Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приморського ВДВС м. Маріуполя, Колосова Д.О. про визнання права власності та зняття арешту з майна з тих підстав, що 27.05.2013 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. зареєстрований в реєстрі за №1885. Всі умови договору між сторонами виконані. Після укладення вказаного договору вона вселилася у спірну квартиру та стала в ній мешкати. На теперішній час у неї виникла необхідність у відчуженні вказаної квартири у зв`язку із чим вона звернулась до нотаріуса, але їй було повідомлено, що 10.09.2018 р. державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області у рамках виконавчого провадження ВП 57163879 було накладено арешт на квартиру оскільки з невідомих причини спірна квартира враховується за старим власником [PERSON] оскільки він має заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду. Тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом оскільки іншим чином відновити свої права на володінням, користування та розпорядження майном не виявляється можливим. Просила визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Онищенко Я.А. про арешт майна боржника від 10.09.2018 р. у рамках виконавчого провадження ВП№57163879, обтяження №27840708. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву в якій просили розглянути справу за її відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник відповідача Приморського ВДВС у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якому не визнав позовні вимоги посилаючись на те, що у відділу на виконанні знаходиться виконавче провадження № 57163879 з примусового виконання виконавчого листа №266/1784/14-ц від 20.08.2018 р. виданий Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 2000 грн. починаючи з 28.04.2014 р. 10.09.2018 р. державним виконавцем винесено постанову «Про відкриття виконавчого провадження». 10.09.2019р. в рамках зазначеного виконавчого провадження у зв`язку із невиконанням рішення суду на все майно боржника [PERSON] було накладено арешт постановою державного виконавця в тому числі на спірну квартиру, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира належить на праві власності саме [PERSON] . Тому просили відмовити у задоволенні позову. Справу розглянути без участі представника. Третя особа приватний нотаріус Бедненко С.В. повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про таке. Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] року було укладено договір купівлі - продажу двокімнатної квартири житловою площею 33,6 кв.м., загальною площею 47,2 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. зареєстровано в реєстрі за №1885 ( а.с. 52). Відповідно до п.2.1 вищевказаного договору [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти за продаж квартири у розмірі 75000 грн. яка визначена на підставі висновку про вартість майна ( а.с. 52, 59). На момент продажу квартира належала продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицьким С.О. 14.11.1997 року за реєстром №2851, зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 17.11.1997 року і записане в реєстрову книгу №35597, будь яких обтяжень зареєстровано не було ( а.с. 52, 54, 64-67). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами було виконано всі умови, що передували укладенню договору купівлі-продажу квартири, а саме відбулася передача коштів зі сторони позивача та передача квартири зі сторони відповідача і ними було дотримано форми нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна. Доказів оспорювання цього договору купівлі-продажу квартири не подано. Відповідно до стаття 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З 01 січня 2013 року, у зв`язку зі змінами у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, нотаріуси наділені статусом спеціальних суб`єктів, які здійснюють функції державного реєстратора в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.461 ЗУ "Про нотаріат" в редакції 01.01.2013р. нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і який має печатку такого реєстратора. Таким чином відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язок внесення відомостей про державну реєстрацію прав на нерухоме майно в реєстр речових прав на нерухоме майно покладено на нотаріуса під час посвідчення відповідного договору. Проте з аналізу Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №161464112 від 28.03.2019 р. ( а.с. 9-10) вбачається, що 27.05.2017 р. в день посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] нотаріус фактично в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно вніс відомості про попереднього власника [PERSON] , що не відповідає вище укладеній угоді. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Бедненко С.В. від 22.03.2019 р. на звернення [PERSON] вбачається, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. 27.05.2013 р. за реєстрованим номером №1885 неможливо у зв`язку з накладенням арешту на вищевказану квартиру ( а.с. 23). Судом встановлено, що арешт нерухомого майна (обтяження 27840708), запис про який міститься у спеціальному розділі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна було застосовано в 2018 році на підставі постанови державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області Онищенко Я.А. про арешт майна боржника ВП №57163979 від 10.09.2018 року, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №26/1784/14-ц виданого 20.08.2018 р. Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. ( а.с. 42, 34). Таким чином, державним виконавцем постановою у ВП №57163879 з примусового виконання виконавчого листа №266/1784/14-ц виданого 20.08.2018 р. було накладеного арешт на квартиру [ADDRESS] , яка за договором купівлі - продажу квартири від 27.05.2013 р. відчужена у власність [PERSON] але залишилася зареєстрована за попереднім її власником [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог щодо набуття права власності на квартиру, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має. Отже, існують правові підстави для визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем по справі, оскільки її право власності не визнається державним виконавцем. Відповідно до статті 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приймаючи до уваги, що спірна квартира належить на праві власності позивачу, враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved