Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

21 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду в своїх інтересах і в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення на утримання її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки середньої заробітної плати по м.Южноукраїнську щомісячно до повноліття дитини, на її утримання в розмірі 1/3 частки середньої заробітної плати по м.Южноукраїнську щомісячно до досягнення дитиною 14 років, 150000 грн. моральної шкоди, завданих смертю потерпілого внаслідок вчинення злочину, а також відшкодування судових витрат. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 30 липня 2016 року у денний час доби, в умовах необмеженої видимості, приблизно о 18:10 годині, водій [PERSON], керуючи технічно справним вантажним фургоном «МАN L 2000», р.н. [NUMBER], рухаючись на ділянці дороги 323 км+850 м автодороги «Київ-Одеса» на території Любашівського району Одеської області, порушив п.п. 2.3, 2.9, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з малотоннажним фургоном «ГАЗ-2705», р.н. [NUMBER] змістився вперед, в результаті чого відбувся наїзд передньою частиною малотоннажного фургону на пішохода [PERSON], який стояв на узбіччі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди її чоловік [PERSON] отримав смертельну травму. Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання п'ять років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки. При постановленні вироку суд залишив без розгляду її цивільний позов, наголосивши, що вона має право звернутися до суду в порядку цивільного провадження. Вказаним злочином їй та її малолітній доньці [PERSON], [INFO], батьком якої є померлий [PERSON], спричинено матеріальну та моральну шкоду. Так, по вині [PERSON] помер її чоловік і батько дитини, вони обоє втратили годувальника, оскільки дитина малолітня і потребує утримання та догляду, в зв'язку з чим вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Їх сім'я жила на кошти, які заробляв [PERSON] Крім того, внаслідок злочину вона понесла і несе на теперішній час душевні страждання від втрати, їхнє нормальне життя втрачене, для їх відновлення вона прикладає додаткові зусилля, які тягнуть за собою нервове і фізичне перевантаженні, вона втратила спокій та сон, постійно турбується долею доньки, яка втратила батька. В зв'язку з тяжким матеріальним становищем її допомагають матеріально її родичі, вона змушена економити на всьому. [PERSON] не мав постійного заробітку, однак заробітну плату отримував щомісячно і її вистачало на утримання сім'ї. Оскільки вона не може отримати довідку про середньомісячний розмір заробітної плати її покійного чоловіка, вважає, що для визначення розміру заробітної плати необхідно виходити з середньої заробітної плати працюючих осіб по регіону. Так як їх сім'я складалась з трьох осіб, вважає, що з відповідача на її користь на утримання її з померлим [PERSON] доньки [PERSON], [INFO], необхідно стягувати 1/3 частини середньої заробітної плати по м. Южноукраїнську, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини. На її утримання також просить стягнути 1/3 частину середньої заробітної плати по м. Южноукраїнську, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення донькою [PERSON], [INFO], чотирнадцятирічного віку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, акцентувала увагу суду на тому, що не може влаштуватися на роботу, дитина хворіє. Її дохід складається з допомоги по втраті годувальника в розмірі 1200 гривень та 800 гривень, які вона отримує на дитину. Вона дійсно отримала 5400 доларів США. Також відповідач на її прохання перерахував на картку 10 тис. гривень. Під час розгляду кримінального провадження вона дійсно підписувала розписку про те, що претензій майнового характеру до обвинуваченого [PERSON] не має, але підписала її за умови, що до отриманої нею суми відповідач доплатить еквівалент 400 доларів США. Витрати на поховання їй відшкодували. Представник позивача [PERSON] зауважив, що за проханням потерпілої [PERSON] було застосовано ст. 75 КК України. Відповідач відшкодував шкоду в сумі 5400 доларів США, хоча сторони домовлялися, що відповідач сплатить 5800 доларів США. Однак до цього часу шкода повністю не відшкодована. [PERSON] під тиском і не розуміючи в повній мірі своїх дій внаслідок горя підписала розписку, в якій зазначено, що вона не має претензій майнового та матеріального характеру. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, стверджує, що в них з позивачем була домовленість щодо відшкодування ним шкоди в сумі 5400 доларів США, зазначив, що окремо відшкодував витрати на поховання [PERSON] в сумі 20000 гривень. Зараз він не має місця роботи, не має доходу і не може сплачувати будь-які гроші позивачу. 5400 доларів США, які ним були сплачені позивачу, він позичив. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки він не обґрунтований та безпідставний. Так як потерпілий не працював, то у спірних правовідносинах не можна застосовувати поняття середньомісячної заробітної плати. 07 липня 2017 року [PERSON] в рахунок відшкодування [PERSON] та членів її сім'ї матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, добровільно було відшкодовано 5400 доларів США, що складає 140725,66 гривень. Також перед цим, а саме 31 серпня 2016 року, 19 жовтня 2016 року, 18 листопада 2016 року, 17 січня 2017 року, 17 березня 2017 року та 24 травня 2017 року також відшкодовано 22110,56 гривень. Вказане підтверджується розпискою, написаною позивачем власноруч, в якій зазначено, що в майбутньому вона не матиме до [PERSON] ніяких претензій. Заявлений [PERSON] в кримінальному провадженні цивільний позов на суму 150000 гривень судом був залишений без розгляду. При цьому, при визначенні міри покарання [PERSON] мала просити суд не застосовувати до [PERSON] покарання, пов'язане з позбавленням волі та позбавленням права керувати транспортним засобом. На його думку, позивач порушила домовленість з [PERSON] - звернулась до суду з позовом в цивільному провадженні, та у кримінальному провадженні просила позбавити [PERSON] права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Оскільки моральна та майнова шкода позивачеві вже була відшкодована, вважає, що правові підстави вимагати її відшкодування вдруге відсутні. До того ж в запереченнях зазначив щодо компенсації шкоди після смерті потерпілого, де акцентував увагу на постанову Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, згідно якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, а не з заробітної плати по населеному пункту. [PERSON] офіційно не працював, а позивачем не підтверджений документально розмір доходу померлого як основи для нарахування відшкодування. Зауважив, що згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року на підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі, необхідно зазначити докази подані сторонами при розгляді цивільної справи. Крім того, вважає, що цивільний позов про стягнення моральної шкоди повинен був оплачений судовим збором, як вимога майнового характеру, однак підстав звільнення від його сплати позивачем суду не надано. Просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судових засіданнях за клопотанням позивача було долучено копію договору підряду, укладеного між КП "Затишок" та [PERSON] За клопотанням представника позивача до матеріалів справи було долучено копію довідки про знаходження позивача на обліку в Южноукраїнському ОПФУ, акт про не проживання та відомості щодо середньомісячної заробітної плати по м.Южноукраїнську. За клопотанням представника відповідача до матеріалів справи долучено копію страхового полісу та копію пояснень, а також заперечення проти позову з копією постанови Верховного суду України та копією розписки. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 30 липня 2016 року приблизно о 18:10 годині на ділянці дороги «Київ-Одеса» 323 км+850 м на території Любашівського району Одеської області під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю вантажного фургону «МАN L 2000», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], загинув пішохід [PERSON], що підтверджується вироком та копією свідоцтва про смерть серії /а.с. 5-10, 102-105, 26/. Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 30.10.2017 року. При постановленні вироку суд залишив без розгляду цивільний позов [PERSON], наголосивши, що вона має право звернутися до суду в порядку цивільного провадження /а.с. 5-10, 102-105/. На момент смерті на утриманні потерпілого [PERSON] були його неповнолітня донька [PERSON], [INFO] та дружина [PERSON], яка не працювала, оскільки здійснювала та на теперішній час здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ці обставини підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, копією свідоцтва про шлюб, копією довідки служби у справах дітей від 10 серпня 2016 року, копією трудової книжки [PERSON] та копією довідки про отримання допомоги від 09 жовтня 2017 року /а.с. 12, 13-14, 15-17/. Про інших осіб, які б були на утриманні потерпілого, позивач не заявляла, відповідач також інших відомостей не надав. Позивач вірно застосувала для спірних правовідносин ст.ст. 1166, 1167 та 1200 ЦК України, разом з тим не всі вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності (п.п.2,3 ч.1). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. В судовому засіданні встановлено, що потерпілий 01 липня 2016 року уклав договір підряду строком до 01 серпня 2016 року. За виконану роботу підрядчик [PERSON] за виконану роботу отримує 8700 грн. /а.с.96-97/. Інших даних щодо працевлаштування потерпілого немає, тому суд вважає, що при розрахунку середньомісячної заробітної плати за ті місяці, коли немає даних щодо працевлаштування потерпілого, слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, як встановлено вимогами ч.2 ст. 1195 ЦК України. Суд вважає, що стягнення з відповідача частки середньої заробітної плати по м.Южноукраїнську є таким, що суперечить вимогам ст. 1195 ЦК України. При розрахунку середньомісячної заробітної плати суд керується п.2 розділу ІІ постанови Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", згідно якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат заробітної плати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Потерпілий уклав договір підряду за місяць до події з якою пов'язана виплата, за яким він отримав, або мав би отримати 8700 грн., а в червні місяці, що передував події, суд вважає, що потерпілий отримав мінімальну заробітну плату 1450 грн., встановлену Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік». Таким чином середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, складала 5075 грн. ((8700+1450):2=5075). Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), виданої ЦНАП м. Южноукраїнськ 03 листопада 2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з донькою [PERSON] /а.с.18/. Реєстрація інших осіб за місцем проживання позивача сама по собі не тягне обов'язок подружжя одного з власників житла утримувати інших власників. Суд вважає, що сімя [PERSON] складалась з трьох осіб і на кожного з них припадало по 1/3 частці доходу потерпілого. Позивач не працює, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.13-14/, а тому має право на відшкодування шкоди на підставі п.4 ч.1 ст. 1200 ЦК України. Закон не ставить право отримання відшкодування шкоди у залежності від майнового стану особи, що завдала шкоди, тому відсутність місця роботи, або існування грошових боргів відповідача не є підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення шкоди. Згідно приписів ст.1200 ЦК України з [PERSON] підлягає стягненню шкода, яка була завдана неповнолітній [PERSON], [INFO] року народження, смертю потерпілого [PERSON] у розмірі 1/3 частки середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, що становить 1691,66 грн. (5075:3=1691,66) щомісячно, до досягнення дитиною вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років). Також з [PERSON] підлягає стягненню шкода, яка була завдана [PERSON] смертю потерпілого у розмірі 1/3 частки середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, що становить 1691,66 грн. (5075:3=1691,66) щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення [PERSON] 14 років, тобто до [INFO] року. В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Внаслідок дій [PERSON] помер чоловік позивача, їй та її доньці була заподіяна моральна шкода, пов'язана із втратою чоловіка та батька, душевними та моральними стражданнями з даного приводу. Сам факт смерті потерпілого є підставою для стягнення моральної шкоди. Разом з тим, згідно п.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що [PERSON] підписала розписку в якій зазначено, що [PERSON] здійснив їй та її сім'ї відшкодування матеріальної та моральної шкоди, жодних претензій майнового та матеріального характеру до [PERSON] вона не має /а.с.64/, суд приходить до висновку що [PERSON] була відшкодована моральна шкода в повному обсязі. Суд не приймає до уваги пояснення позивача і представника позивача, що розписка була підписана [PERSON] внаслідок тиску, тимчасової втрати свідомості та внаслідок омани з таких підстав. Представником [PERSON] під час розгляду кримінального провадження і цієї справи, була одна і та ж особа яка є адвокатом, з часу загибелі потерпілого на момент підписання розписки минуло майже рік, що надавало позивачу більш менш тверезо віднестись до слів відповідача. За таких обставин суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд враховує, що судовий збір [PERSON] не сплачувала, доказів понесення інших судових витрат суду не надала, а тому вказані вимоги також задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тобто 472,22 грн. Розраховуючи суму судового збору, суд виходив з того, що вимоги щодо стягнення частки від доходу не можна вирахувати в гривні і вважає, що позовні вимоги складаються з трьох частин - дві з яких стосуються стягнення частки від доходу, інша частина щодо стягнення моральної шкоди. Судом задоволено дві вимоги з трьох, тому і судовий збір що підлягає стягненню необхідно рахувати 67% (просте математичне округлення 66,66%) від мінімального судового збору 704,80 грн.

Outcome: partial