Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] 05.09.2018 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Андріїв Е.Л., зареєстрованого в реєстрі за №628, з подальшою реєстрацією у Вінницькому обласному об'єднаному бюро техінвентаризації, на праві особистої власності належить 59/100 частин будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель на присадибній земельній ділянці. 03.11.1999 року у цьому будинку був зареєстрований її син [PERSON], [INFO]. Однак, з липня 2008 року останній не проживає у вказаному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки наявність реєстрації у її будинку відповідача, який фактично не проживає за місцем реєстрації тривалий час, унеможливлює отримання нею субсидії на комунальні послуги, що становить її у скрутне матеріальне становище. Просила визнати відповідача [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] (а.с.2-4). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 17.09.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 19.11.2018 року, зокрема, відповідача [PERSON] - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" (а.с.20, 22). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, проте, подав до суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутність, за змістом якої також вказав про визнання ним заявлених позовних вимог та усвідомлення наслідків визнання позову. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутності учасників справи. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно копії посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу від 29.07.1999 року, зареєстрованого у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 03.08.1999 року під №1260 у встановленому порядку, позивач [PERSON] є власником 59/100 частин будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель на присадибній земельній ділянці за вказаною адресою (а.с.8). Згідно копії домової книги будинку [ADDRESS] у даному житловому приміщенні 03.11.1999 року був зареєстрований син позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10). Згідно довідки квартального комітету "Корчовка" від 03.09.2018 року №599 відповідач [PERSON], 1980 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з липня місяця 2008 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.11). Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER], відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS] з 13.03.2013 року (а.с.12-13). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене та вимоги діючого законодавства, а також те, що позивач, як власник нерухомого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження особистим нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати житловий будинок за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є співвласником даного житлового приміщення, а також фактично відсутній у зазначеному будинку терміном понад один рік без поважних причин, обставини чого ним визнані безумовно. Таким чином, сукупність встановлених обставин визначає застережені законом підстави визнання відповідача особою, яка втратила право користування належною позивачу частиною вказаного спірного будинку, а тому позов підлягає задоволенню у цій частині заявлених вимог, оскільки повноваження захисту оспорюваного права позивача поширюються лише на належну їй на праві власності відповідну частину житлового приміщення. Питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого нею при поданні позову, що становить 352,40 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 352,40 грн., згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved