Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернуласья до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 січня 1998 року, укладений між нею та відповідачами та зареєстрований Товарною Біржею «Новий век» за реєстраційним номером №3-15. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що 22 січня 1998 року між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Товарною біржею «Новий век» за реєстраційним номером №3-15. За умовами зазначеного вище договору вона придбала у приватну власність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Дану квартиру було зареєстровано в КП «Жовтоводське БТІ», що на той момент не суперечило чинному законодавству. Нотаріально договір купівлі-продажу не був посвідчений, оскільки працівники товарної біржі запевнили, що відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Посилаючись на те, що на час укладання сторонами даної угоди сторони досягли згоди з усіх істотних умов притаманних цьому роду угод, позивач просить позов задовольнити. При цьому, вказує що не може реалізувати свої права з володіння та користування майном, як власник. Ухвалою судді від 02 березня 2020 року, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. ст. 274-279 ЦПК України без виклику сторін. Від відповідачів, у запропонований їм ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Поштові конверти, направлені на їх адресу повертаються до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідачі не подали відзив, суд приймає рішення про розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.01.1998 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , остання придбала двокімнатну квартиру, загальною площею 51,00 кв.м, житловою площею 27,60 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний договір посвідчений Товарною Біржею «Новий век» (а.с.7). На підставі вказаного договору [PERSON] видано паспорт на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, загальна площа квартири 51,00 кв.м. (а.с.8,9) Нотаріально договір посвідчено не було, оскільки на час його укладення ст.15 Закону України «Про товарну біржу» передбачала, що договір укладений на торговій біржі не потребує свого подальшого нотаріального посвідчення. Отже, сторони виконали передбачені договором умови угоди. Фактично позивач вступив у володіння і користування кв. [ADDRESS] . На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення. Статтями 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 року) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони виконали усі умови договору купівлі-продажу житлового приміщення, які не порушують інтереси держави чи третіх осіб, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований 22.01.1998 року за №3-15 Товарною біржею «Новий Век» - дійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved