Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві позивачка вказувала, що в 2010 році між нею, [PERSON], та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗ ІНВЕСТ» (надалі - Орендар, Відповідач) було укладено три Договори оренди землі, а саме: Договір №3 від 29.06.2010 р. (надалі - Договір 1), Договір №4 від 29.06.2010 р. (надалі - Договір 2) та Договір №78 від 15.07.2010 р. (надалі - Договір 3). Відповідно до умов вказаних Договорів вона, в якості Орендодавця, передала Відповідачу - Орендарю в оренду три земельних ділянки, а саме: [NUMBER] площею 9,5899 га кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER] площею 1.1342 га кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER] площею 10.6902 га кадастровий номер [NUMBER], що розташовані на території Білорецької сільської ради Веселівського району Запорізької області. Земельними ділянками вона володіє на праві приватної власності (Державні акти серії [NUMBER], серії [NUMBER]). Відповідно до пунктів 9 та 11 даних Договорів, Орендар має вносити на її користь щорічно, не пізніше 31 грудня, орендну плату у наступних розмірах: за Договором 1 - 4208,18 грн., за Договором 2 - 497,70 грн., за Договором 3 - 4705,88 грн. Згідно з п.13 Договорів оренди землі, ТОВ «Газ інвест» збільшило орендну плату, а саме: по Договору 1 за 2012 рік до 4791,84 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 718,78 грн.), а за 2013 рік до 7232,02 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 1084,81 грн.); по Договору 2 за 2012 рік до 568,16 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 85,22 грн.), а за 2013 рік до 857,48 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 128,69 грн.); по Договору 3 за 2012 рік - до 5360,0 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 804.0 грн.), а за 2013 рік - до 8089,50 грн. (в тому числі податок на доходи фізичних осіб - 1213,43 грн.). Пунктом 14 Договорів передбачено, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 5%. Оскільки Орендар не виконував свої зобов'язання по сплаті орендної плати за 2012 та 2013 роки, то 19.02.2014 р. вона звернулася до Відповідача з трьома претензіями згідно з якими просила погасити заборгованість за Договорами та заборгованість по нарахованій пені за два повних роки. Після чого, Орендар частково погасив свою заборгованість, а саме: по Договору 1 за 2012 рік в сумі 718,78 грн. за 2013 рік в сумі 1084,81 грн.; по Договору 2 за 2012 рік в сумі 85,22 грн. за 2013 рік в сумі 128,69 грн.; по Договору 3 за 2012 рік в сумі 2407,50 грн. за 2013 рік в сумі 1213,43 грн. Згідно з відповідями на претензії (лист №34 від 04.04.2014 р., лист №35 від 04.04.2014 р., №36 від 04.04.2014 р.), ТОВ «Газ Інвест» визначилося із датами остаточного погашення своєї заборгованості, а саме: за 2012 рік в період з 10.04.2014 р. по 20.05.2014 р.; за 2013 рік - в період з 25.05.2014 р. по 25.06.2014 р. Однак, станом на теперішній час залишки несплаченої заборгованості так і не погашені. Тому, з врахуванням часткової сплати заборгованості та нарахованої пені на залишок не виплаченої орендної плати, 3% річних за користування її грошима, за ТОВ «Газ Інвест» залишається борг - в загальній сумі 23186,67 грн. згідно розрахунку в таблиці. Посилаючись на ці обставини позивачка просила суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» на її, [PERSON], користь заборгованість у загальній сумі 23186,67 грн. (двадцять три тисячі сто вісімдесят шість гривень 67 копійок), яка утворилася за 2012, 2013 роки в зв'язку з несплатою у повному обсязі орендної плати за Договором оренди землі №3 від 29.06.2010 р., Договором оренди землі №4 від 29.06.2010 р. та Договором оренди землі №78 від 15.07.2010 р. Під час судового розгляду позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги шляхом подачі уточненої позовної заяви від 13.10.2014 року, заяви про уточнення позовних вимог від 19.01.2015 року, заяви про уточнення позовних вимог від 06.03.2015 року. За останньою заявою про уточнення позовних вимог від 06.03.2015 року позивачка просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» на користь [PERSON] основну заборгованість по орендній платі за 2014 рік за Договором оренди землі №3 від 29.06.2010 р., Договором оренди землі №4 від 29.06.2010 р. та Договором оренди землі №78 від 15.07.2010 р. у загальній сумі 13 273,74 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ інвест» на користь [PERSON] понесені судові витрати у загальній сумі 4 643,6 грн., посилаючись на те, що 02 лютого 2015 року нею була отримана відповідь на повторний запит до Торгово- промислової палати стосовно наявності форс-мажорних обставин у ТОВ «Газ Інвест». Листом від 02.02.2015 р. №696/05-5 Торгово-промислова палата визначилася, що дійсно в 2012 р., 2013 р. та 2014р. у ТОВ «Газ Інвест» були форс-мажорні обставини, які відзначилися на своєчасності виконання зобов'язань по сплаті орендної плати за трьома Договорами оренди (Договір №3 від 29.06.2010р., Договір №4 від 29.06.2010р. та Договір №78 від 15.07.2010р.). У відповідності до п.4.2. вказаних Договорів, сторони звільняються від відповідальності за часткове або неповне невиконання обов'язків по договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладання договорів внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторона не могла ні передбачити, ні попередити прийнятними заходами (повінь, посуха, пожежа, землетрус, осідання ґрунту та інші природні явища, а також війна або військові дії), які призвели до неможливості виконання цього договору. Достатнім підтвердженням наявності форс-мажорних обставин є Висновок торгово-промислової палати за місцезнаходженням сторони. Таким чином, умовами Договорів передбачено при наявності форс-мажорних обставин звільнення тільки від відповідальності, але це не звільняє Відповідача від виконання обов'язків, передбачених умовами Договорів стосовно своєчасності сплати зобов'язань по орендній платі. Так, п.11 Договорів передбачено, що орендна плата вноситься Орендарем не пізніше 31 грудня щорічно. Однак, як свідчать обставини даної справи, ТОВ «Газ Інвест» сплатив орендну плату за 2012 рік тільки у 2014 році, після того як на адресу підприємства були надіслані претензії, за 2013 рік було сплачено після того, як вона звернулася до суду. Аналогічна ситуація склалася і з орендною платою за 2014 рік - станом на теперішній час Орендарем не сплачена орендна плата. Вона змушена знову ж таки звертатися до юристів, які надають юридичні послуги, з однією метою вибити свої законні кошти і не допустити зволікання з оплатою до двох років, як це було в минулому. Листом від 04.02.2015 р. №7 ТОВ «Газ Інвест» повідомив її, що суми орендної плати залишаються незмінними у зрівнянні з нарахованими сумами орендної плати за 2013 рік. Як свідчить вищезазначений лист податок на доходи фізичних осіб та податок на землю вже сплачені, залишилися не сплаченими тільки суми орендної плати за 2014 рік, які належать отримати їй, а саме: за Договором 1 - 5 934,60 грн., за Договором 2 - 701,89 грн., за Договором 3 - 6 637,25 грн., а всього 13 273,74 гри. (тринадцять тисяч двісті сімдесят три гривні 74 копійок). Оскільки у відповідності до умов Договорів оренди землі форс-мажорні обставини звільняють Відповідача від обов'язків оплати штрафних санкцій та не звільняють від обов'язків своєчасної сплати орендної плати, то судові витрати у вигляді оплати за юридичні послуги є матеріальними збитками для [PERSON], які Позивач вимушена нести для отримання орендної плати за 2013, 2014 роки (заборгованість, яка була предметом розгляду даної цивільної справи). За весь час судового процесу по даній справі [PERSON] несла наступні витрати на оплату юридичних послуг та сплату судового збору, всього на суму 4 643,6 грн. У письмових запереченнях на заяву про уточнення позовних вимог від 06.03.2015 року представник відповідача просила відмовити в задоволені вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на незаконність вимог позивача та їх необґрунтованість. Позивач та її представник у судове засідання не з'яви\-лися, про час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, подали адресовані суду письмові заяви, що приєднані до справи, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'яви\-лася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, подала адресоване суду письмове клопотання, що приєднане до справи, в якому повідомила, що 13 квітня 2015 року ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» перерахувало орендну плату за 2014 рік [PERSON] за дві земельні ділянки в повному обсязі та на підтвердження додала копію фіскального чеку електронного переказу, просила відмовити в задоволені вимог [PERSON] в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, давши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що дійсно у 2010 році, між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» укладено 3 договори оренди земельних ділянок, а саме: - Договір оренди землі № 3 від 29.06.2010 року (далі - Договір № 1), площа земельної ділянки складає 9,5899 га (а.с. 7-9), - Договір оренди землі № 4 від 29.06.2010 року (далі - Договір № 2) площа земельної ділянки - 1,1342 га (а.с. 15-17), - Договір оренди землі № 78 від 15.07.2010 року (надалі - Договір № 3) площа земельної ділянки - 10,6902 га (а.с. 23-25), згідно умов яких, пункт 11 даних Договорів, відповідач має вносити на користь позивача орендну плату щорічно, не пізніше 31 грудня. Згідно відповіді ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» за вих. №7 від 04.02.2015 року на запит позивача від 19.01.2015 року орендна плата за 2014 рік складає: - за Договором № 1 до видачі за 2014 рік - 5934,60 грн., 1 047,29 грн. - податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік (сплачено платіжним дорученням № 1021 від 27.01.2015 року) та 252,05 грн. податку на землю за 2014 рік (сплачено платіжними дорученнями № 742, № 743 від 06.08.2014 року); - за Договором № 2 до видачі за 2014 рік - 701,89 грн., 123,86 грн. - податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік (сплачено платіжним дорученням № 1022 від 27.01.2015 року) та 29,81 грн. податку на землю за 2014 рік (сплачено платіжними дорученнями № 742, № 743 від 06.08.2014 року); - за Договором № 3 до видачі за 2014 рік - 6 637,25 грн., 1 171,29 грн. - податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік (сплачено платіжним дорученням № 1023 від 27.01.2015 року) та 280,96 грн. податку на землю за 2014 рік (сплачено платіжними дорученнями № 742, № 743 від 06.08.2014 року). а всього 13 273,74 грн., що визнано позивачем і складає суму позову. Згідно фіскального чеку електронного переказу (а.с. 240) 13 квітня 2015 року ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» перерахувало [PERSON] орендну плату за 2014 рік за дві земельні ділянки в повному обсязі в сумі 13 273,74 грн. Згідно із п. 42 укладених Договорів сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків по договору, якщо це невиконання відбулося за наявності форс-мажорних обставин. Відповідно до цивільного законодавства України, а саме ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Внаслідок несприятливих природно-кліматичних умов, які спричинили значні пошкодження сільськогосподарських культур протягом 2012-2014 роки ТОВ «ГАЗ ІНВЕСТ» зазнало значних фінансових збитків. Відповідно до висновків Торгово-промислової палати України зазначені обставини визнані форс-мажорними. Згідно листа від 02.02.2015 р. №696/05-5 Торгово-промислової палати, остання підтвердила, що дійсно в 2012 р., 2013 р. та 2014 р. у ТОВ «Газ Інвест» були форс-мажорні обставини, які відзначилися на своєчасності виконання зобов'язань по сплаті орендної плати за трьома Договорами оренди (Договір №3 від 29.06.2010 р., Договір №4 від 29.06.2010 р. та Договір №78 від 15.07.2010 р.). Ці обставини також визнані позивачем та його представником в заяві про уточнення позовних вимог від 06.03.2015 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на оплату юридичних послуг та сплату судового збору, то вони підлягають частковому задоволенню лише в частині відшкодування судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, з наступних підстав. Згідно із главою 8 розділу I ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними і не містять такого виду судових витрат як юридичні послуги представника сторони. Надання юридичних послуг представником сторони не відноситься до видів судових витрат, передбачених ЦПК України, тому понесені позивачкою витрати по оплаті юридичних послуг її представника не підлягають відшкодуванню. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. І як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» N 10 від 17.10.2014 року зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі витрати на правову допомогу. За ч. 1 ст. 12 ЦПК України, правова допомога може надаватися адвокатами або іншими фахівцями у галузі права у порядку і випадках, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. При цьому, як роз'яснив пленум Верховного Суду України у постанові «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» N 2 від 12.06.2009 року (п. 11 Постанови) особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій статті 56 ЦПК України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка надає правову допомогу має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. За змістом зазначених норм закону витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст.ст. 88, 89 ЦПК України. З матеріалів справи, зокрема, журналів судових засідань, змісту записів фіксування судових засідань технічними засобами, вбачається, що [PERSON] брала участь у справі на підставі довіреності, виданої [PERSON], в якості представника позивача та в судових засіданнях здійснювала повноваження представника у суді, передбачені в ст.ст. 44, 27, 31 ЦПК України, а саме: давала пояснення щодо заявленого позову, подавала докази, брала участь у дослідженні доказів, заявляла клопотання, задавала питання представнику відповідача, висловлювала свою думку з приводу питань, які виникали під час розгляду справи, тощо. Заяв від осіб, які беруть участь у справі, про допуск до участі у справі [PERSON] в якості особи, яка надає правову допомогу, не надходило і відповідної ухвали судом не постановлялося. Тому підстави для відшкодування судових витрат на правову допомогу відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Згідно зі ст. 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Після закінчення розгляду справи такі витрати розподіляються судом на загальних підставах згідно зі статтею 88 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Проте, ні позивачем, ані його представником не надано суду відповідного розрахунку з зазначенням виду правової допомоги та кількості годин, які представник затратив для надання правової допомоги, а також відповідних підтверджуючих документів про це. Згідно роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» N 10 від 17.10.2014 року (п. 48 Постанови) відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно зі статтею 38 ЦПК України особи, які беруть участь у цивільній справі, в тому числі сторони, можуть брати у ній участь особисто або через представника (крім справ про усиновлення). Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Сторони та їх представники, мають право лише на відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку з переїздом до іншого населеного пункту та явкою до суду, у порядку, передбаченому ст.ст. 85 і 88 ЦПК України. Граничні розміри компенсації таких витрат передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави". Але такі судові витрати також повинні бути документально підтверджені та доведені. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно роз'яснень пленуму Верховного Суду України у постанові «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» N 2 від 12.06.2009 року (п. 12 Постанови) визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Оскільки позовні вимоги добровільно задоволені відповідачем після пред'явлення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. (а.с. 1). На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved