Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Адвокат [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до Великокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Як на підставу позову зазначає про втрату оригіналу Сертифікату на земельну частку(пай), що є перешкодою у прийнятті спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності майна спадкодавцеві. Позов мотивує тим, що 17.08.2007 року помер позивача батько гр. [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Борканюка, 56 в с. Велика Копаня. Позивач прийняла спадщину за покійним батьком одноосібно, про що свідчать обставини справи, викладені у рішенні Виноградівського районного суду від 19.07.2016 року по справі № 299/1613/16-ц. Крім того позивач зазначила, що на початку 2018 року було знайдено серед архівів документів ксерокопію Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0127600, що видане на ім'я мого батька [PERSON] головою Виноградівської РДА 28.09.2000 року на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №388 від 21.07.2000 року і посвідчує його право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Копанське» розміром 0,89 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 9048 грн. На даний момент, оригінал Сертифікату на земельну частку втрачено. Відповідно до відмови нотаріуса, видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Оголошення про втрату оригіналу Сертифікату опубліковано позивачем в газеті «Новини Виноградівщини». Позивач та її представник у судове засідання не зявились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Обстеживши матеріали справи, з врахуванням того, що відповідач позов визнав повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачем позову прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні: 17.08.2007 року помер позивача батько, [PERSON] (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Борканюка, 56 в с. Велика Копаня (а.с.6-12). Позивач прийняла спадщину за покійним батьком одноосібно, про що свідчать обставини справи, викладені у рішенні Виноградівського районного суду від 19.07.2016 року по справі № 299/1613/16-ц. Позивач зареєструвала на своє ім'я дане нерухоме майно, про що свідчить витяг з Державного реєстру нерухомого майна (а.с.13-14). Спадкодавцю належав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0127600, що видане на ім'я спадкодавця [PERSON] головою Виноградівської РДА 28.09.2000 року на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №388 від 21.07.2000 року і посвідчує його право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Копанське» розміром 0,89 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 9048 грн.(а.с.16-17). Оригінал Сертифікату на земельну частку втрачено. Відповідно до відмови нотаріуса, видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с.18). Оголошення про втрату оригіналу Сертифікату опубліковано позивачем в газеті «Новини Виноградівщини» від 24 березня 2018 року (а.с.19). Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. З правової точки зору, паювання земель є юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), лише права розпорядження нею. Тому ні володіти земельною часткою (паєм), ні тим більше користуватися нею власник такої частки не може не тільки юридично, а й фізично. А отже він не може передати право користування часткою іншій особі, наприклад, на підставі договору оренди, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. Це є аксіомою правового регулювання суспільних відносин. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) слід розглядати як правовстановлюючий документ, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм). Власник земельної частки (паю) і власник земельної ділянки наділені різним обсягом правомочностей: якщо останній наділений усіма правомочностями власника, то особа, яка має право на земельну частку (пай), лише однією з них. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) не можна розглядати як правовстановлюючий документ, що посвідчує всі три правомочності власника земельної ділянки володіння, користування та розпорядження нею, а відтак у разі спадкування спадкодавець набуває право на земельну частку (пай). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до п.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК). Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, остання не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальному порядку, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів, який було втрачено, її право підлягає судовому захисту у обраний нею спосіб, передбачений законом.

Outcome: approved