Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

27 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав, припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 30 квітня 2011 року у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області він зареєстрував шлюб із [PERSON], прізвище якої було змінено на «[PERSON]». У шлюбі з відповідачкою [INFO] народився син - [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.05.2014 року з позивача та користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. 14 квітня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка «[PERSON]» змінила прізвище на «[PERSON]». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року було визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом із батьком. Після цього відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських прав та обов'язків, щодо утримання неповнолітнього сина. Вона не приймає участі у вихованні дитини, не надає коштів на його утримання, не цікавиться життям неповнолітнього сина, не телефонує, не спілкується з ним. Дитина не згадує матір та не має до неї ніяких почуттів, останній раз він бачив матір рік назад. Відповідачка не піклується про стан здоров'я дитини. Вважає, що вона навмисно, систематично, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських прав та обов'язків по вихованню дитини. Просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], припинити стягнення аліментів на користь [PERSON], визнати виконавчий лист № 2/265/1506/14 від 02 липня 2014 року виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, таким що не підлягає виконанню, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідачки, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідачки судовий збір. В подальшому, вимогу про позбавлення батьківських прав було роз'єднано з позовними вимогами про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, від нього до суду надійшла письмова заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином шляхом опублікування оголошення у газеті «Донеччина», а також замовною кореспонденцією, яка надсилалась за фактичним місцем проживання, однак повернулась у зв'язку із закінченням терміну зберігання, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради до суду також не з'явився, надіславши до адреси суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення просили максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2011 року, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2015 року. Після розірвання шлюбу прізвище дружини було змінено на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 05 серпня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року було встановлено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до наданої 06 березня 2017 року ЖКП «Азовжитлокомплекс» довідки з місця проживання неповнолітній [PERSON], 2011 року народження проживає разом із батьком [PERSON], 1988 року народження за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Як вбачається з акту відвідування та обстеження матеріально - побутових умов сім'ї малолітнього [PERSON], 2011 року народження, останній проживає разом із батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Санітарний стан квартири - задовільний. У дитини є окрема кімната з меблями. Активну участь у вихованні дитини приймає батько та бабуся. З характеристики наданої КДНЗ «Ясла - садок № 91 «Пролісок» вбачається, що активну участь у житті малолітнього [PERSON], 2011 року народження приймає бабуся [PERSON] та батько [PERSON] Згідно інформації наданої КЗММР «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 6 м. Маріуполя» неповнолітній [PERSON], 2011 року проживає разом із [PERSON] Батько з грудня 2015 року по березень 2017 року за медичною допомогою для дитини не звертався. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. З висновку Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації від 04 вересня 2017 року № 08 - 57 - 144, вбачається, що, встановлені під час розгляду заяви обставини, свідчать про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина [PERSON], Комісія про захист прав дитини прийшла до висновку про достатність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї неповнолітньої дитини, що на думку суду є неприпустимим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи перш за все з інтересів самої дитини, обставин, що були встановлені в судовому засіданні, приймаючи до уваги, що дитина не проживає з матір'ю тривалий час і вона не опікуються її долею, з дитиною не спілкуються, не цікавляться її життям, неповнолітня дитина не отримує від неї тепла, батьківської турботи, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Лівобережної райадміністрації, суд вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] документально підтверджений судовий збір в сумі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved