Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] в позовній заяві зазначив, що йому на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповдач [PERSON] колишня невістка, яка вселилась до квартири за його згодою на правах члена сім'ї та зареєструвалася як за місцем свого постійного проживання у 2006 році. Проте, ще задовго до офіційного розірвання шлюбу з його сином, а саме у квітні 2012 року відповідачка виселилась з квартири, виїхала спочатку до м. Києва, де проживала приблизно до грудня 2012 року, а потім повернулась з Києва та стала постійно проживати в [ADDRESS], де проживає і по теперішній час, але добровільно знятися з реєстрації у його квартирі відмовляється, чим порушує його право як власника даної квартири. У зв'язку з тим, що відповідачка у добровільному порядку висилилась з квартири, не проживає в ній понад передбачений законом строк, має інше постійне місце проживання, перестала бути членом його сім'ї, просить суд визнати її такою, що втратила право користування його квартирою. Від позивача [PERSON] 12.09.2014 року до суду надійшла письмова заява в який просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від неї 12.09.2014 року до суду надійшла письмова заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявністю для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] перебувала з 10.10.2003 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 15.11.2012 року розірваний (а.с. 12). Починаю з 03.07.2006 року відповідач по справі зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 24.12.2003 року та від 24.12.2010 року, а також витягами про державну реєстрацію прав КПТІ «Інвентаризатор» (а.с. 8-11). Довідкою депутата Красноградської міської ради Харківської області Пікалова І.І. підтверджується, що [PERSON] вже більше 2-х років не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За вимогами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання пред'явленого позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інші інтереси осіб. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачеві на праві власності, але залишається зареєстрованою в ній, чим порушує його право власника на володіння та користування квартирою. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS], внаслідок відсутності її за місцем проживання без поважних причин понад встановлені законом строки. На підставі викладеного та

Outcome: approved