Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

27.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, в якому зазначив, що від шлюбу з відповідачем має дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 21.04.2017 року. З 10 лютого 2017 року син постійно мешкає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка участі в утриманні дитини не приймає. Він працює докером в ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», однак лише його доходу не вистачає для забезпечення належного розвитку та утримання дитини. За таких обставин він вимушений звернутись до суду із даним позовом. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частки всіх його доходів щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до повноліття дитини. В суді позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. В обґрунтування пояснив, що у зв?язку із тим, що позивачка вживала спиртні напої та мешкала у подруги в гуртожитку, з 10 лютого 2017 року син мешкає разом з ним за його місцем проживання. За період з лютого 2017 року по теперішній час відповідачка участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, дитина повністю знаходиться на його забезпеченні. За цей період відповідачка лише тричі пригостила дитину соком та один раз сплатила щомісячну плату за відвідування дитячого садочка. Більше витрат на дитину не несла, хоча при цьому щомісячно отримує державну допомогу на дитину у розмірі 1400 гривень, яку витрачає на власні потреби. Коли дитина захворіла, вона участі у її лікуванні не брала. В минулому році вона під час госпіталізації дитини не захотіла знаходитись з нею у лікарні, у зв?язку із чим на стаціонарному лікуванні з дитиною перебував він. Також відповідачка не опікується ще одним сином, [INFO], який мешкає разом з бабусею. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала та вважала, що на її думку вона не має обовязку сплачувати аліменти на утримання сина оскільки її не позбавили батьківських прав. Вона працює технічкою в ЗОШ №26, отримує заробітну плату, утримань із зарплатні не має. Не заперечувала проти того, що з 10.02.2017 року дитина мешкає разом із батьком, а деякий час мешкала у подруги в гуртожитку, а в даний винаймає житло. За період з лютого по травень 2017 року вона продуктів харчування для дитини не придбала, жодної участі в лікуванні дитини не брала, оскільки вважала, що позивач придбав для лікування не ті ліки, які потрібні дитини. За цей час вона придбала дві пари джинсів для дитини, вважаючи, що іншим сезонним одягом та взуттям дитина забезпечена. Щомісячну грошову допомогу на дитину в розмірі 1400 гривень вона отримує, а кошти витрачає на власні потреби та оплату орендованого житла, оскільки вважає, що така матеріальна допомога надана їй за те, що вона народила сина. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати неповнолітню дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За свідоцтвом про народження 1-НО № 470192, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 15.08.2012 року, [PERSON] народився 07 серпня 2012 року, його батьками є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а.с.5) Як встановлено судом та визнано сторонами в судовому засіданні, з 10 лютого 2017 року неповнолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом з батьком [PERSON] Даний факт підтверджується також і довідкою КСН «Портовський» від 18.04.2017 року (а.с.6). Відповідачка мешкає окремо, що визнано нею в судовому засіданні. Згідно копії повідомлення про надання державної допомоги сімям з дітьми, відповідачу призначено допомогу при народженні дитини з 01.09.2012 року по 31.08.2018 року у розмірі 1400, 97 гривень. В судовому засіданні встановлено, що і позивач і відповідач мають постійне місце роботи та отримують заробітну плату, а відповідач [PERSON] отримує також і держану допомогу (допомога при народженні) на дитину щомісячно в розмірі 1400,97 гривень. Однак при цьому, дитина знаходиться на утриманні у батька [PERSON], а відповідач [PERSON] участі в утриманні дитини фактично не приймає, а отриману державну щомісячну допомогу витрачає не за цільовим призначенням. У зв"язку з цим суд, за наслідками розгляду даної справи, повідомляє про це відповідний орган, який призначив таку допомогу, оскільки відповідно до ст.10 Закону України "Про державну допомогу сім"ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Таким чином, відповідно до ст.ст.181 - 183 Сімейного кодексу України, враховуючи стан здоровя та матеріальний стан платника аліментів та дитини, наявності у відповідача місця роботи та постійного доходу, фактичну відсутність у неї на утриманні іншої дитини [INFO], яка мешкає з бабусею, чи непрацездатних утриманців, відсутності стягнень по виконавчим документам, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом 27 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд доводи заперечень відповідача до уваги не примає та вважає необхідним зауважити, що не позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], або придбання в минулому нею дитині трьох пакетиків соку та джинсів, жодним чином не звільняє її від обовязку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст..88 ЦПК України, оскільки позивач за законом звільнений від сплати судового збору, суд стягує судовий збір на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved