Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) Позбавити [PERSON] права користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: 02217, [ADDRESS]; 2) Зобов'язати Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: 02217, [ADDRESS]; 3) Стягнути на її користь з [PERSON] витрати пов'язані з забезпеченням доказів, а саме отримання довідки про право власності у розмірі 366,24 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] не проживає у даному приміщенні протягом чотирьох років, добровільно з реєстраційного обліку не знявся. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник третьої особи Деснянського районного відділу в місті Києві Головного управління державної міграційної служби України у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що питання зняття з реєстраційного обліку у відповідності до чинного законодавства будуть здійснені безперешкодно на підставі рішення суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони мають дитину [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю [PERSON], донькою [PERSON], бабусею [PERSON], чоловіком [PERSON], власником лицьового рахунку квартири є [PERSON], що підтверджується Довідкою №10/165 від 29.01.2016 року Житлово-експлуатаційної дільниці № 305 Комунального концерну "Центр комунального сервісу" Деснянського району м. Києва (а.с. 21). Відповідно копії Свідоцтва про право власності на житло Відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 31 січня 2005 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 16-18). За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача, який, станом на 01.04.2016р., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). З 2011 року [PERSON]не проживає в [ADDRESS], житло-комунальні послуги не сплачує, з членами сім'ї родинний зв'язок не підтримує, особистих речей в квартирі немає, про що свідчать сусіди квартири № 64 [PERSON], квартири № 69 [PERSON], що підтверджується Актом комісії в складі майстрів технічної дільниці Житлово-експлуатаційної дільниці № 305 [PERSON], [PERSON] від 28.01.2016 року (а.с. 20). Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. У випадку порушення права власності згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про зняття з реєстрації також підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад року відсутній за місцем проживання, витрати по житлово-комунальним послугам не несе, отже відповідач є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням та підлягає зняттю з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS], оскільки не користується житлом більше року без поважних на те причин, а тому може бути визнаний втратившим право користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів та поважних причин відсутності відповідача понад установлені законом строки і в ході судових засідань. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Перелік цих витрат є виключним. Інші фактичні витрати учасників процесу, не передбачені у коментованій статті, до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи не належать. Це, зокрема, витрати з оплати поштових відправлень; копіювання документів у справі для як для себе, так і для осіб, які беруть участь у справі; витрати на придбання нормативних актів, пошук доказів; підготовку висновків та одержання консультацій фахівців тощо. В частині вимог про стягнення витрат пов'язаних з забезпеченням доказів, а саме отримання довідки про право власності у розмірі 366,24 грн., суд приходить до обгрутнованого висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині, оскільки зазначені витрати не є витратами пов'язаними з розглядом цієї судової справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved