Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2014 року між 16.00-17.00 годинами вона знаходилася біля будинку [ADDRESS], чекала своїх знайомих, тому що вони домовилися поспілкуватия та попити кави. В цей час з будинку [ADDRESS] під"їзду вийшла громадянка [PERSON] підійшла до [PERSON] і почала висловдюватись нецензурною лайкою в його адресу, при цьому погрожувала йому фізичною розправою. Позивачка пішла назустріч і намагалася заспокоїти [PERSON] та ліквідувати ситуацію, але [PERSON] почала висловлюватися нецензурною лайкою в адресу позивачки, при цьому розповсюджувала недостовірну інформацію про [PERSON], що вона є психічно хворою і її місце в психіатричній лікарні, що вона п"яниця, дебілка, жидівка порхата. Також відповідачка показувала непристойності на пальцях рук. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, просила про його задоволення у повному обсязі. В судове засідання відповідач та її представник не з'явився, про день слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки їх до суду визнані не поважними. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, внаслідок яких 18.02.2014 року між 16.00-17.00 годинами [PERSON] прилюдно висловлювала в адресу [PERSON] позивачки образи, серед яких були висловлювання відповідачки, що позивачка є «де білкою» та «п'яницею», чим принизила її честь та гідність. Крім того, викладені позивачем обставини, які мали місце 18.02.2014 року між 16.00-17.00 годинами, підтверджені в судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON], яки підтвердили висловлювання відповідачкою на адресу позивачки образ «дебілка», «п'яниця» та інших, які позивачка не зазначає у своєму позові. Також свідки зазначали, що відповідачка висловлювала припущення що відповідачка психічно хвора і їй необхідно лікуватись в психіатричній лікарні. Вказані свідки не дали свідчень щодо інших образливих висловлювань відповідачкою в бік позивачки зазначених в позові. Підстав ставитись до пояснень цих свідків критично у суду не має, оскільки зазначені особи були присутні під час конфлікту, належним чином попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень, а обставини, які б вказували на неправдивість їх пояснень, відповідачкою не доведені. Відповідно ст. 270 ЦК України кожен має право на повагу його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, передбачений главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (у тому числі немайнових прав) є відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. З пояснень [PERSON], наданих суду та змісту позову, вбачається, що обґрунтовуючи свій позов в частині відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалася саме на приниження її честі та гідності, вказуючи, що відповідачка її образила та прилюдно принизила, висловлюючись на її адресу непристойними словами, на які вона, не заслуговує. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем надані належні докази, якими підтверджено, що 18.02.2014 року між 16.00-17.00 годинами [PERSON] у присутності сторонніх осіб принизила її честь і гідність образами «дебілка» та «пьяниця». З урахуванням роз'яснень, даних у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] порушенням її немайнового права з боку [PERSON] (образами) є 200 грн. Що стосується тверджень відповідачки про наявність в позивачки психічної хвороби та необхідність її лікування в психіатричній лікарні, на думку суду такі висловлювання мають оціночний характер, а тому не можуть визнанні таким що принижує честь та гідність особи. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов'язання [PERSON] вчинити певні дії, оскільки за своєю суттю образи не можуть бути спростовані. Тим більш, спростування образ у спосіб зазначений позивачкою (додаванням частки «не» до висловлених відповідачкою образ) не призведе до захисту прав споживача, оскільки має стилістичну незавершеність. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі встановленому законом на день постановлення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial