Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на його користь 43 237,08 гривень інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання та 3 209,82 гривень три проценти річних від простроченої суми, а всього 46 446, 90 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 27.02.2015 року з відповідача [PERSON] на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 140 230 грн. На підставі виданого у справі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження. Проте відповідач рішення суду не виконує, і станом на 30.11.2015 року погасив борг частково - в сумі 755, 55 гривень Відповідно до ч.2ст.625 ЦК України відповідач повинен йому сплатити суму інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені ним у позовній заяві позовні вимоги і пояснив, що відповідач [PERSON] не виконує рішення суду і борг не повертає. Тому просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] за викликом у судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд, з урахуванням думки позивача у справі, ухвалив розглянути справу по суті заочно, у відсутність відповідача у справі, на підставі наявних у справі доказів, оскільки це відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. В матеріалах справи є копія заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.02.2015 року, яке набрало законної сили, відповідно до якого з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто 140 898,49 гривень боргу за договором позики ( а.с. 5-7 ). В матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу в сумі 140 898,49 гривень (а.с. 9). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що станом на 21 грудня 2015 року відповідач борг позивачу не повернув, про що пояснив в судовому засіданні позивач у справі. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме таку правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 01 жовтня 2014 р. у справі № 6-113цс14. Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Інфляційні втрати позивача за прострочення відповідачем грошового зобов'язання за період з березня 2015 року по 21 грудня 2015 року (час звернення позивача до суду з позовом) становлять 43 237,08 грн., а три проценти річних від простроченої суми за цей же період становлять 3 209,82 грн., що підтверджується розрахунком наданим позивачем. З урахуванням того, що при подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача в доход держави у відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved