Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], стверджуючи, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають двох малолітніх дітей. У період шлюбу вони придбали в рівних частинах кожний 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відносно позивачки була порушена кримінальна справа, за ч. 2 ст. 190 КК України та ч.3 ст. 358 КК України, санкції яких передбачають конфіскацію майна. У зв'язку з цим, 23 грудня 2008 року належну 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] подарували матері відповідача [PERSON], без наміру створення правових наслідків. Вказаний догорів дарування позивачка вважає фіктивним, тому просить суд визнати договір дарування 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] 23 грудня 2008 року, реєстр №4699 - недійсним, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про реєстрацію права власності на 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], за [PERSON]. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, стверджували, що договір дарування є дійсним, так як укладений в установленій законом формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, тому просили відмовити у позові у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області Жосан Т. В. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, оскільки відчуження житла, право користування яким мають малолітні, порушує їх права та законні інтереси. Приватний нотаріус Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі та вказувала, що нею дійсно був посвідчений договір дарування 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Про наявність малолітніх дітей сторони при укладенні договору не повідомили. Детальні обставини посвідчення правочину не пам'ятає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 28 березня 2006 року [PERSON] та [PERSON] було придбано 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу частини домоволодіння, посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстровано у реєстрі за №458. 23 грудня 2008 року належну 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] подарували матері відповідача [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] 23 грудня 2008 року, реєстр №4699. При цьому, згідно листа органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області №1932 повідомлено, що дозвіл на відчуження чи будь-якого іншого правочину щодо житла за адресою: [ADDRESS], право користування яким мають малолітні - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], рішенням виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області на надавався. 06 січня 2009 року [PERSON] було видано свідоцтво про реєстрацію права власності на 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно висновку №2338 від 29 червня 2014 року орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області вважають доцільним визнати договір дарування недійсним, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, оскільки батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст.3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 статті 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Отже, аналізуючи норми закону та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що при відчуженні 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], право користування якою мали малолітні - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], згода органу опіки та піклування на відчуження була обов'язковою, а тому укладення договору дарування від 23 грудня 2008 року без такої згоди, суперечить інтересам малолітніх дітей щодо їх права користування (проживання разом з батьками) частиною житлового будинку, у зв'язку з чим договір дарування він є недійсним в силу його нікчемності. Відповідно до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року за № 1952-15 внесення записів до Державного реєстру прав Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що після укладення спірного договору дарування від 23 грудня 2008 року, [PERSON] набула право власності на спірну 47/100 частину житлового будинку та зареєстрував його у відповідному порядку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності. Таким чином, у зв'язку з тим, що у суді доведено недійсність договору дарування, підлягає скасуванню свідоцтво про реєстрацію права власності на 47/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON]. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно посилань відповідачів в поданих письмових запереченнях на пропуск позивачкою строку позовної давності, передбаченої ст.257 ЦК України та відсутність поважності причин його поновлення, то суд приходить до висновку, що вони є безпідставними та до уваги їх не бере, оскільки згідно ч. 4 ст. 258 ЦК України позовна давність у десять років застосовується до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, а тому суд приходить до висновку, що позивачкою не пропущено строк позовної давності.

Outcome: approved