Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

19 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, третя особа [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями, розташований по вул. Набережна,67 в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Представник відповідача та третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином, не заперечували проти задоволення позову, просили справу розглянути у їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача, його представника та свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі запису в по господарській книзі від 1983 року виконавчого комітету Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області за № 16(особистий рахунок № 893), [PERSON] на праві власності належить жилий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Набережна,67 в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області(а.с.32). В серпні місяці 1998 року [PERSON] продала, а позивач купила в неї вказану домобудівлю за 1200 грн., про що в Рубцівській сілкій раді в присутності голови сільради уклали письмовий договір купівлі-продажу, однак його копія не збереглася. З вказаного часу позивач відкрито і безперервно користується вказаним жилим будинком з господарськими спорудами зареєстрована та разом з сім»єю проживає у вказаному жилому будинку, на підставі рішення Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області № 5/11-317 від 02.03.2007 року отримала у власність земельну ділянку площею 2500 кв. м для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, сплачує комунальні послуги з електропостачання за користування вказаним будинком(а.с.13,19-21,27-35). В нотаріальному порядку договір купівлі-продажу житлового будинку сторони не посвідчили, а 01.01.2001 року [PERSON] померла. Жодний спадкоємець, у тому числі і її син [PERSON] - третя особа по справі, після її смерті на спадкове майно відсутній(а.с.22-25,49-51,61-64). Незважаючи на те, що право власності на спірний жилий будинок не зареєстровано в БТІ м. Слов'янська, [PERSON] являлась належним власником на момент продажу спірного будинку виходячи з наступного. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). «Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності» - згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Абзац 2 п.3.1. розділу III «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 р. № 95, визначає що: «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації». 14.05.2015 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: Донецька обл.. Краснолиманський район, с. Лозове, вул. Набережна,67(а.с.26-31). Тобто [PERSON] була власником цього жилого будинку і її право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до статей 316, 328, 345 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч.І ст.344 ЦК України. Відповідно до ст.344 ч.І Цивільного Кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.344 ч.4 Цивільного Кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папері набувається за рішенням суду. У відповідності до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом, тобто до 01 січня 2001 року. Таким чином, питання про набуття права власності на нерухоме майно не могло вирішуватися судом раніше 01 січня 2011 року. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен, довести саме позивач (ч.І ст.60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння (особа, яка не знала і не могла знати про перешкоди до набуття майна), безперервність, відкритість володіння (володілець не просто уповноважений, але зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Доказами відношення до майна в якості його власника можуть бути, такі дії володільця, як ремонт речі (будинку) за свій рахунок, страхування майна, передача майна на зберігання іншим особам тощо), давність володіння та його безперервність, тобто проживання і користування будинком. Як вбачається з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано: «Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")». Отже, для визнання права власності за набувальною давністю необхідна наявність таких умов та підстав: володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Окрім того, необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю є відкритість та безперервність володіння, тобто володілець повинен володіти річчю відкрито, без таємниць, а також, протягом визначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. За весь час свого проживання, володіння, користування житловим будинком по вул. Набережна,67 с. Лозове [PERSON] обслуговує даний будинок, проводить поточні ремонти, несе необхідні витрати на його утримання, упорядковує господарство. Даний факт підтверджується: актом соціально-побутових умов проживання, складеним комісією Рубцівської сільської ради 12.06.2015 року, копіями квитанцій про оплату послуг за електроенергію, а також був підтверджений в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.20-21,33-35). Позивач ніколи не вчиняла ніяких дій, направлених на приховування факту володіння майном від третіх осіб, в тому числі добросовісно виконувала та ВИКОНУЮ обов'язки, які лежать на [PERSON], як на володільці житлового будинку. За весь час володіння будинком ніхто не оскаржував право позивача на володіння та користування цим майном. Крім того, протягом всього зазначеного періода, тобто з 28.08.1998 року. [PERSON] володіла будинком безперервно, як своїм власним майном, бо вважала та вважає його таким. Цей факт також в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Таким чином, судом встановлено, що позивач більше 10 років з серпня місяця 1998 року по даний час відкрито і безперервно володіє житловим будинком з господарсько побутовими спорудами, розташованим по вул.. Набережна,67 в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області. З вказаного часу по теперішній час ні [PERSON] та [PERSON], ні Рубцівська сільська рада Краснолиманського району Донецької області, що діє від імені та в інтересах територіальної громади не оскаржували ті обставини, що позивач відкрито і сумлінно володіє і користується житловим будинку з господарсько побутовими спорудами, розташованим по вул.. Набережна,67 в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області. Таким чином суд вважає, що позивач набула право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько побутовими спорудами, розташований по вул.. Набережна,67 в с. Лозове Краснолиманського району Донецької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved