Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, посилаючись на те, що 26 березня 2021 року із сайту Міністерства юстиції України вона дізналась, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. відкрито виконавче провадження №64761222. На її запит 01 квітня 2021 року вона отримала копії документів з виконавчого провадження, з яких їй стало відомо про вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. №1698 від 22 червня 2020 року про стягнення заборгованості перед ТОВ «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» в сумі 13846,47 грн. Однак жодних угод з вказаним товариством вона не укладала, будь-яких коштів від нього не отримувала. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням процедури його вчинення, оскільки вчинення нотаріального напису передбачено лише за нотаріально посвідченими кредитними договорами, будь-яких повідомлень про наявність боргу вона не отримувала, також нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Крім того у виконавчому написі зазначено строк за який проводиться стягнення платжів - з 25 грудня 2008 року по 15 квітня 2020 року. Тому відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису. Просить визнати виконавчий напис № 1698 від 22 червня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлений про перебування в провадженні суду даної справи, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення 23 квітня 2021 року, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подано, крім того, позивач не надав заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Треті особи своїх пояснень щодо позову не надали. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадження ВП №64761222, що здійснюється на підставі виконавчого напису №1698, вчиненого 22 червня 2020 року, який оскаржується. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року відкрито провадження у данній справі, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувані докази у справі. 05 травня 2021 року на виконання ухвали в частині витребування доказів від приватного нотаріуса Буждиганчук Є.Ю. надійшли документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис №1698. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. 23 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 590042213, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15150 грн на картковий рахунок зі сплатою процентів в розмірі 9,99 річних та комісійної винагороди за управлінням кредитом в розмірі 1,99 відсотків від суми наданого кредиту за кожен місяць користування. Відповідно до п.5 договору остаточна дата повернення кредиту 23 червня 2011 року, яка вважається датою припинення нарахування процентів (а.с.14,15). Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1698 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №590042213 від 23 червня 2008 року в розмірі 13846,47 грн. У виконавчому написі зазначено строк, за який проводиться стягнення: 25 грудня 2008 року по 15 квітня 2020 року (а.с.13). 09 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловорлом В.О. відкрито виконавче провадження ВП №64761222 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису №1698 від 22 червня 2020 року (а.с.11-12). Як вбачається із копій документів, направлених до суду приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю., підставою вчинення ним виконавчого напису №1698 від 22 червня 2020 року стала заява директора ТОВ «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» від 15 квітня 2020 року про вчинення виконавчих написів на договорах позики згідно Додатку №1, відповідно до якого під номером 369 значиться боржник [PERSON] (а.с.39-41). Згідно заяви про вчинення виконавчого напису до заяви були додані: кредитний договір №590042213 від 23 червня 2008 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.42); копія договору відступлення прав вимоги боргу від 27 вересня 2007 року та витяги з Реєстру боржників до нього, копія Договору факторингу фінансування клієнта №29122008 від 29 грудня 2008 року та витяги Реєстру боржників до нього, копія Договору факторингу від 30 вересня 2009 року та витяги з Реєстру боржників до нього, копія Договору факторингу №2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року та витяги з Реєстру боржника до нього, копія Договору факторингу №0104/2020 від 01.04.2020, розрахунок заборгованості по боржникам з Додатку №1 від 01 квітня 2020 року. Із Договору факторингу фінансування клієнта №29122008 від 29 грудня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», видно, що до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору. При цьому такого додатку нотаріусом суду подано не було (а.с. 73-78). Також 30 вересня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» укладено договір факторингу (а.с.79-82). Додатку до договору з переліком кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, до договору факторингу не додано. Із Договору факторингу №2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року, видно що від фактора - Товариства з обмеженою відповідальністю «КУПЕР ПРАЙС» до клієнта - Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.43-56). Реєстр боржників до даного договору не додано. Відповідно до договору факторингу №0104/2020 від 01 квітня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КУПЕР ПРАЙС» до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі боржника [PERSON] за кредитним договором від 23 червня 2008 року в сумі 13846,47 грн (а.с.57-65). Із розрахунку ТОВ «КУПЕР ПРАЙС» від 01 квітня 2020 року видно, що заборгованість відповідача за кредитним договором згідно з договором факторингу №2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року складала 15846,47 грн. За період з 18 грудня 2012 року по 01 квітня 2020 року боржником було сплачено/прощено 2000 грн, яка віднесена на погашення суми пені. Станом на 01 квітня 2020 року заборгованість складала 11708,97 грн - по тілу кредиту, 2137,50 грн - по пені, загальна сума заборгованості - 13846,47 грн (а.с.86). Згідно з розрахунком ТОВ «ПЛАТИНУМ ФІНАНС» станом на 15 квітня 2020 року заборгованість боржника [PERSON] за кредитним договором №590042213 від 23 червня 2008 року становить 13846,47 грн, з яких: 11708,97 грн -по тілу кредиту; 2137,50 грн - по пені та штрафам (а.с.87). Доданий до заяви про видачу виконавчого напису Договір відступлення права вимоги боргу від 27 вересня 2007 року суд не приймає до уваги, оскільки він був укладений до укладення між позивачем та ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» кредитного договору від 23 червня 2008 року та не стосується предмету даного спору (а.с.69-72). Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною першою статті 39 вказаного Закону передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що правовідносини між позивачем і Закритим акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого став відповідач ТОВ «ПЛАТИНУМ БАНК», виникли на підставі кредитного договору №590042213 від 23 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] і ЗАТ «Альфа-Банк». Виконавчий напис вчинено 22 червня 2020 року. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, однак жоден із перелічених документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, що видно із копії заяви на вчинення виконавчого напису, наданої суду приватним нотаріусом. Надані відповідачем приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису розрахунки заборгованості від 01 квітня 2020 року та від 15 квітня 2021 року не містять строків погашення заборгованості, щомісячне нарахування суми простроченого тіла кредиту та заборгованості по пені, на стягнення яких вчинено виконавчий напис. Тому такі розрахунки не можуть вважатися документами, дослідивши які нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Період стягнення заборгованості, який вказаний у виконавчому написі значиться з 25 грудня 2008 року по 15 квітня 2020 року та ніяким іншим документом не підтверджено. Окрім того, вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості за період майже 12 років є порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, відповідно до положень якого нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на вказане, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав можливості з поданих стягувачем документів перевірити факт наявності заборгованості, дату її виникнення, період стягнення боргу. Також в матеріалах нотаріальної справи відсутні докази направлення боржнику повідомлення -письмової вимоги про усунення порушень, а тому не підтверджено обізнаність позивача про розмір заборгованості. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] і ЗАТ «Альфа-Банк» кредитний договір №590042213 від 23 червня 2008 року, не був нотаріально посвідчений. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було встановлено, що заборгованість є безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність документів, які б підтвердили зворотнє та відсутність спростування цього твердження відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 08 квітня 2021 року, шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, а всього 1362,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved