Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

10.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом в будинку [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог вказав, що йому в особисту приватну власність подаровано будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями за вказаною адресою. 23.08.1997 року його син [PERSON] одружився з відповідачкою, після чого з його дозволу вони почали проживати в цьому будинку. Іхнє сімейне життя не склалося, вони розлучилися, тому відповідачка зібрала свої речі та забрала їх спільну дитину та переїхала проживати в будинок своєї матері, де постійно проживає на теперішній час. З того часу вона ухиляється від утримання будинку, всі комунальні послуги він сплачує сам. В будинку [PERSON] формально значиться зареєстрованою, а її реєстрація в належному позивачу будинку створює перешкоди в реалізації цивільних прав. Від позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від відповідачки [PERSON] надійшла письмова заява, про згоду з позовними вимогами та проханням розглянути справу без її присутності. Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.04.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 334 [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.6-7). В будинку зареєстровані [PERSON],[INFO] [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. (а.с.8-9) Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, до яких, у відповідності зі ст. 64 ЖК УРСР, відносяться дружина наймача, їх діти та батьки, і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] в зв'язку з розлученням зі своїм чоловіком з 01.10.2012 року в домоволодінні [ADDRESS] не проживає, заперечень від відповідачки та інших доводів щодо поважності причин її непроживання в даному будинку не надходило, а подальша реєстрація [PERSON] в даному будинку створює перешкоди в реалізації позивачем його прав як власника. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації. На відшкодування судових витрат не наполягає. На підставі вказаного,

Outcome: approved