Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

31.08.15 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 52 593,02 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 189 832,93 грн., з них: заборгованість по сумі кредиту 48 968, 79 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 107840,52 грн, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 201,29 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 4 553,86 грн., відсотки 3 606,05 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 81 581,11 грн., підвищені відсотки 18,18 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 411,29 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 3 654,00 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 14.03.08 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №049-2008-590, відповідно до якого Банк надав останньому кредит в сумі 52000,00 дол. США., з розрахунку сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,95 % річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію та в розмірі 12.45% річних після введення предмету іпотеки в експлуатацію, з кінцевим терміном повернення такого до 10.03.2038 року. За користування коштами понад встановлений строк передбачалась нарахування процентної ставки в розмірі 38,85% річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію та 37,35% річних після отримання правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та надання їх кредитору. [PERSON] відповідно до п.2.4. кредитного договору зобов'язувався щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок. У порушення умов кредитного договору та додаткової угоди №1 до Кредитного договору укладеної 29.12.2008 року між Банком та [PERSON] позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом, яка станом на 20.07.2015 р. становить 52 593,02 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 189 832,93 грн. Одночасно Кредитним договором з метою забезпечення виконання зобовязань позичальником між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №049-2008-590-Р від 14.03.2008 року, за умовами якого, остання зобовязувалась перед Банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобовязань, що виникли за Кредитним договором №049-2008-509 від 14.03.2008 року в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність відповідачів є солідарною. Таким чином, ПАТ «Універсал Банк» звертається до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, яка виникла за кредитним договором №049-2008-590 від 14.03.2008 року. В ході розгляду справи 03.02.16 р. [PERSON] подав зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк», в якому просить визнати недійсним Договір застави майнових прав, укладений 14.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» і ним, та визнати недійсним Кредитний Договір №049-2008-590 від 14.03.2008 року укладений між ПАТ «Універсал Банк» і ним, а також просить судові витрати по справі, включаючи витрати на правову допомогу покласти на ПАТ «Універсал Банк». В обгрунтування своїх зустрічних вимог [PERSON] покликається на те, що 11.03.2008 року між ним і Дочірнім підприємством «Інтергал-Буд» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал»» було укладено Договір комісії №218, згідно якого він уповноважував Дочірнє підприємство «Інтрегал-Буд» Товариства з Обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал»» вчинити правочин на створення нерухомого майна і організувати будівництво обєкта нерухомості за адресою м. Львів, пр. Червоної Калини, 68а. 13.03.2008 року укладено Договір про організацію взаємовідносин між ПАТ «Універсал Банк», ним і Дочірнім підприємством «Інтергал-Буд». Предметом згаданого договору було врегулювання правовідносин щодо належного виконання правочинів: Договору №218 від 11.03.2008 року, Кредитного Договору №049-2008-590 від 14.03.2008 року, Іпотечного Договору, номер і дата, якого не вказані. На даний час вказаний договір про організацію взаємовідносин припинив свою дію. 14.03.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «Універсал Банк» кредитний договір №049-2008-590 на загальну суму 52000 дол. США (еквівалентно 262600 грн.) з терміном повернення кредиту до 10.03.2038 року. Згідно з п.1.3. Договору цільове призначення Кредиту придбання майна: майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. З метою забезпечення основного зобовязання за кредитним договором, 14.03.2008 року було укладено договір застави, відповідно до якого він передав у заставу банку майнові права на отримання у власність нерухомості, яка будується. Згідно умов укладеного між [PERSON] та Банком Кредитного договору, забезпечення виконання зобовязань іпотекою є істотною умовою договору. Майнові права на обєкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Таким чином [PERSON] вважає, що договір застави майнових прав від 14.03.2008 року було укладено із недодержанням стороною в момент вчинення правочину, вимоги п.1 ст.203 ЦК України, оскільки умови кредитного договору, які передбачали в якості забезпечення виконання зобовязань укладення іпотечного договору, в якому предметом іпотеки визначено майнові права, суперечив Закону України «Про іпотеку», положеннями якого на той час не було передбачено визнання майнових прав як предмета іпотеки. Крім цього, на думку позивача кредитний договір від 14.03.2008 року був укладений з порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів, оскільки укладений Кредитний договір визначений як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення, який передбачений ч.ч.2, 4 ст.11, ч.1 чт.21 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2005 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Вказані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів та Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2005 року дотримані не були, оскільки в спірному правочині відсутні форма детального розпису сукупної вартості кредиту, не розкриті кредитодавцем ще до укладення договору про іпотечний борг основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, не встановлено положення про інфляційне застереження, а також, обмежене право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну послугу, ціну послуги банку визначено неналежним чином, тому відсутність в умовах спірного правочину вищезазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору суттєво порушила баланс договірних правовідносин Позичальника та значно погіршила становище [PERSON] йому на шкоду. Вважає, що ПАТ «Універсал Банк» скористався тим, що йому обєктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а також, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не надав йому відомості необхідні, як клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в змісті правочину, і в момент підписання кредитного договору між сторонами, був введений в оману щодо істотних умов договору та ціни, а також, оспорюваний правочин було укладено з використанням нечесної підприємницької практики, яка є забороненою коментованою нормою Закону. Зі зустрічною позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» 07.10.15 р. звернулась також [PERSON], в якій просить визнати припиненими Договір поруки №049-2008-590-Р від 14.03.2008 та правовідносини поруки, оформлені вказаним договором з 29 грудня 2008 року, а також просить покласти на ПАТ «Універсал Банк» судові витрати по справі, включаючи витрати на правову допомогу. В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог покликається на те, що 14 березня 2008 року вона уклала з ПАТ «Універсал Банк» договір поруки №049-2008-509-Р, відповідно до умов якого зобовязувалася відповідати перед Банком за невиконання зобовязань [PERSON], що виникли з укладеного останнім Кредитного договору №049-2008-590 від 14 березня 2008 року. У ході підготовки до розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] і неї про стягнення заборгованості, [PERSON] довідалась, що без її згоди були внесені істотні зміни в Кредитний договір №049-2008-590, поручителем виконання якого була вона, а саме: було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №049-2008-590 від 29 грудня 2008 року, якою змінено графік платежів по кредиту шляхом викладення Додатку №2 до Кредитного договору в новій редакції. Вказані зміни призвели до значного збільшення суми оплати по відсотках за користування кредитом. Зазначає, що про зміст укладеної Додаткової угоди №1 їй не було відомо до моменту направлення їй копії позовної заяви банку, тому строк позовної давності нею не пропущено, оскільки правовідносини поруки між нею та банком припинились в силу прямої норми закону, а невизнання цього факту Банком не відновлює її припинених зобовязань. За вищевказаних обставин, вважає, зобовязання поруки за договором поруки №049-2008-590-Р припиненим з моменту підписання змін у вигляді Додаткової угоди №1 від 29.12.2008 року до Кредитного договору № 049-2008-590 від 14.03.2008 року. В судовому засіданні представник ПАТ «Універсал Банк» позовні вимоги банку підтримав, покликаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві. Просить позов ПАТ «Універсал Банк» задовольнити, а у зустрічних позовах [PERSON] і [PERSON] відмовити. Також, просив задовільнити подану ним заяву про накладення арешту на майно [PERSON], а саме на кв. 76, буд. 68а., пр. Червоної Калини, м. Львів. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ «Універсал Банк» не визнала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Просила у позові ПАТ «Універсал Банк» відмовити, а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ «Універсал Банк» не визнав, мотивуючи відмову поясненнями викладеними у зустрічній позовній заяві. Просив у позові ПАТ «Універсал Банк» відмовити, а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у позові ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та заяві про накладення арешту на майно слід відмовити, а зустрічні позови [PERSON] і [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між [PERSON] та ДП «Інтергал-Буд» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал»» було укладено Договір комісії №218, згідно якого [PERSON] уповноважував Дочірнє підприємство «Інтергал-Буд» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал»» вчинити правочин на створення нерухомого майна і організувати будівництво обєкта нерухомості за адресою м. Львів, пр. Червоної Калини, 68а. Згідно з п.2.1.1. вказаного договору проектні дані нерухомості квартира № 76, розташована на 4-ому поверсі, загальною площею, 50.54 кв.м, житловою площею 17,39 кв.м. Відповідно до п.2.3 Договору №218 розрахункова вартість нерухомості складала 317469 грн. на момент укладення цього Договору. Статтею 1011 ЦК України, передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. 13.03.2008 року було укладено Договір про організацію взаємовідносин між ПАТ «Унівесал Банк», [PERSON] і Дочірним підприємством «Інтергал-Буд» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інтергал»». Предметом вищевказаного договору було врегулювання правовідносин та забезпечення належного виконання правочинів, а саме: Договору №218 від 11.03.2008 року, Кредитного Договору №049-2008-590 від 14.03.2008 року, Договору застави майнових прав від 14.03.2008 року. На час розгляду справи вказаний договір про організацію взаємовідносин припинив свою дію. 14.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Кредитний Договір №049-2008-590 на загальну суму 52000 доларів США (еквівалентно 262600 грн.) з терміном повернення кредиту до 10.03.2038 року. Згідно з п.1.3. згаданого Договору, цільове призначення Кредиту придбання майна: майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З метою забезпечення основного зобовязання за Кредитним договором, 14.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], також, укладено Договір застави майнових прав, відповідно до якого [PERSON], як Іпотекодавець (Заставодавець), передавав у заставу ПАТ «Універсал Банк» майнові права на отримання у власність нерухомості, яка будується. Відповідно до п.1.4. Договору застави майнових прав, предметом застави є майнові права [PERSON] за Договором №218 від 11.03.2008 р. (Контракт), укладеним між ним, як Заставодавцем, та Дочірнім підприємством «Інтергал-Буд» ТОВ «Фірма «Інтергал»», які полягають у праві отримання від останнього за Контрактом квартири №76 на 4-ому поверсі загальною площею 50,54 кв.м., житловою площею 17,39 кв.м., в будинку за адресою м. Львів, пр. Червоної Калини, 68а. Згідно з п.3.2. Кредитного Договору забезпеченням виконання зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених вказаним Договором, можливих санкцій є, зокрема, іпотека майнових прав на нерухоме майно, розташоване за адресою [ADDRESS]. Згідно з ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки, також, може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. За статтями Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на той час) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. На час укладення спірних договорів іпотеки у статті 5 Закону України «Про іпотеку» не було визначено майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Саме до таких висновків прийшов Верховний суд України при прийнятті Постанови від 02.12.2015 р. по справі № 6-1502цс15. Таким чином, Договір застави майнових прав від 14.03.2008 року було укладено із недодержанням вимоги п.1 ст.203 ЦК України за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Нормою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з п.2 ст.345 Господарського Кодексу кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До істотних умов кредитного договору, зокрема, відноситься забезпечення зобовязання. За загальною практикою, укладення кредитного Договору для придбання майна не відбувається без оформлення забезпечення зобовязань Позичальника. Вказане підтверджується п.2.1. Кредитного Договору, де передбачено, що зобовязання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених нижче умов, зокрема п. 2.1.1. укладення в забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором відповідних договорів згідно п. 3.1.-3.2. даного Договору. Згідно з п.3.2. Кредитного Договору було передбачено забезпечення виконання зобовязань позичальника саме іпотекою майнових прав. Таким чином, згідно умов укладеного між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» Кредитного Договору, забезпечення виконання зобовязань іпотекою є істотною умовою договору. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що кредитний договір від 14.03.2008 року був укладений із порушенням законодавства, яке діяло на момент укладення такого договору. Не заслуговують на увагу покликання представника ПАТ «Універсал Банк» що фактично між сторонами було укладено договір застави а не іпотеки з огляду на те, що укладення договору застави було здійснено на виконання та в процесі виконання Кредитного договору, а відтак укладення договору застави не змінює істотних умов Кредитного договору та не свідчить, що такі приведені у відповідність до вимог чинного законодавства. Окрім цього, згідно з п. 3.4. Договору застави майнових прав звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 червня 2013 року № 6-54цс13: «Відповідно до вимог частини шостої статті 20 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII Про заставу звернення стягнення на заставлене майно може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Статтею 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, однак такого способу як звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса цією статтею у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачалось. Отже, Закон України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII Про заставу застосовується до спірних правовідносин лише в частині, що не суперечить Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, нормами якого, на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачалось такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.» Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» в редакції станом на 14.03.2008 р. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не було передбачено звернення стягнення на підставі договору застави або іпотеки майнових прав. У відповідності до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виходячи з характеру правовідносин сторін у даній справі, суд дійшов до висновку, що без узгодження такої істотної умови Кредитного договору на придбання майна як забезпечення зобовязання, Кредитний Договір від 14.03.2008 р. не був би укладений, що підтверджується і самими вищенаведеними положеннями Договору. Згідно з ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.3 ст.1054 Цивільного Кодексу України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Укладений сторонами Кредитний договір визначений як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Пунктом 2.4. Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п.2.5. вказаних Правил, Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. ПАТ «Універсал Банк» доказів надання [PERSON] відповідної інформації перед укладенням договору про надання споживчого кредиту не надав. Згідно з п.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.1. ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. У ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Витрати, що складають сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у частині д) п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту. Сукупна вартість кредиту, має бути зазначена як в процентному виразі (у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних)) так і в абсолютному значенні подорожчання кредиту (у грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Як вбачається з Кредитного договору №049-2008-590 від 14.03.2008 року сукупна вартість кредиту визначена у сумі 158570,52 дол. США. Однак, враховуючи усі платежі, включаючи вартість супутніх послуг, які визначені у Додатку №2 до кредитного договору сукупна вартість кредиту становить 160333,56 дол. США. До інших умов, визначених актами цивільного законодавства, у даній справі з урахуванням специфіки Кредитного договору та виду забезпеченості (яким, згідно припису п. 3.2. Кредитного договору є іпотека), слід віднести обов'язкові умови які урегульовують дані правовідносини зокрема, Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами». Статтею 1 вищезгаданого Закону визначено, що іпотечний борг - це основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. За правилом ст.2 цього ж Закону Договір про іпотечний борг виникає з цивільно-правових відносин між сторонами договору за умови дотримання встановлених цим Законом вимог. Умови договору про іпотечний борг та зміст самого іпотечного договору розробляє кредитодавець. Основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу мають бути розкриті Кредитодавцем іще до укладення договору про іпотечний борг. Ця інформація має бути оприлюднена ним у письмовій формі і містити: опис усіх грошових зборів і витрат, пов'язаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; порядок дострокового виконання основного зобов'язання у разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків; положення про інфляційне застереження. Такі приписи мають бути визначені та розкриті Банком іще до укладення іпотечного договору, шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі. Зокрема, нормами Закону «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами» передумова обовязкової необхідності для Банку здійснювати встановлення положення про інфляційне застереження, є такою, що перш за все направлена, на необхідність дотримання рівноправя сторін (учасників договору), дотримання справедливого балансу договірних правовідносин та на збереження реальної вартості предмету іпотеки. Відсутність в умовах спірного правочину вищезазначених застережень та домовленостей між сторонами Кредитного договору №049-2008-590 від 14.03.2008 року, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника та значно погіршує становище [PERSON] йому на шкоду. В судовому засіданні встановлено, що основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу не були повідомлені [PERSON] до укладення договору і він не був ознайомлений із положенням про інфляційне застереження. Згідно з ч.4 п.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими, зокрема встановлюється дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Таким чином, Банк надає собі право за власним бажанням будь-коли змінювати відсоткову ставку, а клієнт не може відмовитися. Відповідно до п.2.12. укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON]М Кредитного договору Кредитор може збільшити відсоткову ставку, якщо Кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Кредитора. Суд, вважає, що така одностороння зміна ставки кредитором є дискримінаційною. Згідно з п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В Додатку №2 Кредитного договору визначено, що позичальник має сплатити комісію за надання кредиту у сумі 620 дол. США. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що п.3.6 Кредитного договору суперечить чинному законодавству. У відповідності до ст.638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п.20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд вважає, що спірний Кредитний договір №049-2008-590 від 14.03.2008 року було укладено Банком, з використанням нечесної підприємницької практики, яка є забороненою коментованою нормою Закону. Відповідно до положень ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні подав заяву про застосування позовної давності щодо зустрічного позову [PERSON], посилаючись на той факт, що перебіг позовної давності, по вимогах зустрічного позову про визнання Кредитного договору недійсним, розпочався з моменту підписання Кредитного договору, а відтак у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити. Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згадане, також, викладено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 29.10.2014р., зокрема, стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права. Крім того, згідно з розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд України в постанові від 29 жовтня 2014 р. №6-152цс14, вказав, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] сплачував обовязкові платежі, виконував Кредитний договір, а отже вважав його дійсним та таким, що не порушує вимог чинного законодавства і про порушення вимог законодавства та відповідно порушення своїх прав дізнався у вересні 2015 року після отримання ухвали суду про відкриття провадження від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до нього. Лише звернувшись за наданням правової допомоги в звязку із позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON], було надано розяснення щодо порушень вимог законодавства при укладені Кредитного договору, а відтак і порушення його прав. Крім того, при вирішенні питання щодо застосування строку позовної давності, суд також враховує, що оспорюваний Кредитний договір №№049-2008-590 від 14.03.2008 року є споживчим кредитом, що зокрема підтверджується п.1.3 вказаного Договору, згідно з яким, цільове призначення Кредиту придбання майна: майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], а отже регулювання відносин за даним Договором встановлюється Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції (послуги), яку він придбаває. Також, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була надана недостовірна інформація, зокрема, щодо можливості передачі в іпотеку майнових прав, в спірному правочині відсутні форма детального розпису сукупної вартості кредиту, не розкриті Кредитодавцем до укладення договору про іпотечний борг основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, не встановлено положення про інфляційне застереження, а також, обмежене право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, ціну продукції визначено неналежним чином, а відтак враховуючи, що [PERSON] не має спеціальних знань, суд критично ставиться до тверджень представника ПАТ «Універсал Банк» про те, що [PERSON] могло бути відомо про порушення його прав. Відповідно до положень ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заяву [PERSON] про поновлення строку позовної давності за захистом порушеного права слід задовольнити поновивши [PERSON] відповідний строк. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у позові ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», третьої особи [PERSON] про визнання недійсним Договору застави майнових прав від 14.03.2008 року та визнання недійсним Кредитного договору від 14.03.2008 року задовольнити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», третьої особи [PERSON] про визнання припиненими з 29 грудня 2008 року Договору поруки №049-2008-590-Р від 14.03.2008 та правовідносини поруки, оформлені вказаним договором слід задовольнити виходячи з наступного. 14 березня 2008 року [PERSON] уклала з ПАТ «Універсал Банк» договір поруки №049-2008-590-Р, відповідно до умов якого зобовязувалася відповідати перед Кредитором за невиконання зобовязань [PERSON], що виникли з укладеного ним кредитного договору №049-2008-590 від 14 березня 2008 року. Окрім цього, на забезпечення виконання зобовязань [PERSON] що виникли з укладеного ним кредитного договору №049-2008-590 від 14 березня 2008 року, [PERSON] 14 березня 2008 року уклала з ПАТ «Універсал Банк» аналогічний договір поруки. Рішенням Личаківського районного суду від 25 січня 2016 року по справі № 463/4381/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк» про припинення договору поруки та правовідносини поруки в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено, визнано договір поруки №049-2008-590-Р/1, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] припиненим з 29.12.2008 року. Як вбачається із матеріалів справи, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, ПАТ №Універсал Банк» зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти за умови погашення заборгованості у відповідності до графіку щомісячних платежів із сплатою річних процентів. Як вбачається із кредитного договору №049-2008-590 від 14.03.2008 року, загальний розмір платежів за період на який укладено договір становив 158570,52 доларів США. Відповідно до Графіку повернення платежів за Додатковою угодою №1 від 29.12.2008 року, за менший період з 29.12.2008 року по 10.03.2038 року за користування кредитом, з якого вже 1299,96 дол. вже було погашено [PERSON], позичальник зобовязувався сплатити банку вже 200588,15 дол. США. У відповідності до положень ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 від 29.12.2008 року за умовами якої загальний розмір платежів за період на який укладено кредитний договір було збільшено 200588,15 доларів США, з яких 144558,78 доларів США - відсотки за користування кредитом, 50700,04 доларів США основна сума кредиту. Як пояснив в судовому засіданні представник ПАТ «Універсал Банк» така зміна обсягу зобовязань [PERSON] перед банком відбулась не за рахунок зміни відсоткової ставки, а за рахунок зміни системи погашення кредиту з загальної на ануїтетну. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як поручитель не була обізнана з умовами додаткової угоди і така укладена без її відома, що не заперечив представник ПАТ «Універсал Банк». Відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Суд вважає, що внаслідок укладення 29.12.2008 року додаткової угоди між банком та позичальником загальний розмір зобовязання збільшився. Таким чином, оскільки між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено нову угоду, внаслідок якої істотно змінилися зобовязання позичальника, при цьому така угода укладена без згоди та відома поручителя, відтак суд вважає зустрічний позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з ПАТ «Універсал Банк» на користь [PERSON] та [PERSON] слід стягнути понесені ними і документально підтверджені судові витрати. Щодо заяви «Універсал Банк» про накладення арешту на майно, що за адресою [ADDRESS], то така не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 1057-1 ЦК України визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Згідно з п.1.3. Кредитного Договору цільове призначення Кредиту придбання майна: майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договором застави, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та плосконосом Р.М. теж передбачалась застава майнових прав, що є відмінним від майна. Отже, з огляду на те, що нормами Цивільного кодексу України не передбачено накладення арешту на майнові права, відтак заява про накладення арешту на майно не підлягає до задоволення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає безпідставними вимоги по основному позову, а зустрічні позови такими. Що підлягають до задоволення.

Outcome: approved