Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

18 серпня 2014 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 15.05.2015 року позивач зменшив позовні вимоги та звернувся до суду з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 25, яка знаходиться в м. Одеса по провулку Лермонтовський в будинку № 13 та належить на праві власності [PERSON] шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а кошти отримані від реалізації майна, направити на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» для погашення заборгованості за Кредитним договором № МL-500/104/2007 від 20.07.2007 року, у загальному розмірі 521 345,70 (пятсот двадцять одна тисяча триста сорок пять та 70/100) Швейцарських франків. Позивач мотивує вимоги тим, що 20 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-500/104/2007, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 423 711,75 Швейцарських франки. Додатковим договором №1 від 20.05.2009 р. до кредитного договору, а саме пп. 1. було збільшено розмір кредиту до 440 405,71 Швейцарських франків. Пунктом 1.1. частини № 2 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобовязання за укладеним договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20.07.2007 р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РМL-500/104/2007, предметом якого є нерухоме майно - квартира № 14, яка знаходиться в м. Одеса по вулиці Велика Арнаутська в будинку № 5. Також, між сторонами 20.07.2008 р. було укладено договір іпотеки № РСL-500/104/2007, предметом якого є нерухоме майно - квартира № 25, яка знаходиться в м. Одеса по провулку Лермонтовський в будинку № 13. Під час розгляду справи представником позивача до суду надано розрахунок, відповідно до якого станом на 13.03.2013 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає 521 345,70 Швейцарських франків. В порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувається, що і стало приводом для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на невідповідність та неправильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 20 липня 2007 року договору між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується витягом із Статуту, та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-500/104/2007, відповідно умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 423 711,75 Швейцарських франки. Додатковим договором №1 від 20.05.2009 р. до кредитного договору, а саме пп. 1. було збільшено розмір кредиту до 440 405,71 Швейцарських франків, щодо розміру отриманого кредиту сторони у судовому засіданні не заперечували. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МL-500/104/2007 від 20.07.2007 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір №PCL-500/104/2007, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1409, предметом якого є нерухоме майно - квартира № 25, яка знаходиться в м. Одеса по провулку Лермонтовський в будинку № 13, яка складається з трьох житлових кімнат загальною житловою площею 41 кв.м та підсобних приміщень, загальною площею 56,6 кв.м. Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1403. Окрім цього, 20 липня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки № РМL-500/104/2007, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №12953, предметом якого є нерухоме майно - квартира № 14, яка знаходиться в м. Одеса по вулиці Велика Арнаутська в будинку № 5, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори 30.10.2004 року, зареєстрований в реєстрі за №3-3120 Згідно п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 3 кредитного договору), та/або умов договору іпотеки, та/чи договору поруки (надалі «Вимога»). При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної Вимоги. Відповідно до п. 2.1.5.1 додаткового договору № 5 встановлено що, у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів) укладених міх банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існувала на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору , чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 (тридцять) календарних днів (надалі «Строк порушення зобовязання»), сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань у повному розмірі (надалі «Вимога»), а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в звязку в чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі протягом наступних 30 (тридцяти) календарних днів, що слідують за останнім днем Строку порушення зобовязання.. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, банком було направлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №500-04-12-4-6/1758 від 12.07.2011 р., однак вона відповідачем не виконана. Згідно з умовами п. 2.1 ст. 2 договорів іпотеки останні забезпечують вимоги іпотекодержателя щодо сплати позичальником кожного і всіх його платіжних зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, зокрема: повернення кредиту ( п. 2.1.1); сплата відсотків за користування кредитом (п.2.1.2); сплата пені за прострочення повернення кредиту та процентів (п. 2.1.3); відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитного договору. Пунктом 6.2 статті 6 договору іпотеки (задоволення вимог іпотекодержателя із вартості предмета іпотеки) передбачено іпотечні випадки, настання яких надають іпотекодержателю право задоволення із вартості предмета іпотеки всіх фактичних вимог після виникнення будь-якої із таких обставин: - несплата боржником будь-якої суми у розмірі, валюті, строк та порядку, як встановлено кредитним договором; - порушенні іпотекодателем будь-якого із обовязків ст. 5 цього договору; - інші обставини, передбачені чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку станом на 13.03.2013 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає 512\~345,70 Швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення (2327.7067 гривень за 100 Швейцарських франків) складає 12\~135\~398,78 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 440\~405,71 Швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 10\~251\~353,21грн., заборгованість по відсоткам за період з 08.02.2010 року по 07.12.2011 року 72\~332,29 Швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1\~683\~683,56 грн., пеня за прострочення кредиту за період з 21.07.2010 по 28.12.2010 року 8\~607,70 Швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 200\~362,00 грн. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.\~\~ Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України.\~\~ За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.\~\~ Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті, яка передбачає необхідність направлення іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушень, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначені положення містяться і в роз'ясненнях наданих у п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до п. 42 зазначеної вище Постанови Пленуму резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час про ведення виконавчих дій). Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Крім того, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неправильність та невідповідності наданого позивачем розрахунку заборгованості умовам кредитного договору, оскільки відповідачем не надані докази, які б свідчили про неправильність проведених позивачем розрахунків чи ставили їх під сумнів. Посилання представника відповідача на призначення судово-економічної експертизи Роздільнянським районним судом Одеської області у справі за позовом банку до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняють останнього від обовязку доказування, тим більше, вказана ухвала суду не має преюдиціного значення з приводу фактів по даній справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, суд вважає, що у звязку з невиконанням [PERSON], своїх зобов'язань за кредитним договором № МL-500/104/2007, слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] для погашення кредитної заборгованості за вищенаведеним кредитним договором. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 3\~654 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved