Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

21.11.2016 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначили, що 01.11.2015 року помер [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом в порядку ст. 1261 ЦК України є [PERSON] (донька), [PERSON] Михайліна (дружина), [PERSON] (син). В установлений законом 6-місячний строк всі спадкоємці звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про прийняття спадщини нам було відмовлено, оскільки у них немає оригіналу документів про право власності на житловий будинок, належний спадкодавцю, а саме Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для побудови індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 08.06.1956 року, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09.01.1959 року № 2-262 з відповідними відмітками про державну реєстрацію права власності та з проставленими печатками реєструю чого органу. Згідно відповіді ТОВ «ЗМБТІ» від 19.04.2016 № 3679 на запит нотаріусу в матеріалах інвентарної справи відсутні висновок про реєстрацію та інформація про дату реєстрації права власності, номер книги та номер реєстраційного запису про реєстрацію права власності на житловий будинок № 37 по вул. Волзькій в м. Запоріжжі. На час смерті [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волзька, буд. 37, на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 08.06.1956 року, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09.01.1959 року № 2-262. На вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок, який пройшов технічну інвентаризацію 11.02.1964 року та прийнятий в експлуатацію 12.06.1964 року, що підтверджується актом приймання індивідуального домоволодіння. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина зазначений будинок. Відповідно до Додатку до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року документом, що підтверджує право власності особи на житловий будинок був, в тому числі і Договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою та Акт про приймання індивідуального будинку. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди була обовязковою та регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Однак, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003р. та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, позивачі не мають оригіналу Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, в звязку з чим не можуть надати його нотаріусу. Оскільки позивачі не мають оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волзька, буд. 37, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вони змушені звернутися до суду. У судове засідання позивачі та їх представник не зявилися, представник позивачів надала заяву, вх.№ від 26.12.2016 р., про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав суду заяву, вх.№ від 13.12.2016 року, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено наступне. На підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 08.06.1956 року, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09.01.1959 року №2-262 та акту приймання індивідуального домоволодіння в експлуатацію житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Волзька, буд. 37, належав [PERSON]. 01.11.2015 року [PERSON] помер, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 7546 (а.с.9). Після його смерті, відповідно, відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, померлий [PERSON] заповіту не складав, що підтверджено інформаційною довідкою № 46002013 від 01.12.2016 року та матеріалами спадкової справи. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON] є донькою спадкодавця, що підтверджується копіями свідоцтва про народження ІІІ-УР № 144866, виданого 18.04.1961 року Сталинським р/б м. Запоріжжя та свідоцтва про укладення шлюбу І-ЖС №484491, виданого 29.05.1982 року відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя. Позивач [PERSON] є дружиною, яка пережила спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ЖС № 484618, яке видане 20.07.1990 року відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЮ № 245379, виданим Сталинським рай ЗАГСом м. Запоріжжя 12.01.1953 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи №100 за 2016 рік, яку заведено Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою після померлого 01 листопада 2015 року громадянина [PERSON], позивачі звернулися у встановлений законом 6-місячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296\\5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Спадкоємцями, - позивачами по справі, належні правовстановлюючі документи, нотаріусу надані не були. Так, державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] винесено відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя кожного з позивачів після померлого 01 листопада 2015 р. [PERSON] у звязку з ненаданням спадкоємцями оригіналу правовстановлюючого документа на житловий будинок, що підтверджено копіями вказаних постанов та копією спадкової справи. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїм Листом від 16.05.2013р. № 24-753\\0\\4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» надав розяснення, що діючим законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Отже, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В установленому законом порядку відумерлою спадщина не визнавалась. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зясовані під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджені належними письмовими доказами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved