Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

12 травня 2014 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕР - ЗБК - УКРАЇНА» з 3 грудня 2007 року та працював на посаді головного енергетика. Був звільнений з роботи 31 січня 2014 року за згодою сторін, але на момент звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. Він неодноразово після звільнення звертався до відповідача з проханням розрахуватися з ним, але і до цього часу розрахунок не проведений, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суду стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕР - ЗБК - УКРАЇНА» на його корить заборгованість по заробітній платі в розмірі 19334,27 гривень, середній заробіток за час затримку розрахунку у розмірі 8846,77 гривень, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 1218,06 гривень (а.с.1). В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕР - ЗБК - УКРАЇНА» з 3 грудня 2007 року та працював на посаді головного енергетика, де був звільнений з роботи 31 січня 2014 року за згодою сторін, про що свідчить копія трудової книжки та копія наказу від 31.01.2014 року № 7-к. За час роботи на підприємстві заборгованість перед позивачем по заробітній платі станом на 12 травня 2014 року склала 19334,27 гривень, що підтверджується довідкою про середню заробітну плату (а.с.3). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць за проміжок часу, який не перевищує шістнадцяти календарних днів. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Заборгованість по заробітній платі в сумі 19334,27 залишається не виплаченою на день розгляду справи судом, тому позовні вимоги в частині стягнення вказаного розміру заробітної плати підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не провів повний розрахунок з позивачем в день звільнення, не дивлячись на те, що спору між ними щодо суми яка підлягала виплаті - не існувало. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що з позивачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку, при цьому відсутність грошових коштів не звільняє відповідача від відповідальності. Крім того, відповідно до ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом у суд до проведення з ним кінцевого розрахунку, оскільки відповідач на цей час не сплатив суму заборгованості з виплати основної заробітної плати. Таким чином, на думку суду перебіг тримісячного строку звернення до суду ще не розпочався, а твердження відповідача щодо його пропуску є безпідставними. У пункті 4 розділу 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» зазначено, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. За змістом п.8 розділу 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Згідно довідки про середню заробітну плату позивача, його середньоденний заробіток складає 105,32 гривень (а.с.3), отже : - сума, яка підлягає стягненню за лютий 2014 року складає : (105,32 гривень х 20 кількість робочих днів) = 2106,40 грн. - сума, яка підлягає стягненню за березень 2014 року складає : (105,32 гривень х 20 кількість робочих днів) = 2106,40 грн. - сума, яка підлягає стягненню за квітень 2014 року складає : (105,32 гривень х 22 кількість робочих днів) = 2310,04 грн. - сума, яка підлягає стягненню за травень 2014 року складає : (105,32 гривень х 19 кількість робочих днів) = 2001,08 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі станом на 1 червня 2014 року в розмірі 8523,92 гривень, а не в розмірі 8846,77 гривень, як просить позивач. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427 "Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати", підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, розмір якої становить 1218,06 гривень, виходячи з розрахунку, передбаченому цим Порядком. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial