Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

19 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Держави в особі Державної казначейської служби в Миколаївській області та Управління МВС України в Миколаївській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 6000 грн. , завданої діями Заводського РВ ММУ МВС України в Миколаївській області. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 грудня 2011 року та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2012 року стягнуто матеріальну шкоду з [PERSON] на користь [PERSON] Заводським відділом ДВС ММУЮ 11 липня 2013 року зазначену в рішенні суду суму стягнуто. 24 жовтня 2013 року в інтересах [PERSON] нею подана заява до Заводського РВ про відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 193 КК України щодо незаконного привласнення [PERSON] чужого майна. Постановою слідчого Агаркової І.В. Заводського РВ від 18 березня 2014 року кримінальне провадження, відомості щодо вчинення якого 30 жовтня 2013 року внесені до ЄРДР за № 12013160030006453 , було закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 08 квітня 2014 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва за результатами розгляду скарги позивачки на вищевказану постанову слідчого СВ Заводського РВ Миколаївського МУ УМВС України в Миколаївській області - ця постанова скасована. Судом встановлено, що слідчим не в повному обсязі досліджені всі обставини кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON], не виконані вказівки прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва від 27.01.2014 року - не допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON]; не вирішено питання щодо зміни кваліфікації даного кримінального правопорушення. Слідчий суддя дійшов висновку про неповноту досудового розслідування, не всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження . Незаконністю рішення, а саме постанови від 18 березня 2014 року про закриття кримінального провадження слідчого СВ Заводського РВ Агаркової І.В. , позивачці спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 6000 грн. - на підставі положень ст. 16,20 ЗУ "Про міліцію" та ст. 8,56 Конституції України. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про задоволення позову. Представник відповідача ДКС України в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позову з підстав відсутності спеціального законодавства, який би регулював механізм відшкодування збитків, а також на безпідставність позовних вимог. Представник УМВС України в Миколаївській області в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позову з підстав відсутності передбачених законом підстав для відшкодування шкоди , оокільки неповнота проведення розслідування у кримінальному провадженні не відноситься до переліку обставин, з якими ні спеціальний закон - ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства , прокуратури, суду", ні норми ЦК України - пов'язує право на відшкодування моральної шкоди. Звернула увагу суду, що позивачка діяла лише як представник за дорученням начебто потерпілої особи - [PERSON]. - від його імені і в його інтересах. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст. 56 - Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.ст.3,15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В силу положень ст.1176 ЦК України, передбачений спеціальний перелік підстав виникнення права на відшкодування шкоди , завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. За ст.1176 ч.6 ЦК України, передбачена можливість відшкодування на загальних підставах шкоди, завданої фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. З огляду на викладене, встановлене спеціальне законодавче врегулювання порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями суду (суддів) з урахуванням особливостей здійснення правосуддя. Наявність такого законодавчого врегулювання відповідає вимогам ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 55,64 Конституції України. В справі відсутні як докази незаконності у діях слідчого СВ Заводського РВ Агаркова І.В. , які вплинули на прийняття рішення про закриття провадження у справі, так завдання саме [PERSON] моральну шкоду, спричинену саме протиправністю дій відповідачів та причинний зв'язок між ними. . Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) в редакції 1994 року, яка діяла на час виникнення спірнихправовідносин, ст. 1 передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Статтею 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтями 3, 4 цього Закону встановлено, що у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі і моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Нормами ж Закону передбачений вичерпний перелік дій органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, внаслідок яких заподіяна шкода громадянинові підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Оскарження Потанови слідчого СВ до слідчого судді є процесуальною дією учасника кримінального провадженняпроцесу , передбаченого ст.ст. 303-307 КПК України, що не передбачає автоматичного і беззаперечного визнання дій слідчого незаконними у разі її скасування судом. Тим більше, наведені положення законодавства передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові певними діями державних суб'єктів , безпосередньо громадянинові, стосовно якого виконувалися чи не виконувалися зазначені дії. В той час, [PERSON],. зверталася до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого СВ - в інтересах [PERSON] про вчинення відносно нього кримінального правопорушення , отже закриття кримінального провадження порушує права цієї особи-заявника , а не його представника . За такого, не має підстав і для задоволення позовних вимог на підставі ст. 56 Конституції України . На підставі вищевикладеного , суд прихождить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за безпідставністю позовних вимог. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed