Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

21.08.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості у розмірі 37772,30 грн. солідарно, а також судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.11.2013 року між [PERSON] спілкою «Ольвія» (далі КС «Ольвія») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 703/13 про надання кредиту в сумі 25300 грн. під 50% річних, відповідно до якого у термін тридцять місяців відповідач зобовязувався виплатити суму кредиту та відсотки. Відповідно до договору поруки від 21.11.2013 року, - [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] взяли на себе обовязок відповідати за зобовязанням [PERSON], що випливають з кредитного договору № 703/13 від 21.11.2013 року. В порушення умов вищевказаного договору [PERSON] свої зобовязання по погашенню кредиту не виконував і на серпень 2017 року утворилась заборгованість у сумі 37772,30 грн., з яких: 15464,74 грн. заборгованість по кредиту, 11333,85 грн. заборгованість по процентам, 10973,71- неодержаний прибуток, збиток, упущена вигода, які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просив їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON]Р.в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відзив на позов не надсилав. Відповідачів [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] та їх представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що порука є припиненою, так як сплив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання, протягом якого кредитор мав право предявити вимогу до поручителів. Також в запереченнях, котрі надані відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду відповідно до ст. 128 ЦПК України (що діяла на час подання), вказали, що позовні вимоги є такими що не підлягають задоволенню в частині стягнення кредитного боргу з поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки є незаконними та необґрунтованими. Свою позицію мотивують тим, що 21.11. 2013 року між КС «Ольвія» та [PERSON] було укладено кредитний договір №703/13, за яким [PERSON] Спілка надала позичальнику грошові кошти у кредит в сумі 25 300 грн., а позичальник зобовязався у строк та на умовах, визначених цим кредитним договором, погашати кредит та сплачувати проценти. Позичальник в будь-якому разі був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше ніж 21.05.2016. З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, КС «Ольвія» 21.11. 2013р. укладено окремі договори поруки з [PERSON], [PERSON], [PERSON], за умовами яких поручителі відповідали перед КС «Ольвія» за порушення зобовязань громадянина [PERSON] за основним кредитним договором. Пунктом 3.1 договорів поруки встановлено, що ці договори діють до припинення забезпеченого ними зобовязання, а також у випадках передбачених чинним законодавством України. А поскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] спілкою заявлено 4 вересня 2017р., то відповідачі вважають, що порука [PERSON], [PERSON], [PERSON] є припиненою з підстав, передбачених ч.4ст. 559 ЦК України, оскільки строк дії договорів поруки, укладених між КС «Ольвія» і [PERSON], [PERSON], [PERSON]І не встановлений (умови договору про те, що він діє до повного припинення зобовязань боржників за основними договорами, не вважається встановленням строку дії договоре поруки, а вимогу до поручителів [PERSON] Спілкою предявлено після спливу визначеного цією нормою шестимісячного строку, тобто 4 вересня 2017 року. В своїй позиції відповідачі посилаються на правовий висновку Верховний Суд України у справі №6-2662цс 15 від 20.04.2016 року, в котрому зазначено, що згідно із ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою ч.4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявления вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою ч.4 ст.559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосувань примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем. В судовому засіданні відповідачі пояснили, що дійсно виступили поручителяви відповідача [PERSON], коли той оформляв кредит в КС «Ольвія», дійсно вони як поручителі погашали даний кредит до тих пір, скільки їм дозволяло їх матеріальне становище, а на даний час їх матеріальні можливості не дозволяють виконувати їх обовязки як Поручителів перед відповідачем, як Кредитором. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 21.11.2013 р. між позивачем по справі КС «Ольвія» та відповідачем по справі [PERSON] було укладено кредитний договір № 703/13 про надання кредиту в сумі 25300 грн. під 50% річних відповідно до якого у термін тридцять місяців відповідач зобовязувався виплатити суму кредиту та відсотки, а саме до 21.05.2016 р. (а.с.6,7). 21.11.2013р. між позивачем по справі КС «Ольвія» та відповідачами по справі [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] до договору кредиту № 703/13 віл 21.11.2013р. укладено договіри поруки про зобовязання поручителів нести солідарну відповідальність у разі неналежного виконання позичальником умов договору кредиту (а.с. 10,13,17). Відповідно до розділу 2 даних Договорів Поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за зобовязаннями Позичальника, коли Позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові забовязання за [PERSON] договором №703/13 від 21.11.2013р., укладеним між Кредитором та Позичальником. Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає за зобовязаннями Позичальника в повному обсязі, тобто за повернення кредиту, відсотків за його використання, за сплату штрафних санкцій, а також за відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Позичальником умов договору кредиту. У випадку прострочки виконання або невиконання Позичальником зобов'язань перед Кредитором, Кредитор вправі за своїм вибором вимагати виконання зобов'язань у Позичальника або Поручителя або здійснити у встановленому законом порядку примусове стягнення боргу з Позичальника або Поручителя. У випадку, якщо Поручитель відшкодує всі збитки Кредитора за вказаним в п. 1.1. договором кредиту, до нього переходять права Кредитора в обємі фактично задоволених вимог, а також відшкодування інших збитків, понесених у звязку з відповідальності Позичальника. Після виконання Поручителем зобов'язань за [PERSON] договором, Кредитор зобов'язанний надати Поручителю на його письмову вимогу документи, які посвідчують вимоги Кредитора до Позичальника, і передати права, що забезпечують ці вимоги. 29.09.2014р. позивачем по справі КС «Ольвія» за вих.№ №. 587/КС, 588/кс, 589/кс та 590/кс було направлено відповідачам (відповідно кожному окремо) повідомлення про наявність заборгованості по [PERSON] Договору більше 90 (девяноста днів) і що станом на жовтень місяць 2014р. дана заборгованість складає 4900 грв. Дане повідомлення отримане відповідачами, що підтверджується відповідними належними доказами, котрі надані представником позивача в судовому засіданні. (А.С. 91-97) 09.08.2017 р. позивачем на адресу [PERSON] було направлено повторне попередження за №53-кс про прострочу виплату кредиту та процентів, яке відповідно до копії повідомлення про вручення було йому вручено особисто 10.08.2017 р. 09.08.2017 р. позивачем КС «Ольвія№ на адресу співвідповідачів по справі [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] було також направлено попередження про наявність заборгованості у [PERSON] за договором кредиту № 703/13, які [PERSON] та [PERSON] вручено особисто 10.08.2017 р., а [PERSON]вручено 14.08.2017 р., що підтверджується повідомлення про вручення (а.с. 12,16,21). Відповідно до ст. 76, ч.1 ЦПК України, - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 даної статті, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ст. 77 ч.1 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч.2. - предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ч.3 - сторони мають\~право\~обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Ч.4. - суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В ч.1 ст. 78 ЦПК України вказується на те, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого\~законом, а в ч.2 даної статті про те, що оставини справи, які за\~законом\~мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку\~про\~наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а відповідно до ч.2 - питання\~про\~достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі\~ст. 549 ЦК України,\~різновидами неустойки є штраф та пеня, які обчисляються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, відповідно. Крім того, відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 554 ЦК України,\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як убачається з п. 3.1 договорів поруки, укладених між КС «Ольвія» та співвідповідачами [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] від 21.11.2010р., в забезпечення виконання кредитного договору № 703/13 від 21.11.2013р., порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором. Ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. \~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, слід враховувати, що згідно ч.1\~ст. 553 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. При цьому під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як встановлено судом, співвідповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до розділу 2 Договору поруки взяли на себе зобов'язання перед Кредитором за зобовязання Позичальника, а в даному випадку співвідповідача [PERSON] в повному обсязі повернути суму кредиту з відповідними процентами за його використання, за сплату штрафних санкцій, а також за відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Позичальником умов договору кредиту. \~Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до\~статті 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки за договором поруки відповідальність поручителя наступає у разі невиконання боржником свого обов'язку за кредитним договором у такому ж обсязі, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до\~статті 261 ЦК України\~починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення Кредитором вимог до поручителя після закінчення строку, встановленого в договорі поруки для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку, встановленого в договорі поруки. Таким чином, аналізуючи частину четверту\~статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.\~\~ Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-272 цс16 від 29 червня 2016р., № 6-1009цс17 від 14 червня 2017р. Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд вважає, що підстав вважати поруку припиненою не має. За таких обставин суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved