Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

23 квітня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, до якого 23.07.2015 року та 13.08.2015 року подала додаткові пояснення та просила визнатидоговір підряду від 05.02.2014 року на виготовлення ПВХ конструкцій, укладений між Позивачем та ФО-П [PERSON] та договір про надання споживчого кредиту з ПАТ «Альфа-Банк» за № 401581870 від 05 лютого2014 рокунедійсними з наслідками, передбаченими діючим законодавством. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона 05.02.2014 року уклала з ФО-П [PERSON] договір підряду, індивідуальний номер замовлення FO 868L, предметом якого стало організація ФО-П [PERSON] робіт по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій (виготовлення та встановлення метало-пластикових вікон) за розцінками останнього. Під впливом обману під виглядом підписання графіку безпроцентної розстрочки до договору підряду вона також вимушена була укласти договір споживчого кредиту з ПАТ «Альфа-Банк» за № 401581870. Повна, належна, своєчасна та достовірна інформація відповідачем ФО-П [PERSON] їй надана не була, обіцяну безпроцентну розстрочку вона так і не отримала. Замість 10126 грн. вартості договору підряду з урахування вартості кредиту за кредитним договором вартість ПВХ конструкцій збільшилася зазначеним вище обманним шляхом до 12708,79 грн., отже перевищила обіцяний розмір. Кредитні кошти у розмірі 9221 грн. вона на руки не отримувала, вони були перераховані банком на банківський рахунок ФО-П [PERSON] 06.02.2014 року позивачка звернулася, спочатку за допомогою телефону, а потім особисто до відповідача ФО-П [PERSON] з вимогою щодо розірвання договорів підряду та споживчого кредиту. Проте у прийнятті письмового звернення в офісі ФО-П [PERSON] їй було відмовлено у присутності одного свідка та рекомендовано звернутися наступного дня 07.02.2015 року, що вона і зробила, але і наступного дня в реєстрації її заяви їй було відмовлено, хоча написану власноруч заяву прийняли та пообіцяли надати ФО-П [PERSON] Після цього позивач направляла листи на юридичну адресу відповідача від 07.02.2014 року, від 14.02.2014 року та від 20.03.2014 року. Позивач вважає, що такими діями відповідач ФО-П [PERSON] навмисно ввів її в оману щодо фактичної вартості замовлення за Договором підряду та за рахунок прихованого підписання Кредитного договору під виглядом додатку до Договору підряду, що нібито регулює розстрочення суми вартості вікон терміном на два роки без процентів, скористувавшись технічними вадами документів (дуже дрібний текст), поганим зором позивача та зайвою довірою позивача до відповідача ФО-П [PERSON] Також позивач вважає, що за строк з 05.02.2014 року (дата укладення договору підряду) по 06.02.2014 року (дата первинного звернення Позивача до відповідача ФО-П [PERSON]О.) відповідач ФО-П [PERSON] не встиг виконати і, навіть, приступити до виконання заказу. Свої вимоги до відповідача ПАТ «Альфа-Банк» позивач обґрунтовує тим, що останнім не була надана повна, належна, своєчасна та достовірна інформація стосовно умов кредитування, обіцяну безпроцентну розстрочку позивач не отримала, а складання кредитного договору дрібним шрифтом позбавило її можливості ознайомлення з умовами договору. Також, позивач зазначив про відсутність у неї всупереч умовам підписаного нею договору про надання споживчого кредиту № 401581870 від 05 лютого 2014 року специфікації № 401581970 від 05 лютого 2014 року або листа-гарантії як підстави надання коштів позивачу та не надання до матеріалів справи таких документів відповідачем ПАТ «Альфа-Банк». Позивач зазначив також на відсутність відповідно до умов кредитного договору документів про передачу ПВХ конструкцій (метало-пластикових вікон) від відповідача ФО-П [PERSON] до позивача як на умову надання кредиту. При цьому позивач посилається на положення Хартії захисту споживачів, схваленої Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року\~\~№ 543, рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, ст. 1, ст. 11, 19, 31 ЗУ «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, ст. 203, ч.1.,\~\~ст. 215, ч.1.,\~ст. 216, ст. 230, ч. 1 ст. 628, ч. 2 ст. 638 ЦК України, положення Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року\~\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання 16.11.2015 року не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, подав до суду заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити, але не пояснив чим саме обґрунтовуються його заперечення. Відповідач ФО-П [PERSON] в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 154-155), через свого представника [PERSON] надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечення обґрунтував тим, що вважає обставини, викладені у позовній заяві надуманими, зазначає, що ФО-П [PERSON] не вводив позивача в оману, позивач добровільно підписав договір підряду, індивідуальний номер замовлення FO 868L від 05 лютого 2014 року та