Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

22.06.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просять суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 29.10.2006 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Вишнева, б. №130; земельну ділянку площею 7,96 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0041; земельну ділянку площею 1,3846 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КАРП «Придунайська Нива», частка (пай) №251, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 2,66 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0042; право на майновий пай у розмірі 17840 грн. із майна АРК «Придунайська Нива» с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами на імя спадкодавця, що знаходиться в с. Кислиця по вул. Вишнева, №130, який належав померлому 09.06.2006р. [PERSON], спадкоємцем якого за законом був його син [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №433 від 17.03.2017р. відповідно до запису у по господарській книзі виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №0578-01 житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Вишнева ([PERSON]), №130 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області належить [PERSON]. Станом на 14.04.1991р. двір відносився до колгоспного типу. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 29.03.2017р. КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Кірова, №130 в с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області є житловий будинок, який побудований у 1958 р. Згідно витягу із розпорядження №07/О-2016 від 17.02.2016р. «Про перейменування вулиць села Кислиця та демонтаж памятника [PERSON]», вулицю «Кірова» перейменовано у вулицю «Вишнева». Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1110 від 22.08.2017р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Вишнева, б. №130, є [PERSON] на підставі довідки Кислицької сільської ради №433 від 17.03.2017р. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №275898, виданого 10.01.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.521.00002, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,96 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0041. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №9-15-0.181-2005/126-17 від 15.08.2017р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №056793 від 09.06.2006 року, виданого виконкомом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 09.06.2006 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Вишнева, б. №130; земельну ділянку площею 7,96 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0041. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, став його син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №496925 від 11.03.1980р., який спадщину прийняв фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району за №433 від 17.03.2017р., але юридично своїх прав на спадкове майно за життя не встиг оформити. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ОД №075225, виданого 24.11.2004 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.04.521.00058, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,3846 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КАРП «Придунайська Нива», частка (пай) №251, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №093500, виданого 10.01.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.521.00001, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,66 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0042. Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії ОД-ХVІ №10080040, виданого Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 16.06.2002р., [PERSON] належить право на майновий пай у розмірі 17840 грн. із майна АРК «Придунайська Нива» с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №066797 від 30.10.2006 року, виданого виконкомом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 29.10.2006 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Кислиця, вул. Вишнева, б. №130; земельну ділянку площею 7,96 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0041; земельну ділянку площею 1,3846 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КАРП «Придунайська Нива», частка (пай) №251, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельну ділянку площею 2,66 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5122082900:01:002:0042; право на майновий пай у розмірі 17840 грн. із майна АРК «Придунайська Нива» с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, стали: його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №266365 від 02.04.1982р.; його син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №141698 від 08.04.1998р. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] спадщину прийняли фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживали разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району за №432 від 17.03.2017р. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №145/02-14 від 19.06.2017р. їй було відмовлено у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами на імя спадкодавця, що знаходиться в с. Кислиця по вул. Вишнева, №130, який належав померлому 09.06.2006р. [PERSON], спадкоємцем якого за законом був його син [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом, відповідач від прийняття спадщини відмовився, про що подано відповідну заяву. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved