Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2008 року, який рішенням Свалявського районного суду від 09.09.2016 року було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. Вимоги позивач мотивує тим, що всі обовязки щодо утримання та виховання дитини несе самостійно, дитина проживає разом з нею, відповідач від свого обовязку (як батько) утримувати доньку ухиляється, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги дитині не надає, а тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини [PERSON], [INFO] урозмірі 20,00 грн. щомісячно, починаючи із дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши суду заяву (вх. № 2739 від 25.04.2017року) про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів, та доходить слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 11 ЦПК України\~- суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Судом перевірено в судовому засіданні надані позивачем докази: ?копія рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2016 року (справа № 306/1787/16-ц), відповідно до якого шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 20.09.2016 року (а.с. 2-4); ?копія свідоцтва про народження дитини [PERSON], 19 вересня 2009 року, серії 1-ФМ № 144817, виданого виконкомом Голубинської сільської ради Свалявського району, актовий запис № 21 від 25.09.2009 року (а.с. 6); ?копія паспорту серії ВР 338370, виданого Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області 18.07.2008 року на імя [PERSON] з реєстрацією місця проживання: [INFO] (а.с. 5). ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. ПЛЕНУМ Верховного Суду України у своїй Постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що: п. 15 - відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. п. 17 - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 212 ч. 1 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1ст. 184 СК України зазначено: «якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік" (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1860-VIII від 21.02.2017 року; № 1979-VIII від 23.03.2017 року) встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 6 років: з 1 травня 2017 року 1777,00 гривень. Судом перевірено, що дитина [PERSON], 19.09.2009 року має 7 (сім) років. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Сьомого протоколу», і є частиною національного законодавства України. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Суд враховує, що позивачем суду не надано достатніх та належних доказів, що на сьогоднішній день відповідач добровільної допомоги дитині не надає, участі у додаткових витратах на утримання дитини не приймає, вихованням не займається та від обовязку щодо утримання дитини ухиляється, а тому з нього необхідно стягувати аліменти у розмірі 2000 грн. З врахуванням встановлених в судовому засіданні доказів, беручи до уваги те, що відомостей про місце роботи відповідача суд не має, а також зважаючи на те, що батьки в рівній мірі повинні утримувати дітей та те, що від відповідача не надійшло ніяких заперечень щодо заявленої вимоги, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини є підставними і підлягають до часткового задоволення у відповідності з встановленим прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку. Розмір аліментів слід визначити у розмірі 1000,00 грн. з 12.04.20417 року. Відповідно до ст. 214 п. 6 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до ст. 88 ч. 3 ЦПК України та п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір- як позивач за подання позову про стягнення аліментів, а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial