Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач, ГПУ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - третя особа, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), в якому просить скасувати арешт, накладений постановою Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області від 02.10.2002 року у кримінальній справі № 02815125 на банківські рахунки позивача, відкриті у ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", та звільнити з-під арешту грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача, відкритих у ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк": [NUMBER] в національній валюті; [NUMBER] в національній валюті; № 300012/184/--А [NUMBER] в національній валюті; № [NUMBER] в доларах США. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що постановою Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області Ральським А.А. від 02.10.2002 року з метою забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову у кримінальній справі № 02815125 за обвинуваченням [PERSON] накладено арешт на банківські рахунки позивача, відкриті в філії «Відділення Промінвестбанку в м. Кременчук Полтавської області», а саме: рахунок ДС-16 із залишком коштів на ньому станом на 18.09.2002 року у розмірі 4 530,00 грн. з нарахованими процентами; рахунок А-8164 із залишком коштів на ньому станом на 18.09.2002 року у розмірі 5 625,74 грн. з нарахованими процентами; рахунок Ш-12 із залишком коштів на ньому станом на 18.09.2002 року у розмірі 12 696,00 грн. з нарахованими процентами; рахунок в доларах CULA № [NUMBER] із залишком коштів на ньому в гривневому еквіваленті станом на 17.09.2002 року у розмірі 15 989,40 грн. з нарахованими процентами; рахунок № [NUMBER] із залишком коштів на ньому станом на 03.09.2002 року у розмірі 257,58 грн. з нарахованими процентами, заборонивши видаткові операції по даним рахункам. Вказує, що постановою Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року закрито кримінальну справу № 02815125 за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України (у редакції 1960 року) (далі - КПК України у редакції 1960 року). Проте, незважаючи на те, що підстава для накладення арешту відпала, арешт на майно позивача не було скасовано. Листом від 09.08.2013 року на запит ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відповідач повідомив про неможливість скасування постанови про накладення арешту та роз`яснив право зверення до суду з цього питання. Відповідно до довідки ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 19.11.2019 року на ім`я [PERSON] в банку відкрито наступні рахунки, на які постановою Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області від 02.10.2002 року накладено арешт: [NUMBER] в національній валюті; [NUMBER] в національній валюті; рахунок CULA № [NUMBER] в іноземній валюті; рахунок № [NUMBER] в національній валюті. Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2019 року у справі № 757/61846/19-к у задоволенні клопотання [PERSON] про скасування арешту майна у кримінальній справі № 02815125 відмовлено. Вказує, що арешт майна за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020 року справу було передано судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Генеральної прокуратури України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зняття арешту з майна передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року прийнято до провадження та в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Генеральної прокуратури України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зняття арешту з майна, підготовче засідання у справі призначено на 01.09.2020 року. В підготовчому засіданні 01.09.2020 року представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено та у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198, п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 16.12.2020 року. 12.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Юхна К.О. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії постанови Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року про закриття кримінальної справи № 02815125. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року за клопотанням представника позивача - адвоката Юхна К.О. приєднано до матеріалів справи копію постанови Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року про закриття кримінальної справи № 02815125. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Генеральної прокуратури України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зняття арешту з майна, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 12.04.2021 року. 16.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Юхна К.О. надійшло клопотання, яке передане головуючому судді після підготовчого засідання, про приєднання до матеріалів справи копії постанови Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року про закриття кримінальної справи № 02815125. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року за клопотанням представника позивача - адвоката Юхна К.О. приєднано до матеріалів справи копію постанови Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року про закриття кримінальної справи № 02815125 та у зв`язку із неявкою в судове засідання представника третьої особи, щодо якого відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 14.06.2021 року. 14.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Юхна К.О. надійшла заява про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами. В судове засідання 14.06.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що постановою Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області Ральським А.А. від 02.10.2002 року з метою забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову у кримінальній справі № 02815125 за обвинуваченням [PERSON] накладено арешт на банківські рахунки позивача, відкриті в філії «Відділення Промінвестбанку в м. Кременчук Полтавської області», а саме: рахунок ДС-16 із залишком коштів на ньому станом на 18.09.2002 року у розмірі 4 530,00 грн. з нарахованими процентами; рахунок А-8164 із залишком коштів на ньому станом на 18.09.2002 року у розмірі 5 625,74 грн. з нарахованими процентами; рахунок Ш-12 із залишком коштів на ньому станом на 18.09.2002 року у розмірі 12 696,00 грн. з нарахованими процентами; рахунок в доларах CULA № [NUMBER] із залишком коштів на ньому в гривневому еквіваленті станом на 17.09.2002 року у розмірі 15 989,40 грн. з нарахованими процентами; рахунок № [NUMBER] із залишком коштів на ньому станом на 03.09.2002 року у розмірі 257,58 грн. з нарахованими процентами, заборонивши видаткові операції по даним рахункам (а. с. 5). Постановою Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року кримінальну справу № 02815125 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 382, ст. 80-1 КПК України у редакції 1960 року закрито за відсутністю складу злочину (а. с. 75 - 90). Відповідно до довідки ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 19.11.2019 року, у [PERSON] в банку було відкрито наступні рахунки: [NUMBER] в національній валюті; [NUMBER] в національній валюті; [NUMBER] в національній валюті; № [NUMBER] в доларах США, на які постановою Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області від 02.10.2002 року накладено арешт, який станом на день надання інформації не знято (а. с. 9). Згідно листа Генеральної прокуратури України від 09.08.2013 року, постановою Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області від 02.10.2002 року з метою забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову у кримінальній справі № 02815125 за обвинуваченням [PERSON] накладено арешт на банківські рахунки [PERSON] . У подальшому постановою Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року закрито кримінальну справу № 02815125 за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у редакції 1960 року, проте окремого процесуального рішення про скасування арешту, накладеного на грошові кошти [PERSON] , під час досудового розслідування не приймалося (а. с. 6 - 7). Як визначено у ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України 1960 року (у редакцій, чинний на час винесення постанови про накладення арешту), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Частиною 6 ст. 126 КПК України 1960 року (у редакцій, чинний на час винесення постанови про накладення арешту), накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України 1960 року (у редакцій, чинний на час винесення постанови про накладення арешту), слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у статті 130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до статті 81 цього Кодексу. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна кримінальний процесуальний закон не передбачає. Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» чинного КПК України, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно положень цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Ураховуючи викладене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч. 1 ст. 214 КПК України 1960 року), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року). Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України 1960 року не встановлював. Згідно ст. 174 чинного КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте, слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі, у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Ураховуючи викладене, вирішення питання про скасування арешту майна, накладеного прокурором у кримінальній справі, після закриття справи судом, у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц. Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у даній справі арешт на майно позивача було накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна та цивільного позову у кримінальній справі № 02815125 під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що накладений постановою слідчого арешт на майно у кримінальній справі № 02815125 обмежує його права вільно розпоряджатися належним йому майном. Проте кримінальну справу, в межах якої на майно позивача було накладено арешт, закрито постановою Слідчого в особливо важливих справах ГПУ Іванчука О.І. від 03.12.2004 року на стадії досудового слідства. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що кримінальна справа № 02815125, в межах якої накладено арешт на спірне майно позивача, була порушена 13.08.2002 року та по вказаній кримінальній справі 03.12.2004 року прийнято рішення про її закриття на підставі п. 2 КПК України 1960 року ст. 6, суд вважає, що права позивача як власника спірного майна порушені, оскільки накладений та не скасований у вказаній кримінальній справі арешт майна позбавляє позивача права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 12846 від 02.01.2020 року. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуюче викладене,

Outcome: approved