Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням - будинком № 110 по вулиці Гагаріна у селі Шершні Коростенського району Житомирської області, шляхом вселення та передачі ключів від вхідних дверей. В обгрунтування позову зазначила, що вона з 2003 року почала проживати як чоловік та дружина разом з [PERSON], були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. За період спільного проживання, 15 вересня 2007 року за спільні кошти вони придбали житловий будинок № 110 з надвірними будівлями у селі Шершні Коростенського району Житомирської області. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року встановлено факт проживання її та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 01.03.2014 року та виділено кожному у власність по 1/2 ідеальної частини житлового будинку № 110 з надвірними спорудами по вул. Гагаріна у с. Шершні Коростенського району Житомирської області. Вона має намір реалізувати своє право користування та вселитись для проживання в спірний житловий будинок, однак відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні будинком № 110 по вулиці Гагаріна у селі Шершні Коростенського району Житомирської області, недопускає її на подвір'я будинку та не дає ключі від вхідних дверей будинку, що і стало приводом для звернення до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, який просив задовольнити, усунути перешкоди в користуванні належним позивачу [PERSON] на праві часткової власності житловим приміщенням будинком № 110 по вулиці Гагаріна у с. Шершні Коростенського району Житомирської області зі сторони [PERSON], шляхом вселення [PERSON] в даний будинок та зобов'язати відповідача [PERSON] передати ключі від вхідних дверей спірного будинку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні також вимоги позову підтримала, який просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову, оскільки вважає їх безпідставними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зі слів [PERSON] їй стало відомо, що останній купив спірний будинок. Сторони разом проживали тривалий час у даному будинку, потім розлучилися. Також підтвердила, що [PERSON] потрапити до будинку не може, оскільки відповідач проживає у будинку з іншою жінкою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні свідчив про те, що сторони певний час проживали разом. Зі слів [PERSON] він дізнався, що останній придбав будинок і основну суму коштів за будинок також вніс свої. Інформацією, чи допускає [PERSON] позивачку до спірного будинку та чи є ключі у [PERSON] від будинку він не володіє. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт проживання у будинку відповідача разом з [PERSON], однак інформацією про те чи були вони подружжям не володіє. У свою чергу зазначив, що позивачка неодноразово намагалася потрапити до спірного будинку, але не змогла, оскільки [PERSON] поміняв замок. Крім того вказав, що відповідач в даний час мешкає в будинку з іншою жінкою. Також наголосив, що ключів від спірного будинку позивачка не має. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 15 вересня 2007 року сторони за спільні кошти придбали житловий будинок № 110 з надвірними будівлями у селі Шершні Коростенського району Житомирської області. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 01.03.2014 року та виділено кожному у власність по 1/2 ідеальної частини житлового будинку № 110 з надвірними спорудами по вул. Гагаріна у с. Шершні Коростенського району Житомирської області. Рішення суду набрало законної сили (а.с.6). Довідкою виконавчого комітету Шершнівської сільської ради Коростенського району Житомирської області за № 577/02-26 від 02.10.2017 року підтверджено, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає у [INFO] (а.с.23). З матеріалів справи, вбачається, що відповідач чинить перешкоди позивачеві [PERSON] у користуванні правом власності на житловий будинок № 110 по вул. Гагаріна у с. Шершні Коростенського району Житомирської області. А з листів за підписом начальника Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області [PERSON] на імя [PERSON] вбачається, що існує конфлікт між сторонами з приводу житлового будинку, а також, що відповідач не зважаючи на рішення суду (яким виділено у власність [PERSON] 1/2 частину житлового будинку № 110 з надвірними спорудами по вул. Гагаріна у с. Шершні Коростенського району Житомирської області), не впускає [PERSON] до даного домоволодіння (а.с.20, 21, 48, 49). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 Цивільного кодексу України). Згідно із ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 Цивільного кодексу України). Статтею 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.383 Цивільного кодексу України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України). Як роз'яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Проаналізувавши всі представлені сторонами докази, покази свідків, суд дійшов висновку про те, що відповідач не визнає право позивача на користування спірним жилим приміщенням, не надає їй доступу до нього, оскільки позивач не має ключів від вхідних дверей до будинку. Сам відповідач та його свідки підтвердили той факт, що відповідач заперечує проти того, щоб позивачка проживала в житловому будинку на законних підставах. Суд не приймає до уваги та відхиляє доводи та заперечення відповідача щодо наявності у нього шлюбних відносин з іншою жінкою з якою він проживає однією сімєю у спірному будинку, оскільки не має іншого житла, а позивачка забезпечена житлом, так як проживає та зареєстрована в [INFO], тому не має жодного права та відношення до спірного будинку, а має за мету створити йому перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом розвязання сварок та суперечок. В свою чергу наявність рішення суду підтверджує факт належності [PERSON] на праві власності 1/2 частини житлового будинку по вул. Гагаріна у с. Шершні Коростенського району Житомирської області, інтересу до проживання в спірному житлі вона не втратила, робила спроби вселитись в будинок. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що право власності [PERSON] підлягає захисту, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 640 грн відповідно до Закону України "Про судовий збір", що підтверджується даними квитанції № 27266920 від 30.10. 2017 року, тому позов у цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved