Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що позивачу на праві власності після померлих дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] належать земельні ділянки, площами 2,3081 га та 2,3080 га, що розташовані на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Маючи намір передати вказані земельні ділянки в оренду, позивач звернулась до реєстраційної служби, де їй повідомили, що заявлене право вже зареєстроване. Так, у відділі Держкомзему за № 665 від 05.08.2011 зареєстровано договір оренди землі терміном на 10 років, укладений між ФГ «Нусі» та власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] - [PERSON], померлим [INFO]; та за № 667 від 05.08.2011 зареєстровано договір оренди землі терміном на 10 років, укладений між ФГ «Нусі» та власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] - [PERSON], яка померла [INFO]. Саме ці земельні ділянки перейшли у власність позивача на підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Позивач просить визнати вказані договори оренди земельних ділянок недійсними, посилаючись на порушення своїх прав, зокрема на відсутність в укладених між сторонами договорах оренди земельних ділянок умов передачі земельних ділянок у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок, а також умов збереження земельних ділянок, що є істотними умовами договору оренди землі, передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі». В подальшому, представник позивача подав клопотання від 13.09.2016, в якому як на підставу для визнання договорів оренди землі недійсними, також посилається на відсутність волевиявлення учасників правочинів - [PERSON] та [PERSON], оскільки вони не підписували оскаржувані договори оренди землі та акти приймання-передачі земельних ділянок, які є невід'ємною частиною договорів оренди землі, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договорів оренди землі недійсними та має наслідком скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок у користування позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позові та клопотанні, просив позов задовольнити. Зазначив, що відсутність вказаних в позові істотних умов договорів оренди могла надати можливість відповідачу оперувати правом передачі земельних ділянок до статутного фонду підприємства та повернути земельну ділянки у гіршому стані, ніж вона передавалась в оренду. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що оскаржувані договори оренди землі між сторонами укладені відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою КМУ від 03.03.2004 № 220 і вони містять всі істотні умови, визначені цим Типовим договором оренди землі. Сторонами дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо державної реєстрації договорів оренди землі, що свідчить про волевиявлення сторін правочину. Також представник вказував на те, що [PERSON] та [PERSON] отримували в повному обсязі та вчасно орендну плату, що свідчить про те, що вони були обізнані про існування таких договорів. Разом з тим підтвердив, що докази на підтвердження вчасної та повної сплати орендної плати суду відповідачем надані не були. Також посилався на те, що перехід права власності на земельні ділянки не є підставою для розірвання оскаржуваних договорів, що передбачено і їх умовами, і підтверджується висновком, викладеним в ухвалі ВССУ від 17.02.2016 у справі № 6-34036ск15. Щодо висновку експерта за наслідками проведення судової почеркознавчої експертизи, вважає, що позивачем не доведені обставини, визначені ст. 215 ЦК України щодо недійсності правочинів, оскільки основним документом є договір оренди землі, а не акт приймання-передачі земельних ділянок. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 113-114). Суд, заслухавши представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивачу по справі на праві приватної власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], належать земельні ділянки, площами 2,3081га та 2,3080 га, що розташовані на території Карпівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с. 9, 10). При цьому земельна ділянка, площею 2,3080 га, належала [PERSON], яку після його смерті успадкувала [PERSON] Вказане підтверджується копіями Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 14.03.2016 (а.с. 10). В матеріалах справи наявні копії договору оренди землі № [NUMBER], площею 2,3081 га від 25 березня 2011 року, укладений строком на 10-ть років між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований в Держкомземі у Могилів-Подільському районі 05.08.2011 за № 667, та акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 25.03.2011 (а.с. 11-13); договору оренди землі № [NUMBER], площею 2,3080 га від 25 березня 2011 року, укладений строком на 10-ть років між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований в Держкомземі у Могилів-Подільському районі 05.08.2011 за № 665 та акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 25.03.2011 (а.с. 14-16). Прикінцевими положеннями оскаржуваних договорів оренди землі передбачено, що їх невід'ємними частинами є, ксерокопія державного акту на право власності на землю, акт обстеження орендованої земельної ділянки з додатками та акт приймання-передачі орендованої земельної ділянки (п. 41 договорів оренди землі). Вказане визначено і ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин). За таких підстав, суд приходить до висновку, що акти прийому-передачі земельних ділянок в оренду, є складовою частиною оскаржуваних договорів оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2004 від 21.11.2016 (а.с. 85-95), проведеної експертом Київської незалежної судово-експертної установи на виконання ухвали суду від 28.09.2016, вбачається, що: 1. Підпис від імені «Орендодавця» [PERSON] в Договорі оренди землі від 25 березня 2011 року, укладеному між «Орендодавцем» [PERSON] та «Орендарем» Фермерським господарством «Нусі» про передачу в оренду земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 2.3081 га, яка знаходиться на території Карпівської сільської ради (договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Могилів-Подільському районі за № 667), виконаний самою [PERSON]. 2. Підпис від імені «Орендодавця» [PERSON] в Акті прийому-передачі в оренду від 25 ділянки [NUMBER] загальною площею 2.3081 га, Карпівської сільської ради, виконаний не [PERSON], а іншою особою.? 3. Підпис від імені «Орендодавця» [PERSON] в Договорі оренди землі від 25 березня 2011 року, укладеному між «Орендодавцем» [PERSON] та «Орендарем» Фермерським господарством «Нусі» про передачу в оренду земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 2.3080 га, яка знаходиться на території Карпівської сільської ради (договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Могилів-Подільському районі за № 665), виконаний не [PERSON], а іншою особою. Додатково встановлено: - підпис від імені «Орендодавця» [PERSON] в Договорі оренди землі від 25 березня 2011 року, укладеному між «Орендодавцем» [PERSON] та «Орендарем» Фермерським господарством «Нусі» про передачу в оренду земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 2.3080 га, яка знаходиться на території Карпівської сільської ради (договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Могилів-Подільському районі за № 665), виконаний [PERSON]. 4. Підпис від імені «Орендодавця» [PERSON] в Акті прийому-передачі в оренду від 25 березня 2011 року земельної ділянки [NUMBER] загальною площею 2.3080 га, яка знаходиться на території Карпівської сільської ради, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржувані договори оренди землі від 25 березня 2011, складовою частиною яких є Акти прийому-передачі земельних ділянок в оренду, [PERSON] та [PERSON] не підписувались, а відповідно у них не було волевиявлення на укладення таких правочинів, що згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. При цьому відсутні докази і того, що [PERSON] була уповноважена [PERSON] на укладення такого договору від його імені. Також суду не надано доказів на підтвердження посилань представника відповідача щодо повної та своєчасної сплати відповідачем орендної плати [PERSON] та [PERSON], що могло б, на думку представника відповідача, свідчити про їх обізнаність та схвалення в наступному таких правочинів. Не мають правового значення і посилання представника відповідача на відсутність підстав для розірвання оскаржуваних договорів оренди, що підтверджується висновком, викладеним в ухвалі ВССУ від 17.02.2016 у справі № 6-34036ск15, оскільки предметом даного позову є визнання договорів недійсними, а не їх розірвання в судовому порядку з підстав невиконання стороною правочину договірних зобов'язань. Так само спростовуються і твердження представника відповідача щодо відсутності правових підстав у позивача для звернення до суду з даним позовом, оскільки згідно зі ст. 1218 ЦК України до спадкоємця переходять усі права та обов'язки спадкодавця. Зазначені вище обставини не підписання правочину [PERSON] та [PERSON] є підставою для повернення земельної ділянки позивачу, так як відсутнє волевиявлення сторони правочину і докази того, що ця сторона у подальшому схвалювала такий правочин, - відсутні. Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. З аналізу даної норми вбачається, що в разі визнання недійсними договорів оренди землі, скасовується і запис про їх державну реєстрацію. Разом з тим, щодо посилань позивача як на підставу для задоволення позову - відсутність істотних умов договору оренди землі, передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі», суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює правовідносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та умови збереження стану об'єкта оренди. Частиною другою вказаної статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо (частина третя статті 15 зазначеного Закону). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що спірні договори оренди земельних ділянок не містять усіх, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов, зокрема умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки та умов збереження стану об'єкта оренди, а тому відповідач міг оперувати цим та внести право оренди до статутного фонду підприємства та повернути земельну ділянку в гіршому стані, ніж отримав в оренду. Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, то незгода позивача з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання її прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. А тому, з урахуванням фактичних обставин справи та дотриманням інтересів усіх учасників договору, суд приходить до висновку, що сторони врегулювали в оскаржуваних договорах свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, докази порушення прав позивача відсутністю вказаних істотних умов договорів оренди землі суду не надані, а тому з цих підстав позов задоволенню не підлягає.

Outcome: approved