Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ніжинської міської ради Чернігівської області з вимогами про визнання незаконним та скасування п.3 рішення Ніжинської міської ради VІІ скликання від 22 травня 2019 року № 19-55/2019 «Про оренду майна комунальної власності Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади». А також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що пунктом 3 оскаржуваного рішення відповідач продовжив укладений з нею договір оренди на нежитлове приміщення загальною площею 17,8 кв.м за адресою [ADDRESS] строком на 4 місяці для розміщення складу, з повідомленням орендаря про припинення договору оренди. До того 05.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Ніжин. Термін дії договору з 05 травня 2015 року по 05 травня 2016 року. Додатковою угодою від 06 травня 2016 року позивач і відповідач внесли зміни до вказаного договору, поновивши строк його дії до 05.04.2019 року. Отже сторони змінили строк дії договору з одного року на три роки. 10 січня 2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою про продовження договору оренди на 2 роки 11 місяців, але відповіді не отримала. В свою чергу відповідачем було прийняте оскаржуване рішення про продовження договору оренди приміщення не на 2 роки 11 місяців як пропонувала позивач, а на 4 місяці. Такі дії відповідача порушують ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», які передбачають, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін, термін договору оренди не може бути меншим ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. Тобто відповідач не має права самостійно визначати строк оренди ніж той який визначений законом - 5 років або той, що запропонований орендарем. Оскаржуване рішення порушує права позивача на оренду майна комунальної власності. Представником відповідача надано відзив на позов в якому вказано, що 28.05.2009 року за територіальною громадою міста Ніжина в особі Ніжинської міської ради зареєстровано право комунальної власності на нежитлове приміщення площею 15,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] . 05.05.2015 року між Ніжинською міською радою та фізичною особою [PERSON] укладено договір № 32 оренди нерухомого майна вказаного нежитлового приміщення, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Ніжин.18.08.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду за умовами якої продовжено строк дії договору № 32 після його закінчення на 2 роки 11 місяців з 06.05.2016 року до 05.04.2019 року з метою розміщення складу для зберігання косметичної продукції. В подальшому [PERSON] здійснила реконструкцію до вхідного вузла комунальної власності, на що отримала відповідний дозвіл. 10.01.2019 року позивач подала на ім`я міського голови Лінника А.В. заяву в якій просила продовжити договір оренди нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] терміном на 2 роки 11 місяці. Вказана заява була включена до проекту рішення міської ради та внесена на розгляд пленарного засідання 54 сесії Ніжинської міської ради, яка відбулась 24.04.2019 року. 07.03.2019 року КП «Ніжинське МБТІ» виготовило технічний паспорт на групу нежитлових приміщень № 82 згідно якого площа орендованого позивачем майна збільшилась на 2,8 кв.м та становить 17,8 кв.м. У зв`язку з повторним зверненням [PERSON] від 07.05.2019 року щодо внесення її заяви від 10.01.2019 року на розгляд Ніжинської міської ради, відповідач 22.05.2019 року повторно розглянув заяву позивача та прийняв оскаржуване рішення, яке відповідає чинному законодавству. Так згідно ч.5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним або фізичним особам, здавати їх в оренду. Частиною 3 ст. 777 ЦК України визначено, що умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначається, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. З огляду на зазначене, чинне законодавство України не зобов`язує орендодавця встановлювати строк дії договору оренди виключно на підставі пропозиції орендаря. Отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились представник позивача адвокат Васюк Д.Г. надав суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи в його та позивача відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився надавши заяву в якій просив розглянути справу в його відсутність, відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі на підставі викладеного в відзиві на позов. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК України). Згідно ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копія на а.с. 27) територіальна громада в особі Ніжинської міської ради є власником нежитлового приміщення площею 15,0 кв.м розташованого по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 25.05.2009 року виданого Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради. На підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Ніжина № 32 від 05 травня 2015 року укладеного між [PERSON] та Ніжинською міською радою Чернігівської області позивачу відповідачем передано в оренду вищевказане нежитлове приміщення, балансоутримувачем якого є комунальне підприємство «Оренда комунального майна» Згідно п. 10.1 договору договір діє з 05 травня 2015 року до 05 травня 2016 року включно (копія на а.с. 11-15). Про передачу майна складено акт-приймання перадачі від 05 травня 2015 року (копія а.с. 16). 18 серпня 2015 року та 06 травня 2016 року між сторонами укладено додаткові угоди за умовами яких зокрема продовжено договір після його закінчення на 2 роки 11 місяців: з 06.05.2016 року до 05.04.2019 року включно з метою зберігання складу косметичної продукції (копії на а.с. 17, 18). Рішенням Ніжинської міської ради від 17 жовтня 2016 року надано дозвіл орендарю майна міської комунальної власності - [PERSON] провести реконструкцію вхідного вузла до нежитлових приміщень комунальної власності загальною площею 15 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копія на а.с. 28). За результатами проведеної реконструкції площа орендованого майна збільшилась до 17,8 кв.м, що підтверджується, копією технічного паспорту на а.с. 29-30. 10 січня 2019 року [PERSON] звернулась з заявою до міського голови Лінника А.В. про продовження дії договору нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] терміном на два роки одинадцять місяців (копія на а.с. 7). Рішенням Ніжинської міської ради від 22 травня 2019 року № 19-55/2019 (копія витягу на а.с. 9) у зв`язку зі здійсненням коригування площі, внесено зміни до договору оренди № 32 від 05 травня 2015 року з фізичною особою [PERSON] , що орендує нежитлове приміщення по [ADDRESS] в частині орендованої площі, а саме вважати загальну орендовану площу нежитлового приміщення 17,8 кв.м, збільшивши її на - 2,8 кв.м. Пунктом 3 вказаного рішення продовжено договір оренди з фізичною особою [PERSON] на нежитлове приміщення загальною площею 17,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] строком на 4 місяці для розміщення складу, з повідомленням орендаря про припинення договору оренди. Вказаний пункт рішення прийнятого відповідачем оскаржено позивачем в зв`язку з його незаконністю. Пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору. Вказаній нормі кореспондують норми частини 1 статті 627 цього кодексу, згідно з якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Поряд з цим, частиною 3 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Отже, виходячи з наведених приписів статей 3, 6 і 627 ЦК України жодні умови договору, хоча і визначені сторонами на власний розсуд, не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а сторона договору не може зобов`язати іншу відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частинами 1, 3 статті 763 цього кодексу визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що сторони на власний розсуд можуть визначати умови договору оренди, однією із істотних умов якого є строк оренди, який, в свою чергу, може встановлюватись та регулюватися окремим законом (спеціальними нормами) в залежності від виду майна, що передається в найм (оренду). Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) передбачено, що цей Закон регулює: організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Отже норми Закону визначають, зокрема особливості та строки оренди комунального майна, ці норми Закону є спеціальними по відношенню до відповідних норм ЦК України, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Статтею 17 Закону передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. Отже наведеними спеціальними нормами статті 17 Закону врегульовані умови щодо мінімального строку, на який укладається договір оренди комунального майна, щодо підстав для договору на менший строк, щодо передумов для продовження договору на той самий строк, на новий строк, а також щодо спеціальних підстав (винятків), за яких договір оренди на новий строк з орендарем не укладається. Виходячи зі змісту частини 1 статті 17 Закону строк оренди в договорі оренди комунального майна може бути меншим, ніж визначений у цій нормі строк, лише за наявності про це пропозиції чи згоди орендаря, а власник позбавлений права зобов`язувати (примушувати) орендаря укладати договір оренди комунального майна на менший строк, ніж той, який визначений законом (5 років) або той, який запропонований та на який погоджується орендар. Внесення змін до договору оренди комунального майна в частині строку (терміну) оренди допускається у порядку, визначеному ч. 2 ст.17 Закону, та з урахуванням вимог щодо терміну, визначених частиною 1 цієї статті. Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними в постановах від 28 серпня 2018 року № 920/78/18 та від 13 листопада 2018 року № 927/195/18. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що п.3 рішення Ніжинської міської ради від 22 травня 2019 року № 19-55/2019 порушує права позивача як орендаря в частині законодавчо закріпленого права на укладення договору оренди строком на 5 років, як це прямо передбачено спеціальною нормою, а саме ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що є підставою для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту оскаржуваного [PERSON] рішення Ніжинської міської ради, яке суперечить вказаній нормі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати. Позивачем заявлено про судові витрати: 768,40 гривень судовий збір та 6000 гривень орієнтовні витрати на правову допомогу. В окремому клопотанні представник позивача просить суд зменшити суму судових витрат по справі в загальному розмірі 6768,40 гривень (6000 гривень витрати на правничу допомогу, 768,40 гривень - судовий збір) з огляду на те, що справа є дуже простою та малозначною з незначним обсягом та характером доказів. Представником позивача адвокатом Васюком Д.Г. 03.12.2019 року подано заяву в якій він в порядку п.8 ст. 141 ЦПК України повідомив суд, що докази щодо розміру понесених судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення. З огляду на те, що в матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору в розмірі 768,40 гривень (а.с. 2), підтвердження витрат на правничу допомогу відсутні, з відповідача на користь позивача слід стягнути підтверджені судові витрати - судовий збір в розмірі 768,40 гривень. Питання стягнення витрат на правничу допомогу вирішити відповідно п.8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення, за умови надання відповідних доказів розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved