Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є тіткою неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з нею та її чоловіком та знаходиться на їх повному матеріальному утриманні та вихованні. Відповідач вихованням дітей не займається та матеріально не утримує, не цікавиться навчанням та станом їх здоров'я, зловживає спиртними напоями, витрачає соціальні виплати на дітей не за призначенням. Діти відмовляються проживати з матір'ю, яка не приділяє їм уваги, проживає з співмешканцем, з яким постійно вчиняють сварки, вони самі піклуються про себе. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Кременчуцькій райдержадміністрації відповідач попереджалася про позбавлення батьківських прав в разі їх не виконання, однак і до теперішнього часу не виконує своїх обов'язків по вихованню дітей. Вважає, що є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 ч. з усіх видів її заробітку на утримання дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити про підстави та обставини якого пояснили так, як це викладено в заяві. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, уповноваженого представника третьої особи, думку дітей, дослідивши надані матеріали, і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають в сім'ї позивача [PERSON] в [ADDRESS] Полтавської області та знаходяться на її матеріальному утриманні і вихованні, їм створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку. Відповідач з дітьми не проживає, не проявляє уваги чи батьківської турботи по відношенню до них, не відвідує їх, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям, здоров'ям дітей, виявляючи тим самим свою байдужість до їх долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», незважаючи на попередження працівників Служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення її батьківських прав відносно дітей в разі невиконання батьківських обов'язків. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2 ст. 171 СК України). Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 р.) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення, судовий орган надає дитині можливість висловити свої думки і приділяє цим думкам належну увагу. В судовому засіданні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживали з мамою та її співмешканцем, які випивали, вчиняли сварки, бійки, неодноразово виганяли їх з дому, мама не приділяла їм уваги, не займалася вихованням та навчанням. Маму вони люблять, але не бажають з нею проживати та не заперечували щодо позбавлення її батьківських прав. Згідно висновку Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 26 грудня 2017 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б їй виконувати свої батьківські обов'язки не встановлено. В відповідності до ч.2 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, передбаченого ст. 180 СК України. Вимога про стягнення аліментів може бути подана до суду матір'ю або батьком дитини, усиновлювачем, опікуном чи піклувальником, патронатним вихователем, дитиною. Позивач не є особою, яка має право вимоги про стягненню аліменти, то суд в цій частині позову відмовляє та стягує з відповідача [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку до досягнення ними повноліття на користь опікуна або установи, де будуть утримуватися діти. Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial