Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Позовні вимоги мотивує тим, що з 14 вересня 2020 року він є особою з інвалідністю І-групи. Єдиним його доходом є пенсія, яка станом на грудень 2020 року складала 1638,00 грн. Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду він отримує державну соціальну допомогу інвалідам у розмірі 1712,00 грн., інших джерел доходу в нього немає. Вказує на те, що він живе разом в одній квартирі із своєю колишньою дружиною та дітьми: сином - [PERSON] та дочкою - [PERSON] . Зазначає, що в доньки на утриманні є двоє неповнолітніх дітей. Із сином та колишньою дружиною у нього склалися неприязні відносини. Вказує на те, що його ображають, принижують та нічого не допомагають. Практично вся пенсія, яку він отримує витрачає на оплату за лікування та залишається близько 712,00 грн., що є менше мінімального прожиткового мінімуму, чого ледь вистачає на харчування. Позивач зазначає, що не може забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності. Крім цього, у нього хронічні захворювання і він потребує постійного лікування, на яке витрачає щомісяця близько 1000,00 грн. Вказує на те, що знаходиться на межі бідності оскільки не отримує від сина жодної грошової підтримки. З посиланням на викладене, на норми ст.202 СК України, оскільки він є батьком відповідача , є непрацездатною особою, гостро потребує матеріальної допомоги відповідача , а відповідач добровільно відмовляється надавати йому матеріальну допомогу, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно , починаючи з дати подання позову і довічно. Позиція сторін справи : Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Вказав на те, що він є особою з інвалідністю І-групи. Єдиним його доходом є пенсія, інших джерел доходу не має. Вказаних коштів йому не вистачає, так як значну частину витрачає на ліки та лікування. Відповідач матеріальної допомоги йому не надає. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Вказала на те, що оскільки у доньки позивача є на утриманні двоє дітей , то позивач звернувся із даним позовом до свого сина відповідно до приписів ст.202 СК України. Зазначила, що позивач є інвалідом І-групи, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 664244, виданою 14 вересня 2020 року Ужгородською міжрайонною МСЕК та отримує соціальну допомогу у розмірі 1700,00 грн. Вказаних коштів позивачу не вистачає. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив із підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема вказав на те, що позивач все життя "гуляв" та не виконував батьківських зобов`язань, не займався його вихованням . Вважає даний позов шахрайством зі строни позивача. Вказав на те, що він не працює та не отримує дохід. Як вбачається із відзиву на позов, все дитинство відповідача виховувала та утримувала його мати - [PERSON] . Крім того вказує на те, що [PERSON] отримує соціальні допомоги, лікарняні, та субсидії. Хронічних захворювань у позивача не має. Зазначає, що 17.05.2021 року позивач облив відповідача та його сестру розчином білизни, в зв`язку з чим було викликану швидку допомогу. Йому була надана невідкладна медична допомога, а його сестру [PERSON] було госпіталізовано до лікарні. У зв`язку з вищезазначеним було відкрито кримінальне провадження стосовно [PERSON] за №1202107803000487. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач не має права просити від відповідача аліменти, оскільки коли вони проживали разом позивач п`ятнадцять років взагалі ніде не працював. Крім того зазначила, що її син офіційно ніде не працює. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач - це її брат. Вказала на те, що позивача не було поряд із ними, він "катався по Радянському Союзу по своїх справах" . Зазначає, що позивач неодноразово бив її матір, крім того піднімав руку на її неповнолітніх дітей . Вказала на те, що відносно позивача відкрито кримінальне провадження. Зазначила, що відповідач ніде не працює, доходів не отримує. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 14.05.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, представника позивача [PERSON] , відповідача , покази свідків [PERSON] та [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи: Як встановлено судом, [PERSON] 14 вересня 2020 року, отримав першу групу інвалідності з причин загального захворювання, що підтверджується даними виписки з акта огляду медико - соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ № 664244, виданою 14 вересня 2020 року Ужгородською міжрайонною МСЕК. Згідно довідки ГУ ПФУ від 25.11.2020 року №1948 [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області і отримує пенсію за віком, яка станом на жовтень 2020 року складала 1712 гривень 00 копійок. ( а.с.7) Згідно свідоцтва про народження виданого повторно Ужгородським МВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) серії [NUMBER] від 20.11.2020 року [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] ( а.с.8) Згідно витягу з ЄРДР №12021078030000487 від 18.05.2021 року внесені відомості за ст.125 ч.1 КК України за заявою [PERSON] за фактом завдання її батьком [PERSON] їй тілесних ушкоджень. Згідно довідки №475 виданої Ужгородським міським центром зайнятості від 25.05.2021 року гр. [PERSON] станом на 25.05.2021 року на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості не перебуває. Згідно довідки №34.04.03-08/224 виданої Департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради від 26.05.2021 року гр. [PERSON] станом на 26.05.2021 року на обліку як отримувач державних соціальних допомог в Департаменті соціальної політики Ужгородської міської ради не перебуває. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Правовідносини пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані 17 Розділу ІІІ СК України ( статті 202,203 СК України). У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви , а також в ході судового розгляду справи не було долучено жодних доказів на підтвердження походження дитини від батька (кровне споріднення) або наявність між позивачем та відповідачем інших юридично значущих зв`язків (усиновлення). В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] , що в свою чергу ставить під сумнів виникнення обов`язку відповідача по утриманню позивача по справі , а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд при розгляді справи враховує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а також враховує приписи ч.7 ст. 81 ЦПК України , згідно яких суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Окрім того, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд зазначає, що позивач в порушення приписів ЦПК України не долучив докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] до позовної заяви, та не повідомив суд письмово про наявність обєктивних причин з яких доказ не може бути поданий у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька слід відмовити з пидстав та мотивів викладених вище. Щодо розподілу судових витрат. Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 141 ч. 7 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed