Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] в особі представника звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до Яготинської міської ради Київської області про визнання незаконним розпорядження та визнання права на приватизацію, в котрій зазначено, що 01серпня 1996 року чоловік позивачки почав працювати в Яготинському бурякорадгоспі. 23 вересня 1996 року [PERSON] надано кімнату в гуртожитку [ADDRESS] , в якій останній проживав разом із своєю сім`єю. 29 серпня 2006 року позивачка зареєструвала своє місце проживання, а [PERSON] своє місце реєстрації у займаних приміщеннях не реєстрував. На даний час, займані [PERSON] кімнати, якими з 2006 року і до цього часу вона відкрито та безперешкодно володіє та використовує для проживання, мають статус громадського житлового фонду, що на даний час перебуває у комунальній власності м. Яготин. 03 жовтня 2019 року з метою реалізації свого права на приватизацію житла [PERSON] звернулася до Яготинської міської ради Київської області із відповідною заявою. Однак, Яготинською міською радою Київської області в задоволені заяви [PERSON] було відмовлено. Як вбачається з розпорядження органу приватизації (органу місцевого самоврядування) № 251 від 07 жовтня 2019 року прохання наймача щодо приватизації жилого приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відхилено, у зв`язку з відсутністю відомостей, на підставі яких можливо визначити право на приватну власність на жиле приміщення в гуртожитку, а саме: [PERSON] до заяви № 243 від 03.10.2019 року не надала копію ордера. Позивачка посилаючись на те, що дії органу приватизації щодо відмови у передачі їй у приватну власність кімнат № 28, 29, 37, 38, 39 у гуртожитку, що розташований за адресою [ADDRESS] шляхом приватизації є протиправними, просили визнати незаконним розпорядження органу приватизації (органу місцевого самоврядування) Яготинської міської ради Київської області № 251 від 07.10.2019 року про відмову у передачі [PERSON] кімнат № 28, 29, 37, 38, 39 у гуртожитку, що розташований за адресою [ADDRESS] у приватну власність шляхом приватизації та визнати за нею право на приватизацію житлових кімнат № 28, 29, 37, 38, 39 у гуртожитку, що розташований за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернулася до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 29 серпня 2006 року зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується відміткою Яготинського відділу ГУ МВС України вчиненою на стор. № 11 в паспорті про реєстрацію його місця проживання (а.с. 10-12). На даний час, займані [PERSON] кімнати, якими з 2006 року і до цього часу вона відкрито та безперешкодно володіє та використовує для проживання, мають статус громадського житлового фонду, що на даний час перебуває у комунальній власності м. Яготин. 03 жовтня 2019 року з метою реалізації свого права на приватизацію житла [PERSON] звернулася до Яготинської міської ради Київської області із відповідною заявою. Як вбачається з розпорядження органу приватизації (органу місцевого самоврядування) № 251 від 07 жовтня 2019 року (а.с. 13) прохання наймача щодо приватизації жилого приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відхилено, у зв`язку з відсутністю відомостей, на підставі яких можливо визначити право на приватну власність на жиле приміщення в гуртожитку, а саме: [PERSON] до заяви № 243 від 03.10.2019 року не надала копію ордера. З копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 30.09.2019 року (а.с. 19-22) вбачається, що кімнати № 28, 29, 37, 38, 39 розташовані на 2 поверсі та мають житлову площу 52,5 м2, у тому числі: кімната № 28 - 10,7 м2, кімната № 29 - 10,8 м2, кімната № 37 - 4,4 м2, кімната № 38 - 11,3 м2, кімната № 39 - 15,3 м2. Замовником технічної документації є [PERSON] .З копії виписки з протоколу № 29 засідання профкому Яготинського бурякорадгоспу від 23.09.1996 року (а.с. 18) вбачається, що у 1996 році як робітнику будівельної дільниці [PERSON] було виділено кімнату в гуртожитку по [ADDRESS] . З копії договору (а.с.31) вбачається, що ВАТ "Яготинське" з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони уклали договір згідно якого [PERSON] надаються приміщення № 28, 29, 37 , 38 , 39 , що розташовані по [ADDRESS] , для проживання останнього разом з родиною в гуртожитку. З копії трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 14.01.1993 року (а.с. 16) вбачається, що з 01 серпня 1996 року [PERSON] почав працювати каменщиком ІІ розряду будівельної дільниці Яготинського бурякорадгоспу. З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 15) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 квітня 2007 року, актовий запис № 02, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». З довідки про склад сімї зареєстрованих осіб у житловому приміщенні /будинку (а.с. 14) вбачається, що [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З довідки ВАТ «Яготинське» № 259 від 14.11.2006 року (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] проживає з вересня 1998 року за адресою [ADDRESS] . За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування). Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, зокрема, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Так, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. За змістом ст. ст. 1, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. В силу ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 та зареєстрованим в Мін`юсті 29.01.2010 року за№ 109/17404. Пункт 6.3 зазначеного Положення визначає, що при приватизації приміщень у гуртожитку коридорного типу у власність мешканцям передаються тільки кімнати (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих в них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів та терас), яким надаються відповідні номери. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на наведене спір про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яким вирішено питання щодо права на нерухоме майно, має розглядатися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а тому зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Зазначену правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловив Верховний Суд України, у постанові від 29 березня 2016 року у справі № 21-5430а15. Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 4 квітня 2018 року у справі № 280/267/15-а. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, оскільки приймаючи оспорюване розпорядження, виконавчий комітет Яготинської міської ради Київської області як орган приватизації, прийняв оспорюване розпорядження без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Outcome: approved