Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини мотивуючи тим, що він перебував з [PERSON] у цивільному шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON], сторони мешкали в приватному будинку в [ADDRESS], шлюбні відносини були розірвані за ініціативою відповідача, вона залишила сім'ю та малолітнього сина і перейшла жити у м. Біла Церква у власну квартиру, між ними була домовленість про те, що мати дитини на вихідні буде забирати сина до себе, через деякий час він помітив фізіологічні відхилення в стані здоров'я дитини, які дали йому підстави вважати, що з дитиною вчиняються дії сексуального характеру з боку матері, відповідач без відома батька дитини змінила місце проживання сина і в січні 2014 року таємно забрала сина в м. Білу Церкву, з цього моменту вона категорично перешкоджала зустрічам батька з сином, позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про те, що стосовно його сина вчиняються дії, які містять ознаки кримінального правопорушення -розбещення та вчинення насильницьких дій відносно дитини, яка не усвідомлює протиправність дій. Зважаючи на такі обставини позивач вважає, що син повинен проживати з батьком, він має всі умови для утримання сина та його розвитку і навчання, окрему кімнату для проживання дитини. Він вважає, що поведінка матері по відношенню до власної дитини є аморальною та такою, що спричинила їй психологічну травму, яка негативно відображається на поведінці та стані здоров'я дитини. Позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] 2007 року народження разом з батьком - [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її представник надали зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини посилаючись на те, що з народження син сторін по справі [PERSON] проживав разом з матір'ю в належній їй на праві власності квартирі в [ADDRESS], батько хлопчина періодично приїздив до них, вони разом проводили час, підтримували особисті стосунки, поступово їхні відносини почали погіршуватися, [PERSON] ображав її, часто телефонував серед ночі та змушував всю квартиру знімати на відеокамеру, щоб пересвідчитися, що у квартирі знаходяться тільки вона з сином, він неодноразово бив її, під час чергового побиття 21.08.2009 року вона звернулася до працівників міліції та вимушена була проходити курс стаціонарного лікування в нейрохірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2, батько [PERSON] завжди був проти того, щоб син відвідував дитячий садок, не дозволяв йому мати друзів, запрошувати їх до себе додому, забороняв сину спілкуватися з дідусем та бабусею /її батьками/, відвідувати їх. З осені 2012 року по вересень 2013 року вона з сином проживали у [ADDRESS] разом з [PERSON] у будинку, який належить його дружині [PERSON], не витримавши систематичних знущань з боку чоловіка, вона з сином повернулася у м. Білу Церкву, де проживає по даний час. Батько дитини постійно здійснює на неї та дитину психологічний тиск, погрожує розправою, заподіював їй тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності, неодноразово звертався з різними заявами до правоохоронних органів з метою зганьбити її як жінку та матір, з приводу чого проводилися різні перевірки, він поводить себе агресивно, в результаті протиправних дій зі сторони [PERSON] у дитини з'явилося почуття страху, незахищеності, невпевненості у собі. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.09.2014 року встановлено порядок участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною, але [PERSON] ігнорує встановлені рішенням дні та години побачень з сином, з вересня 2013 року [PERSON] не приймає жодної участі в утриманні дитини, не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, заборгованість по аліментах становить 62 500 грн., він не дбав та не дбає про всебічний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, не спілкується з дитиною, син повністю знаходиться на її утриманні та вихованні, вона піклується про сина, створила всі умови для його розвитку, виховання, в її квартирі є окрема кімната, обладнана меблями з врахуванням потреб дитини, вона офіційно працює, син неодноразово в присутності працівників різних державних та правоохоронних органів висловлював бажання проживати саме з нею. А тому [PERSON] просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] за постійним місцем проживання матері. За ухвалою суду від 21.07.2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] 06.10.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про залишення первісного позову без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою до суду позивача або його представника. При розгляді зустрічного позову [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судовому засіданні просила суд визначити місце проживання дитини з матір'ю, оскільки це відповідає інтересам дитини, при неодноразовому особистому спілкуванні хлопчик виявляв бажання проживати саме з матір'ю. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, матеріали перевірки Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області за 2014-2015 роки по зверненнях [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. По справі встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, але мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке видано повторно 24.03.2015 року на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2015 року по справі за адміністративним позовом [PERSON], відповідно до якої зобов'язано відділ ДРАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 299 від 27.02.2007 року шляхом виправлення імені батька з «[PERSON]» на «[PERSON]» та по батькові дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», та видати повторне свідоцтво про народження дитини. Наведене стверджується копією вказаної постанови суду /а.с.78-80/ та копією свідоцтва про народження дитини /а.с.142/, в якому батьками малолітнього [PERSON] вказано: батько - [PERSON] -громадянин Ірану, мати -[PERSON] -громадянка України. В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2013 року сторони не підтримують стосунків, проживають окремо, мати з дитиною проживають у м. Білій Церкві, а батько хлопчика проживає у [ADDRESS], що було встановлено судом під час розгляду справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] та стверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року /а.с.81/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] загальною площею 41,2 кв.м, яка складається з 2-х житлових кімнат жилою площею 24,9 кв.м, коридора, шафи, туалета, ванної, кухні, лоджії, що слідує з копії договору дарування квартири від 13.09.1997 року /а.с.90/; згідно довідок управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 20.07.2016 року /а.с.91-92/, [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані у приватному будинку [ADDRESS], в якому також зареєстровані батьки [PERSON] та її брат 1978 року народження, будинок належить на праві власності батькам [PERSON] -[PERSON] та [PERSON], будинок має загальну площу 107 кв.м, складається з 5-ти кімнат житловою площею 58,7 кв.м. Згідно копій актів обстеження умов проживання від 09.09.2014 року, від 29.04.2015 року, від 03.08.2016 року, складених представниками служби у справах дітей Білоцерківської міської ради за адресою: [ADDRESS] /а.с.93-94, 138/, житло складається з 2-х житлових кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, туалету, в квартирі зроблений якісний сучасний ремонт, житлові кімнати оформлені як вітальня та дитяча кімната, умебльовані згідно з функціональним призначенням, кухня укомплектована необхідною електропобутовою технікою, мебльована кухонними меблями, ванна кімната і туалет обладнані сучасною сантехнікою, за цією адресою проживають [PERSON] з сином [PERSON] 2007 року народження, в квартирі створено всі належні умови для проживання дитини. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] навчається з 01.09.2015 року в Білоцерківському навчально-виховному об'єднанні «Перша Білоцерківська гімназія-школа 1 ступеня», на даний час є учнем 3-го класу, показав високий рівень успішності та добру поведінку, зі слів класовода, батько [PERSON] -[PERSON] не цікавиться навчанням та поведінкою сина, не відвідує батьківські збори, не приймає участі в матеріальному забезпеченні шкільного процесу малолітнього сина, тоді як мати хлопчика -[PERSON] часто відвідує гімназію, приводить сина на заняття та забирає після їх закінчення, цікавиться навчанням та поведінкою сина, відвідує батьківські збори, цікавиться думкою фахівців, класного керівника стосовно виховання та навчання дитини, бере їх до уваги, що стверджується довідками гімназії за підписом директора та соціального педагога від 07.12.2015 року /а.с.100/ та від 22.07.2016 року /а.с.139/. Згідно психолого-педагогічних характеристик [PERSON] /а.с.99, 141/, хлопчик виховується в неповній сім'ї, проживає разом з мамою по [ADDRESS], відносини в сім'ї доброзичливі, довірливі, мати проявляє надмірну турботу і піклування про сина, цікавиться його навчанням, поведінкою, відвідує батьківські збори, у хлопчина інтелектуальний розвиток високий, багатий словниковий запас, навчальні досягнення на високому рівні, хлопчик фізично розвинений, відноситься до 1-ї групи здоров'я, відвідує секцію плавання та гурток малювання, але хлопчик занурений в себе і неохоче йде на контакт, серед однокласників у нього мало друзів. До суду надана копія висновку практичного психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» [PERSON] від 12.03.2014 року /а.с.72/, в якому зазначається, що реабілітаційна робота триває з лютого 2014 року, причина: конфлікт в сім'ї, дитина розвивається згідно віку, потребує уваги, безпечного оточення, захищеності, мати [PERSON] на співпрацю погоджується, батько [PERSON] відвідав психолога, друга зустріч закінчилася побиттям матері в присутності дитини та працівників центру. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді медичної сестри у КЗ КОР «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер», згідно довідки про доходи з січня 2016 року по червень 2016 року включно нараховано заробітну плату в загальному розмірі 10 884 грн.03 коп. /а.с.89/, за місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, користується повагою в колективі, має високу організованість та вихованість, що вбачається з копії характеристики з її місця роботи /а.с.107/. Крім наведених вище доказів стосовно того, що мати приділяє належну увагу вихованню та забезпеченню свого сина [PERSON], суду надано копії довідки Першої Білоцерківської гімназії про те, що [PERSON] самостійно оплачує харчування сина /а.с.97/, довідки з Білоцерківської школи мистецтв № 1 про те, що [PERSON] навчається в школі по класу образотворчого мистецтва, плата за навчання складає 100 грн. на місяць /а.с.102/, довідок освітнього центру «Альтернатива» про те, що [PERSON] в 2015-2016 н.р. відвідує гурток «Англійська мова», вартість навчання 420 грн. на місяць, зі слів вчителя, батько учня не цікавиться життям дитини, не спілкується з учителями стосовно навчальних досягнень сина /а.с.104-105/, також згідно довідки цього центру, [PERSON] пройшов курс підготовки до школи протягом двох років та ознайомився з предметами: письмо, читання, логіка, арифметика, розвиток мовлення, англійська та російська мови /а.с.106/, Щодо участі батька малолітнього [PERSON] у його вихованні та матеріальному утриманні, то як вбачається з наведених вище доказів, батько хлопчина зовсім не цікавиться навчанням, розвитком свого сина, не відвідує гімназію, не спілкується з учителями щодо поведінки та успіхів сина. В судовому засіданні також встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2014 року /а.с.81/ з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно починаючи з 13.05.2014 року і до повноліття дитини, 15.12.2014 року на виконання рішення судом видано виконавчий лист про стягнення аліментів, а 21.01.2015 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46132159 щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа, що слідує з копій виконавчого листа та даної постанови /а.с.82-83/. Відповідно до довідки-розрахунку по аліментах від 31.05.2016 року /а.с.84/, аліменти боржником взагалі не сплачуються, сума заборгованості -62 500 грн. Згідно витягу з кримінального провадження, 18.08.2015 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] не сплачує аліменти на утримання їхнього сина, правова кваліфікація: КК України 2001 року, ст. 164 ч.1 /а.с.87/. Отже, батько [PERSON] участі у матеріальному забезпеченні свого сина не приймає, рішення суду про стягнення аліментів ним не виконується. За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн., одночасно стягнуто з нього на користь потерпілої [PERSON] 30029 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, цей вирок набрав законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 24.02.2015 року, що стверджується копіями зазначених судових рішень /а.с.73-77/. Як було встановлено судом під час розгляду кримінальної справи, 12.02.2014 року близько 12 год. в приміщенні центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», де [PERSON] з сином відвідували заняття у практичного психолога, [PERSON] в ході сварки на гнуті неприязних відносин наніс [PERSON] три удари кулаком правої руки в обличчя зліва, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження; також 19.04.2014 року близько 17 год.50 хв. у дворі будинку № 4 по вулиці Калініна в м. Білій Церкві, де [PERSON] перебувала з сином на дитячому майданчику, побачивши [PERSON] вона кинулася з сином тікати, але він наздогнав їх і умисно наніс [PERSON] один удар кулаком правої руки в область лівого плеча, спричинивши легкі тілесні ушкодження. Надані докази дійсно свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що [PERSON] поводить себе агресивно по відношенню до матері свого сина, не контролює свою поведінку. Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 347 від 09.09.2014 року «Про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON]» було вирішено встановити такий порядок участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з сином: щомісяця з 10-00 год. 1 і 3 суботи до 18-00 год. 1 і 3 неділі та щосереди після навчальних занять до 18-00 години /а.с.68/. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 180 від 28.04.2015 року /а.с.69/ внесено зміни до вищезазначеного рішення виконкому, а саме: слова «щомісяця з 10-00 год. 1 і 3 суботи до 18-00 год. 1 і 3 неділі та щосереди після навчальних занять до 18-00 години» замінити на слова «щомісяця 1 і 3 суботи та 2-4 неділі з 10-00 години до 18-00 години; а слово «[PERSON]» у всіх відмінках замінити на «[PERSON]», Також згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 111 від 25.03.2014 року щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] обом батькам було рекомендовано вирішувати даний спір в судовому порядку, на час розгляду цього питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини не було встановлено достатніх підстав для надання переваги одному з батьків щодо визначення місця проживання їхнього сина /а.с.116/. В судовому засіданні оглянуто матеріали перевірки Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області за неодноразовими зверненнями [PERSON] протягом 2014-2015 років щодо неправомірної поведінки [PERSON], з яких вбачається, що обом батькам було рекомендовано за вирішенням спору звертатися до суду в порядку цивільного судочинства. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини. В ст.150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні з'ясовувалося питання щодо можливості вислухати думку малолітнього [PERSON] про визначення місця його проживання, але мати хлопчина пояснила, що її сина за зверненнями [PERSON] неодноразово викликали до різних державних та правоохоронних органів, неодноразово допитували, проводили навіть медичне обстеження, дитина боїться державних органів та установ, а тому вона як мати хвилюється за здоров'я дитини, за психологічний стан [PERSON], не надає своєї згоди на те, щоб його викликали до суду. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вказано вище, опікується хлопчиком мати [PERSON], піклується про нього, цікавиться його навчанням, розвитком, створила всі умови для його виховання та проживання, син перебуває на її повному матеріальному утриманні, вона має на праві власності житло, офіційно працює, отримує заробітну плату. Батько [PERSON] власного житла на праві власності не має, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.156-159/, будинок в [ADDRESS], де проживає [PERSON], належить [PERSON], відомостей щодо офіційного місця роботи [PERSON] суду не надано, батько [PERSON] участі у матеріальному забезпеченні сина не приймає, він притягувався до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] в громадських місцях, що свідчить про його агресивну, неврівноважену поведінку. Про таку поведінку [PERSON] свідчить і той факт, що у матеріалах перевірки /ЖЕО № 20523 від 18.09.2014 року/ є висновок про результати перевірки по заяві [PERSON] від 22.09.2014 року, в якому, зокрема, вказується на те, що при проведенні перевірки був опитаний малолітній [PERSON], котрий повідомив, що останнім часом його батько постійно хапає його за руки, підвищує на нього голос, чим заподіює фізичного болю та психологічного стресу, в зв'язку з чим він боїться батька. Одна з основних підстав, на яку посилався [PERSON] у своєму позові про визначення місця проживання малолітнього сина разом з ним, це аморальна поведінка матері, вчинення дій сексуального характеру щодо сина, розбещення малолітнього хлопчика. В судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви [PERSON] щодо розбещення [PERSON] їхнього сина проводилося досудове розслідування слідчим СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області, в ході якого було допитано малолітнього [PERSON], який показав, що проживає разом з мамою, маму дуже любить, вона його не ображає, не б'є, купляє йому необхідні речі тільки мама, вона робить з ним уроки. В ході досудового слідства було також проведено судово-медичну експертизу щодо наявності тілесних ушкоджень у малолітнього потерпілого [PERSON] , зокрема, в області статевих органів та анусу, згідно висновку експерта /а.с.112-113/, будь-яких тілесних ушкоджень, в т.ч. в області зовнішніх статевих органів та анусу, які б свідчили про травматичний характер їх походження, не має. Згідно постанови слідчого від 06.05.2015 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КК України /розбещення неповнолітніх/, закрито за встановленої відсутності події кримінального правопорушення, що слідує з копії цієї постанови /а.с.108-111/, зі змісту постанови вбачається, що в ході проведення розслідування об'єктивних даних щодо розбещення [PERSON] та її батьком [PERSON] малолітнього [PERSON] не встановлено; також в ході проведення розслідування були оглянуті інтернет сторінки щодо виявлення участі [PERSON] в порно фото-, відео, при перегляді яких участі [PERSON] в порно фото, відео- виявлено не було. Дана постанова по цей час не скасована. Отже, будь-яких належних доказів щодо аморальної поведінки [PERSON] відносно її сина [PERSON], суду не надано, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім того, встановлення факту наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення має відбуватися в ході кримінального, а не цивільного судочинства. А як вказано вище, кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито за відсутності взагалі події кримінального правопорушення. Отже, жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дитини з матір'ю, в даному випадку судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік хлопчика, його психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір'ю, оскільки остання найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання і виховання дитини, крім того, [PERSON] навчається у м. Білій Церкві, де він вже звик до вчителів, тут він відвідує різні гуртки, тут у нього є друзі, з якими він спілкується, зі зміною місця проживання дитини необхідно буде змінювати місце навчання хлопчина, оскільки батько проживає в іншому населеному пункті, а це на даний час призведе ще до більшої психологічної травми дитини. На підставі ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved