Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. У обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 20 червня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає. Працездатний, інших утриманців немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей. Просила позов задовольнити та стягувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю із підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що добровільно коштів на утримання дітей відповідач не надає, вона неспроможна самостійно утримувати дітей, чи покладати обов'язок по утриманню дітей на свою матір, а тому просила позов задовольнити, визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що на даний час не працює, визнаний інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Має намір розпочати власну справу та займатися підприємницькою діяльністю. Буде забезпечувати усі потреби дітей. Просив визначити розмір аліментів у 1/5 частці від усіх видів його заробітків щомісячно. Суд, вислухавши доводи позивачки, заперечення відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі з 20 червня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НМ № 0244668, виданим 20 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. [PERSON] і [PERSON] є батьками двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданим відповідно 11 червня 2002 року і 20 липня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] визнаний інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 05 лютого 2018 року без переогляду, йому протипоказана важка фізична праця, для відновлення працездатності рекомендовано станціонарне та амбулаторне лікування, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №4096227. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме матеріальне становище сторін по справі, стан здоровя сторін по справі, ту обставину, що відповідач по справі не працює, визнаний інвалідом ІІІ групи, потребує періодичного стаціонарного та амбулаторного лікування, інших утриманців немає, позивачка працює, неспроможна самостійно забезпечити утримання дітей. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує, передусім, мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти, за можливістю, той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з обома батьками. На підставі викладеного позов про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення в 1/3 частці від доходу відповідача. За ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн., з 01 липня 2018 року - 1944 грн., з 01 грудня 2018 року - 2017 грн.). Згідно\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial