Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

25 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом Словянської міської ради Донецької області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначила, що 15 квітня 2012 року померла її двоюрідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира № 1, розташована по вул.. Дибенка, 2 у м. Словянську Донецької області. Вона є спадкоємицею пятої черги за законом та прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини. Факт родинних відносин із спадкодавицею встановлений у відповідності до рішення Севського районного суду Брянської області Російської Федерації від 10 вересня 2013 року. 16 жовтня 2013 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру №1, розташовану по вул.. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею пятої черги після смерті її двоюрідної сестри [PERSON]. 01 квітня 2014 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, де в обгрунтування своїх вимог зазначила, що вона проживала із спадкодавицею [PERSON] однією сімєю з літа 2002 року по 15 квітня 2012 року, тобто до часу відкриття спадщини. Зазначила, що [PERSON] проживала у фактичних шлюбних відносинах з її рідним дідусем [PERSON]. За життя [PERSON] мав право на 1/3 частку квартири №1, по вул. Дибенка, 2, у м. Словянську, Донецької області. 03 листопада 2002 року [PERSON] помер. [PERSON] стала власником цілої частки квартири, а вона залишилася проживати із [PERSON]. У них склалися відносини як бабусі та онуки. Вона проживала із спадкодавицею до часу відкриття спадщини. Зазначила, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки місце її реєстрації не співпадало із фактичним місцем проживання на час відкриття спадщини. У звязку з наведеними обставинами, просить встановити факт її проживання із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини у період з літа 2002 року по 15 квітня 2012 року та визнати за нею в порядку спадкування право власності на квартиру №1, розташовану по вул.. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON]. Щодо первісного позову, зазначила, що, про те, що рішенням суду встановлено факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON], вона дізналася з відмови нотаріуса про вчинення нотаріальної дії. І в даному випадку вважає, що [PERSON] є спадкоємицею пятої черги за законом після смерті [PERSON]. Однак за життя [PERSON] жодного разу не повідомляла їй про існування двоюрідної сестри, ніколи із [PERSON] не спілкувалася, і остання ніколи не відвідувала [PERSON].Про існування двоюрідної сестри у [PERSON] вона дізналася лише з постанови нотаріуса. 07 серпня 2014 року відповідач [PERSON] подала до суду нову зустрічну позовну заяву, в якій збільшила обґрунтування позову, пославшись на розяснення Постанови Пленуму ВССУ, уточнила позов в частині встановлення факту, що має юридичне значення, та просила встановити факт її проживання разом однією сімєю не менш як пять років із [PERSON] до часу відкриття спадщини до15 квітня 2012 року та визнати за нею в порядку спадкування на квартиру №1, розташовану по вул.. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON]. 22 червня 2015 року відповідач [PERSON] подала до суду нову зустрічну позовну заяву, в якій збільшила обґрунтування позову, пославшись на розяснення Постанови Пленуму ВССУ та збільшила позов в частині встановлення факту, що має юридичне значення, та просила встановити факт її проживання разом однією сімєю не менш як пять років із [PERSON] у період з літа 2002 року до 14 серпня 2009 року та визнати за нею в порядку спадкування право власності на квартиру №1, розташовану по вул.. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею четвертої черги після смерті її [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов своєї довірительки підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Наполягав на тому, що факт родинних відносин між його довірителькою та спадкодавицею встановлений рішенням Севського районного суду Брянської області від 10 вересня 2013 року, а тому доказуванню у судовому засіданні не потребує, права, передбачені ст. 10 ЦПК України розуміє. [PERSON]Х не приїздила до м. Словянська внаслідок похилого віку та скрутного матеріального становища, однак дуже рідко, але спілкувалася із [PERSON]. Також зазначив, що та обставина, що відповідачка [PERSON] до часу відкриття спадщини проживала із спадкодавицею однією сімєю, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Так відповідачка на час відкриття спадщини була зареєстрована [INFO], а у відповідності до розяснень [PERSON] ВССУ від 16 травня 2013 року, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Крім того зазначив, що 14 серпня 2009 року [PERSON] одружилася, а в 2011 році придбала будинок по вул. Тельмана у м. Краматорську, де і проживала разом із своїм чоловіком на час відкриття спадщини після [PERSON]. Щодо показань свідків, які ствердили у судовому засіданні, що [PERSON] проживала із [PERSON], то він ставить під сумнів їх показання, оскільки вони спростовуються показаннями свідка [PERSON]. Щодо складених актів про місце проживання [PERSON], то на його думку, акт не може слугувати доказом того, що [PERSON] постійно проживала із спадкодавицею на час відкриття спадщини не менш як пять років, оскільки у судовому засіданні був допитаний секретар комітету мікрорайону, який показав, що вказаний акт був складений на підставі тверджень свідків, однак виїзд на квартиру не робився, і цього не потребується при складанні такого роду документів. Також слід зазначити, що на час коли [PERSON] стало погано, перед тим як вона померла, [PERSON] навіть у квартирі не було, а зявилася вона через декілька днів, коли [PERSON] вже знаходилася у лікарні. Отже, вважає, що суду не надано доказів того, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сімєю понад пять років до часу відкриття, а тому первісний позов слід задовольнити, а у зустрічному відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечила, пояснила, що ніколи не чула про існування будь-якої рідні у Російській Федерації у померлої [PERSON]. [PERSON] ніколи не приїздила до [PERSON], не була на її похоронах. Зустрічні позовні вимоги підтримала. В обґрунтування позову зазначила, що дійсно її рідний дід [PERSON] проживав із [PERSON] у [ADDRESS], а вона стала проживати із ними з 2002 року. У 2008 році дід помер, і вона залишилася проживати із [PERSON] до часу настання її смерті, хоча і зареєстрована була за іншою адресою, по місцю проживання її батька. Дійсно 14 серпня 2009 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], однак вони разом не проживали, оскільки він працював у м. Краматорську, де і проживав із своїми батьками, а вона залишилася проживати у [PERSON]. Першу дитину вона народила у м. Миколаївка Словянського району. Дитина, яка народилася від шлюбу також проживала з нею. Чоловік приїздив до неї у гості. Вони не проживали спільно, оскільки у них не було свого житла. Дійсно у 2011 році, вони із чоловіком придбали будинок по вул.. Тельмана у м. Краматорську, однак за домовленістю там продовжували проживати колишні господарі, які виїхали вже після смерті [PERSON], і лише після цього, вона із чоловіком стали проживати у вказаному будинку. Також зазначила, що дійсно вона була відсутня у квартирі перед тим як померла [PERSON], оскільки напередодні вона виїхала до своєї матері у Дружківку, у якої погіршився стан здоровя, а тому їй терміново треба було виїхати до матері. Через декілька днів їй подзвонили, повідомили що сталося, у звязку з чим, вона відразу приїхала у м. Словянськ. Хоче зазначити, що у квартирі було все перевернуто, порядок речей був порушений, зникли документи [PERSON]. оскільки остання любила трохи випити, то вона підозрювала, що у неї був хтось у гостях, однак що там трапилося залишилося невідомим. Вважає, що за таких обставин у первісному позові слід відмовити, а її позов підлягає задоволенню. Представник відповідачки [PERSON] Проти задоволення первісного позову заперечила, послалася на рішення Словянського міського районного суду, яким позивачеві відмовлено у визнанні рішення Севського міськрайонного суду від 10 вересня 2013 року на території України, вважає що з вказаних підстав, у суді відсутні докази того, що відповідачка є спадкоємицею пятої черги за законом після [PERSON]. Пояснила, що у позовній заяві від 22 червня 2015 року йдеться про збільшення позовних вимог, оскільки відповідачка просить встановити факт, зазначений у первісно поданій заяві та у заяві від 22 червня 2015 року. Вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено та обставина, що її довірителька проживала із спадкодавицею понад пять років до часу відкриття спадщини однією сімєю, являється спадкоємицею попередньої черги, ніж [PERSON], а тому вважає, що зустрічний позов підлягає до задоволення, а у первісному позові слід відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він [PERSON] знає з 1986 року. Вони були сусідами по дачі у с. Карпівка. Чоловіка [PERSON] він знав, і після його смерті допомагав [PERSON] по господарству, в більшості на дачі. Він може ствердити, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала сама, оскільки її син біля восьми років тому трагічно загинув, а чоловік помер. Він бував у [PERSON] у квартирі на вул. Дибенка,2 , у м. Словянську, однак рідко. Квартира двоповерхова, на першому поверсі кімната, кухня, коридор,на другому дві кімнати, одна забита якимось речами, в ній ніхто не жив. Зазначив, що у квартирі не було ремонту, а тому там фактично немає умов для проживання, особливо із дитиною. Він не знає позивачку, ніколи її не бачив у [PERSON] вдома. Перед тим, як [PERSON] попала у лікарню, він разом із дружиною напередодні були у неї, а наступного дня його дружина прийшла до [PERSON], оскільки вони про це домовилися, тому що остання повинна була подзвонити, однак не зателефонувала та на дзвінки не відповідала. Як зясувалося, [PERSON] стало погано зі здоровєм, двері у квартиру відкрили у присутності працівника міліції, а її забрали у лікарню. Він із дружиною стали шукати родичів, які б взяли на себе плату за лікування, однак ті родичі, що проживали у Донецьку відмовилися, а потім знайшлися родичі із РФ, які повідомили, що вони оплатять витрати на лікування. Він став придбавати все необхідне для її лікування, про що свідчать чеки, а через декілька днів, коли [PERSON] померла, зявилася позивачка, назвалася онукою та повідомила, що похорони оплатить сама. Йому витрати ніхто не повернув до цього часу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона знала [PERSON] з 1978 року, оскільки вони разом працювали у Лісгоспі. Будинок по Дибенка,2 якраз знаходиться напроти Лісгоспа. Квартиру [PERSON] отримала, коли працювала у Лісгоспі, а потім її приватизувала. [PERSON] ствердити, що дійсно [PERSON] жила із своїм чоловіком [PERSON] та його онукою [PERSON]. Вона була у [PERSON] вдома за останні чотири роки її життя 3-4 рази, однак може ствердити, що бачила там відповідачку, яка була одягнена у домашній одяг, коли вона розмовляла, то відповідачка проходила повз них. Часто бачила відповідачку, коли вона гуляла з дитиною біля будинку, де проживала [PERSON]. Одного разу вони розмовляли, та [PERSON] їй повідомила, що йде до бабусі, її провідати. [PERSON] завжди вважала [PERSON] своєю онукою та повідомляла їй, що остання їй допомагає. [PERSON] ніколи не розповідала про те, що у неї є родичі у РФ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знала [PERSON], оскільки працювали разом лісгоспі, та вона проживала у сусідньому будинку. Наскільки їй відомо, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] продовжувала проживати із [PERSON]. Де проживав чоловік [PERSON] їй невідомо. Вона неодноразово бачила [PERSON] у дворі, коли остання гуляла із дитиною. Перед тим, як [PERSON] попала у лікарню, то вона її зустріла, і [PERSON] їй повідомила, що [PERSON] уїхала до матері, оскільки останній стало погано із здоровєм, і що вона скоро повернеться. Наступного дня, невідома жінка прийшла та стала звати [PERSON], коли сусіди вийшли, то повідомила, що [PERSON] не відповідає на дзвінки. Коли вона пішла, сусіди викликали міліцію, а коли відкрили двері, то побачили, що [PERSON] погано, а тому викликали швидку , яка відвезла останню до лікарні. Стали шукати [PERSON], щоб їй повідомити про те, що трапилося. Пізніше [PERSON] приїхала. Дійсно під час цих подій був присутній свідок [PERSON] та його дружина, вони просили, щоб компенсували витрати на ліки, які вони витратили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає [PERSON] з 1958 року. Вони разом працювали, а потім жили по сусідству. [PERSON] проживала із сином, потім стала жити із [PERSON], потім там стала проживати онука [PERSON] [PERSON]. У 2006 році помер син [PERSON], а у квартирі залишилися проживати [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. А після смерті [PERSON], [PERSON] залишилася проживати із [PERSON]. Остання завжди казала, що [PERSON] їй допомагає, її не залишає. Коли у [PERSON] народилася дитина, то [PERSON] з дитиною продовжувала проживати із [PERSON]. Вона може це ствердити, оскільки часто бачила, як [PERSON] гуляє із дитиною поряд з будинком по вул.. Дибенка,2. також часто бачила, як [PERSON] із сумками приходить до [PERSON], а потім уходить. У квартирі [PERSON] вона майже не була, можливо раз в декілька років. Перед тим, як [PERSON] забрали у лікарню, то вона з нею спілкувалася, і [PERSON] їй повідомила, що [PERSON] уїхала до матері та скоро повернеться. Наступного дня, [PERSON] направили до лікарні. Коли прийшов дільничий для того щоб відкрити двері у квартиру [PERSON], то йому також повідомили, що [PERSON] проживає із онукою, яка уїхала, і звязку з нею немає. Потім у батька [PERSON] взяли її телефон та повідомили, що [PERSON] у лікарні, і остання приїхала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дійсно ним підписаний акт що спільного проживання [PERSON] та [PERSON], однак він не виїздив до квартири, оскільки при складанні подібних документів, достатньо свідчень сусідів, які дійсно прийшли та підтвердили ту обставину, що з літа 2002 року [PERSON] проживала із [PERSON] разом однією сімєю по день смерті [PERSON]. Свідок [PERSON]А.