Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права на завершення приватизації, здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] , за життя не складався. Позивач вказує, що за життя [PERSON] належала земельна ділянка, виділена під будівництво індивідуальних гаражів, розташована за адресою: [ADDRESS] , та сам гараж № [NUMBER] , який був побудований [PERSON] на вказаній земельній ділянці. Після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги, успадкувала майно, належне спадкодавцю. Однак, успадкувати земельну ділянку, виділену під будівництво індивідуальних гаражів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та сам гараж № [NUMBER] , який побудований на вказаній земельні ділянці, позивач не може, оскільки [PERSON] при житті виготовив лише технічний паспорт на гараж та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва гаража, однак не встиг зареєструвати належним чином свої речові права на гараж та не завершив процедури приватизації та здійснення реєстрація земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати за нею право на завершення приватизації, здійснення державної реєстрації земельної ділянки, виділеної під будівництво індивідуального гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та право на одержання на ім`я [PERSON] свідоцтва про право власності на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім цього, позивач просить визнати за [PERSON] право власності на гараж [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивач та її представник не з`явилась, однак представник позивача [PERSON] попередньо подала суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача - Ковельської міської ради Волинської області у судове засідання не з`явився, хоча своєчасно був повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.10.2016 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Той факт, що померлий [INFO] [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] підтверджується копією відповідного свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області Голомис С.В. З копії витягу з рішення Ковельської міської ради народних депутатів від 24.11.1977 року № 292 «Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва і внесення змін у рішення, прийняті по даному питанню раніше, та дозвіл на будівництво індивідуальних гаражів» встановлено, що [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального гаража по [ADDRESS] . Згідно додатку до рішення Ковельської міської ради № 14/28 від 29.09.2016 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, встановлено, що [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у приватну власність. На підставі зазначеного рішення, в 2016 році [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва індивідуального гаража за вказаною адресою. Як вбачається із вказаної документації, [PERSON] за життя не завершив приватизації цієї земельної ділянки та не здійснив державну реєстрацію права власності на неї. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Гараж [ADDRESS] належав [PERSON] , що додатково підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а з аналізу змісту ст. ст.1222, 1241 ЦК України вбачається, що спадкування за законом має місце лише тоді і в тому обсязі, в якому воно не змінено заповітом, крім випадків права на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від заповіту. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі на вказаний гараж, а також на право на завершення приватизації, здійснення державної реєстрації земельної ділянки, виділеної під будівництво індивідуального гаража. Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно листа державного нотаріуса Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області Голомис С.В. від 05.11.2019 року №1750/01-16, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний гараж після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї. Позивач у встановленому законом порядку звернулась в нотаріальні органи із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, про відмову від спадщини не заявляла. Отже, позивач по справі є спадкоємцем за законом майна, що належало померлому [PERSON] , в тому числі й вказаного гаража, а тому це майно належить позивачу в порядку спадкування за законом. Таким чином, в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують підставність позову, оскільки до позивача перейшло право спадкодавця щодо завершення приватизації зазначеної земельної ділянки та право позивача на гараж [ADDRESS] , який знаходиться в гаражному масиві по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати суд залишає за позивачем згідно вимог позовної заяви.

Outcome: approved