниками судового спору у даній справі, які виникли до зазначених змін. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 51404742 та у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року по справі № 6-9цс15. Вказаний закон не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Стаття 33 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Отже, усі можливі способи позбавлення іпотекодавця його майна відносяться до примусового стягнення, що підпадає під обмеження п. 1 ЗУ ««Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яка забороняє примусове стягнення (відчудження без згоди власника) іпотечного майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові [PERSON] Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №760/14438/15-ц та у постанову Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №465/1310/17. Таким чином, положеннями ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від субєкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа спірної квартири становить 69,6 кв. метрів та не перевищує 140 кв. метрів, використовується як місце постійного проживання позивача, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.07.2018 року, є єдиним житлом позивача, будь-якого іншого нерухомого житлового майна у його власності не знаходиться, доказом чого є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129508644 від 03.07.2018 року. При цьому, під час судового розгляду справи відповідачем не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного обєкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги щодо скасування рішень державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене, ст.ст. 16, 328, 335, 376, 392 ЦК України, ст.ст.33, 37 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved