Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

08 листопада 2016 року позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою. 20 жовтня 2017 року канцелярією суду була зареєстрована заява позивачів про уточнення позовних вимог. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні [PERSON] Відповідач [PERSON] життям дитини не цікавиться, ніякої уваги не приділяє, не приймає участі у вихованні та утриманні, тобто самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. Тому позивачі прохають суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] Позивач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Козелецької районної державної адміністрації Пономаренко С.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] В задоволенні позовних вимог в частині призначення позивачів опікунами над малолітньою [PERSON] просила відмовити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про проведення судового розгляду без представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 5). 23 лютого 2016 року та 02.07.2016 комісією у складі депутата Остерської міської ради Непочатих О.О., сусідів [PERSON] та [PERSON], проведено обстеження проживання мешканців за адресою: [ADDRESS]. При обстеженні встановлено, що за даною адресою фактично проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20, 21). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Остерської міської ради від 31.05.2017 про доцільність позбавлення батьківських прав, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 74). Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, оцінивши докази по справі суд вважає встановленим факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої [PERSON], оскільки вона в порушення вимог ст. 150 СК України не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний стан та моральний розвиток, не здійснює її підготовку до самостійного життя, не забезпечує матеріальне утримання, повністю відсторонилася від виконання своїх батьківських обов'язків, що свідчить про повну відсутність прояву батьківської турботи і є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги в частині призначення позивачів опікунами малолітньої [PERSON], не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦК України опікуна призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Частиною 3 статті 60 ЦК України встановлено, що суд встановляє опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. В даному випадку один з батьків малолітньої дитини не позбавлений батьківських прав та крім цього, питання про можливість призначення позивачів опікунами органом опіки і піклування не розглядалося. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З поданих до суду позивачами доказів понесених судових витрат ними сплачено 2204,80 грн., відповідно до стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягають кошти на загальну суму 1102,40 грн., що є пропорційною до суми судових витрат позивачів.

Outcome: partial