Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначивла, що 22 грудня 2017 року близько 14 години 45 хвилин, в м. Сміла по вул. Одеській, Черкаської області, [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, відповідно не відреагував на її зміну, втратив контроль над рухом автомобіля, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини на ліве узбіччя, де допустив наїзд на автомобіль «Фольцваген Пасат», д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу, який стояв без руху, що призвело до значного пошкодження транспортного засобу. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1597/17-23 розмір матеріального збитку власнику транспортного засобу «Фольцваген Пасат», д.н.з. [NUMBER] становить 353557 гривень 42 копійки. Вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2018 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2018 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини [PERSON] позивачу, як власнику автомобілю ««Фольцваген Пасат», д.н.з. [NUMBER] , заподіяно матеріальну шкоду. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, водія автомобіля «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СГ «ТАС» із страховим полісом №АК3363631. В зв`язку з цим позивач звернулася до ПрАТ СГ «ТАС» та їй було виплачено 100000 гривень, яких недостатньо для покриття витрат для відновлення пошкодженого автомобіля. З метою встановлення розміру шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, позивач звернулася до Черкаського відділення КНДІСЕ для отримання висновку експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, за що сплатила кошти у розмірі 1900 гривень 80 копійок. Відповідно до висновку експертного дослідження № 1597/17-23 від 26 лютого 2018 року, матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Фольцваген Пасат», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , складає - 353557 гривень 42 копійки. В зв`язку з цим позивач просила суд, у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України стягнути на її користь з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди (353557 гривень 42 копійки) та страховою виплатою 100000 гривень), яка складає 255458 гривень 22 копійки в рахунок відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням належного їй автомобіля ««Фольцваген Пасат», 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В зв`язку з протиправними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, що також викликало додаткові незручності, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її автомобіля, а також настанням суттєвих змін в її особистому житті. Просила також, стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 40000 гривень, витрати, пов`язані з оплатою висновку спеціаліста в розмірі 1900 гривень 80 копійок, витрати на правничу допомогу та витрати, пов`язані з оплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача Геріх М.А. заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві та просив стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди (353557 гривень 42 копійки) та страховою виплатою 100000 гривень), яка складає 255458 гривень 22 копійки в рахунок відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням належного позивачу автомобіля, моральну шккоду, яку вона оцінює в розмірі 40000 гривень та судові витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат за надання правничої допомоги. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шокди не визнає, оскільки судовий експерт Черкаського відділення КНДІСЕ Мартиненко О.Г. у своєму висновку вказує на декілька інформаційних джерел, за якими має виконуватися дане дослідження, зокрема на методику товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ від 24 листопада 2013 року. Окрім того, зазначає, що йому є незрозумілим розмір збитків завданих [PERSON] пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, що мало місце 22 грудня 2017 року, а експертом береться станом на 03 січня 2018 року, відтак не відповідає вищезазначеній методиці. Крім того, звертає увагу суду на те, що він, як зацікавлена особа, не повідомлявся експертом про час та місце проведення огляду автомобіля та на факт невідповідності опису у дефектній відомості до пред`явлених фототаблиць, зокрема: п. 3 - решітка радіатора - заміна, а деталізації на фото з видом руйнування цієї деталі не видно; п. 4 блок фара - заміна (чи ліва чи права), що також не видно на фото. Також зазначив, що у висновку експерта мається невідповідність при обрахуванні суми матеріального збитку, а також експерт вказує, що варстість автомобіля перед/до ДТП (ринкова) складає 392193 гривні 40 копійок, а вартість відновлювального ремонту - 353557 гривень 42 копійки, тобто різниця складає 10 % при умові, що не була врахована сума ВТВ, значно зменшена сума, яка потрібна на ремонт. Вважає, що це є доказом упередженого відношення судового експерта до своїх обов`язків, та висновок експерта не є об`єктивним, а тому, як вважає відповідач, він не може бути доказом встановлення розміру матеріального збитку. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно 22 грудня 2017 року близько 14 години 45 хвилин, сталася ДТП за участю останнього , в зв`язку з чим було пошкоджено транспортні засоби. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2018 року [PERSON] , був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Так, як [PERSON] був не згодний з доведеністю його вини за ст. 124 КУпАП, ним було подано апеляційну скаргу на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2018 року. Однак, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Вважають, що вина у вчиненні ДТП відповідача доведена рішеннями судів, однак не погоджуються із висновком автотоварознавчого дослідження №1597/17-23, який надав позивач, який на їх думку є незаконним та необґрунтованим, оскільки викликає ряд питань щодо його проведення, окрім того, на їх думку, значно завищена сума матеріальних збитків. Просили у позовних вимогах [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «Фольцваген Пасат» 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7). Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2018 року постанова Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП залишена без змін (а.с. 10). Внаслідок ДТП, з вини [PERSON] позивачу, як власнику автомобілю «Фольцваген Пасат», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , заподіяно шкоду. Як вбачається із поліса серія АК3363631 діючого на 22 грудня 2017 року у ПРрАТ «СГ`ТАС» застраховано транспортний засіб д.н.з [NUMBER] , В2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб.см. «Фольцваген Каді» (а.с. 8). Відповідно до висновку Черкаського відділення КНДІСЕ експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 26 лютого 2018 року №1597/17-23, матеріальна шкода, спричинена позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Фольцваген Пасат», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 353557 гривень 42 копійки (а.с. 14-33). Із платіжного доручення № 70 від 28 грудня 2017 року вбачається, що [PERSON] сплатила кошти в розмірі 1900 гривень 80 копійок за проведення експертизи (а.с. 34). На підставі ст.22 ЦК України позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року N 4 роз`яснено, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе,потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справиабо виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак вина відповідача у скоєнні ДТП яка сталася 22 грудня 2017 року доведена повністю та доказуванню, в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає, щодо розміру завданих збитків в результаті ДТП автомобілю «Фольцваген Пасат», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , суд зазначає наступне. В ході розгляду справи представником відповідача зазначалося, що судом не може бути взято до уваги, як на підтвердження заявлених вимог позивачем, щодо визначення матеріальної шкоди автомобілю «Фольцваген Пасат», в якості доказу висновок експертного дослідження від 26 лютого 2018 року №1597/17-23, яке проводив експерт Черкаського відділення КНДІСЕ Мартиненко О.Г. , оскільки в ньому експертом не вказано, не надано відповіді на всі необхідні питання, що підлягали з`ясуванню під час розгляду справи, зокрема, яка залишкова вартість автомобіля, різниця між початковою вартістю і залишковою, яка є збитками, які підлягають відшкодуванню, окрім того акцентував увагу на невідповідності висновків експерта в частині правильного визначення вартості матеріальних збитків завданих транспортному засобу автомобілю «Фольцваген Пасат», д.н.з. [NUMBER] . Однак, суд не може погодитися з доводами представника відповідача, оскільки складений висновок експертом Мартиненко О.Г. Черкаського відділення КНДІСЕ від 26 лютого 2018 року №1597/17-23, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин та є належним та допустимим доказом. Окрім того, відповідачем та його представником не надано суду будь-яких належних доказів на спростування висновків експерта Черкаського відділення КНДІСЕ Мартиненка О.Г., викладених ним у експертному дослідженні від 26 лютого 2018 року №1597/17-23. Враховуючи встановлені вище обставини та норми чинного законодавства України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням належного їй автомобіля «Фольцваген Пасат», 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в заявленому нею розмірі 255458 гривень 22 копійки. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою висновку експерта в розмірі 1900 гривень 80 копійок, які підтверджені належним та допустимим доказом, а саме платіжним дорученням № 70 від 28 грудня 2017 року (а.с. 34). Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Стаття 23 ЦК України передбачає можливість відшкодування моральної шкоди, завданої особі у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, від 31 березня 1995 року N 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заявлені позивачем з підстав, визначених п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, відтак її відшкодування позивач правомірно заявляє до відповідача по справі. Суд приймає до уваги доводи представника позивача про завдану [PERSON] моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження транспортного засобу. Також суд враховує і ту обставину, що в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу дійсно відбулись вимушені зміни в житті позивача . Однак, на думку суду зазначена сума у розмірі 40000 гривень є дещо завищеною, не відповідає дійсним обставинам справи, глибині та періоду страждань, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому відшкодуванню підлягає сума в розмірі 10 000 гривень. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Про розподіл судових витрат зазначається також у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантованостаттею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду договір про надання правничої допомоги від 05 вересня 2018 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 434 від 17 жовтня 2011 року, ордер серія ЧК № 105542 від 15 серпня 2018 року, квитанцію на оплату професійної правничої допомоги від 08 версеня 2019 рокурозрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу. Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 6000 гривень. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є вірним. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору, а саме : 2554 гривні 58 копійок (за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди), 704 гривні 80 копійок (за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди), 352 гривні 40 копійок (за подання заяви про забезпечення позову), а всього - 3611 гривень 01 копійка. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved