Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

30 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 21 березня 1976 року Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області. Від шлюбу мають повнолітнього сина. Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між ними, розходження поглядів на життя та сімейні відносини, часті суперечки, які призвели до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Проживають окремо більше 38 років, спільного господарства не ведеться, спільного майна не мають. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду 06 лютого 2020 року надала заяву, в якій визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд виносить в підготовчому засіданні рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд прийняв рішення розглядати справу в підготовчому засіданні. В підготовчому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 21 березня 1976 року Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 04 та видано повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають повнолітнього сина. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги між ними, розходження поглядів на життя та сімейні відносини, часті суперечки, які призвели до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Проживають окремо більше 38 років, спільного господарства не ведеться, спільного майна не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В підготовчому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна та визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст.113 СК відповідач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися придбаним у шлюбі прізвищем " [PERSON] ". Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач не просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 768,40 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved