Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] за довіреністю та в інтересах [PERSON], [PERSON] звернулася до Верховинського районного суду із позовом до [PERSON], Ільцівської сілської ради Верховинського району, третя особа, що не заявляє самостійних вимог- відділ Держземагенства у Верховинському районі, в якому просить поновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати незаконним та скасувати державний акт серії ЯЖ №982004 від 25.06.2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0622 га для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я [PERSON] та зобов'язати відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні під'їзною дорогою до їхнього господарства. Позовні вимоги, мотивує тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкували будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,85 га в [ADDRESS], яка належала їй на підставі державного акту серії І-ІФ № 013272 від 23.03.2001 року. В цьому державному акті вказана дорога, яка не ввійшла до земельної ділянки [PERSON] площею 0,85 га. Після смерті матері позивачі переоформили у встановленому порядку право власності на будинковолодіння та земельну ділянку і відповідно до витягів із Державного земельного кадастру кожен з них набув право власності на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме площею 0,1063 га та 0,1937 га. В серпні 2012 року [PERSON] почав чинити перешкоди позивачам у користуванні заїзною дорогою до їхніх господарств, з приводу чого вони звернулись із скаргою до Ільцівської сільської ради. В жовтні 2013 року їм стало відомо, що заїзна дорога до їхніх господарств ввійшла у межі земельної ділянки [PERSON] площею 0,0622 га, яка належить їй на підставі державного акту серії ЯЖ №982004 від 25.06.2009 року. Вважають, що цей державний акт не відповідає вимогам закону, оскільки дорога, яка перебуває у комунальній власності не може передаватись у приватну власність. Крім цього у державному акті зазначено, що він виданий на підставі рішення Верховинського районного суду від 16.05.2008 року, хоча судом було винесено ухвалу про затвердження мирової угоди на підставі якої до відповідачки перейшло право власності на спірну земельну ділянку. В судовому засіданні представники позивачів - [PERSON], [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов в частині визнання недійсним державного акту не визнала, вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0622 га видано їй законно і підстави для його скасування відсутні. Також зазначила, що перешкод позивачам у користуванні під'їзною дорогою до їх господарства чинити не буде і згідна на встановлення земельного сервітуту на право проїзду по своїй земельній ділянці. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов визнав, вважає його підставним, оскільки при виготовленні і видачі [PERSON] державного акту на земельну ділянку у площу цієї ділянки протиправно включено частину дороги загального користування. Представник третьої особи Озарко В.І. вважає, що при виготовленні і видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку при відновленні її меж допущено порушення, як і і при оформленні права власності в порядку спадкування на земельні ділянки позивачів, а тому ці порушення мають бути усунуті. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п."б" ч.1 ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно п.п. а,б,в,г ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок. За ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України( в редакції чинній до 01.01.2013 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом міцевого самоврядування акта, яким поррушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті матері [PERSON] 27.05.2011 року успадкували в рівних долях житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства площею 0,85 га в [ADDRESS], яка належала їй на підставі державного акту серії І-ІФ № 013272 від 23.03.2001 року. В цьому державному акті відображено дорогу, яка розділяє зазначену земельну ділянку та не входить у її площу(а.с.6,11-14). Позивачі, успадкувавши земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,60 га переоформили права на неї відповідно до встановленого порядку. Так, із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2600086852013 та № НВ-2600087172013 від 03.04.2013 року видно, що позивач [PERSON] набула у власність дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме площею 0,1937 га та 0,1063 га в [ADDRESS]. Право власності на земельні ділянки таких же розмірів в [ADDRESS] набув позивач [PERSON], що стверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2600086812013 та № НВ-2600098232013 від 03.04.2013 року(а.с.15-34). У кадастрових планах цих земельних ділянок вказано, що вони межують із дорогою загального користування. Наявність дороги між земельними ділянками, які належать позивачам стверджується також викопіюванням із чергового кадастрового плану [ADDRESS](а.с.36). Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки для веденння особистого селянського господарства в [ADDRESS] площею 0,0622 га, яка належить їй на підставі державного акту серії ЯЖ №982004 від 25.06.2009 року, що виданий на підставі судового рішення від 16.05.2008 року та межує із земельними ділянками позивачів(а.с.5,9,10). Листами Ільцівської сільської ради за вих.№2-19/99 від 22.08.2012 року та за вих.№2-15/78-1 від 02.10.2013 року, листом Верховинської районної державної адміністрації за вих. №І-26 від 26.09.2013 року, а також актом обстеження земельних ділянок від 09.09.2014 року стверджується, що частина спірної під'їзної дороги, яка відображена в державному акті серії І-ІФ № 013272 від 23.03.2001 року на земельну ділянку площею 0,85 га, яка належала [PERSON] та яку після її смерті успадкували позивачі входить у межі земельної ділянки [PERSON] площею 0,0622 га, яка належить їй на підставі державного акту серії ЯЖ №982004 від 25.06.2009 року (а.с.7,8,62,73-76). Відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачам у користуванні цією під'їзною дорогою до їхнього господарства. Також, суд вважає, що позивачі з поважних причин пропустили строк звернення до суду із позовом про скасування державного акту серії ЯЖ №982004 від 25.06.2009 року, оскільки дізналися про порушення своїх прав в серпні 2012 року, а тому цей строк слід поновити у відповідності до ст. 73 ЦПК України. Таким чином, суд належно оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що державний акт серії ЯЖ №982004 від 25.06.2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0622 га для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я [PERSON] не відповідає вимогам закону, оскільки до площі цієї ділянки віднесено частину дороги загального користування, яка відповідно до п.а ч.3 ст.83 ЗК України не може передаватися у приватну власність, відповідач неправомірно чинить позивачам перешкоди у користуванні цією дорогою, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь держави сума судового збору та на користь позивачів сума витрат за надання правової допомоги. На підставі ст.ст. 80,83,116, 118,122,123,125,126,131,132,149,152-155 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 391,393 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved