Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі та участі позивача, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача, представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON], [INFO], та відповідач, [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 16 жовтня 2003 року зроблено запис № 237 (а.с. 3). Від шлюбу мають спільну дитину: доньку [PERSON], яка народилась [INFO], про що 14 липня 2000 року Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області було зроблено відповідний запис № 201 та видано свідоцтво про народження (а.с.4). Двадцять шостого грудня 2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 10). Дитина, [PERSON], проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (а.с. 1-2,5). Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір позивача та відповідача, у якості батьків щодо утримання дитини, в якому відповідач, як батько відмовляється від утримання своєї неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. Статті 180 та 181 Сімейного кодексу України встановлюють обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. При цьому, згідно частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обов'язку з утримання дитини до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обов'язків між жінкою та чоловіком щодо дитини. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 28 січня 2016 року) та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" складає 551 гривень 20 копійок, то в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved