Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи заяву тим, що 6 грудня 2018 року шлюб з відповідачем було розірвано, проте від даного шлюбу вони мають двоє дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26 серпня 2016 року на користь позивача з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 28 липня 2016 року до досягненнями ними повноліття. Оскільки на даний час потреби дітей значно зросли, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, однак до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Правом подати відзив не скористався. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові матеріали, судприходить до наступних висновків. Судом установлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 6 грудня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дочок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4, 5, 8). Відповідно до виконавчого листа, виданого Маневицьким районним судом Волинської області 12 вересня 2016 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на обох дітей, щомісячно, починаючи з 28 липня 2016 року, до досягнення ними повноліття (а.с. 9). Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 141 цього ж Кодексу батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За правилами ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не підтверджені, оскільки [PERSON] не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в сторону покращення, а у позивача - в сторону погіршення. Крім того, покликання позивачки на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є свідченням про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів, а отже і підставою для зміни розміру аліментів. Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не доведено те, що від дня постановлення рішення про стягнення з відповідача аліментів змінилося сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що є суттєвими у житті сторін чи їх дітей, і є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі ст.ст. 141, 180-183,192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed