Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Володимир-Волинської міської ради про визнання частково не дійсним державного акта на земельну ділянку, визнання права власності на частину земельної ділянки та виділ її в натурі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 02.12.2011 року за нею визнано право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 15.11.2013 року проведено поділ будинку в натурі. Власником земельної ділянки, на якій знаходяться будинок з господарськими будівлями та спорудами являється відповідач на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Володимир-Волинською міською радою 05.05.2010 року. Вважає, що має право на земельну ділянку, необхідну для обслуговування її частини будинку, у зв'язку з чим просить визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, визнати за нею право власності на ? її частину. Під час судового розгляду, позивач позовні вимоги уточнила та просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 18.12.1997 року № 350, рішення Володимир-Волинської міської ради від 14.04.2010 року № 41/18 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0615 га, яка знаходиться по [ADDRESS], що надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] та визнати за нею право власності на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування виділеної їй в натурі частини житлового будинку та господарських споруд. В судовому засіданні позивач та її представник доводи уточненої заяви підтримали, просять їх задовольнити, в своїх поясненнях суду зіслались на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник уточнену позовну заяву не визнали, вважають позов безпідставним, оскільки [PERSON] на законних підставах набула право власності на земельну ділянку. Крім того вважають, що позивачем пропущені строки давності по заявлених позовних вимогах. Представник Володимир-Волинської міської ради вважає позов безпідставним, оскільки при передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки було враховано, що остання є єдиним власником житлового будинку та господарських споруд. Визнання за позивачем права власності на земельну ділянку є порушенням компетенції органу місцевого самоврядування, який наділений правом приймати рішення про надання земельних ділянок у власність. Заслухавши пояснення та доводи сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом в житловому будинку по [ADDRESS] в м. Володимирі-Волинському проживали батьки сторін, і мати [PERSON] була власником будинковолодіння. Після смерті [PERSON], [INFO] року нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок [PERSON] Остання 10.12.1997 року отримала реєстраційне посвідчення про право власності на будинковолодіння. Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 350 від 18.12.1997 року в приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку площею 600 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.. Відповідно до рішення Володимир-Волинської міської ради від 14.04.2010 року № 41/18 площа земельної ділянки уточнена до 615 кв.м. На підставі даних рішень, [PERSON] Володимир-Волинською міською радою 05.05.2010 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Таким чином, відповідач стала власником всієї земельної ділянки, що знаходиться біля житлового будинку за вказаною вище адресою. Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 02.12.2011 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та реєстраційне посвідчення про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] м. Володимирі-Волинському, що видане [PERSON] та припинено останній право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] в м. Володимирі-Волинському. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину даного будинковолодіння. Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 15.11.2013 року [PERSON] виділено в натурі ? частини зазначеного будинковолодіння. Таким чином правовстановлюючі документи, на підставі яких відповідач набула права власності на спадкове майно визнано частково недійсним і власниками будинковолодіння стали обидві сторони. Відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель, споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою яка необхідна для їх обслуговування. Спірна земельна ділянка до спадкового майна не входила, оскільки спадкодавцю на момент смерті не належала. Відповідно до норми ст. 30 ЗК України (в редакції 1991 року), яка діяла на момент відкриття спадщини та набуття відповідачем права власності на будинок , при переході права власності на будівлі і споруди разом з цим об'єкт переходить у розмірах передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі і споруди. При переході права власності на жилий будинок і господарські будівлі і споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання, земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Положеннями ч.4 ст. 120 ЗК України ( в редакції 2001 року) також визначено що при переході права власності на будинок чи споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно частки осіб у вартості будівлі і споруди. За загальними правилами, закріпленими у ч.4 ст. 120 ЗК України особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Виходячи з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка спадкодавцю не належала, а була передана відповідачу у приватну власність у зв'язку з набуттям нею нерухомості в порядку спадкування. На даний час правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право на спадщину та свідоцтво про право власності визнано частково недійсними і за позивачем визнано право власності на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та проведено поділ будинку в натурі . А тому, суд вважає, що з переходом прав на нерухомість, позивач набула права і на земельну ділянку, необхідну для обслуговування її частини будинку. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно із п.п.3,10 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, а також визнання незаконним рішення дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Судом також встановлено, що при наданні земельної ділянки було порушено вимоги ст. 17 та 19 ЗК України (в редакції 1991 року), оскільки земельна ділянка в користуванні [PERSON] не перебувала і її передача могла відбутись на підставі проекту її відведення, а з врахуванням строків її надання (7 днів) після виготовлення правовстановлюючих документів на будинок, такий проект не виготовлявся. А тому рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 350 від 18.12.1997 року "Про передачу у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян" та рішення Володимир-Волинської міської ради № 41/18 від 14.04.2010 року "Про уточнення рішень виконавчого комітету міської ради про передачу у приватну власність земельних ділянок які знаходяться в користуванні громадян міста, згідно Постанов Кабінету міністрів України № 844 від 05.08.2009 року № 1112 від 21.10.2009 року" в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0615 га, яка знаходиться по [ADDRESS], надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, суд вважає незаконним та такими, що підлягають скасуванню. Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, а тому питання про його правомірність безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. Таким чином, визнання недійсним та скасування рішень органу виконавчої влади органу місцевого самоврядування, на підставі яких видано державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] має наслідком скасування даного державного акту. Стосовно позовних вимог, які стосуються визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки, суд вважає, що підстави для їх задоволення відсутні. Відповідно до ст. 17 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент надання земельної ділянки у власність, передача земельної ділянки у приватну власність проводиться на підставі рішень органу виконавчої влади. Аналогічна норма міститься і в ст. 40 ЗК України (в редакції 2001 року), яка передбачає набуття права власності на земельну ділянку за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, питання надання земельних ділянок у власність є виключною компетенцією міської ради, а не суду. Посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки право на надання їй земельної ділянки виникло після визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 02.12.2011 року та виділення їй в натурі ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 15.11.2013 року. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial