Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про надання [PERSON], [INFO], дозволу на виїзд за межі України, а також в'їзд та виїзд в зону проведення антитерористичної операції дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку у супроводі матері [PERSON], без надання згоди та супроводу батька [PERSON], а також просила суд надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду дитини за межі України у супроводі матері. Позов мотивувала таким. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 10 грудня 2003 року було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вона має намір разом з дитиною виїхати до міста Донецьк та до тимчасово окупованої території України в межах Автономної Республіки Крим, та до Російської Федерації . Однак, зв'язку з відповідачем не має. У зв'язку з цим, вона змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи служби у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив.. Суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до такого . Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. /а.с.14/ Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. /а.с.13/ Позивач має намір разом з дитиною виїхати до міста Донецьк а до тимчасово окупованої території України та за межі території України. Відповідач проживає на тимчасово окупованій території України в місті Донецьку, з сімє'ю відносин не підтримує, на дзвінки не відповідає. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Частина 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Викладене свідчить, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач по справі [PERSON], як вбачається із матеріалів справи, з колишньою дружиною та дитиною відносини не підтримує. Викладене приводить суд до висновку, що надання дозволу на виготовлення дитячого проїзного документу буде відповідати її інтересам. Так само надання дозволу позивачу на виїзд неповнолітньої дитини позивача у її супроводі не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з матір'ю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial