Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] Після її смерті позивачка отримала у спадок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0367 га, розташовану на території [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18.11.2014 р. В період коли вона приймала спадщину, то дізналася, що мати ще в 2008 році уклала із ПАТ «ОТП Банк» договір іпотеки, предметом якого є зазначений вище житловий будинок та земельна ділянка. Про договір іпотеки позивачка дізналася зі сформованої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Вважає, що даний договір іпотеки від 18.04.2008 року є недійсним, так як у неї є підстави вважати, що покійна мати під час укладення договору іпотеки не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки з 2005 року вона перебувала на обліку у нарколога в районної лікарні м. Жмеринка з діагнозом алкоголізм ІІІ стадії. На підставі викладеного просить визнати недійсним договір іпотеки від 18.04.2008 р., укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Її представник [PERSON] позов [PERSON] підтримав за викладених в позовній заяві обставин та просив його задовольнити, вважає, що спірний договір іпотеки має бути розірвано на підставі ст. 225 ЦК України. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» Бойко Л.В. позов [PERSON] не визнала та просила в його задоволенні відмовити. Додатково пояснила, що медичні картки стаціонарного хворого [PERSON], які містяться в матеріалах справи не містять жодного посилання на те, що [PERSON] була госпіталізована в стані алкогольного сп'яніння, хворіла на алкоголізм чи на які-небудь душевні захворювання. Всупереч цьому експерт прийшов до висновку про захворювання [PERSON] Ніякого алкоголізму ІІІ ступеню у [PERSON] не вбачається. Окрім того, позичальник [PERSON], мати позивачки [PERSON] та сама позивачка перебували у родинних відносинах, а тому позивачка не могла не знати про те, що її мати уклала договір іпотеки. Вважає, що сторона позивача даним позовом вводить суд в оману та намагається уникнути відповідальності за невиконання зобов'язань за кредитним договором. Також зазначила, що до цього позивачка зверталася до суду із позовом про зняття заборони на іпотечне майно і в цьому позові нічого не зазначала про хворобу матері. Окрім того, позичальник [PERSON] дуже добре знав по хворобу [PERSON], однак не повідомив про це ні банк ні нотаріуса при укладенні договору іпотеки. Вважає, що підтвердження того, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій є її звернення до управління земельних ресурсів та до Жмеринської міської ради за отриманням довідок необхідних при укладенні договору іпотеки, про те, що земельна ділянка та житловий будинок перебувають у її власності. При укладені договору іпотеки нотаріусом було перевірено дієздатність [PERSON], яка надала нотаріусу заяву про те, що вона усвідомлює значення своїх дій та може ними керувати. Окрім того, для укладення договору іпотеки було проведено оцінку майна, яка проводилася за зверненням [PERSON] та [PERSON]. Також в матеріалах справи містяться довідки ВОПНЛ ім. Ющенка, КУ «Соціотерапія», Жмеринської ЦРЛ, які вказують, що [PERSON] на обілку в даних медичних закладах не перебуває. З жодної медичної картки хворої [PERSON] не вбачається, що позивачка якимось-чином приймала участь у житті матері. Також зазначила, що сам по собі висновок експертизи не є беззаперечним доказом у справі та має бути оцінений в сукупності з іншими доказами. Просила в задоволенні позову відмовити. Тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при ухвалені судом рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що сторона скористалась своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2008 році він працював старшим експертом по роботі з середнім та малим бізнесом в ОТП Банку. До його обов'язків входила підготовка всіх документів для видачі кредиту, його погодження на кредитному комітеті. На час укладення кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки зі [PERSON] та [PERSON] він був підписантом зі сторони банку, пам'ятає їх. Також пам'ятає, що [PERSON] для укладення договору іпотеки надавала йому необхідні документи та довідки. При укладені договору іпотеки у нотаріуса він також був присутнім, там також була присутня і [PERSON], вона була адекватна, неадекватних дій її він не пам'ятає. Чи повідомляв нотаріус [PERSON] наслідки укладення договору він не пам'ятає, однак впевнений в тому, що так, оскільки нотаріус при кожному укладенні такого договору роз'яснює сторонам наслідки його укладення. Чи були [PERSON] сама при укладенні договору іпотеки він не пам'ятає. При укладенні спірного договору ніхто на [PERSON] не тиснув та і нотаріус би цього не дозволив. Чи були [PERSON] та [PERSON] між собою родичами йому не відомо. Вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], оглянувши заяву третьої особи [PERSON], оглянувши медичні карти №5474, 5761, 8347, 9034 стаціонарного хворого [PERSON], медичну карту амбулаторного хворого №62 [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 18.04.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №CM-SMEB04/238/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 36990,00 доларів США строком до 25.04.2023 р. (а.с. 49-52) В забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 18.04.2008 р. між кредитором - ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PM-SMEB04/238/2008 (майнова порука), посвідчений 18.04.2008 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1854. За умовами даного договору іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями, виданого виконкомом Жмеринської міської ради 06.03.2008 р., а також земельна ділянка під [ADDRESS], площею 0,0367 га та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого виконкомом Жмеринської міської ради 17.03.2008 р.,цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови (для обслуговування житлового будинку), кадастровий номер - [NUMBER]. (а.с. 28-30, 45-47) Також 18.04.2008 р. нотаріусом було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі житлового будинку та земельної ділянки, які належить [PERSON] до припинення чи розірвання договору. (а.с. 30-зворот, 47-зворот) Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 06.03.2008 р. на житловий будинок з господарськими будівлями [PERSON] являється власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, що по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] зареєстровано в Жмеринському РСП КП «ВООБТІ» 14.03.2008 р. за реєстровим №7053. (а.с. 53) Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна, наданого в оцінку вартість приватного житлового будинку з прибудовами, загальною площею 66,2 кв.м, по [ADDRESS] станом на 10.04.2008 р. становить 189890 грн., що еквівалентно 37602 дол. США. (а.с. 55) Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17.03.2008 р. [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0367 га, цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови (для обслуговування житлового будинку), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. (а.с. 56) Заявами наданими приватному нотаріусу Жмеринського районного нотаріального округу [PERSON] від 18.04.2008 р. (а.с. 64, 65) [PERSON] підтвердила факт, що на момент придбання житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0367 га по [ADDRESS], в шлюбі не перебувала та до цього часу не перебуває, однією сім'єю з особами, з якими мала би право укласти шлюб не проживала та не проживає; зазначене нерухоме майно, яке передається в іпотеку не є об'єктом спільної сумісної власності та перебуває в її особистій приватній власності; будь-яких прав щодо нього в інших осіб, в тому числі за договором найму, немає; внаслідок передачі нерухомого майна в іпотеку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати за законом чи договором. На підставі заяв ПАТ «ОТП Банк» (а.с. 71, 74) нотаріусом було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек (а.с. 59,60, 61, 62, 63, 72, 73, 75) про обтяження накладені на майно [PERSON] - житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку по [ADDRESS], у зв'язку із укладенням договору іпотеки. [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 6) Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її дочка - позивачка [PERSON], яка 18.11.2014 р. отримала свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 7, 8) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0367 га, що по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої - землі житлової та громадської забудови (для обслуговування житлового будинку). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №29655789 від 18.11.2014 р., житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка по [ADDRESS] внесені до Державного реєстру іпотек 18.04.2008 р. та накладено заборону на їх відчуження. (а.с. 9-10) З інформації КЗ ВОНД «Соціотерапія» №1/1-149 від 25.05.2016 р. (а.с. 118) [PERSON] в Комунальному закладі Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не зверталася. Також [PERSON] не перебуває на обліку в АЗПСМ м. Жмеринка, відповідно до інформації КУ «Жмеринський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.08.2016 р. №683/01-4. (а.с. 132) З довідки Жмеринської ЦРЛ №1367 від 20.05.2016 р. (а.с. 112) [PERSON] не перебуває на психіатричному обліку в Жмеринській ЦРЛ. (а.с. 112) Відповідно до оглянутих в судовому засіданні медичних карт №5474, 5761, 8347, 9034 стаціонарного хворого [PERSON] остання з 30.07.2005 р. по 10.08.2005 р., з 23.08.2008 р. по 02.09.2008 р., з 26.11.2008 р. по 11.12.2008 р., по 09.12.2010 р. по 13.12.2010 р. перебувала на лікуванні в неврологічному та кардіологічному відділеннях Жмеринської ЦРЛ, із яких вбачається що [PERSON] потрапляла до медичної установи із діагнозами гостре порушення мозкового кровообігу; дисциркуляторна енцефолопія ІІ ступеню на грунті хронічного порушення мозкового кровообігу з переважним ураженням вертебро-базилярного басейну; діенцефальний синдром; повторне госрте порушення мозкового кровообігу; дисметалобічна (алкогольна) міокардіопатія; пароксизм миготливої аритмії; симптоматична гіпертензія; супутній діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Згідно оглянутої в судовому засіданні медичної карти амбулаторного хворого №62 [PERSON] заведеної 10.12.2010 р. в Жмеринський центральній районній лікарні, [PERSON] 10.12.2010 р. була взята лакарем-наркологом на диспансерний олік з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ІІІ стадії, запійне пияцтво, зміни особистості по алкогольному типу; дисметаболічна (алкогольна) міокардіопатія, пароксизмальна миготлива аритмія, хронічна алкогольна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, хронічний алкогольний гепатит. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №9 від 02.10.2016 р. (а.с. 141-144) на момент підписання договору іпотеки від 18.04.2008 р. [PERSON] страждала на хронічне душевне захворювання у вигляді психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного (судинного, інтоксикаційного) ґенезу; на момент підписання договору іпотеки від 18.04.2008 р. [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. З описової частини висновку експертизи вбачається, що захворювання [PERSON] свідчать дані анамнезу про зловживання нею впродовж багатьох років (з 1989 р.) спиртними напоями, формування психічної та фізичної залежності від них з виникненням потягу до алкоголю, запоїв, похмілля, характерного зменшення добової толерантності до алкоголю, що протікало на тлі органічного ураження її головного мозку внаслідок гіпертонічної хвороби з кризовим перебігом, діенцефального синдрому, ускладнилось хронічною недостатністю мозкового кровообігу, розвитком енцефалопатії, дисметаболічної (алкогольної) міакардіопатії, виникненням на тлі синдрому відміни вживання алкоголю психічних розладів (алкогольного делірію) з порушенням орієнтації, психомоторним збудженням, галюцинаторними переживаннями, призвело до характеролічних змін особистості по алкогольному типу до рівня деградації у вигляді вираженого інтелектуально-мнестичного зниження, значних вольових порушень із залежністю від своїх бажань та потягів, легким підпаданням під сторонній вплив, а також до характерних порушень у сферах емоцій, мислення, уваги, зниження морально-етичних якостей, критичних та адаптаційних здібностей з порушенням прогнозування своїх дій і вчинків, що слугувало причиною для її госпіталізації в лікарню та неодноразового призначення консультацій районним лікарем-наркологом, який у 2005 р. відмітив у неї факт наявності хронічного алкоголізму та встановив у 2010 р. ІІІ стадію даного захворювання із взяттям на диспансерний наркологічний облік. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215ЦК України). Частиною 1 статті 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (ст.ст. 15, 16 ЦК України). Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на момент підписання договору іпотеки 18.04.2008 р. страждала на хронічне душевне захворювання у вигляді психічних розладів внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного (судинного, інтоксикаційного) ґенезу та не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи від 02.10.2016 р. та медичних карт хворої [PERSON], з яких вбачається, що захворювання [PERSON] є наслідком її зловживання алкогольними напоями. При цьому суд критично оцінює пояснення представника відповідача Бойко Л.В. щодо суперечності висновку експертизи та довідок медичних закладів про те, що [PERSON] не перебуває на обліку, а тому немає підстав приймати висновок експертизи як належний доказ, оскільки на наркологічному обліку [PERSON] не значиться в КЗ Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія», а в Жмеринській ЦРЛ [PERSON] не перебуває на психіатричному обліку. До того ж [PERSON] була взята на наркологічний облік лікарем-наркологом Жмеринської ЦРЛ в 2010 році. З оглянутих в судовому засіданні медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] було встановлено, що її госпіталізації передувало зловживання спиртними напоями. Таким чином суд не вбачає наявності суперечливої інформації наданої медичними установами щодо не перебування [PERSON] на обліку та висновком судово-психіатричної експертизи. Згідно зі ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Відповідно до ст. 3 Закону України від 22 лютого 2000 року N 1489-III "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. З огляду на зазначені норми права судом також не приймаються до уваги і пояснення свідка [PERSON], оскільки свідок не є спеціалістом в галузі медицини та не міг визначити психічний стан [PERSON] в момент підписання оспорюваного договору іпотеки від 18.04.2008 р. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою та відповідає матеріальному закону. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 225 ЦК України,

Outcome: approved