Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа П'ята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'ю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 1985 року по [INFO] (день смерті останнього), про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] у м. Харкові, що складається з квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з [PERSON] вони познайомилися на початку 80-років, а з 1985 року проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу аж по час його смерті, [INFO]. Спочатку вони проживали однією сім'єю у квартирі [ADDRESS], де вона була зареєстрована. З ними проживала її дочка, якій на той час виповнилося 2 роки. У квартирі №11 цього ж будинку проживала [PERSON]. 12 лютого 2000 року її фактичний чоловік [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], однак цей шлюб було укладено з метою придбання квартири №11, яка належала [PERSON]. Після реєстрації шлюбу, чоловік купив у [PERSON] квартиру №11, вона отримала гроші, знялася з реєстрації за цією адресою, виїхала із квартири і з того часу жодних претензій до [PERSON] не мала. Шлюб між ними було розрізано практично одразу після реєстрації, а свідоцтво про розірвання шлюбу видано 02 листопада 2000 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харків, актовий запис №370. Зареєстрований [PERSON] у квартирі [ADDRESS] 22.02.2000 року. Весь цей час, з 1985 року вони проживали у квартирі №14 цього ж будинку, яка належала позивачу, жили як сім'я, [PERSON] виховував її дочку, якій на той час коли вони зійшлися, було 2 роки, він вважав її своєю рідною, вона також вважала його рідним батьком. У 2003 році дочка вийшла заміж, і позивач із чоловіком перейшли проживати у квартиру №11, яку він купив у [PERSON] Таким чином, з 2003 року вони постійно проживали у квартирі [ADDRESS]. У 2007 році [PERSON] приватизував вищезазначену квартиру. Весь цей час вона сплачувала всі комунальні послуги за квартиру, заповнювали квитанції і підписувалася за [PERSON] У 2005 році вони разом робили ремонт у квартирі, купували телевізор, холодильник, ковдру, стіл, стільці, бо коли туди перейшли, квартира була майже пуста. За час спільного життя вони разом відпочивали, їздили на море, у 2003 році чоловік зіграв свадьбу дочці, яку вважав своєю рідною і дуже її любив. Дочка із сім'єю стала проживати у квартирі №14. Чоловік позивачки вважав сім'ю її дочки - своєю, дуже любив зятя, допомагав йому, обожнював онуку, виховував її і весь час говорив, що свою кімнату залишить їй, коли зять хотів купити машину, він давав йому гроші. І крім того, постійно допомагав сім'ї дочки чим міг. Коли [PERSON] купив автомобіль фольксваген-пассат 1999 року, спочатку довіреність було оформлено на нього (з 01.04.2010 року по 2013 рік), а потім довіреності зробили на позивача. На протязі майже 30 років вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, як подружжя мали взаємні права та обов'язки, вели спільний бюджет, разом купували речі, ремонтували квартиру, відпочивали. Однак шлюб офіційно не реєстрували, оскільки ні вона, ні чоловік не надавали особливого значення паперам, жили разом як чоловік та дружина, їм було добре, всі знайомі вважали їх чоловіком та дружиною. За час спільного проживання урочисті події вони завжди святкували разом, однією сім'єю, завжди до них приходив троюрідний брат чоловіка [PERSON]: діди [PERSON] і [PERSON] - рідні брати, батько [PERSON] і батько [PERSON] - двоюрідні брати, тому виходить, що [PERSON] і [PERSON]- троюрідні брати. Чоловік дуже хворів - у 2004 році стався інсульт, після чого у нього була 3 група інвалідності, у 2010 році - другий інсульт і 2 група інвалідності, у 2013 році - 3 інсульт і перша група інвалідності безстроково. Після цього він був на інсуліні. Є ціла купа виписок медичних карток і висновків. На протязі усього життя питання реєстрації шлюбу поставало неодноразово, однак побалакають, побалакають, вирішать що необхідно зареєструвати шлюб, однак житейські питання, робота, ніхто не придавав уваги офіційному оформленню шлюбу, їм було добре разом, і все інше не мало значення. Вони вважали себе чоловіком та дружиною, так вважали і усі рідні та знайомі. Про те, що у майбутньому може постати таке питання не замислювалися. Однак [INFO] [PERSON] помер. Причина смерті - гострий розлад кровообігу, внутрішньо мозковий крововилив у стовбур головного мозку. Останні дні він як відчував що може померти, черговий раз почав настоювати, щоб вони офіційно оформили стосунки, однак вона вважала, що головне щоб він одужав, і реєстрація шлюбу була на той час недоречною. Останнім бажанням чоловіка було, щоб його поховали у Грузії. Після його смерті, вони з дочкою продали машину і повезли поховати чоловіка у Грузію, як він того і бажав. Усі матеріальні питання вона вирішувала сама, допомагали дочка та зять. Після смерті чоловіка спадкоємцем 4-й черги за законом є вона, оскільки проживала однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини майже тридцять років, спадщину прийняла, так як постійно проживала у спадковій квартирі на час відкриття спадщини так і по цей час. Однак, оскільки офіційно у шлюбі вони не перебували, тому встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу їй необхідно для оформлення права на спадщину, тому вона звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні вищенаведеним. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав у повному обсязі та пояснив, що він є троюрідним братом: діди [PERSON] та [PERSON] - рідні брати, батько [PERSON] і батько [PERSON] - двоюрідні брати, тому [PERSON] і [PERSON]- троюрідні брати. Дійсно [PERSON] проживала разом із його братом [PERSON] з 1985 року по [INFO] (день смерті останнього). Усі рідні та знайомі вважали їх чоловіком та дружиною. Неодноразово [PERSON] разом із [PERSON] та її дочкою, яку він вважав своєю, приїздили у Грузію, де також всі вважали їх чоловіком та дружиною. Після смерті [PERSON], [PERSON] виконала його останню волю і повезла поховати у Грузію. Жодних претензій до неї ні у йо нього, ні у кого із родичів немає. Вважає позов обґрунтованим, законним, тому просив його задовольнити. Представник заінтересованоїособи п'ятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 72). Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судовим розглядом встановлено, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки Виконавчого комітету Харківської міської ради від 11 липня 2007 року, реєстраційний № 6-07-263252, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] у будинку готельного типу. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ» та записано у реєстрову книгу за № П-6-19579 (а.с. 17-19). Як пояснила позивач [PERSON], та що не було спростоване в судовому засіданні, вона познайомилася із [PERSON] на початку 80-років, а з 1985 року вони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу аж по час його смерті, [INFO] спочатку у квартирі [ADDRESS], де була зареєстрована [PERSON], а з 2003 року вони постійно проживали у квартирі [ADDRESS]. На протязі майже 30 років вони проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, як подружжя мали взаємні права та обов'язки, вели спільний бюджет, разом купували речі, ремонтували квартиру, відпочивали. Однак шлюб офіційно не реєстрували, оскільки ні вона, ні чоловік не надавали особливого значення паперам, жили разом як чоловік та дружина, їм було добре, всі знайомі вважали їх чоловіком та дружиною. За час спільного проживання урочисті події вони завжди святкували разом, однією сім'єю. Із наданої суду медичної документації вбачається що [PERSON] хворів - у 2004 році стався інсульт, після чого була встановлена 3 група інвалідності, у 2010 році - другий інсульт і 2 група інвалідності, у 2013 році - 3 інсульт і перша група інвалідності безстроково. Після цього він був на інсуліні (а.с. 41-53). Як пояснила у судовому засіданні позивач, та підтвердили відповідач і свідки, догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON]. На протязі усього життя питання реєстрації шлюбу поставало неодноразово, вирішать що необхідно зареєструвати шлюб, однак житейські питання, робота, ніхто не придавав уваги офіційному оформленню шлюбу, бо вони вважали себе чоловіком та дружиною, так вважали і усі рідні та знайомі. Як зазначає позивач, головним вона вважала здоров'я чоловіка, тому питанню офіційної реєстрації шлюбу уваги не приділяла. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис №370 (а.с. 61). Як пояснила у судовому засіданні позивач, останнім бажанням чоловіка було, щоб його поховали у Грузії. Після його смерті вони з дочкою продали машину і повезли ховати чоловіка у Грузію, як він того і бажав, що підтверджується наданими суду документами ( а.с. 57,63-68). [PERSON] звернулася до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, дата реєстрації 13.12.2014 року (а.с. 56). Факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження під час судового засідання, в якому були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами та друзями позивача та померлого [PERSON], а також [PERSON], дочка позивача), які пояснили, що їм достовірно відомо, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] на протязі майже 30 років за адресою [ADDRESS]. Також свідки пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, вони вважали їх чоловіком та дружиною. Такий висновок вони зробили, глядячи на відносини, які склалися між [PERSON] та [PERSON], які жили дуже дружно, завжди разом, допомагали один одному. Також у судовому засіданні були оглянуті сімейні фото, із яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] разом на фотографіях, на відпочинку, на святах, із донькою та її сім'єю, із друзями. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року, встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. Відповідно до ст.1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, тобто м. Харків, вул. Рєпіна, 9. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Для відкриття спадщини у цьому випадку особа повинна довести, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім'ю не менш як п'ять років до відкриття спадщини. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 74 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Важливо зазначити, що саме глава 8 СК України регламентує право сумісної власності чоловіка та жінки. Статтею 61 СК України встановлюється об'єкти спільної сумісної власності, до них належать будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 62 СК України, виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові встановлюється у наступних випадках: - Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; - Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі наданих суду письмових доказів та поясненнях вказаних свідків, а також визнання відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що позивач, [PERSON] дійсно проживала однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON] з 1985 року по [INFO] (день смерті останнього), тобто майже тридцять років. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved