Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

15.12.2014 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. В 2007 році [PERSON] дозволив проживати в належному будинку брату [PERSON] з його сім'єю [PERSON] та [PERSON] З 2012 року [PERSON] просив [PERSON] звільнити належний йому будинок з господарськими будівлями у зв'язку з необхідністю проживати в даному будинку свого сина під час навчання. [PERSON] неодноразово повідомляв [PERSON] про розірвання договору найму. Також в листопаді 2014 року [PERSON] письмово повідомляв [PERSON] про скасування довіреності [NUMBER], якою уповноважив останнього представляти свої інтереси щодо користування житловим будинком з господарськими будівлями [ADDRESS]. Але [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку не звільняють будинок, а крім того не пускають [PERSON] в належне йому домоволодіння. З огляду на наведене, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. Просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON] Зобов'язати [PERSON], [PERSON] звільнити надвірні будівлі та споруди за вказаною адресою. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.04.2015 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Крюківську районну раду м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцьку міську раду Полтавської області. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.05.2015 року за клопотанням позивача та його представника залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] 26.05.2015 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій з наведених вище підстав просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Усунути [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON] Зобов'язати [PERSON], [PERSON] звільнити надвірні будівлі та споруди за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги з внесеними змінами, просили їх задовольнити з наведених підстав. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися в судове засідання, хоча повідомлялися належним чином про місце і час розгляду справи, згідно з вимогами ст.74 ЦПК України. [PERSON] подав суду письмові заперечення проти задоволення позову та клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України. [PERSON] просив відмовити в задоволені позову та закрити провадження у справі з підстав, що набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав. А саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11.2013 року зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2014 року у справі №537/2192/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участі третіх осіб Крюківського районного відділу у м. Кременчуці, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку [ADDRESS]. Також [PERSON] в обґрунтування заперечень зазначив, що не перешкоджає [PERSON] користуватися спірним будинком, оскільки з 1999 року останній постійно проживає у Німеччині, де отримав громадянство. [PERSON] та його дружина [PERSON] видали нотаріальне свідоцтво від 06.07.2006 року, яким уповноважили [PERSON] розпоряджатися та користуватися житловим будинком з часткою землі, що належить йому на праві власності, розташованому за адресою [ADDRESS]. [PERSON] не отримував жодних повідомлень про припинення повноважень, наданих нотаріальним свідоцтвом від 06.07.2006 року. Крім того [PERSON] зазначив, що не проживає в будинку [ADDRESS], а проживає в розташованому поряд будинку, побудованому ним за власні кошти, але цей будинок на даний час не введений в експлуатацію. Також [PERSON] вказував, що [PERSON] не є власником будинку [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кожарін С.В. в судовому засіданні підтримав клопотання свого довірителя, просив відмовити в задоволенні позову з внесеними змінами з наведених підстав. Представник третьої особи Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області не з'явився в судове засідання, хоча повідомлялися про місце і час розгляду справи згідно з вимогами ст.74 ЦПК України. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.03.2015 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] та його представника Кожаріна С.В. про закриття провадження у справі, оскільки рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11.2013 року зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2014 року у справі №537/2192/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участі третіх осіб Крюківського районного відділу у м. Кременчуці, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку [ADDRESS] хоча і ухвалено з приводу спору між тими ж самими сторонами, з того ж предмету, але з інших підстав ніж даний позов [PERSON] Верховним Судом України в постанові у справі 6-79цс15 від 22.04.2015 року зазначено, що закриття провадження у справі за п. 2 ч.1 ст.205 ЦПК України можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, вирішило спір, тотожний до спору, що розглядається, тобто коли одночасно тотожні всі елементи: сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з новим позовом і не дає суду підстави закривати провадження у справі. Необхідність застосування п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору. Таким чином, при вирішенні питання про закриття провадження у справі суди повинні враховувати підстави відмови у позові за попереднім рішенням та зміни, які відбулися після ухвалення рішення у предметі позову, підставах позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченому 23.12.1986 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Кременчуцького міського нотаріального округу із проведенням державної реєстрації в КП "Кременчуцьке МБТІ" 19.01.1987 року, [PERSON] купив будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] та складається в цілому з будинку загальною житловою площею 10,4 м2, погреба, огорожі, розташованих на земельній ділянці державного фонду розміром 526 кв.м. (т.1 а.с.5-6). Сторони визнали, що земельна ділянка розміром 526 кв.м., розташована в [ADDRESS], - не приватизована на час розгляду справи. Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради листом №28-33/0132/33 від 12.02.2013 року повідомило, що будинку, який належить [PERSON], присвоєна поштова адреса [ADDRESS] (а.с.68 т.1). КП «Кременчуцьке МБТІ» листом №1566 від 30.04.2015 року повідомило, що станом на 28.12.2012 року будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений 2-ю Державною нотаріальною конторою 23.12.1986 року №3496. Згідно з витягом Реєстру прав власності на нерухоме майно Реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ Полтавської області [NUMBER] від 27.03.2015 року, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с.182). Таким чином суд вважає доведеним факт, що [PERSON] має право власності на будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] та складається в цілому з будинку загальною житловою площею 10,4 м2, погреба, огорожі, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м. Суд вважає безпідставними доводи [PERSON] та його представника Кожаріна С.В. про те, що [PERSON] не є власником зазначеного майна. З огляду на наведене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318, 319 ЦК України, [PERSON] має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а саме будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] та складається в цілому з будинку загальною житловою площею 10,4 м2, погреба, огорожі, розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м. В судовому засіданні [PERSON] визнав факт, що 06.06.2006 року він та його дружина [PERSON] посвідчили у нотаріуса Лотар Брехт в м. Барсінгхаузен ФРГ одне нотаріальне свідоцтво [NUMBER], яким надали [PERSON] повне право володіння, користування та розпорядження спірним майном без будь-яких обмежень, а саме будинком з часткою землі, що знаходяться в [ADDRESS]. Сторонами не було представлено суду ані оригінал вказаного нотаріального свідоцтва, ані оригінал його перекладу на українську мову. [PERSON] пояснив суду, що оригінал свідоцтва [NUMBER] від 06.06.2006 року він повернув нотаріусу для його анулювання. Таким чином, сторони визнали, що зазначеним нотаріальним свідоцтвом [NUMBER] від 06.06.2006 року [PERSON] та його дружиною [PERSON] надане [PERSON] повне право володіння, користування та розпорядження будинком з господарськими будівлями [ADDRESS] без-будь яких обмежень. Сторони визнали, що на підставі нотаріального свідоцтва [NUMBER] від 06.06.2006 року [PERSON] та члени його сім'ї [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку [ADDRESS], тобто користувалися ним для свого проживання. Відповідач та його представник подали суду копії нотаріального свідоцтва№49 від 06.06.2006 року, посвідченого нотаріусом Лотар Брехт в м. Барсінгхаузен ФРГ на німецькій мові, та копію перекладу на українську мову зазначеного нотаріального свідоцтва [NUMBER] від 06.06.2006 року, де зазначено дату його посвідчення 06.07.2006 року. В судовому засіданні перекладач [PERSON] дала пояснення про те, що при перекладі з оригіналу свідоцтва, виданого [PERSON] та [PERSON], нею було допущено помилку в перекладі дати посвідчення свідоцтва, і замість правильної дати 06.06.2006 року помилково вказано дату 06.07.2006 року. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт, що на підставі зазначеного свідоцтва [NUMBER], посвідченого 06.06.2006 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] мали право користуватися будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м. Нотаріус Лотар Брехт в м. Барзінгхаузен ФРГ повідомив листом від 21.07.2014 року, що 06.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] оформили у нього довіреність (номер у нотаріальному реєстрі 49/2006) на користь [PERSON] представляти інтереси в України. Підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] доручили йому скасувати довіреність 18.10.2012 року, при цьому перша копія довіреності з апостилем Голови Земельного суду була повернута нотаріусу в оригіналі, додаткові копії довіреності нотаріусом не видавались. Довіреність була належним чином юридично скасована. Текст повідомлення нотаріуса наведено згідно з перекладом на українську мову, виконаного перекладачем [PERSON] (т.1 а.с.12-14). В судовому засіданні перекладач [PERSON] повідомила, що в перекладі з німецької мови на українську мову у відповіді нотаріуса Лотар Брехт йдеться про скасування того самого свідоцтва, переклад якого вона робила, і за яким [PERSON] надане повне право володіння, користування та розпорядження домоволодінням [ADDRESS] без будь-яких обмежень. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт відкликання (анулювання) шляхом відзиву в тому самому порядку, в якому воно видавалось, тобто в нотаріальному порядку, [PERSON] нотаріального свідоцтва [NUMBER], посвідчене 06.06.2006 року нотаріусом Лотар Брехт в м. Барінгхауз ФРГ, яким він уповноважив [PERSON] в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися належним будинком [ADDRESS], на підставі якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та користувались вказаним будинком. Суд критично відноситься к доводам відповідача [PERSON] та його представника про те, що [PERSON] та його дружина [PERSON] видали [PERSON] декілька документів, а саме свідоцтво [NUMBER] у записах за 2006 від 06.06.2006 року, свідоцтво [NUMBER] у записах за 2006 від 06.07.2006 року і довіреність [NUMBER] від 06.06.2006 року, посвідчені нотаріус Лотар Брехт в м. Барзінгхаузен ФРГ, оскільки на підтвердження таких доводів суду не було подано жодного належного, допустимого та достатнього доказу. Безпідставним є посилання представника [PERSON] про те, що факт видачі свідоцтва [NUMBER] у записах за 2006 від 06.07.2006 року, посвідченого нотаріусом Лотар Брехт в м. Барзінгхаузен ФРГ встановлений в ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року та в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2014 року, оскільки суди в цих рішеннях посилались на дату посвідчення нотаріусом свідоцтва, зазначену згідно з перекладом на українську мову, виконаного перекладачем [PERSON], а не згідно з оригіналом на німецькій мові. Листом від 06.11.2014 року [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що 18.10.2012 року ним було скасовано довіреність [NUMBER], якою [PERSON] був уповноважений представляти інтереси [PERSON] в Україні щодо користування житловим будинком з господарськими будівлями [ADDRESS]. Також [PERSON] просив [PERSON] звільнити вказане домоволодіння в місячний термін з дати отримання цього листа (т.1 а.с.18). 18.11.2014 року [PERSON] отримав повідомлення [PERSON] про скасування довіреності та проханням звільнити належний йому будинок з господарськими будівлями. Цей факт підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (т.1 а.с.19). Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не повідомлений про скасування [PERSON] нотаріального свідоцтва, яким його уповноважено володіти, користуватися та розпоряджатися будинком з господарськими будівлями [ADDRESS]. На підтвердження завчасного виконання позивачем свого обов'язку щодо повідомлення відповідача про відкликання (анулювання) спірного свідоцтва в нотаріальному порядку, свідчить також той факт, що 20.03.2015 року [PERSON] звертався до суду із клопотанням, в якому просив долучити до матеріалів справи копію листа нотаріуса Лотар Брехт від 21.07.2014 року в перекладі на українську мову, в якому повідомлено про скасування довіреності [NUMBER], посвідченої 06.06.2006 року. (т.1 а.с.170-174). З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що до звернення до суду 18.11.2014 року [PERSON] виконав свій обов'язок повідомити [PERSON] про скасування нотаріального свідоцтва [NUMBER] від 06.06.2006 року, яким він надав останньому повне право володіти, користуватися та розпоряджатися без будь-яких обмежень житловим будинком з господарськими будівлями [ADDRESS]. Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Права та свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України). Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В ст.150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічні положення містить ст.383 ЦК України. Згідно зі ст. 15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. З огляду на наведене, суд вважає, що у зв'язку із відкликанням (анулюванням) нотаріального свідоцтва [NUMBER], посвідченого 06.06.2006 року нотаріусом Лотар Брехт м. Барзінгхаузен ФРГ, та виконанням [PERSON] 18.11.2014 року свого обов'язку повідомити [PERSON] про цей факт, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право користування будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м., які належать [PERSON], а саме по закінченню місячного терміну після отримання відповідного повідомлення. Проте [PERSON] та [PERSON] по теперішній час користуються для проживання будинком з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. Цей факт підтверджено письмовими поясненнями [PERSON], з якими він звертався до суду, поясненнями представника відповідача Кожаріна С.В., допитаними в судовому засіданні свідками працівниками міліції [PERSON], [PERSON], а також свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] звертався до виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука листом від 14.11.2014 року, до Крюківського ВМ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області і заявами від 14.11.2014 року та від 03.07.2015 року, в яких просив усунути йому перешкоди з боку [PERSON] та [PERSON] користуватися будинком з господарськими будівлями [ADDRESS]. Але виконавчий комітет Крюківської районної ради м. Кременчука листом № К-01-53/506 від 20.11.2014 року повідомив, що це питання не відноситься до їх компетенції, запропонували звернутися до суду. Крюківський ВМ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області повідомив листом № 14/6-7735 від 31.08.2015 року за результатами перевірки заяв [PERSON], зі слів [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що в їх діях відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правовий спір, який вирішується в судовому порядку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що знайомі з сім'єю [PERSON] тривалий час, мають дружні стосунки, були сусідами. До від'їзду в Німеччину [PERSON] побудував будинок в [ADDRESS], на земельній ділянці поряд з раніше купленим ним будинком. Він дозволив брату [PERSON] проживати в належному йому домоволодінні. Але після цього [PERSON] не впускає [PERSON] в зазначене домоволодіння. У зв'язку з чим [PERSON] змушений знімати житло в м. Кременчук для забезпечення проживання свого сина під час навчання в університеті. Також і сам [PERSON] проживає в їх житловому будинку, коли приїжджає на Україну. [PERSON], [PERSON] підтвердили, що 29.08.2015 року [PERSON] в їх присутності не впустив [PERSON] в будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. [PERSON] підтвердила, що вона чула як [PERSON] заявляв, що він є власником будинку, а тому не буде впускати [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] з адвокатом [PERSON] попросили їх бути присутніми під час спілкування з [PERSON] щодо повернення спірного домоволодіння. Зранку вони разом приїхали до [PERSON] Калітка в домоволодінні була відчинена, тому [PERSON] з адвокатом змогли зайти у двір. [PERSON] та [PERSON] у двір не заходили, а чекали на вулиці. [PERSON] не пустив [PERSON] в будинок. Після початку спілкування до [PERSON] прийшов сусід [PERSON], який був в стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] за допомогою сусіда [PERSON] вивів [PERSON] з домоволодіння. Суд критично відноситься к твердженням представника відповідача про те, що [PERSON] не може бути допитана як свідок по даній справі у зв'язку з тим, що на підставі доручення вона представляла інтереси [PERSON] по справі, яка раніше розглядалась судом з приводу спору між цими сторонами. Згідно ст. 50 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не є адвокатом, не відноситься до переліку осіб, які не підлягають допиту як свідки, передбаченого ст.51 ЦПК України Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що є сусідом [PERSON] та знаходиться з ним в дружніх стосунках. Вони приглядають за домоволодінням один у одного. Йому відомо, що при від'їзді до Німеччини [PERSON] передав [PERSON] права на домоволодіння в [ADDRESS], в тому числі і на новий будинок. [PERSON] здійснив ремонт нового будинку. А тому [PERSON] з сім'єю на законних підставах проживає у вказаному домоволодінні. 29.08.2015 року [PERSON] побачив у дворі [PERSON] невідомого чоловіка. Він прийшов до [PERSON], де бачив, що останній розмовляє з [PERSON] в присутності як потім з'ясувалося адвоката [PERSON] При цьому [PERSON] не чув розмову, не бачив поряд [PERSON] та [PERSON] Повідомив, що ні він, ні [PERSON] не чинив фізичне насильство до [PERSON], останній пішов з домоволодіння з власної волі. Проте повідомив, що не пам'ятає, коли [PERSON] в останнє проживав у домоволодінні під час приїзду в Україну. Також повідомив, що син [PERSON] під час навчання в м. Кременчук проживав в домоволодінні з [PERSON] лише декілька місяців. Повідомив, що між ним та [PERSON] виникав конфлікт щодо заниження ціни продажу на спірний будинок, який є предметом позову, а раніше належав його родичам, у зв'язку з чим [PERSON] заподіяв йому ножем легкі тілесні ушкодження, але вони примирилися. Суд критично відноситься к показанням [PERSON] в частині, що [PERSON] не перешкоджає [PERSON] користуватися домоволодінням в [ADDRESS], оскільки такі твердження суперечить його ж показанням про те, що [PERSON] та його син не проживають у домоволодінні під час перебування в Україні. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт, що на час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] використовують для свого проживання будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м., чим перешкоджають власнику [PERSON] вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Таким чином суд вважає за необхідне усунути перешкоди [PERSON] у користуванні і розпорядженні належним йому майном, шляхом виселення [PERSON], [PERSON] з будинку з допоміжними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці розміром 526 кв.м. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що вони не перешкоджають [PERSON] користуватися належним йому майном, оскільки не проживають в належному йому будинку [ADDRESS], а проживають в іншому будинку, побудованому за власні кошти на неприватизованій земельній ділянці біля будинку, який належить позивачу. Дійсно, згідно з технічним паспортом, виготовленим 22.12.1998 року на житловий будинок [PERSON], зазначено, що на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] розташовано житловий будинок літ. А,а, житловий будинок літ. Б, навіс літ. Е, погріб літ. Ж, вбиральня літ. З, фундамент літ. Д, огорожа №1. Також в технічному паспорті є відмітка про будівництво будинку літ.Б на підставі рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради народних депутатів №341/6 від 13.10.1988 року, ухваленого на користь [PERSON], що зареєстровано у відділі комунального господарства виконавчого комітету Крюківської районної ради народних депутатів по реєстру обліку індивідуальних забудовників книга №2, сторінка №84 реєстр №123. (т.1 а.с.7-9). Суду не було подано документів про введення в експлуатацію та реєстрацію об'єкта нерухомого майна будинок літ. Б за адресою м. Кременчук [ADDRESS] [PERSON] повідомив суду, що до від'їзду в Німеччину в 1999 році він побудував в належному йому домоволодінні новий будинок літ. Б, проте цей будинок не був прийнятий в експлуатацію, право власності на нього на даний час не оформлено у зв'язку з перешкодами, яки чинить [PERSON] Сторони диспозитивно розпорядившись своїми правами, не заявляли предметом даного позову чи зустрічних позовних вимог визнання права власності на будинок літ. Б чи на будівельні матеріали, з яких побудовано будинок літ. Б, за адресою [ADDRESS]. Суд роз'яснив учасникам процесу принципи змагальності та диспозитивності, передбачені ст.10, ст.11, ст.60, ст.61 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням громадян в межах позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Незважаючи на наведене, відповідач [PERSON] та його представник, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не подали суду жодних доказів на підтвердження права власності (володіння, користування, розпорядження) на будинок чи господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS], розташовані на земельній ділянці розміром 526 кв.м. Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Позивач відповідно до чинного законодавства, зокрема ст. 16 ЦК обрав спосіб захисту своїх порушених прав щодо володіння своєю власністю, звернувшись до суду з позовом про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та виселення. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області, Кременчуцької міської ради Полтавської області з внесеними змінами про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, виселення, з врахуванням способів захисту порушених прав щодо володіння своєю власністю, передбачених ст.16 ЦК України, ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, та вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в частині способу захисту порушеного права, який можливо виконати в примусовому порядку, а також з врахуванням тотожності заявлених вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В п.35, п.36, п.49 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року дано роз'яснення, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (пункт 6 частини другої статті 79 ЦПК), відносяться до витрат, пов'язаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати цих витрат повідомлення відповідача здійснюється на загальних підставах (статті 74 - 76 ЦПК). Відмова від сплати таких витрат не є підставою для залишення позову без розгляду згідно із пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати з кожного по 141,20 грн.

Outcome: partial