в судовому засіданні показал, що дійсно 14 серпня 2009 року він одружився з [PERSON], однак вони не проживали разом, оскільки у нього робота у м. Краматорську, а [PERSON] не хотіла проживати у його батьків у м. Краматорську,а спільного житла у них не було. Отже [PERSON] продовжувала проживати із своєю бабусею [PERSON], а він із батьками у м. Краматорську. Потім народилася дитина, яка проживала із [PERSON] у [PERSON]. Дійсно у них з [PERSON] був спільний бюджет, однак вони разом не проживали, у звязку з тим, що у них не було житла. Він допомагав [PERSON], однак вона не була членом його сімї. Він їй допомагав, як бабусі [PERSON], також допомагав своїм батькам, а вони йому. Дійсно вони в 2011 році придбали будинок по вул.. Тельмана, однак стали проживати в ньому вже в 2012 році, оскільки у них була домовленість про це з попередніми господарями будинку. За даними спадкової справи,згідно із свідоцтвом про смерть, 15 квітня 2012 року у м.Словянську померла [PERSON] Раіса Миколаївна(а.с.174). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира № 1, розташована у будинку №2. Який знаходиться по вул. Дибенка, у м. Словянську Донецької області.Та обставина, що спірна квартира належала на праві власності [PERSON] стверджується даними КП «БТІ» та у відповідності до витягу з реєстру прав нерухомості, а також даними спадкової справи(а.с. 100, 154, 156-157, 178-179). Згідно звіту оцінки квартири №1, розташованої по вул.. Дибенка,2 , у м. Словянську, вартість спірної квартири становить 215\~599 грн. без врахування ПДВ(від 10 грудня 20104.с.64-120) Згідно даних спадкової справи, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подали [PERSON] та [PERSON]С.(а.с.166,170). У відповідності до рішення Севського районного суду Брянської області від 10 вересня 2013 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними сестрами(а.с.7-9). Згідно Ухвали Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2014 року, яка залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року, у задоволенні заяви про визнання рішення суду віл 10 вересня 2013 року Україною відмовлено. У відповідності до свідоцтва про шлюб, [PERSON]С.(дівоче прізвище- Даниленко) 14 серпня 2009 року зареєструвала шлюб із [PERSON]А.(а.с.17) У відповідності до свідоцтва про смерть [PERSON] (дід [PERSON]С.) помер 03 листопада 2008 року(а.с.42-43). Згідно із актами, складеними 05 серпня 2013 року секретарем мікрорайону «Славкурорт» [PERSON], [PERSON] проживала разом із [PERSON] вул. Дибенка,2, у м. Словянську, з літа 2002 року по 15 квітня 2012 року, де [PERSON] проводила поточний ремонт, допомагала [PERSON] по господарству(а.с. 45-46). У відповідності до постанов нотаріуса, сторонами було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON].(а.с.15-47). Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків у судовому засіданні, суд, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що у первісному та зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 15 квітня 2012 року у м. Словянську померла [PERSON] Раіса Миколаївна. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира № 1, розташована у будинку №2. Який знаходиться по вул. Дибенка, у м. Словянську Донецької області. Заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подали [PERSON] та [PERSON]С.(а.с.166,170). У відповідності до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У відповідності до ст. 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. В обгрунтування вимог первісного позову, представником позивача надано рішення Севського районного суду Брянської області від 10 вересня 2013 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними сестрами(а.с.7-9). У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ухвали Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2014 року, яка залишена без змін Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року, в задоволенні клопотання [PERSON] про визнання в Україні рішення Севського районного суду Брянської області РФ від 10 вересня 2013 року, що не підлягає примусовому виконанню, відмовлено. Мотивами відмови, суд першої інстанції зазначає, і з ним погодився суд апеляційної інстанції наступне: «\~…Відповідно до ст.52 Мінської конвенції\~\~про правову допомогу\~\~і\~\~правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР ( 240/94-ВР )від 10.11.94р.,\~\~ винесені\~\~установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу\~\~рішення,\~\~що\~\~не\~\~вимагають\~\~за\~\~своїм характером\~\~виконання,\~\~визнаються\~\~на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа\~\~відповідно\~\~до\~\~цієї Конвенції,\~\~а у випадках,\~\~не передбачених нею,\~\~відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане,\~\~не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони… …Стосовно доводів про те, що\~\~справа по якій прийнято рішення, належить до виключної компетенції суду\~\~України, слід виходити з наступного.\~\~Встановлення факту родинних відносин, за своєю юридичною природою є встановленням факту від якого залежить виникнення чи припинення\~\~відповідних прав. Такі справи відносяться до справ окремого провадження\~\~і порядок їх розгляду\~\~врегульовано відповідними нормами. Окрім того ст. 38 Мінської конвенції\~\~про правову допомогу\~\~і\~\~правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, передбачено, що\~\~Право\~\~власності\~\~на\~\~нерухоме майно визначається за законодавством\~\~Договірної Сторони,\~\~на території якої знаходиться нерухоме майно. Питання про те, яке майно є нерухомим, вирішується відповідно до законодавства країни, на території якої знаходиться це майно. Виникнення і припинення права власності або іншого\~\~речового права на майно визначається за законодавством\~\~Договірної Сторони,\~\~на території якої майно знаходилося в момент,\~\~коли мала місце дія або інша обставина,\~\~що послужила\~\~підставою\~\~виникнення або припинення такого права. Відповідно до ст.45 (п.2) Право\~\~спадкування\~\~нерухомого\~\~ майна\~\~ визначається\~\~ за законодавством\~\~Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Статтею 48 Конвенції передбачено, що провадження\~\~по\~\~справах\~\~про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони,\~\~на території\~\~якої знаходиться майно.\~\~Положення\~\~пунктів\~\~1 і 2 цієї статті застосовуються також\~\~при розгляді спорів,\~\~що виникають у\~\~зв'язку\~\~з\~\~провадженням\~\~по справах про спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] зверталась в Севський\~\~районний суд\~\~із заявою про встановлення факту родинних стосунків з [PERSON] з метою отримання спадщини. що відкрилась після смерті останньої\~\~на території України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Аналіз наведених\~\~норм Конвенції та встановлені обставини дають підстави зробити висновок , що\~\~ведення\~\~справи\~\~за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, яка стосувалась\~\~прийняття спадщини, у вигляді\~\~нерухомого майна, що\~\~ знаходиться на території України, відноситься до\~\~виключної\~\~компетенції суду України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином\~\~в задоволенні\~\~клопотання\~\~про визнання\~\~рішення\~\~Севського районного суду Брянської області РФ з підстав передбачених\~\~ч.2 п.3 ст. 396 ЦПК України, слід відмовити…». З огляду на викладене, а також виходячи з аналізу норм Мінської Конвенції, ст. 70-72 ЗУ «Про міжнародне приватне право», дають підстави зробити висновок, що наявність рішення Севського районного суду Брянської області РФ не звільняє позивача від доказування на підставі ч.3 ст. 61 ЦПК України, оскільки в даному випадку встановлення факту родинних стосунків з метою вирішення спадкових відносин відноситься виключно до компетенції суду України. Суд зазначає, що на пропозицію суду в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння його права на можливість проведення відповідних процесуальних дій щодо отримання доказів по справі, представник позивачки наполягав на вирішенні справи за наявних у ній доказів, та зазначив, що факт родинних стосунків встановлений рішенням суду та додаткового доказування не потребує. За таких обставин, у звязку з тим, що суду не надано допустимих та достовірних доказів того, що позивачка є двоюрідною сестрою [PERSON], а також оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, з врахуванням тієї обставини, що вирішення спірних спадкових відносин напряму залежить від наявності родинних відношень між [PERSON] та [PERSON], суд відмовляє у задоволенні первісного позову про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування на квартиру №1, розташовану по вул.. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею після смерті її двоюрідної сестри [PERSON]. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів проживання із спадкодавцем однією сімєю у певні періоди часу, визнання права власності на спадкове майно, суд виходив з наступного. Згідно із ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пленумом Верховного Суду України в п. 21\~постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2\~ст. 3 СК України\~про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до [PERSON] № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2011 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно врахувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пяти річний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності ЦК (п.21 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживають однією сімєю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Отже у ч.2 ст. 3 СК України, наведені ознаки поняття сімя в юридичному розумінні, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обовязків. При цьому, законодавцем також зазначається виключення з правил, коли сімю складають чоловік та дружина, то спільне проживання не є обов'язковою ознакою сімї, за умови, коли один з подружжя проживає окремо з поважних причин. Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами, які можуть підтверджувати факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (зокрема, акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фото та інше). Як роз'яснено у п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14\~від "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). В обгрунтування зустрічних позовних вимог, відповідач [PERSON] послалася на акти про її постійне проживання у квартирі №1, розташованій по вул. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області від 05 серпня 2013 року, показання свідків, а також відомості з історії хвороби [PERSON] . Аналізуючи показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дані ними у судовому засіданні, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані показання не можуть бути прийняті судом, як такі, що достовірно та беззаперечно стверджують факт проживання відповідачки із [PERSON] на час відкриття спадщини однією сім'єю не менш пяти років. Так із показань зазначених свідків вбачається, що вони хоч і спілкувалися із спадкодавицею, однак не були з нею в настільки тісних стосунках, що бували у неї у квартирі достатньо часу, для того щоб зробити висновок, що [PERSON] постійно проживала у [PERSON] як член її сімї. Так свідок [PERSON] вказує, що була у [PERSON] лише 2-3 рази на чотири роки. Свідки [PERSON] та [PERSON] також зазначають, що вони майже не бували у [PERSON] вдома. Вказані свідки зазначили у судовому засіданні, що бачили [PERSON] або у дворі, або біля будинку, щодо відносин між [PERSON] та [PERSON] їм відомо лише зі слів [PERSON], або [PERSON]. Також зазначають, що заходили до [PERSON] на свято, де також бачили, що [PERSON] знаходилася у [PERSON]. Свідок [PERSON] також зазначила, що в одній із розмов, [PERSON] їй повідомила, що вона йде до [PERSON] , щоб їй допомогти. Крім того, із показань вказаних свідків також вбачається, що вони майже не бачили чоловіка [PERSON], і наскільки їм відомо, він проживав у м. Краматорську. Суд зважає, також на ту обставину, що свідок [PERSON] у судовому засіданні, також зазначив, що йому невідомо було, щоб із [PERSON] проживала і її онука. Отже надаючи оцінку показанням вказаних свідків, суд, з врахуванням встановлених у судовому засіданні відносин між ними та [PERSON], з яких вбачається, що свідки не мали настільки тісного звязку із [PERSON], що можуть достеменно ствердити про те, що [PERSON] проживала спільно із спадкодавицею, мала з нею спільний бюджет, та у них виникли взаємні права та обовязки, та зробили свій висновок про спільне проживання лише на зовнішніх ознаках, оскільки бачили [PERSON] часто біля будинку за місцем проживання [PERSON], знали, що [PERSON] відноситься до [PERSON], як до своєї онуки, і що остання допомагає [PERSON], внаслідок того, що [PERSON] є особою похилого віку. Втім, на думку суду, встановлення таких фактичних родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON], не можуть слугувати беззастережним доказом того, що вони були членами однієї родини, оскільки у відповідності до ст.3 СК України, однієї такої обставини недостатньо, для того щоб зробити такий висновок. Отже, показаннями вказаних свідків на думку суду не підтверджується наявність спільних витрат [PERSON] та [PERSON], спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги тощо. Аналізуючи акти від 05 серпня 2013 року, суд також ставиться до них критично та не може їх прийняти до уваги, як достовірний доказ того, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сімю, оскільки як вбачається із показань свідка [PERSON] у судовому засіданні, свідок ствердив, що вказаний акт, як і інші документи подібного роду, складаються на підставі свідчень сусідів, без виїзду до місця проживання особи. Отже в даному випадку вказані акти, складені на підставі свідчень свідків, допитаних у судовому засіданні, самі по собі також не можуть слугувати достовірним доказом того, що [PERSON] проживала із [PERSON] однією сімєю не менш як пять років в сенсі ст. 3 СК України та ст. 1264 ЦК України. З показань [PERSON] вбачається, що на час відкриття спадщини його дружина продовжувала проживати разом із [PERSON], оскільки у них не було можливості проживати разом, у звязку з тим, що [PERSON] не бажала проживати з його батьками, а він працював у м. Краматорську, та не міг проживати у м. Словянську, у квартирі за місцем проживання [PERSON]. Крім того, з показань [PERSON] вбачається, що його родиною була його дружина та неповнолітня дитина, яка проживала разом із [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Системний аналіз ст.3 СК України дає можливість дійти до висновку, що під сімєю слід розуміти первинний осередок суспільства, якому притаманні такі ознаки, як спільне проживання осіб, які повязані спільним побутом і мають взаємні права та обовязки. При цьому, лише коли сімю складає подружжя, законодавцем припускається відсутність такої ознаки як спільне проживання за певних істотних обставин, перелік яких не є вичерпним. Як вбачається із пояснень відповідачки, які підтверджуються також поясненнями свідка [PERSON], подружжя [PERSON] не проживало разом після одруження у звязку з тим, що у них не було власного житла, втім, свідок [PERSON] у судовому засіданні ствердив, що його сімю складала саме дружина [PERSON] та на той час старша дитина, а [PERSON] не входила до складу його сімї, як і його батьки, з якими він на той час проживав спільно. При цьому, суд зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.3 СК України, права члена сімї має одинока особа. Аналізуючи показання свідка [PERSON], дані ним у судовому засіданні, у сукупності з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що навіть наявність тієї обставини, що позивачка проживала в квартирі [PERSON] і надавала їй матеріальну допомогу, не свідчать про реальність сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] До того ж показаннями свідка [PERSON] М А. не підтверджується наявність спільних витрат [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги тощо, та виникнення взаємних прав та обовязків, подібних правам та обовязкам подружжя.. Не підтверджуються ці обставини і іншими матеріалами справи, а саме даними історії хвороби, згідно якої у графі родичі зазначено імя [PERSON] та вказаний телефон № [NUMBER](а.с.184). Суд також зазначає, що понесення витрат на поховання не можуть підтвердженням факту спільного проживання, а лише надають право на відшкодування вказаних витрат зі спадкоємців(а.с.186). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що суду не надано достовірних доказів того, що [PERSON] проживала із [PERSON] однією сімєю не менш як пять років в сенсі ст. 3 СК України та ст. 1264 ЦК України. У судовому засіданні відповідач неодноразово уточнювала позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімю разом із спадкодавцем, і остаточно було визначено вимоги про встановлення факту її проживання із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років у період з літа 2002 року по 15 квітня 2012 року та про встановлення факту її проживання із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років у період з літа 2002 року по 14 серпня 2009 року. З врахуванням положень ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні зустрічного позову як в частині вимог про встановлення факту проживання [PERSON] із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років у період з літа 2002 року по 15 квітня 2012 року, так і в частині встановлення факту проживання [PERSON] із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років у період з літа 2002 року по 14 серпня 2009 року, у звязку із недоведеністю, а в частині встановлення факту проживання [PERSON] із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років у період з літа 2002 року по 14 серпня 2009 року також і звязку з тим, що встановлення вказаного факту в сенсі ст. 1264 ЦК України, не породжує будь-яких юридичних прав та обовязків. З огляду на викладене, у звязку з тим, що суду не надано допустимих та достовірних доказів того, що позивачка проживала із [PERSON] разом однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, а також оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову в частині вимог про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування на квартиру №1, розташовану по вул.. Дибенка,2 у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею після смерті [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed