Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на наступне. Позивачу на праві приватної власності належить квартира під [ADDRESS] . З 1992 року за вказаною адресою було зареєстровано [PERSON] , [INFO] . Відразу після реєстрації [PERSON] переїхав проживати до Російської Федерації. Відповідач не є членом сім`ї позивача, в зазначеній квартирі не проживає з моменту реєстрації, реєстрація останнього у вказаній квартирі порушує права власника на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2019 року провадження по справі було відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON]., який діє на підставі ордеру, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутністю позивача, та її представника, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному феб порталі судової влади України, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договору дарування від 26.12.1996 року на праві приватної власності належить квартира під [ADDRESS] (а.с. 7). У належній позивачу на праві власності квартирі з 12.05.2016 року зареєстрований відповідач (а.с. 29). Відповідно до акту про встановлення фактично проживаючих осіб від 19.04.2019 року відповідач з дня реєстрації у квартирі не проживає (а.с. 14). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є членом сім`ї позивача, та не проживає у квартирі, власниками якої є позивачі з моменту реєстрації. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача, як власника нерухомого майна на вільне розпорядження та користування вказаним майном. За таких обставин, права позивача, як власника квартири підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підстав для збереження за ним житлового приміщення немає. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачів та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved