Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

26.11.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 3207,06 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком [NUMBER]. Споживач за послуги не сплачує, у зв'язку з чим за ним у період з 01.11.2016 року по 31.07.2018 року, з 01.12.2003 року по 31.07.2018 року утворилась заборгованість, яка разом з інфляційними витратами та 3% річних від простроченої суми складає 3207,06 грн. Відповідачу було направлене досудове повідомлення з пропозицією погасити борг за надані послуги з централізованого водопостачання у 10-денний термін. Як вказує позивач, у зазначений термін боржник не здійснював жодних заходів до повного погашення заборгованості, у зв'язку з чим представник КП «Харківводоканал» звернувся до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.11.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 26.12.2018 року розгляд справи слід проводити в порядку загального позовного провадження за заявою відповідача. Відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача Васьков О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, надав розрахунок у урахуванням строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що він неодноразово звертався з проханням надати йому розрахунок для проведення оплати послуг водовідведення, про що надав три заяви до комунального підприємства, однак розрахунок так і не отримав. Крім того вважає, що позивачем із жовтня 2017 року по жовтень 2018 року послуга надавалась неналежним чином, а також просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, на підставі ст. 257 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правові відносини: Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається зі зведеної картки абонента В+К (окремо), відповідач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку ХКОВ [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. За даним особовим рахунком наявна заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 31 липня 2018 року у розмірі 907,91 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2003 року по 31.07.2018 року у розмірі 2007,71 грн. (а.с. 3-11). З матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржником не погашена. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Нарахування за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою проводяться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до ч. 2 ст. Закону № 1875 та п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 року споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Але, відповідач отримуючи послуги з центрального водопостачання і водовідведення своєчасно їх не оплачує, у зв'язку з чим і утворилась заборгованість. Стосовно тверджень [PERSON] про не відповідність, на його думку, якості надання підприємством послуг, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», питна вода - вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побуті та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання та склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна все вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06 2004 № 1875-ІV встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензїї споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що акт-претензія споживача подалі виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платеж видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. На підставі статей 18, 40 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", статей 58, 59, 60 Водного кодексу України, статтями 26, 28, 3 1 44 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведедення» Міністерством охорони здоров'я України наказом №400 від 12.05.2010 затверджені Державні санітарні норми і правила "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для спожива людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10), які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.07.2010 р. за №452/17747. На підставі зазначених санітарних норм, санітарно - екологічна служба підприємства проводить забір води для дослідження та встановлення відповідності якості води зазнаним нормам. Як встановлено судом в судовому засіданні звернень, щодо перерахунку неякісних послуг, наданих підприємством послуг КП «Харківводоканал» до позивача від відповідача не надходило. Зі скаргами та актами щодо заливу підвального приміщення житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] разом з іншими жильцями другого під'їзду дому звертались до Харківського міського голови та отримали відповідь від Департаменту житлового господарства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, твердження відповідача про неякісність послуг не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 225,75 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 65,69 грн., що підтверджується розрахунком 3% та індексації по заборгованості за надані послуги (а.с.10-11). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, як вбачається з розрахунку, позивач просить стягнути заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2016 року по 31.07.2018 року та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2003 року по 31.07.2018 року. Відповідачем було подано заву про застосування до позовних вимог КП «Харківводоканал» строків позовної давності. У відповідності до положень ст.256 ЦК України та згідно ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В п.1.5.2. правових Висновків ВСУ у цивільних справах висловлених у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв з підстав, передбачених п.п.1,2,4 ч.1 ст.355 ЦПК України, викладено наступний правовий висновок. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2003 року по 01.08.2015 року. Заяви про поновлення строків позовної давності не подано. У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог КП «Харківводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2003 року по 01.08.2015 року слід відмовити, в зв'язку зі спливом позовної давності. Позовні вимоги КП» Харківводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2016 по 31.07.2018 у розмірі 907,91 грн. та водовідведення за період з 01.08.2015 по 31.07.2018 у розмірі 984,83 грн., інфляційні витрати у розмірі 225,75 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 65,69 грн., всього в сумі 2184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 18 коп. є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно п.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволенню позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial