Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 15.11.2004 року Генеральним консульством РФ у м. Львові між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося чере різні погляди на сімейне життя. На даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Через непорозуміння у них склалися неприязні стосунки, сторони не спілкуються між собою. Позивач вказує, що втратила до відповідача усі почуття, примирення між ними є неможливим, а шлюб між існує лише формально та суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши при цьому заяву, якою просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Представник позивача - адвокат Романко В.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, з огляду на таке. На час укладення шлюбу, сторони були громадянами Російської Федерації, однак, станом на даний час є громадянами України, що підтверджується копіями їх паспортів. Відповідно до ст. 63 ЗУ "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 60 "Про міжнародне приватне право", правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відтак, до правовідносин, пов`язаних із розірванням вказаного шлюбу, слід застосовувати положення національного українського законодавства. Згідно з ч.1 ст. 112 ст. СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , сторони зареєстрували такий 15.11.2004 року у Генеральному консульстві Російської Федерації в м. Львові, актовий запис №1. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3,4 ст 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Крім цього, суд, розриваючи шлюб між сторонами, враховує інтереси неповнолітнього сина сторін, оскільки його повноцінний розвиток та виховання у сім`ї, у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутнє взаєморозуміння, є неможливим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження шлюбу, у зв`язку з чим доцільно такий розірвати, а позов відповідно задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача 840,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved