Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, факту належності квартири померлій особі, визнання права власності на частки, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила на те, що з 11.09.1981 року по 24.10.2000 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON]. Крім того, 15.11.1984 року [PERSON] здійснив усиновлення [PERSON] (доньки позивачки від першого шлюбу) на підставі рішення виконавчого комітету К.-Дніпровського району Запорізької області від 15.11.84 року №355. 29.06.1993 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснили приватизацію квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Право власності співласниками не було зареєстровано, але цього і не вимагало діюче на той час законодавство. 07.06.1997 року донька позивачки - [PERSON] - уклала шлюб з [PERSON] Після укладення шлюбу вона набула прізвище «[PERSON]». [INFO] у подружжя [PERSON] народився син - [PERSON] 24.10.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому з невідомих причин прізвища позивачки та її чоловіка після отримання нового паспорту змінилися. Вона стала «[PERSON]», він - «[PERSON]». [INFO] при трагічній ситуації загинули донька позивачки - [PERSON], та онук - [PERSON]. Це відбулось через пожежу в вищезазначеній квартирі з невідомих причин. Їх причина смерті - гостре отруєння окисом вуглецю. Квартира вигоріла вщент. В квартирі також знаходились і правовстановлюючі документи на квартиру. На теперішній час [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] в м. Севастополь та вони вирішили закрити питання з оформленням власності в м. Енергодар. Однак, це є проблемою, оскільки на теперішній час право власності на квартиру не зареєстровано та частку доньки - [PERSON] неможливо зареєструвати через її смерть, окрім того отримати дублікат правовстановлюючих документів, які було знищено через пожежу, також неможливо через відсутність одного з співвласників. При видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, що складається з нерухомого майна та підлягає реєстрації, нотаріус вимагає Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, який би підтвердив право власності померлого на таке майно. І лише після перевірки всіх обставин нотаріус видає свідоцтво про право власності на спадкове майно. Вважає, що іншого шляху, ніж вирішення цього питання у судовому порядку, у нього не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надав суду письмову заяву, про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача - Територіальна громада в особі Енергодарської міської ради - у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутністю його представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного: 11 вересня 1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.7). Подружжя [PERSON] має двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11,12). 29 червня 1993 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] здійснили приватизацію квартири [ADDRESS] на праві спільної власності, що доводиться копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 29 червня 1993 року. Право власності на квартиру за співвласниками не зареєстровано в установленому законом порядку на теперішній час.07 червня 1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу вона набула прізвище «[PERSON]». (а.с.13). [INFO] у подружжя [PERSON] народився син - [PERSON] (а.с.14). 24 жовтня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Відділом РАГС Гагаринського району м. Севастополя було зроблено актовий запис № 609 в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу та доводиться свідоцтвом про розірвання шлюбу.(а.с.15). [INFO] [PERSON] та [PERSON] померли. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Жоден із спадкоємців по закону після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався, спадкова справа не відкривалася. Фактично спадщину прийняла мати померлої - [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Своє право власності на квартиру померла [PERSON], позивач та відповідач [PERSON] набули на законних підставах відповідно до закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно закону за своїм розсудом, незалежно від волі осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до частини 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту родинних відносин, а саме того, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] необхідно з метою правильного визначення кола спадкоємців по закону першої черги та для можливості спадкування після смерті доньки. Факт родинних відносин підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про усиновлення, свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON], свідоцтвом про право власності на житло. Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на це майно відсутній, питання визначення належності цього майна померлим та наступного власника, яким є позивач, повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до пункту 5 частини 2 ст. 234, ст.256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 5 вказаної статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Дієздатність та правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю відповідно. Оскільки [PERSON] померла, то неможливо визнати за нею право власності на частку квартири, але можливо лише встановити щодо неї факт належності їй частки квартири в судовому порядку. [PERSON] набула своє право власності на квартиру на законних підставах шляхом приватизації державного житлового фонду. Обов'язкова реєстрація права власності виникла після введення в дію Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, тобто, вже після її смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до п.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З таким позовом має можливість звернутись до суду за захистом своїх прав і номінальний власник, оскільки дієздатність та правоздатність власника в даному випадку припинена у зв'язку з його смертю. П.1 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Своє право власності на квартиру спвіввласники набули на законних підставах, але правовстановчий документ щодо цього майна втрачено. Використовуючи своє право, передбачене ст. 392 ЦК України, вимоги щодо визнання права власності та визначення часток, в тому числі померлої, також є обгрунтованими, оскільки згідно ч.2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності майна без визначення часток підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Згідно ч.1 ст. 372 ЦК України, майно що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі того, що відсутні підстави для розподілу майна в інших, ніж рівні частки, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, та становлять по 1/3 частині кожного. Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року передбачає, що цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Данний абзац зазначений в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). [PERSON] прийняла спадщину після смерті доньки на підставі вимог ст.ст. 548-549 ЦК України в редакції 1963 року шляхом управління спадковим майном, зберігання речей спадкодавця, сплатою за комунальні послуги тощо. Згідно із ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), яка була чинної на час відкриття спадщини при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти ( в тому числі й усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого. Окрім позивача спадщину ніхто не приймав, дій, які б свідчили про її прийняття, ніким, окрім позивача, не здійснювалось. Відповідно до ст. 548 цього ж кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично прийняла спадщину шляхом вступу у управління та володіння спадковим майном. Після відкриття спадщини, тобто, після смерті спадкодавця - доньки, позивач здійснила наведення порядку в квартирі, яка отримала значні пошкодження після пожежі, весь цей час утримує квартиру, тобто, сплачує всі платежі щодо неї, почала робити ремонт в ній. На час смерті [PERSON] була зареєстрована та мешкала в цій квартирі. З узагальнень судової практики з питань спадщини, вбачається, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Оскільки інших спадкоємців не має (тобто, тих, хто прийняв спадщину відповідно до умов закону), то відповідачем щодо вимог, які стосуються спадщини, є територіальна громада. Саме тому у якості відповідача за вимогами про визнання права власності на спадкове майно мною зазначено територіальну громаду в особі Енергодарської міської ради. Відповідно до ст. 19 Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно розпорядження Енергодарського міського голови №56-р від 18.02.2016 року «Про перейменування вулиць Комсомольської і Радянської в м. Енергодарі» вулиця Радянська перейменована на вулицю Українська. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved