Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

12 грудня 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи тим, що відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 лютого 2005 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Лисецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області від 27 січня 2005 року і свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2008 року, яке видано державним нотаріусом Дунаєвецької державної нотаріальної контори їй належить жилий будинок, який знаходиться в селі Лисець по вулиці Березина, 9 Дунаєвецького району Хмельницької області. В цьому будинку зареєстрована позивачка, син - [PERSON], [INFO], відповідачка по справі - [PERSON], [INFO], внучка - [PERSON], [INFO] і [PERSON],[INFO] відповідачка в будинку не проживає з січня 2015 року, оскільки життя з її сином у них не склалося. З січня 2015 року відповідачка перейшла жити до своїх батьків в село Сокілець Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно рішення Дунаєвецького районного суду від 20 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний. Оскільки відповідачка прописана у домоволодінні позивачки, а тому вона не може оформити субсидію. В добровільному порядку виписатися з будинку відповідачка не бажає, а тому позивачка вимушена звернутися з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 25 січня 2018 року, позовні вимоги підтримала і пояснила, що син її, [PERSON] помер 30 листопада 2017 року. В її будинку прописана невістка, бувша дружина померлого сина, [PERSON]. Вона не проживає в будинку з січня 2015 року, шлюб розірваний 20 жовтня 2015 року. На даний час у неї виникають проблеми з отриманням субсидії на паливо, а тому не хоче , щоб відповідачка була зареєстрована в її будинку. В судове засідання, яке відбулося 07 березня 2018 року, позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності не подавала. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.287 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, уважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в с.Лисець по вул.Березина,9 Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКС №459998 від 19 лютого 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-281 та свідоцтвом про право власності від 16 лютого 2005 року, серії САА №410902 (а.с.3-4). З довідки про склад сімї, або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27 листопада 2017 року за №507, виданої Дунаєвецькою міською радою Хмельницької області убачається, що в житловому будинку, який розташований в с.Лисець по вул.Березина,9 Дунаєвецького району Хмельницької області зареєстрована відповідачка [PERSON], яка значиться невісткою позивачки (а.с.6). Відповідно до актів від 04.01.2017 року, 15.06.2017 року та 06.12.2017 року, складених депутатом Дунаєвецької районної ради в присутності двох свідків видно, що [PERSON] з січня 2015 року в с.Лисець по вул.Березина,9 Дунаєвецького району Хмельницької області не проживає (а.с. 9, 11, 15). Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду набрало законної сили, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.8). Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами позивачки. [PERSON] з січня 2015 року не проживає в будинку позивачки, вона забрала свої речі і більше там не зявлялася, з цього часу вона не проживає з сином позивачки. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей\~391, 396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сімї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сімї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сімї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідачка не є членом сімї позивачки, разом з позивачкою в будинку не проживають і не ведуть спільне господарство, відповідачка не проживає в будинку з січня 2015 року і не несе обовязків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідачка не проживає разом з позивачкою - власником житла та не веде із нею спільного господарства, а тільки зареєстрована в будинку позивачки, а тому на неї не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сімї власника цього житла, оскільки вона не є членом сімї позивачки і не веде з нею спільне господарство. Зважуючи і на ту обставину, що відповідачка вибула на інше місце проживання в [INFO], будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивачки на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст.ст.156, 162 ЖК України, не вчиняла і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомляла, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивачка, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідачки за адресою жилого приміщення, власником якого є позивачка, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню та слід визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком за адресою: с.Лисець по вул.Березина,9 Дунаєвецького району Хмельницької області. Рішення суду про втрату конкретною особою права користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця постійного проживання, адже згідно положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0354173 від 14.08.2014 року позивачка є інвалідом першої групи, підгрупа "Б". Відповідно до п.9 ч.1\~ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. У відповідності до ст. ст.\~133,\~141 ЦПК України,\~Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн..

Outcome: approved