Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

23.01.2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він, шляхом придбання відповідних прав з подальшим повідомленням боржника про заміну кредитора, є правонаступником Кредитної спілки «Аккорд», з якою відповідачем укладено кредитний договір від 04.03.2008 року на суму 14960,00 грн., зі сплатою 43,8 відсотків річних за використання кредиту та комісійних на умовах, визначених договором, на строк 12 місяців до 04.03.2009 року. Позивач виконав договір, надавши кошти. Зі свого боку відповідач, отримавши кредитні ресурси, систематично, неналежним чином виконував умови договору, про що йому направлялися відповідні листи, які було ним залишено без уваги, та 26.07.2013 року боржником здійснено останній платіж. Тому позивач просить стягнути з відповідача, станом на 10.12.2013 року: - 13401,57 грн.- основного боргу; - 31721,21 грн. прострочений борг; 96,49 грн прострочені відсотки за час користування кредитом, - 24926,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання; - 610,00 грн. віндикаційні витрати, а разом 70756,22 грн. та 707,56 грн. судових витрат у в справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заперечення та заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наполягав, що не пропустив строк позовної давності та вказував, що саме 26.07.2013 року боржником здійснено останній платіж в сумі 1грн. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову. Вказав, що останній платіж здійснив ще в 2010 році. Сам намагався розшукати кредитора, проте марно. Ніяких повідомлень від банку щодо боргу він не отримував. Просив суд застосувати позовну давність. Вислухавши відповідача, вивчивши справу, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін повинні регулюватися ст.ст. 625, 1048,1050,1054 ЦК України, що передбачають обовязок позичальника повернути кредит та сплатити відсотки за його користування та право кредитора на отримання від боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, відсотків від суми позики, розмір і порядок отримання яких встановлюється договором і обов'язок боржника при порушенні договору за грошовим зобов'язанням сплатити 3% річних від простроченої суми, з урахуванням індексу інфляції, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. Судом встановлено, що позивач шляхом придбання відповідних прав є правонаступником Кредитної спілки «Аккорд» (ас 2-7). Ще 04.03.2008 року відповідач надав згоду ВАТ «ПЛЮС БАНК» на доступ до своєї кредитної історії (ас9). Сторони є кредитодавцем і позичальником згідно договору кредитування від 04.03.2008 року на суму 14960,00 грн., зі сплатою 43,8 відсотків річних за використання кредиту та комісійних на умовах, визначених договором, на строк 12 місяців, до 04.03.2009 року(а.с.8). Позовну давність договором сторонами не погоджено. Позичальник отримав вказану суму кредиту, про що свідчить видатковий касовий ордер (ас14). Договір позичальник не виконав належним чином, що випливає з розрахунку заборгованості (а.с.3зворот), наданого позивачем. Згідно виписки з особового рахунку останній платіж боржником внесено 03.08.2010 року (ас111). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При вирішенні спору суд бере до уваги, що будь які листи-нагадування, письмові обіцянки боржника належним чином виконати договір, повідомлення кредитною установою боржника про заміну кредитора або інші докази щодо спонукання банком боржника до сплати боргу й ухиляння від його сплати останнього, в матеріалах справи відсутні і позивачем суду не представлені. Крім того, лише 23.01.2014 року, після спливу близько пяти років з моменту спливу терміну дії договору, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу (а.с.2), про що свідчить дата реєстрації позову судом, тоді як відповідно до наданої самим позивачем виписки особового рахунку відповідача, той сплатив останній платіж ще 03.08.2010 року, що, на переконання суду, свідчить про початок перебігу строку позовної давності з моменту першої прострочки (несплати чергового траншу) відповідачем. Посилання позивача на нібито здійснення відповідачем платіжки ціною в одну гривню 26.07.2013 року й, тим самим, переривання строку давності, суд до уваги не приймає з огляду на заперечення відповідача та відсутності належних доказів такої сплати зі сторони кредитора. Таким чином, позивачем пропущений загальної строк позовної давності, що за заявою сторони (відповідача) про її застосування є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд зважує на розяснення, надані в пункті 31 Постанови Пленуму ВССУ з цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин: 31. Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи встановлені судом правовідносини сторін і обставини справи, вищенаведені правові позиції, та приймаючи до уваги, що строк давності минув, позовні вимоги банку не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed