Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2018 року побачив в газеті оголошення про продаж меблів та зателефонував по вказаному номеру. З телефонної розмови, зрозумів, що особа, яка подала оголошення ( [PERSON] ) є довіреною особою [PERSON] , від імені якої він розпоряджається майном, що знаходиться в квартирі [ADDRESS] , яка продається. Почувши перелік меблів та ціну на них він вирішив придбати деякі речі. 13.11.2018 року найняв вантажний автомобіль та приїхав до м.Херсона, де заплатив [PERSON] в присутності [PERSON] обумовлену суму та завантажив меблі, які помістились до авто, а 2 шафи з антресолями залишились у квартирі відповідача та вони домовились, що він їх забере трохи пізніше. Приїхавши за шафами через тиждень, [PERSON] відмовила йому у їх видачі, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до поліції, однак висновком від 28.11.2018 року дільничного інспектора Корабельного ВП ХВП ГУНП перевірку фактів було закінчено через відсутність ознак кримінального правопорушення. Проте з вказаного висновку вбачається, що відповідачка не заперечує наявність у неї спірного майна, однак не бажає надавати доступ до свого помешкання невідомим особам. Ув`язку з чим, він змушений звернутися до суду захистом своїх прав та інтересів та просить суд витребувати у [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , належні [PERSON] дві шафи з антресолями, вартістю по 3 000 грн. кожна. Ухвалою суду від 05.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідач відзив до суду не подав. Третя особа [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Обставини зазначені в позовній заяві підтвердив. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , здійснював продаж квартири [ADDRESS] та меблів розташованих в ній. З метою продажу меблів ним було розміщено оголошення в газеті, на яке телефоном відгукнувся [PERSON] та вони з ним домовились про ціну та в листопаді 2018 року останній прибув до квартири на вантажному автомобілі, в який було завантажено практично усі меблі, заявлені до продажу, крім двох шаф з антресолями, які не влізли в машину та залишились в квартирі зі згоди нового власника квартири [PERSON] , яка не заперечувала, що позивач їх забере через декілька днів. Приїхавши за шафами через тиждень, [PERSON] відмовила [PERSON] у їх видачі. З приводу даного факту позивач звернувся до звернутися до поліції, однак висновком від 28.11.2018 року дільничного інспектора Корабельного ВП ХВП ГУНП перевірку фактів було закінчено через відсутність ознак кримінального правопорушення. З висновку вбачається, що 29.10.2018 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . В даній квартирі на момент її придбання знаходились меблі, продажем, яких займався на підставі довіреності [PERSON] Останній почав продавати дані меблі невідомим особам, які приходили за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] , додала, що домовлялась з [PERSON] про те, що продажою меблів він буде займатися до укладання договору, так як після укладання договору купівлі-продажу, квартира буде належати їй та невідомих осіб в своє помешкання вона впускати не буде. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. В силу вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про витребування свого майна, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві. Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог. Не здобуто таких доказів на час розгляду справи. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, статтею 1 Першого протоколу Конвенції, ст. 9 Конституції України, ст. 317, 321, 387 ЦК України,

Outcome: approved