Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] 16.06.2015 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 23.11.2015 року, просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності на 5/12 частин квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м.. В обґрунтування позову відзначає, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району від 16 грудня 1997 року № 01160, яке зареєстроване в ОМБТІ та РОН 05 січня 1998 р. № 543 на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері - [PERSON] 20 листопада 2000 року спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. Належну померлій 1/3 частину квартири [ADDRESS] прийняли її чоловік [PERSON] та донька [PERSON], які проживали разом з померлою у спірній квартирі на момент її смерті. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/6 частин квартири, та їх частки склали 1/2 частини квартири (1/3 +1/6). 22.04.1999 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого належну йому частину квартири у рівних частках заповів [PERSON] та [PERSON] 16.10.2007 року [PERSON] помер. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідачка із заявою про прийняття спадщини за заповітом після батька [PERSON] у встановлений законом строк не зверталась. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.10.2012 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні вимог по надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину за заповітом після смерті батька. Натомість, [PERSON] друга донька спадкодавця [PERSON], інвалід, непрацездатна особа, проживаюча разом з батьком на момент його смерті, є спадкоємцем обовязкової частки у спадщині. На момент смерті [PERSON] належало 1/2 частини квартири (1/3 частина згідно свідоцтва+1/6 частина у порядку спадкування за законом після дружини). У разі спадкування за законом кожний спадкоємець спадкував би по 1/6 частини квартири (1/2 частини : 3чол.). Таким чином, обовязкова частка у спадщині відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України належна [PERSON] складає 1/12 (1/6 :2 чол.). Отже, частка квартири, належна [PERSON], складає 1/3 частина квартири згідно свідоцтва про право власності, + 1/6 частина квартири фактично прийнята у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] + 1/12 частина як обовязкова частка у спадщині після смерті батька [PERSON], а загалом становить 7/12 частин квартири [ADDRESS]. 06.11.2014 року [PERSON] померла. Відповідно до залишеного нею заповіту, усе належне їй майно [PERSON] заповідала відповідачці. Таким чином, позивач має право на майно у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, яке складається з 5/12 частин спірної квартири (1/2 частина 1/12 обовязкова частка [PERSON]О.). Постановою Державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 22.05.2015 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Оскільки, позивачеві не відомо місцезнаходження оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1997 року, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси (с. Шликов С.П.) від 26.08.2015 року провадження по зазначеній справі було відкрито. Ухвалою суду від 26.08.2015 року (с. Шликов С.П.) було відкрито провадження за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом та обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] (а.с.204). Згідно зустрічного позову [PERSON] визнає позов [PERSON] лише частково, просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на 9/12 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на 3/12 частини вказаної квартири. Зазначила, що частка квартири, яка належала [PERSON], складає 9/12. Остання 06.11.2014 року померла та отримати правовстановлюючі документи на частину квартири не встигла. [PERSON] був складений заповіт №6-2275 від 21.06.2010 року, за яким усе майно заповідалось [PERSON] У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у звязку з ненаданням належного правовстановлюючого документу на квартиру. 23.10.2015 року зазначена справа надійшла до провадження с. Домусчі Л.В. на підставі авторозподілу та ухвалою від 26.10.2015 року прийнята до провадження (а.с.209). У судове засідання 19.04.2016 року представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.0.2015 року) не зявився, надав суду заяву, за якою просив справу розглядати за його відсутності. У минулих судових засіданнях позовні вимоги представник [PERSON] підтримав та просив задовольнити у повному обсязі та визнати за позивачем право власності на 5/12 частин спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 23.03.2015 року) у судове засідання також не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У минулих судових засіданнях позов [PERSON] визнала лише частково, заперечувала проти розміру частки квартири, право власності на яку він просив визнати. Просила задовольнити зустрічний позов [PERSON] у повному обсязі. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.О.. Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії РЖ №600552 (а.с.101), свідоцтвом по народження [PERSON] серії ІІ-ИК №891391 (а.с.17), свідоцтвом про народження [PERSON] №228725 (а.с.103). Судом також встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала в рівних частинах квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району від 16 грудня 1997 року № 01160, яке зареєстроване в ОМБТІ та РОН 05 січня 1998 р. № 543 (а. с. 8, 136). Згідно технічного паспорту, складеного на імя гр.. [PERSON] (а.с.216-218), вказана квартира №14 складається з 3-х кімнат, житловою площею 38,8 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 12,5 кв.м., 2-а кімната 11,4 кв.м., 3-я кімната 14,9 кв.м., кухня площею 5,6 кв.м.; ванна кімната площею 1,9 кв.м., туалет 0,9 кв.м., коридор площею 1,4 кв.м. та 5,0 кв.м., вбудованої шафи 1,0 кв.м.. Загальна площа квартири складає 55,3 кв.м.. Відповідно до довідки-виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію №1565 (а.с.12) у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 20 листопада 2000 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 242901, виданого відділом РАГС Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради (а. с. 126). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири. З витребуваної у Шостої Одеської державної нотаріальної контори копії спадкової справи №515/2013, заведеної до майна померлої 20.11.2000 року [PERSON] (а.с.124-166), вбачається, що [PERSON] та [PERSON], які є дітьми покійної [PERSON], не зверталися з заявами про прийняття спадщини. 18.09.2013 року з відповідною заявою звернулась [PERSON] (а.с.125). Також, як вбачається з рішення апеляційного суду Одеської області від 29.09.2015 року (а.с.220-223), [PERSON] була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі №14 як до смерті матері, так і пізніше, там також був зареєстрований та проживав [PERSON]. Апеляційним судом Одеської області у вказаному рішенні також встановлено, що оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то відповідно до ч.1, 2 ст. 549 даного Кодексу, [PERSON] та [PERSON], вступивши в управління або володіння спадковим майно, є такими, що прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] Тобто, [PERSON] та [PERSON] стали спадкоємцями належної померлій [PERSON] 1/3 частини спірної квартири. З урахуванням вимог цивільного законодавства частки [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно є рівними. Таким чином, після смерті [PERSON] частки [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру склали по 1/2 кожного (1/3 на підставі свідоцтва про право власності + 1/6 фактично прийнята у порядку спадкування за законом після [PERSON]І.). 16 жовтня 2007 року помер [PERSON]В, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 116818, виданого Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси (а. с. 11). На підставі заповіту від 22 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.98), [PERSON] заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному свою частину квартири [ADDRESS]. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №14934236 (а.с.99). Станом на сьогоднішній день заповіт є дійсним. З матеріалів витребуваної копії спадкової справи № 836/2007 до майна померлого 16.10.2007 року [PERSON] (а.с.43-123) встановлено, що 02.11.2007 року до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулась [PERSON] (а.с.53). 29.11.2007 року до нотаріальної контори надійшла заява позивача про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.54). [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини лише 24.09.2010 року (а.с.55). Пізніше у звязку з пропуском строку на прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] звернулась до суду з позовом про надання їй додаткового строку для прийняття вищевказаної спадщини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2012 року (а. с. 46-48), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2012 року (а. с. 49-51), у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Таким чином, [PERSON] є такою, що не вступила у спадщину на частину квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] з підстав, передбачених ст.. 1272 ЦК України. Постановою державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 22.05.2015 року (а.с.44) [PERSON] було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом на вищевказану частину квартири після померлого [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Зазначене стало підставою звернення до суду з відповідним позовом. Судом також встановлено, що [PERSON] є особою досягнувшою пенсійного віку та інвалідом третьої групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії АГ №518928 від 30 серпня 2004 року та довідкою МСЕ №097606 від 26 червня 2003 року (а. с. 20). Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від змісту заповіту Згідно положень пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від\~\~30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", при визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Таким чином, [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині після смерті 16.10.2007 року батька [PERSON]. Виходячи з того, що на момент смерті 16.10.2007 року [PERSON] належало 1/2 частини [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом були б його діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], то у разі спадкування за законом кожний спадкоємець успадкував би по 1/6 частині (1/2 част.кв. : 3 чол.). Таким чином, розмір обовязкової частки у спадщині, належній [PERSON] з урахуванням вимог ст..1241 ЦК України, складає 1/12 частини квартири. Загальна частка спірної квартири, яка належить [PERSON], склала 7/12 частини квартири: 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності; 1/6 частина фактично прийнята у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] та 1/12 частина як обовязкова частка у спадщині після смерті батька [PERSON]. 06.11.2014 року [PERSON] померла, у звязку з чим Відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби ОМУЮ зроблено відповідний актовий запис №11263 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №392637 (а.с.170). Згідно заповіту від 21.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №6-2275, [PERSON] заповідала усе своє майно [PERSON] (а.с.177). Згідно спадкової справи №183/2015р до майна померлої 06.11.2014 року [PERSON] (а.с.167-184), [PERSON] у строк встановлений законом 29.04.2015 року звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 169). Однак, постановою державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 13.08.2015 року (а.с.201) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом на часку квартири [ADDRESS] після померлої [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Таким чином, суду вбачається, що підстави звернення [PERSON] та [PERSON] до суду з відповідними позовами тотожні, різниця полягає лише у визначені розміру частин спірної квартири, право власності на яку вони просять визнати у порядку спадкування. До спірних правовідносин за первісним та зустрічним позовами суд застосовує одні і ті ж норми матеріального права та виходить з наступного. Ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно до вимог\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст.. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до положень частин першої та другої\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог\~ст.1268 ЦК України\~позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з положень\~ЦК України, [PERSON], як син спадкодавця [PERSON], прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька, оскільки подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину у встановлений законом строк. У свою чергу, суд вбачає, що [PERSON] як спадкоємець за заповітом також прийняла спадщину після померлої 06.11.2014 року [PERSON]. Згідно положень пункту 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від\~\~30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином відповідно до норм ст. ст.\~1223,\~1233, 1268, 1270 ЦК України, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], проте державні нотаріуси відмовили їм у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки спадкодавці за життя не перереєстрували право власності на спірні частини квартири та через відсутність правовстановлюючих документів на квартири. Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог [PERSON] та [PERSON], вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають захисту шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. При цьому, при визначені часток квартири, які б належали позивачу та відповідачу, суд вбачає, що розрахунки надані сторонами різняться лише в частині визначення обовязкової частки [PERSON] у спадщині та визначення загального розміру частки квартири, яка б їй належала. Дослідивши позовні заяви, суд не приймає до уваги розрахунки відповідачки [PERSON], оскільки як вбачається з позовної заяви, вона розраховує обовязкову частку [PERSON] у спадщині після батька [PERSON], виходячи із двох спадкоємців [PERSON] та [PERSON], однак зазначене не відповідає вимогам ст.. 1241 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Судом встановлено, що на момент смерті 06.11.2014 року [PERSON] була власником 7/12 частин квартири [ADDRESS]. Таким чином, частка квартири, спадкоємцем якої за заповітом після померлого 16.10.2007 року [PERSON], є позивач, складає 5/12 частин вказаної квартири. З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає за можливе задовольнити їх, визнавши за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після померлого 16.10.2007 року [PERSON] на 5/12 частин квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м. У свою чергу, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом після померлої 06.11.2014 року [PERSON] на 7/12 частин квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м..

Outcome: partial