Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області в якій просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради № 1 від 20 січня 2009 року, яким затверджено рішення адміністрації Великобурлуцького КВКП «Водоканал» від 12 вересня 2008 року про надання службового житла [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованою по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 листопада 2013 року позивачу було надано службове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки він обіймав посаду начальника Великобурлуцького РВГУМВС України в Харківській області та у 2014 році йому було видано ордер на вселення у означену квартиру. В 2016 році позивачу стало відомо, що рішенням адміністрації Великобурлуцького КВКП «Водоканал» від 12 вересня 2008 року [PERSON] було також надано вказане житлове приміщення, оскільки він працював водієм слюсарем у Великобурлуцькому комунальному водопровідно каналізаційному підприємстві «Водоканал». Позивач вказує, що відповідно до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, посада за якою працював відповідач [PERSON] , а саме: «водій-слюсар» у вищеозначеному переліку відсутня. Отже, для такої категорії працівників за якою працював останній, законодавством не передбачено надання службових жилих приміщень. \~ \~ \~ \~ У 2008-2009 р. та на час виконання трудових обов`язків відповідач був зареєстрований та фактично проживав у будинку із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , тобто, відповідне житло за місцем своєї роботи, а тому, у відповідності до частини 1 статті 118 ЖК Української РСР та пункту 2 постанови Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. № 37 «Про службові жилі приміщення», відповідач не мав необхідності в отриманні службового житла. Однак, на підставі рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради № 1 від 20 січня 2009 року [PERSON] був виданий службовий ордер № 000070. Таким чином, останній вселився до житлового приміщення та його місце проживання було зареєстровано за цією ж адресою. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] було надано житлове приміщення, як службове, у порушення вимог пункту 1 постанови Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», а тому рішення виконкому Великобурлуцької селищної ради є незаконним. Окрім того, 28 жовтня 2010 року відповідач звільнився з КВКП «Водоканал» та трудові відносини з ним фактично були припиненні, [PERSON] фактично не проживає у вищезгаданій квартирі. Таким чином, дана особа втратила право користування житловим приміщенням з моменту припинення трудових відносин. Однак, всупереч вимогам законодавства місце проживання відповідача - [PERSON] зараз зареєстроване у службовому житлі в якому він понад 4 (чотири) роки не проживає, а тому позивач, посилаючись на ст.391 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також зазначає, що в результаті незаконного рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради, [PERSON] було незаконно надано житло в якому зараз проживає позивач, а отже, порушено право позивача регламентоване статтею 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.03.1952 ратифікована в Україні 17.07.1997. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року суддею було прийнято цивільну справу до свого провадження (а.с.88-89). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні від 14 серпня 2019 року підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В послідуючі судові засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились. Представник позивача [PERSON] на адресу суду направила заяву в якій просила розгляд справи здійснювати без участі позивача та представника позивача (а.с.111-112). Представник відповідача Великобурлуцької селищної\~ради в судові засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.92,98,106,115). Великобурлуцьким селищною головою Терещенком В.М. подано заяву в якій просять розглядати справу без участі представника селищної ради (а.с.94). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи (а.с.91,103,107,116), судові повістки були ним отримані, про що свідчать відмітки в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подано. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення представника позивача, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як визначено в ст.118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. У відповідності до ст.121 ЖК УРСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством зокрема Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Відповідно до ст.123 ЖК України Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що рішенням Великобурлуцької селищної ради від 12 вересня 2008 року працівнику Великобурлуцького КВКП, а саме [PERSON] було надане службове житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення було затверджено рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради №1 від 20 січня 2009 року та [PERSON] був виданий службовий ордер № [NUMBER] (а.с.14). \~ \~ \~ \~Також, 18 листопада 2013 року виконавчим комітетом Великобурлуцької селищної ради було прийнято рішенням № 87 про надання спірного житлового приміщення в якості службового Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області (а.с.09). Рішенням за № 12 виконавчий комітет Великобурлуцької селищної ради 18 лютого 2014 року надав зазначене службове житлове приміщення начальнику Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] .(а.с.10) та видав останньому службовий ордер № 000083 із корінцем до нього(а.с.11), що також підтверджується довідкою Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 25.05.2015 року № 159 (а.с.15). Згідно довідки КВКП «Водоканал» від 25 травня 2015 року № 110 квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у власності Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області та знаходиться на балансі Великобурлуцького КВКП «Водоканал» як службова квартира (а.с.16). Позивач, звертаючись до суду в позовній заяві просив позов задовольнити в повному обсязі з тих підстав, що він має законні підстави користуватись спірною квартирою, оскільки квартира була надана йому як службова, він проживає в квартирі, а відповідачу [PERSON] квартира була надана незаконно та окрім того, з 2010 року останній в підприємстві не працю та в квартирі не проживає. Таким чином, він порушує права позивача на вільне користування та проживання в спірній квартирі. Окрім того, як вказав позивач 31 жовтня 2008 року прокуратурою було подано адміністративний позов про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради Харківської області, яким надано означену квартиру [PERSON] 25 грудня 2008 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області винесено постанову, якою позовні вимоги прокуратури були задоволені, рішення виконкому Великобурлуцької селищної ради Харківської області за № 255 від 17 вересня 2008 року визнано нечинним з моменту його прийняття. Твердження позивача підтверджується рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17 вересня 2008 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.44-46). Окрім того, в судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року, яке набуло чинності 09 серпня 2016, позовні вимоги [PERSON] за його позовом до Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області та [PERSON] , за участю третьої особи - Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання недійсними ненормативних правових актів, що порушують право володіння, їх скасування та витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено частково. Вказаним рішенням визнано\~недійсним рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області № 87 від 18 листопада 2013 року «Про надання службового жилого приміщення», визнано недійсним рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області № 12 від 18 лютого 2014 року «Про надання службового жилого приміщення [PERSON] » та визнано недійсним службовий ордер № 000083 та корінець до нього, виданих на підставі рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області № 12 від 18 лютого 2014 року [PERSON] на право заняття двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог, а саме - витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено, оскільки, згідно акту складеного 19 лютого 2016 року депутатом Великобурлуцької селищної ради на час розгляду справи в суді в спірній квартирі ніхто не проживав, в тому числі і позивач [PERSON] (а.с.118-120). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2016 року рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року залишено без змін\~(а.с.121-124). Також, ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 січня 2017 року було залишено без задоволення заяву\~ [PERSON] \~про перегляд рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області по справі № 616/14/16-ц (провадження 2/616/45/16) від 06 травня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. Ухвала набрала законної сили 07 лютого 2017 року(а.с.125-130). Частиною 1\~ст.4\~ЦПК України,\~визначено,\~що кожна\~особа має\~право в\~порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства"(Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. У відповідності до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;\~\~відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вимогами ч.3 ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~З огляду на встановлені судом обставини суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову, оскільки спірна квартира знаходиться у власності Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області та знаходиться на балансі Великобурлуцького КВКП «Водоканал», як службова квартира. Позивач на даний час не має законних підстав на користування службовою спірною квартирою, оскільки рішенням Великобурлуцького\~районного суду\~Харківської області\~від 06\~травня 2016\~року визнано\~недійсним\~рішення виконавчого\~комітету Великобурлуцької\~селищної ради\~Великобурлуцького району\~Харківської області\~№ 87\~від 18\~листопада 2013\~року «Про\~надання службового\~жилого приміщення»,\~визнано недійсним\~рішення виконавчого\~комітету Великобурлуцької\~селищної ради\~Великобурлуцького району\~Харківської області\~№ 12\~від 18\~лютого 2014\~року «Про\~надання службового\~жилого приміщення\~ [PERSON] »\~та визнано\~недійсним службовий\~ордер №\~000083\~та корінець\~до нього,\~виданих на\~підставі рішення\~виконавчого комітету\~Великобурлуцької селищної\~ради Великобурлуцького\~району Харківської\~області №\~12\~від 18\~лютого 2014\~року [PERSON] \~на право\~заняття двокімнатної\~квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] , а тому суд надавши правову оцінку заявлених вимог, наданим документам, вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективний, оскільки метою розгляду справи є відновлення порушеного права. Судом не встановлено порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача, які б підлягали відновленню для захисту його прав. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed