Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним Комплексного договору № 3/3252550 від 27.04.2018 р. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 квітня 2018 року між сторонами та третьою особою ТДВ «Страхова компанія «АХА страхування життя» було укладено Комплексний договір № 3/3252550, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого банк надає позичальнику кредит у сумі 31 380 грн. строком на 60 місяців з 27.04.2018 р. до 26.04.2023 року, позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначеного графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору); кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку. Пунктами 1.3.1 та 1.3.2 кредитного договору встановлено сплату позичальником процентної винагороди щомісячно в розмірі 15,00 % річних та комісійної винагороди щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % в місяць від суми кредиту. Позивач зазначає, що при укладенні вказаного кредитного договору були порушені її права, як споживача, згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», через що у досудовому порядку нею неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення, через що змушена звернутись до суду. Позивач вказує, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту працівники банку належним чином не ознайомлювали її з умовами кредитування, їй не надали як позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого їй було вручено кредитний договір, який вона не читаючи через дрібний шрифт підписала, надіючись на добросовісність працівника банку. Паспорт споживчого кредиту чи повідомлення з інформацією про роз`яснення їй умов кредитного договору вона не отримувала, така інформація в усній формі їй не доводилась, свій підпис про отримання такої інформації вона не ставила. Через це вона не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики і збитки, які отримає в результаті підписання даної угоди. Забороняється, як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів для прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Позивач стверджує, що в порушення норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливим пункт 1.3.2 кредитного договору яким встановлено сплата позичальником щомісячно комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, що є підставою для визнання цього пункту недійсним, оскільки банки не мають права встановлювати платежі за послуги, які супроводжують кредит, як компенсація супутніх послуг банку за рахунок споживача. Позивач зазначає, що також є несправедливими умови договору - розділ ІІ кредитного договору під назвою договір страхування, який їй було нав`язано, оскільки в банку їй пояснили, що якщо вона не погодиться на послуги з добровільного страхування, то кредит не отримає. Банк не повинен обмежувати вибір страхової компанії, оскільки це суперечить нормі закону. Позивач вважає, що порушення наведених норм чинного законодавства є підставою згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання (а.с. 13, 14). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. 05.10.2020 року до суду надійшов відзив на позову, у якому відповідач АТ «Креді Агріколь Банк» просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі посилаючись на їх необгрунтованість, неправомірність та безпідставність. Зазначає, що з 20.06.2017 р. відносини споживчого кредитування регулюються саме Законом України «Про споживче кредитування», тому оскільки спірний кредитний договір був укладений 27.04.2018 р., до спірних відносин між позивачем та відповідачем Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується. На виконання ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» перед укладенням кредитного договору позивача було повністю ознайомлено з усіма умовами кредитування, що підтверджується підписаною позивачем заявою-анкетою від 26.04.2018 р. та в подальшому при підписанні самого комплексного договору № 3/3252550. В Законі України «Про споживче кредитування» законодавцем вже закріплено право фінансової установи, зокрема позивача, як банка, отримувати від споживача кредитних послуг комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому посилання позивача на порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме щодо несправедливості умов спірного кредитного договору стосовно сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості із посиланням на позицію Верховного Суду України, яка встановлена в постанові від 16.11.2016 р. є необгрунтованими та безпідставними через зміни в законодавстві. Під час укладення спірного кредитного договору позивачем добровільно та за власним бажанням було обрано ТДВ «Страхова компанія «АХА Страхування життя», так як перед укладенням договору позивач надала особисто підписану нею заяву на страхування, тому не відповідають дійсності доводи позивача про нібито нав`язування їй послуг страхування (а.с. 24-27). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2020 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (а.с. 77, 78). В судове засідання з`явився представник відповідача Купенко М.С . Позивач та представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Позивач суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 10). Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та представників третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник відповідача Купенко М.С. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог, надав пояснення, викладені у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Комплексний договір № 3/3252550 (далі - кредитний договір, а.с. 7-8). Відповідно пунктів 1.1, 1.2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у сумі 31 380,00 грн. строком на 60 місяців - з 27.04.2018 р. до 26.04.2023 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку: www.credit-agricole.ua. Згідно пункту 1.3.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (проценти) щомісячно в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно норми ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В обгрунтування вимог позивач посилається на порушення відповідачем норм частин 2, 5 ст. 11; пункту 2 частини 2 ст. 19; частин 1, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; пунктів 8, 9 частини 1 ст. 6; частини 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; частини 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у зв`язку з чим згідно ст. ст. 203, 215 ч. 1 ЦК України просить визнати недійсним кредитний договір. За приписами частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. До відносин споживчого кредитування Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка набрала чинності з 10.06.2017 року). Відповідно частин 1, 2 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у редакції чинній на час укладення кредитного договору, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;3) загальний розмір наданого кредиту;4) порядок та умови надання кредиту;5) строк, на який надається кредит;6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;13) порядок дострокового повернення кредиту;14) відповідальність сторін за порушення умов договору.У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Як убачається зі змісту Додатку № 1 до кредитного договору, у ньому зазначено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, в тому числі графік платежів по кредиту, а саме: реальна річна процентна ставка по кредиту становить 66,01 %, загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 88 176,03 грн. а.с. 8, 8 зв.). Судом встановлено, що укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору. Відповідно положень частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Позивач зазначає, що під час укладання кредитного договору були порушенні її права, як споживача, через не ознайомлення з умовами кредитування, не надання інформації про умови кредиту до підписання договору, спонукання відповідачем до швидкого підписання договору кредиту, також кредитний договір містить несправедливі умови. Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами та змістом спірного правочину, виходячи з наступного. Спірний правочин був укладений 27.04.2018 р. При цьому заяву-анкету № 0100103-26042018-001 на отримання готівкового кредиту «Свобода» позивач подавала відповідачу напередодні підписання кредитного договору, а саме 26.04.2018 р., що свідчить про те, що позивач мала можливість детально ознайомитися з умовами кредитного договору, вивчити всі його умови (а.с. 28-30). Також відповідно пункту 2.3 кредитного договору, позивач підтвердила, що вона у письмовій формі у повному обсязі отримала від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. Відповідно положень частин 9, 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. За правилами частини 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», споживач, який внаслідок ненадання йому інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, або надання такої інформаціїв неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення. Згідно частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Позивачем суду не надано жодних доказів, що вона зверталась до відповідача після укладення договору з вимогами про припинення будь яких порушень з боку відповідача, на що вказує [PERSON] у позові. З урахуванням наведеного, суд вважає, що ПАТ «КредіАгріколь Банк» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитись з умовами кредитного договору. В розділі ІІ кредитного договору визначені умови договору страхування зі страховиком ТДВ «Страхова компанія «АХА страхування життя», відповідно якого страхова премія становить у розмірі 1 380 грн., яка сплачується одноразово у дату укладення договору. Позивач у поданій відповідачу заяві-анкеті на отримання готівкового кредиту також підписувала 26.04.2018 року заяву на страхування, у якій зазначала, що послуга страхування обирається нею добровільно, за власним бажанням, вона повністю розуміє, що нею обирається страхова компанія ТДВ «Страхова компанія «АХА страхування життя» (а.с. 29), що спростовує доводи позивача про нав`язування їй страховика. Також позивач зазначає про несправедливі умови пункту 1.3.2 кредитного договору, яким встановлено сплату позичальником за користування кредитом комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30 % в місяць від суми кредиту. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно частин 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. При цьому суд враховує наступні обставини. Відповідно пункту 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»(у редакції на час спірних правовідносин) визначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно частини 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Отже, вказаним законом, який зокрема діяв на момент укладення між сторонами кредитного договору, передбачено можливість фінансовою установою отримувати від споживача кредитних коштів комісію за обслуговування кредиту. За нормою ч. 2 ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, до укладення спірного правочину позивач була ознайомлена з умовами кредитування, суду не доведено введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов договору, наявність несправедливих умов договору, позивач погодилась на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, позов не підлягає задоволенню, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір позивачем в дохід держави не сплачувався та судових витрат у даній справі учасниками судового розгляду не заявлялось. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується.

Outcome: dismissed