Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

21.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 07.01.2009 року, на 7/60 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS], мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що відсутня будинкова книга і неможливо встановити факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає та проти їх задоволення заперечує, з огляду на ненадання позивачем будинкової книги. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло №3255 від 29.07.1993 року [PERSON] належить на праві особистої власності 7/60 частин домоволодіння [ADDRESS], що підтверджено, також, технічним паспортом на житловий будинок, виданим 12.12.2012 року КП «Ізмаїльське МБТІ». У довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 104 від 25.01.2016 року зазначено, що [PERSON] зареєстрована власником 7/60 частки обєкта нерухомості (що складає квартиру №5) на підставі свідоцтва про право власності № 3255 від 29.07.1993р., виданого [PERSON] МБТІ, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 506/207 від 29.07.1993р. 7/60 частки вищевказаного об'єкта нерухомості складаються з: із літ. «Б» - житловий будинок: приміщення № 5-1, 5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, що складають квартиру №5 загальною площею - 53,4 кв. м., житловою площею - 36,5 кв. м., 1/6 частка сараю літ. «Г», 1/8 частка сараю літ. «Д», 1/9 частка надвірних споруд Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 174394 від 08.01.2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] померла 07.01.2009 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 7/60 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого 14.06.2000 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] заповіла усе своє майно, у тому числі квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS], [PERSON]. Згідно витягу з Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №32644217 від 05.12.2012р. заповіт [PERSON] є чинним. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає; інших спадкоємців також не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса, що підтверджено відповідною заявою від 05.03.2009р. На звернення [PERSON] до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області з приводу видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що відсутня будинкова книга і неможливо встановити факт прийняття спадщини іншими. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на імя позивача спадкодавцем складено заповіт; позивач прийняв спадщину після померлої шляхом подання відповідної заяви; осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], немає. З огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власності незалежно від наявності будинкової книги. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved