Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (надалі - відповідач) неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2011 року відповідача зобов'язано до виплати аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Однак, відповідач ігноруючи рішення суду та вимоги Сімейного Кодексу України про обов'язок батьків утримувати та виховувати свою дитину, умисно, аліменти не сплачував з 24 лютого 2011 року по день звернення з позовом інших видів допомоги на утримання дитини не надавав, заборгованість з несплати аліментів становить 19159,14 грн. внаслідок чого вона, у відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та заборгованості по невиплаченим аліментам. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до Свідоцтва про народження серія, сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. Згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2011 року відповідача зобов'язано до виплати аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини /а.с.10/. З урахуванням розрахунку суми заборгованості, наданої ВДВС Новомосковського МРУЮ /а.с.9/, заборгованість відповідача перед позивачем по аліментах станом на 01 лютого 2014 року становить 17719,42 гривень. 01 вересня 2014 року становить19159,14 грн. та виникла з лютого 2014 року. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд враховує, що саме з вини відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів на дитину, що підтверджено розрахунком, наданим ВДВС Новомосковського МРУЮ, а тому, відповідно до вимог ст. 196 СК України позивач має право на отримання неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки відповідачем не доведено той факт, що несплата аліментів була наслідком тяжкої хвороби, іншої незалежної від нього обставини, доказів того, що заборгованість по аліментам виникла не з вини відповідача, останній суду не надав. При цьому, право, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки платник аліментів отримав постанову суду про стягнення аліментів, тож був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти і свідомо ухилявся від їх сплати, не навівши суду доказів на підтвердження об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Перевіряючи розрахунок заборгованості наданий позивачем, суд виходить з того, що прострочення аліментів станом на 16 вересня 2014 року складає термін 1296 днів. Відтак, заборгованість відповідача (сума боргу, нарахована за кожен місяць * кількість днів прострочення * 1%) складає 114878,60 грн. Крім того, суд, виходячи з засад розумності та співмірності, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами матеріальний стан платника аліментів, вважає за необхідне з урахуванням положень ч.2 ст.196 СК України зменшити розмір неустойки, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача до суми в розмірі 38318,28 грн. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення стягнення аліментів підлягають задоволенню частково. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 383,18 грн.

Outcome: partial