Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] , 27.09.2019 звернувся в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 19.01.1991 відділом РАГС районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 01, що спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, як наслідок з 2010 року проживають окремо, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин переконаний, що втратив до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить його інтересам. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 24.10.2019 провадження у справі відкрито. Позивач в суді вимоги підтримав з мотивів наведених у заяві, окрім цього пояснив, що з 2010 року з відповідачкою разом не проживають, з цього часу не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, що причиною розпаду сім`ї є різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність між ними взаєморозуміння. Окрім цього зазначив, що наполягає на розлученні, заперечив можливість примирення, просить позов задовольнити. [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 26.11.2019 та повторно 24.12.2019 не з`явилася, відзиву не надіслала, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив у суді позивач (а.с. 18, 20). Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивача в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 19.01.1991 шлюб у відділі РАГС районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 01, сторони з 2010 року проживають окремо, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, у шлюбі дітей не мають, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач у суді настоює на розірванні шлюбу, заперечив можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя Кордик, суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Із копії пенсійного посвідчення [NUMBER] серії [NUMBER] убачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с. 8). Відтак, з огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідачки на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved