Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Адвокат Лоза Г.П., як представник позивача [PERSON] , в листопаді 2020 року звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 жовтня 2017 року [PERSON] старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майором поліції Чигрин Н.О., в межах кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за№12017251010004457, було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - незаконне придання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно та замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, яке є незакінченим по причинам, що не залежали від волі особи. 14 грудня 2017 року Позивачу старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майором поліції Чигрин Н.О. було вручено повідомлення про заміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України - незаконне придання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин без мети збуту, вчинене повторно та замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, яке є незакінченим по причинам, що не залежали від волі особи. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас у справі №712/13233/17 від 26 жовтня 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майором поліції Чигрин Н.О. та обрано Позивачу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) діб, в термін до 24 грудня 2017 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас у справі №712/15884/17 від 23 грудня 2017 року було відмовлено в клопотанні старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майором поліції Чигрин Н.О., яке не було погоджено з прокурором місцевої прокуратури Бакашевим Ш.Б., у продовженні строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно Позивача. При цьому, Позивач незаконно утримувався під вартою в час з 25 по 27 грудня 2017 року (два календарні дні) без наявності будь-якої ухвали суду про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вироком Соснівського районного суду по справі №712/15924/17 від 18 жовтня 2018 року Позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинені данні кримінальні правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області по справі №712/15924/17 від 25 вересня 2019 року залишено зазначений вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора Рідзель О. В. - без задоволення. Тобто, невинний у вчиненні кримінальних правопорушень Позивач майже повні 23 (двадцять три) календарні місяці знаходився під слідством та судом, з яких 62 (шістдесят два) календарні дні перебував під вартою, в тому числі 2 (два) календарні дні знаходився під вартою без наявності будь-яких правових підстав (ухвали суду). Як наслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, незаконного взяття і тримання під вартою та незаконного перебування під слідством та судом Позивачу була завдана моральна шкода. Стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регламентує, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата (надалі - МЗП) станом на день подання позовної заяви становить суму у 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.), що означає, що мінімальний та гарантований державою розмір відшкодування Позивачу завданої внаслідок незаконного перебування під слідством та судом впродовж 23 місяців розмір моральної шкоди становить суму у 115 000,00 грн. (сто п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) (5000,00*23=115000). З метою визначення ступеня моральних страждань, що були завдані Позивачу внаслідок незаконного перебування Позивача під слідством та судом, незаконного тримання Позивача під вартою, Позивач через свого представника - адвоката Лозу Г.П., звернувся до юридичного психолога вищої категорії Дем`яненко Віктора Васильовича. За результатами проведеного психологічного дослідження Позивача, був складений Висновок спеціаліста Дем`яненко В.В. №06/20 від 05.08.2020 року. Перед спеціалістом були поставлені наступні питання: чи являється ситуація притягнення невинного [PERSON] до кримінальної відповідальності, яка виникла 26.10.2017 року психотравмувальною для останнього; чи спричинені даною ситуацією для [PERSON] страждання (моральна шкода); який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду). Так, відповідно до висновку спеціаліста було встановлено, що притягнення невинного до кримінальної відповідальності (обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 21.12.2017 року) спричинили [PERSON] психоемоційний розлад. В тому числі, після перебування [PERSON] у СІЗО у останнього з`явилися проблем зі шлунком, проблеми зі сном, стало частим відчуття стомленості без причини, дратівливості, неспокою і нервовості. Проблеми зі здоров`ям [PERSON] , після притягнення невинного до кримінальної відповідальності, яка виникла 26.10.2017 року, а також отримання психоемоційних травм у [PERSON] сприяло зростанню внутрішньої напруги і призводило у нього до виснаження як фізичних так і психічних сил, тим самим знижуючи його подальшу стресостійкість за наслідки в майбутньому. Було виявлено, що внаслідок притягнення невинного [PERSON] до кримінальної відповідальності, останньому були завдані моральні страждання. Зазначені в висновку спеціаліста події, щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності 26.10.2017 року наповнили життя останнього стресогенними чинникам в таких сферах життєдіяльності як: - фізичні та моральні страждання; - порушення нормальних життєвих зв`язків унаслідок неможливості продовження активного громадського життя; - порушення нормального (звичного) плину буття особистості; - руйнування системи особистих цінностей, утрати віри в майбутнє; - приниження честі, гідності, достоїнства, престижу і ділової репутації. Безповоротність подій притягнення невинного до кримінальної відповідальності [PERSON] , а також відсутня можливість щось змінити, сприяє поступовому та постійному виснаженню для нього адаптаційних ресурсів, підвищення внутрішньої напруги і занепокоєння, знижуючи тим самим його емоційну і вольову стійкість та адаптаційний ресурс. Тому дана ситуація є психотравмуючою для нього та спричиняє психоемоційний стрес, що провокує виникнення у свідомості зон емоційної напруги, які несуть негативні наслідки та можуть позначитися на його подальшому житті. Таким чином, було встановлено, що результати проведення дослідження дають підстави констатувати, що всі означення морального страждання [PERSON] знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з психологічними стражданнями [PERSON] викликаними незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Відповідно до висновку спеціаліста було встановлено, що рекомендований розмір грошової компенсації для [PERSON] за завдані страждання (моральну шкоду) становить від 90 МЗП до 180 МЗП, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення. Станом на день подання позовної заяви, рекомендований спеціалістом розмір грошової компенсації моральної шкоди завданої Позивачу становить суму від 450 000,00 (чотириста п`ятдесят тисяч) грн. (90*5000=450 000) до 900 000 (дев`ятсот тисяч) гри. (180*5000=900 000). Враховуючи викладене вище та судову практику розгляду даної категорії справ, тривалість перебування Позивача під слідством та судом (23 місяці), застосування до невинної особи Позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 календарних днів, незаконного перебування Позивача в слідчому ізоляторі управління ДПСУ в Черкаській області протягом 2 календарних днів, без наявності будь-яких правових підстав, Позивач оцінює грошову компенсацію за завдану йому державою Україна внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень). А тому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь завдану внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності немайнову (моральну) шкоду в розмірі 1000000,00 грн., шляхом безспірного списання коштів державного бюджету України, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. 08.12.2020 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та позов [PERSON] прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору. 15.03.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лоза Г.П. підтримала позов та просила його задоволити з підстав викладених в ньому. Крім того 29.01.2021 до суду надійшла відповідь адвоката Лози Г.П. на відзиви Черкаської обласної прокуратури та ГУНП в Черкаській області. У відповіді на відзиви адвокат заперечувала щодо доводів прокуратури відносно визначення розміру завданої моральної шкоди [PERSON] та наполягала на тому, що незаконне триманням Позивача під варто в період часу з 25 по 27 грудня 2017 року (три календарні дні поспіль), без наявності будь-яких правових підстав, являється грубим порушенням ст. 29 Конституції України та, як наслідок, підставою для відшкодування моральної шкоди завданої Позивачеві в сукупності з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у сумі 1 000 000 грн.. Крім того вказувала, що ч 3 ст. 13 Закону задекларовано відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом. Оскільки відшкодування моральної шкоди, що заподіяна Позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, пункт 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року N 1774- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", відповідно до якого мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, застосуванню не підлягає. Щодо заперечень ГУНП в Черкаській області, то адвокат зазначила, що висновок спеціаліста, а не як вказує відповідач експерта, юридичного психолога Дем`яненко В.В. №06/20 від 05.08.2020 року в повній мірі відповідає нормам ст. ст. 74 та 95 ЦПК України та являється доказом по даній справі, який в сукупності з іншими доказами повинен бути покладений в основу рішення суду. А розмір оплати правничої допомоги був обумовлений сторонами при укладенні угоди та підтверджується детальним описом виконаних робіт та квитанцією про оплату за надані послуги адвоката. Тобто витрати позивача на правничу допомогу підтвердження належними та допустимими доказами, а також є спів мірними з позовними вимогами, а тому підлягають до стягнення. На підставі викладеного просила задоволити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача ГУНП в Черкаській області - за довіреністю - Коваленко А.П. та Сліпченко І.О. заперечували щодо доводів викладених в позові та просили відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 28.12.2020 року ГУНП в Черкаській області вказувало на те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачем в позовній заяві зазначено в якості відповідачів Державну казначейську службу України, прокуратуру Черкаської області та Головне управління Національної поліції в Черкаській області, проте відсутній зміст позовних вимог до кожного з них, тому відповідно до п.8 статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду якщо, провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України. 27.05.2017 в порядку ст. 214 КПК України слідчим відділом Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017251010004457 за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України. У ході досудового розслідування начальником СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Теслею В.В. І7.05.2017 за даним кримінальним провадженням було призначено слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Чигрин Н.О. В подальшому, у вказаному провадженні постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 29.05.2017 призначено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Капітоненко Н.О. (старший групи), Савіська О.О., Бакашева Ш.Б. Постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 19.07.2017 змінено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Пилипаса Р.О. (старший тупи), Савіська О.О., Бакашева Ш.Б. Під час здійснення процесуальних дій у вказаному провадженні з становою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 07.08.2017 змінено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Шерстобітову Н.Р. (старший групи), і Охрімчук В.В. Постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 20.10.2017 призначено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Бакашева Ш.Б. (старший групи), Згіблова С.О. 20.10.2017 у вказаному кримінальному провадженні змінено кваліфікацію з ч. 1 ст. 309 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України, про що слідчим винесено постанову та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також, слідчим відділом Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017251010004793 розпочате 10.06.2017 в порядку ст. 214 КПК України на підставі заяви [PERSON] , слідчим Засухою І.А., за фактом замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, яке є незакінченим у зв`язку із причинами, що не залежали від волі особи, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 185 ч. З ст. 15 КК України. У ході досудового розслідування начальником СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Теслею В.В. 10.06.2017 за даним кримінальним провадженням було призначено слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Засуху І.А. У вказаному провадженні постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 10.06.2017 призначено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Бакашева Ш.Б. (старший групи), Капітоненко Н.О., Савіська О.О. Відповідно до вказівки начальника СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Теслі В.В. 10.06.2017 за даним кримінальним провадженням було призначено групу слідчих слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Засуху І.А., слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Прошака Б.С. 24.10.2017 за даним кримінальним провадженням було призначено слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Чигрин Н.О. Також, слідчим відділом Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017251010005648 розпочате 08.07.2017 в порядку ст. 214 КПК України на підставі рапорту працівника поліції, за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України. У ході досудового розслідування начальником СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Теслею В.В. 08.07.2017 за даним кримінальним провадженням було призначено слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Чигрин Н.О. У вказаному провадженні постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 09.07.2017 призначено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Савіська О.О. (старший групи), Пилипаса Р.О., Бакашева Ш.Б. У вказаному провадженні постановою заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Троцька Є.В. 08.08.2017 змінено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Шерстобітову Н.Р. (старший групи), Охрімчук В.В. У вказаному провадженні постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. 20.10.2017 призначено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Бакашева Ш.Б. (старший групи), Згіблова С.О. 20.10.2017 у вказаному кримінальному провадженні змінено кваліфікацію з ч. 1 ст. 309 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України, про що слідчим винесено постанову та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 26.10.2017 за постановою прокурора Черкаської місцевої прокуратури матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 12017251010004457, 12017251010004793 та № 12017251010005648 об`єднані в одне провадження за № 12017251010004457, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 26.10.2017 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185 ч. 3 ст. 5 КК України. 26.10.2017 відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Разом з тим, слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Чигрин Н.О. проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017251010008828 розпочате 02.11.2017 в порядку ст. 214 КПК України на підставі рапорту годівника поліції, за фактом незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого повторно, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України. У ході досудового розслідування начальником СВ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Теслею В.В. Е 11.2017 за даним кримінальним провадженням було призначено слідчого СЕ Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Черкаській області Чигрин Н.О. У вказаному провадженні постановою першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції Рибія М.М. .2017 призначено групу прокурорів Черкаської місцевої прокуратури Бакашева Ш.Б. (старший групи), Згіблова С.О. 14.12.2017 за постановою прокурора Черкаської місцевої прокуратури матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №12017251010004457 та №12017251010008828 об`єднані в одне провадження за №12017251010004457, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 14.12.2017 [PERSON] було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 КК України. У порядку ст. 290 КПК України 20.12.2017 підозрюваного [PERSON] та його захисника Сидорова Г.Ю. повідомлено про закінчення досудового розслідування та останнім надано матеріали кримінального провадження № 12017251010004457 для ознайомлення. 26.12.2017 Черкаською місцевою прокуратурою кримінальне провадження №12017251010004457 із обвинувальним актом відносно [PERSON] направлено до Соснівського районного суду м.Черкаси. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2018 у справі №712/15924/17, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.09.2019 позивача визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить відшкодувати моральну шкоду завдану незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства і прокуратури відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). ГУНП в Черкаській області вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Законодавство на позивача покладає обов`язок довести наявність у зв`язку з обвинуваченням моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Так, [PERSON] вказує, що внаслідок саме незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури він перебував у статусі обвинуваченого до якого обрано запобіжний захід, визначаючи при цьому розмір моральної шкоду за час перебування під слідством в розмірі 1000000, 00 грн. Позивач в підтвердження суми завданої моральної шкоди надає копію висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження від 05.08.2020 №06/20 складеного СПД-ФО Дем`яненком В.В. , за результатами якого ситуація притягнення невинного до кримінальної відповідальності, яка виникла 26.10.2017 року з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності для [PERSON] стала психотравмуючою і спричинила моральні страждання. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої моральної шкоди, в результаті цих подій, складатиме матеріальний еквівалент від 90 до 180 мінімальних заробітних плат. З висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження від 05.08.2020 № 06/20 слідує, що у ньому не зазначено про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність та для якої мети підготовлено висновок. Крім вищезазначеного висновку, який не відповідає вимогам ЦПК України, позивач жодними доказами не обґрунтовує розмір моральної шкоди. Позивач повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди, надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Разом з тим, крім процесуальних документів, які підтверджують факт перебування під слідством, позивач до суду не надав жодних доказів, які б були підставою для визначення такого розміру моральної шкоди. Факт заподіяння шкоди доводить позивач. Так, позивач повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння моральної шкоди, надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Що стосується позовної вимоги про стягнення витрат пов`язаних з правничою допомогою вказували, що заявлені позивачем витрати за надання правової допомоги в сумі 25 000,00 гри., є значно завищеними, адже зазначена кількість годин адвоката, витрачена для надання позивачу правової допомоги у даній справі та підготовка документів не відповідає вказаним годинам, а також ціна однієї години роботи адвоката (1000,00 грн.) є також значно завищеною та не підтвердженою належним доказом. Враховуючи викладене, ГУНП в Черкаській області вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, тому просило суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. В судовому засіданні прокурор Черкаської обласної прокуратури - Палій О.О. заперечував щодо доводів викладених в позові та просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 28.12.2020 року Черкаська обласна прокуратура вказувала те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підставою для звернення Позивача з позовом до суду є наявність стосовно нього виправдувального вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2018, який залишений в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.09.2019. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилається на висновок спеціаліста Дем`яненко В.В. від 05.08.2020 №06/20 згідно якого, встановлено, що притягнення невинного до кримінальної відповідальності спричинили Позивачу психоемоційний розлад, зокрема після перебування [PERSON] у СІЗО у останнього з`явились проблема із шлунком, проблеми із сном, стало частим відчуття стомленості без причин, дратівливість, неспокій і нервовість. Крім того, за висновком спеціаліста після притягнення 26.10.2017 невинного до кримінальної відповідальності, а також отримання психоемоційних травм у Позивача сприяло зростанню внутрішньої напруги і призводило до виснаження як фізичних так і психічних сил, тим самим знижуючи його подальшу стресостійкість в майбутньому. Рекомендований розмір грошової компенсації для Позивача за завдані страждання становить від 90 до 180 мінімальних заробітних плат. Вважають, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Установлено, що у провадженні СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області перебувало кримінальне провадження № 12017251010004457 від 27.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Органом досудового розслідування 26.10.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. В ході досудового слідства ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси 26.10.2017 відносно [PERSON] обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 24.12.2017. У подальшому ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 23.12.2017 у продовженні строку тримання під вартою [PERSON] відмовлено. До Соснівського районного суду м. Черкаси 26.12.2017 скеровано обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15 ч. 3, ст. 185 КК України для розгляду по суті. Вироком Соснівського районного суду міста Черкаси 18.10.2018 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано через недоведення, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вчинено обвинуваченим. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області 25.09.2019 вказаний вирок залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Згідно листа начальника СІЗО Дяченка Р.А. від 24.12.2017 [PERSON] на підставі ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.11.2017, скасовано звільнення з іспитовим строком останнього за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.01.2017 за ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, а [PERSON] залишений в слідчому ізоляторі у зв`язку з відбуванням покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Слід також зазначити, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За нормами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 становить 4723 грн. Однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-УІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2189 грн. У даному випадку, зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017. Отже, ураховуючи наведене вважають, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом становить 53420 грн. (2 189 грн. * 23 міс. 1 дн.), що відповідає засадам розумності, зваженості та справедливості. Також зазначили, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Спеціаліст у своєму висновку вказує на погіршення стану здоров`я Позивача, проте будь яких доказів про те, що саме через притягнення до кримінальної відповідальності погіршився стан здоров`я в висновку спеціаліста не зазначено, не враховано також і стан здоров`я Позивача до моменту притягнення останнього до кримінальної відповідальності. Крім того, згідно додатків до висновку спеціаліста Дем`яненка В.В. останній має свідоцтво про право проведення судових експертиз за спеціальністю 14.1, строк дії якого закінчився 05.09.2019, та дійсне воно за наявності посвідчення співробітника НДІСЕ . Також обставини, на які вказує Позивач після поміщення останнього до слідчого ізолятору та погіршення стану здоров`я не мають жодного значення для даної справи з огляду на характер та предмет спору. У свою чергу, докази на які посилається Позивач не відповідають приписам 59, 60 ЦПК України На підставі викладеного вважають, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення лише в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 53420 грн. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі. У відзиві на позов від 10.02.2021 року Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) заперечувала проти доводів викладених в позові [PERSON] виходячи з наступного. Заперечувало щодо визначення Казначейства співвідповідачем у справі та незаконності стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало та не могло відповідно до своїх повноважень проводити кримінальне переслідування стосовно Позивача і відповідно моральна шкода завдана незаконним кримінальним переслідуванням не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Щодо стягнення на користь Позивача моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн. вказувало, що враховуючи норми чинного законодавства, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. У висновку спеціаліста Дем`яненка Віктора Васильовича від 05.08.2020 № 06/20 зазначено, що ситуація з притягнення невинного до кримінальної відповідальності була психотравмуючою для Позивача. Казначейство вважає, що даний висновок експерта ґрунтується на недостовірних даних, оскільки, в матеріалах справи відсутні факти притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинуватої особи, зокрема рішення суду, що набули законної сили та підтверджують зазначений факт, у матеріалах справи відсутні. Відповідно і висновок спеціаліста, що Позивачу нанесено моральну шкоду не можна вважати переконливим, оскільки, він ґрунтується на припущеннях та є недостовірним. Також, в долученій копії свідоцтва, що видане Міністерством юстиції України № 220-11 зазначено, що воно дійсне за наявності посвідчення співробітника Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Копія такого посвідчення в матеріалах справи відсутня. Крім того, на час складення висновку спеціаліста строк дії вищезазначеного свідоцтва сплив. З огляду на вищезазначене, Казначейство вважає, що висновок спеціаліста не може вважатися беззаперечним доказом права Позивача на відшкодування моральної шкоди. Крім того звертали увагу суду, що рекомендована спеціалістом сума грошової компенсації завданої Позивачу моральної шкоди становить від 90 до 180 мінімальних заробітних плат, тобто, спеціаліст не зміг чітко назвати суму компенсації нанесеної Позивачу моральної шкоди. Розміри мінімальної заробітної плати на 2020 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у місячному розмірі: з 1 вересня - 5 000,00 гривень (на час подання Позивачем позовної заяви до суду). Вважають, що встановлена спеціалістом сума носить рекомендаційний характер та значно завищена. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважають, що Позивач перебував під слідством та судом з 26.10.2017 (дати повідомлення Позивача про підозру) по 25.09.2019 ( (дати постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про невинуватість Позивача), або 1 рік та 11 місяців, загалом 23 місяці. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Дана позиція відображена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 по справі № 500/2296/14-ц та постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 468/901/17-ц. Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у місячному розмірі: з 1 січня поточного року - 6 000,00 гривень. Отже, сума моральної шкоди становить 138 000,00 грн. (6 000,00*23). З огляду на вищезазначене, сума моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 гри, належними чином не підтверджена і має характер удаваної. Також зазначали, що постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13.11.2018 по справі № 712/15965/17 визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і з врахуванням обставин справи не повинен призводити до надмірного стягнення коштів за рахунок держави. Щодо стягнення з Казначейства на користь Позивача витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн. вказували, що що сума витрат на правничу допомогу є завищеною та не співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг. Підстави для відшкодуванню Позивачу витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн. відсутні. Крім того, зверталиувагу суду, що п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц визначено, що порядок розподілу судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством. Судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦКУ, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватись як збитки (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК). А тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників ГУНП в Черкаській області, прокурора Черкаської обласної прокуратури, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, допитавши свідка, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У провадженні СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області перебувало кримінальне провадження № 12017251010004457 від 27.05.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. В даному кримінальному провадженні 26.10.2017 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. В ході досудового слідства ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси 26.10.2017 відносно [PERSON] обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 24.12.2017. У подальшому ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 23.12.2017 у продовженні строку тримання під вартою [PERSON] відмовлено. Вироком Соснівського районного суду міста Черкаси 18.10.2018 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано через недоведення, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вчинено обвинуваченим. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області 25.09.2019 вказаний вирок залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Згідно листа начальника СІЗО Дяченка Р.А. від 24.12.2017 [PERSON] на підставі ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 29.11.2017, скасовано звільнення з іспитовим строком останнього за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.01.2017 за ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, а [PERSON] залишений в слідчому ізоляторі у зв`язку з відбуванням покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і сподоби людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч.ч.1, 2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року. Згідно ст.1 даного Закону відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У даному випадку, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду,як це передбачає стаття 2 даного Закону. Відшкодування шкоди у такому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету як це передбачає ст.4 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Вказана стаття також встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Під час розгляду справи було встановлено, що позивач відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно нього постановлено виправдувальний вирок, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.09.2019. За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 і 2 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Частиною 1 ст.278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Враховуючи зазначене суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу [PERSON] письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 26.10.2017 до 25.09.2019, дати винесення ухвали Черкаського апеляційного суду, яким залишено виправдувальний вирок без змін. Отже, суд приходить висновку, що позивач перебував під слідством та судом 23 місяці 1 день, результатом чого стало винесення виправдувального вироку, протягом тривалого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Таким чином, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до переконання, що позивач [PERSON] вірно здійснив обрахунки його незаконного перебування під слідством і судом, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. В судовому засіданні було допитано в якості свідка, юридичного психолога Дем`яненка В.В. , яким було складено висновок спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження №06/20 від 05.08.2020 року, який пояснив, що ним було складено даний висновок за зверненням адвоката Лоза Г.П., що діяла в інтересах [PERSON] . При складення вказаного висновку ним було враховано всі надані на розгляд документи та зроблені, як він вважає, цілком законні висновки та встановлено об`єктивну суму завданої [PERSON] моральної шкоди. Суд не може погодитись з висновками юридичного психолога Дем`яненка В.В. , викладеними у висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження №06/20 від 05.08.2020 року та встановленим розміром завданої моральної шкоди від 90 МЗП до 180 МЗП від розміру мінімальної заробітної плати на час прийняття судом рішення, виходячи з наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В силу статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» №294-IХ, у 2021 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2021 року установлена у розмірі 6000 гривень. Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 6000 грн. Як встановлено в ході судового розгляду позивач перебував під слідством та судом в період з 26.10.2017 до 25.09.2019 тобто 23 місяці 1 день. Мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6000 грн. 00 коп., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди становить 138200 грн. В частині стягнення з відповідачів в користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. суд дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. по даній справі, представником позивача адвокатом Лоза Г.П. було долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги №15/07/2020 від 15.07.2020, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №15/07/2020 від 15.07.2020, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 27.11.2020, копію квитанції від 27.11.2020 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах розгляду на виконання умов договору про надання правової допомоги №15/07/2020 від 15.07.2020 з розрахунком вартості години роботи адвоката, всього за 25 годин вартість послуг становить 25000 грн. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] підлягають понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 25000 гривень.

Outcome: partial