договір про надання споживчого кредиту з ПАТ «Альфа-Банк» за № 401581870 від 05 лютого 2014 року, виконав замовлення, а позивач безпідставно відмовився від його отримання. При цьому представник відповідача [PERSON] у своїх запереченнях посилається на положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року, ст. 9, ст. 10, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 215, ЦК України. До початку розгляду справи громадянином [PERSON], діючим як представник відповідача ФО-П [PERSON] без відповідних повноважень було подано зустрічну позовну заяву від 15 липня 2014 року, яку ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.09.2014 року залишено без руху. Крім того, громадянин [PERSON] подав зустрічну позовну заяву від 23 липня 2014 року, яку ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова також було залишено без руху, а в подальшому, зважаючи на не усунуті недоліки залишено без розгляду. Представник третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 22). Допитані в судових засіданнях свідки [PERSON] та [PERSON] надали пояснення на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Відповідачі неодноразово викликався до суду належним чином, у порядку ст. ст. 77, 169 п. 2,3 ЦПК України, але в суд не зявляються, зважаючи на що суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази окремо та в їх сукупності з іншими доказами, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, при цьому суд керується наступним : Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 05.02.2014 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір підрядувід 05.02.2014 року на виготовлення ПВХ конструкцій FJ 513L (метало-платикових вікон) (а.с. 11). Відповідно до п. п. 1.1, 1.4. - 1.8. договору його предметом стало організація відповідачем ФО-П [PERSON] робіт по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій (виготовлення та встановлення метало-платикових вікон) за розцінками відповідача ФО-П [PERSON] (а.с. 11). Згідно п. п. 2.1., 2.2., 2.3. договору вартість замовлених виробів склала 10126, 00 грн., завдаток склав 50,00 грн., борг до передачі у власність 855, 00 грн. (а.с. 11). Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що позивач зобов'язана сплатити вартість замовлених виробів, а ФО-П [PERSON] передати їй їх у власність позивача на протязі 28 днів з моменту укладення договору (а.с. 11). Згідно п. 3.10 договору Замовник підписує акт прийому-передачі виробів або надає письмову мотивовану відмову від підписання із вказівками щодо не доопрацювань (а.с. 11). Відповідно до талону, наданому позивачем до суду, йому була обіцяна безпроцентна розстрочку, яка так і не була ним отримала, що іншими учасниками процесу не оскаржувалося (а.с. 55). Замість чого, того ж дня, 05.10.2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 401581870, відповідно до якого банк перерахував кредитні кошти у розмірі 9221,00 грн. на банківський рахунок ФО-П [PERSON] (а.с. 12) Разом з тим, згідно з матеріалами справи, ПАТ «Альфа-Банк» не надав суду платіжні документи про підстави та час і дату перерахування коштів в сумі 9221,00 грн. на рахунок ФО-П [PERSON] (а.с. 12-14). Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], 06 лютого 2014 року позивач прийшла до офісу ФО-П [PERSON] разом із [PERSON] та намагалася подати заяву про розірвання договору, однак їй було повідомлено, що ФО-П [PERSON] відсутній та ніхто це питання вирішити не може, заяву у неї не прийняли та запропонували прийти наступного дня. На наступний день 07 лютого 2014 року позивач також прийшла до офісу ФО-П [PERSON], написала заяву, яку в неї забрали та пообіцяли надати на розгляд ФО-П [PERSON], але зареєструвати заяву відмовилися. Про зміст підписаних договорів позивачка дізналася вдома 05 лютого 2014 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Зазначені свідки доповіли про відсутність у позивачки в момент перебування в офісі ФО-П [PERSON] та підписанні спірних договорів окулярів, без яких вона майже не бачить. В матеріалах справи міститься виписка №811 Міської клінічної профільної лікарні №25 м. Харкова із медичної карти амбулаторного позивача, що свідчить про відхилення зору (а.с. 44). Також свідок [PERSON] 07 лютого 2014 року особисто зі свого номеру +380503815932 телефонував за номером ФО-П [PERSON] +380984499145, зазначеним в договорі підряду, щодо отримання відповіді на заяву позивача про розірвання договору підряду, на що йому пообіцяли передзвонити. 08 лютого 2014 року з номеру +380665082346 зателефонувала людина, що представилася як ФО-П [PERSON] та відповіла відмовою. Факт здійснення зазначених дзвінків підтверджується також довідкою ПРаТ «МТС Україна» від 18.12.2014 року (а.с. 220-222 т. 1). Судом встановлено, що позивачкою було вжито заходів щодо інформування відповідачів про розірвання договорів, в тому числі шляхом направлення рекомендованої кореспонденції з повідомленням про вручення (а.с. 15-25). Відповідач ФО-П [PERSON] на звернення не відреагував. На лист позивача від 07.02.2014 року відповів листом від 7.03.2014 року (а.с. 28), яким не задовольнив заяву про розірвання договору підряду та наполягав на отриманні позивачем замовлення. Лист позивача від 14.02.2014 року ФО-П [PERSON] відмовився отримувати за даними листа УДППЗ «Укрпошта»№ 09-07-1747 від 07.08.2014 року. З пояснень допитаного свідка [PERSON] встановлено, що 06 лютого 2014 року позивач прийшла до офісу ПАТ «Альфа-Банк» разом із [PERSON] та намагалася подати заяву про розірвання кредитного договору та перешкодити перерахуванню коштів в сумі 9221,00 грн. на рахунок ФО-П [PERSON], однак їй було повідомлено на підставі того, що немає специфікації. В офісі ФО-П [PERSON] ніяку специфікаціїю не надали. Листи позивача від 13.02.2014 року та 27.02.2014 року відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 23-25, 27) прийнято та розглянуто. Згідно відповідей ПАТ «Альфа-Банк» в розірванні кредитного договору позивачу відмовлено. (а.с. 26). Крім того, позивач зверталася з приводу наведених фактів до правоохоронних органів з відповідною заявою, що підтверджено витягом № 1 від 22.04.2015 року з кримінального провадження № 42015220100000025. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Згідно ч. 2 п. 2. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надасться або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочинну, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг. Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону правочинни, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно приписам ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно п. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним. Обставинами, що мають істотне значення згідно ст.ст.\~\~229,\~\~230 ЦК України, є природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що позивач 06.02.2014 року, а також письмово 07.02.2014 року, подав заяву про відмову від договору підряду та заказу. Ним були прийняті всі можливі заходи для доведення про це особисто ФО-П [PERSON], позивач зі свідками приходив в приміщення її офісу за місцем укладання договору, залишав письмові заяви про відмову від договору, які працюючі в офісі особи відмовилися прийняти, після чого направляв письмові заяви поштою. Відповідач ФО-П [PERSON], як суб'єкт підприємництва, зобов'язаний забезпечити належні умови для реалізації споживачами її послуг своїх прав відповідно до законодавства України, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів»)права замовника на одержання до придбання товару необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Крім того, відповідачем ФО-П [PERSON] не надано суду достовірних, належних та допустимих доказів щодо спростування пояснень позивача та опитаних свідків щодо відмови позивачу у розірванні договору та введення його в оману у вигляді прихованого підписання кредитного договору з наданням на підпис тексту кредитного договору зі шрифтом, значно меншим за розміром, ніж розмір шрифту договору підряду. Лист ТОВ «Альпарі ГРУП» від 12.02.2014 року про готовність замовлення за договором підряду (а.с. 189 т. 1) та лист без дати ФО-П [PERSON] про передачу індивідуального замовлення в роботу ТОВ «Альпарі ГРУП» (а.с. 180) або наданий договір №162 від 03.01.2014 року між ТОВ «Альпарі ГРУП» та ФО-П [PERSON] (а.с. 174-179), адже не спростовують пояснень позивача та опитаних свідків щодо відмови позивачу у розірванні договору та введення його в оману у вигляді прихованого підписання кредитного договору з наданням на підпис тексту кредитного договору зі шрифтом, значно меншим за розміром, ніж розмір шрифту договору підряду. Суд зазначає, що умовами п. 2.2 договору №162 від 03.01.2014 року між ТОВ «Альпарі ГРУП» та ФО-П [PERSON] передбачено авансове перерахування грошових коштів з рахунку ФО-П [PERSON] на рахунок ТОВ «Альпарі ГРУП». Докази такого перерахування, а також відвантаження та передачі виготовленого товару за видатковою накладною суду не надано. Відповідач ФО-П [PERSON] не зявився до суду особисто, в той час як був своєчасно повідомлений про дату та місце судового засідання, його явка була визнана обовязковою, судом також було задоволено відповідне клопотання позивача щодо допиту [PERSON] у якості свідка щодо обставин підписання спірного договору підряду. Таким чином, відповідач ФО-П [PERSON] своїми навмисними діями у вигляді приховування підписання кредитного договору з наданням на підпис тексту кредитного договору що не передбачав обіцяної безпроцентної розстрочки, не надав йому необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість ПВХ конструкцій (виготовлення та встановлення метало-платикових вікон), з урахуванням кредиту, що зашкодило позивачу зробити свідомий вибір товару відповідно до його внутрішній волі, адже останній не мав наміру настання правових наслідків щодо укладення кредитного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору підряду, індивідуальний номер замовлення FO 868L від 05 лютого 2014 року. Кредитні кошти у розмірі 9221,0 грн. позивач на руки не отримувала, вони були перераховані ПАТ «Альфа-Банком» на банківський рахунок ФО-П [PERSON], що суперечить п. 2.5. а) кредитного договору. Щодо дати та часу перерахування відповідач ПАТ «Альфа-Банком» інформацію та документи не надавав. Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 21\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. В матеріалах справи не міститься доказів того, що специфікацію чи лист-гарантію, в яких згідно п. 2.5 кредитного договору повинно бути вказано перелік товару задля якого надається кредит, позивачу ПАТ «Альфа-Банком» або ФО-П [PERSON] було надано. Крім того, згідно п. 3 розділу 2 договору споживчого кредиту за № 401581870, який названо «Загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», та які є невід`ємною частиною договору, «Банк надає Позичальнику Кредит не пізніше наступного робочого дня Банку з дати набуття чинності цим Договором та за умови надання Позичальником Банку документів, що підтверджують передачу товару Позичальнику і сплату ним авансу за Товар (у випадку його наявності). Судом встановлено, що відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» порушено умову п. 3 розділу 2 договору споживчого кредиту за № 401581870, оскільки відповідач ПАТ «Альфа-Банк», не отримавши від позивача документів, підтверджуючих передачу останньому товару, перерахував кредитні кошти на банківський рахунок ФО-П [PERSON], що не оспорюється жодним з відповідачів. В зв`язку з чим, відповідач ПАТ «Альфа-Банк» не мав права згідно п. 3 розділу 2 договору споживчого кредиту надавати позичальнику кредит, не отримавши від нього документів, що підтверджують передачу товару позичальнику, чим порушив вказану умову договору. Судом також встановлено, що договір споживчого кредиту за № 401581870 складено дуже дрібним, важким для читання та сприйняття шрифтом. Цей договір було підписано представником ПАТ «Альфа-Банк» [PERSON] . В той же час, відповідач ПАТ «Альфа-Банк» не надав суду докази надання позивачу у письмовій формі до укладення кредитного договору відповідно до п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформації про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно пункту 1.3. Розділу 1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 Банки зобовязані забезпечувати виконання цих Правил у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам, та під час укладення кредитних договорів зі споживачам. Недотримання Відповідачем ПАТ «Альфа-Банк»вимог Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» при укладанні оскаржуваного кредитного Договору призвело до порушення прав Позивача, закріплених в статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на отримання достовірної інформації про послугу, яка надається Банком. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, умови договору треба визначати на вільний розсуд, тобто розуміти, мати можливість сприйняти, проаналізувати та, врешті, погодити, чого не було зроблено. Інформація про сукупну вартість кредиту та інша інформація, зазначена в п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є суттєвою умвою кредитного договору. Відповідно до правил, встановлених ч. 2 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Витяг з довіреності ПАТ «Альфа-Банк» №130523NSTM від 23.05.2013 року, виданій [PERSON], що підписала спірний кредитний договір, суд оцінює критично, оскільки вказані копії не містять підпису уповноваженої особи ПАТ «Альфа-Банк» та даних про дійсність такої довіреності на час розгляду справи, адже дата складання довіреності 23.05.2013 року. Відповідач ПАТ «Альфа-Банк» не надав суду адресу проживання та анкетні дані [PERSON], яку суд мав допитати у якості свідка щодо обставин підписання спірного кредитного договору. Таким чином, відповідач ПАТ «Альфа-Банк» своїми діями не надавши позивачу до укладення кредитного договору інформації про умови кредитування порушив вимоги п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що зашкодило позивачу зробити свідомий вибір товару відповідно до його внутрішній волі, адже останній не мав намір настання правових наслідків укладенного кредитного договору. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку щодо необхідності визнання недійсним також і договору споживчого кредиту між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк». Згідно ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається. Таким чином, позовні вимоги позивача у даній справі щодо визнання недійсними договорів побутового підряду та споживчого кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на викладене вище. При подачі позову до суду позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 7\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір стягується з відповідачів на користь Державного бюджету України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved