Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

17.02.2021 року до Новобузького районного суду надійшов цивільний позов [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] за яким позивач просив ухвалити судове рішення яким зобов`язати ФОП [PERSON] повернути 10,127 т. соняшника з показниками якості відповідно до реєстру №21124/09 за 21.09.2017 рік та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 21.09.2017 року ФОП [PERSON] прийняв від позивача [PERSON] 10,127 т соняшника, що підтверджується реєстром № 21124/09 накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку за 21.09.2017 рік форма № 3ХС-3. Зерно було доставлене автомобілем ЗИЛ-ММЗ, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та прийняте відповідачем до складу силос №0. При прийманні зерна на зберігання був здійснений аналіз його якості. Інших документів про прийняття зерна відповідач не надавав. У лютому 2020 року позивачка, через свого родича [PERSON] , звернулась до відповідача із вимогою про повернення їй зерна, або сплати коштів за зерно, однак відповідач вимогу не виконав. 12.01.2021 року позивачка надіслала відповідачу письмову вимогу про повернення товару протягом семи днів з дня отримання вимоги, яка була вручена відповідачу 13.01.2021 року. Однак відповідач письмову вимогу також проігнорував. Позивач вважає, що своїми протиправними діями відповідач порушив її майнові права, які підлягають судовому захисту шляхом покладення на відповідача обов`язку повернути позивачу [PERSON] 10,127 т соняшника з показниками якості відповідно до реєстру № 21124/09. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.02.2021 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.03.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх безпідставністю. Відповідач зазначив, що наданий [PERSON] реєстр не видавався його підприємством, і такий документ не може бути доказом складського зберігання, оскільки такий вид надання послуг підтверджується договором складського зберігання, товаро-транспортною накладною, актом на прийняття зерна з автотранспорту, складськими документами. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 19.04.2021 року було витребувано у ФОП [PERSON] наступні документи: - книгу (сторінки та/або витяг) кількісно-якісного обліку хлібопродуктів (форма № 36), у якій відображається облік зерна (соняшник) за місцем зберігання та розрахунки з поклажодавцем [PERSON] за 21 вересня 2017 року; - товарно-транспортну накладну та/або акт за 21 вересня 2017 року на надходження соняшника транспортним засобом 12-12 заліковою вагою 10,127 від поклажодавця [PERSON] ; - реєстр форм ЗХС-З, ЗХС-4, ЗХС-5 за 21 вересня 2017 року, поклажодавець [PERSON] ; соняшник заліковою вагою 10,127; - складську квитанцію за 21 вересня 2017 року, поклажо давець [PERSON] ; соняшник заліковою вагою 10,127;0 - вагові журнали (сторінки та/або витяги) форми ЗХС-28 та форми № 29 за 21 вересня 2017 поклажодавець [PERSON] ; соняшник заліковою вагою 10,127, транспортний засіб 12-12; - картку аналізу зерна (форма № 47) за 21 вересня 2017 поклажодавець [PERSON] ; соняшник заліковою вагою 10,127, транспортний засіб 12-12; - журнали (сторінки та/або витяги) форми ЗХС-49, форми № 59, форми № 51 за 21 вересня 2017 поклажодавець [PERSON] ; соняшник заліковою вагою 10,127, транспортний засіб 12-12; - облік реєстрів форми ЗХС-З, ЗХС-4, ЗХС-5, ЗХС-28 та форми № 29, форми № 47, ЗХС-49, форми № 59, форми №51. 27.04.2021 року до суду надійшла заява від ФОП [PERSON] про неможливість виконання ухвали суду у зв`язку із знищенням бухгалтерських документів за 2017 рік. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити. Окрім викладеного у позовній заяві, суду пояснила, що у вересні місяці 2017 року вона зібрала з поля насіння соняшнику, вирощуванням якого вона займалась, та здала його на підприємство до відповідача ФОП [PERSON] для зберігання, в кількості більше 10 т. Про здачу насіння на зберігання їй було видано реєстр. На дату накладної (реєстру) вона не звертала увагу, оскільки зберігання у відповідача безстрокове. Через деякий час, у березні місяці 2020 року, знайомий позивачки - [PERSON] забирав своє насіння від відповідача, вона також просила забрати і її насіння соняшнику, або отримати за нього кошти, однак йому було відмовлено у цьому, оскільки видачу проводять лише особисто особі, яка вказана у реєстрі. Крім того йому повідомили, що перевірять чи забиралися гроші по вказаній накладній, чи ні. У вересні 2020 року [PERSON] повторно звернувся до [PERSON] з вказаним вище питанням, але йому відмовили, сказали щоб з`явилась власниця зерна для з`ясування питань. Коли позивачка приїхала до відповідача, він сказав писати пояснювальну про обставини справи. Позивачка пояснення писати відмовилася, оскільки знала, що не винувата ні перед ким, знає, що зазначена накладна її. Позивачці дану накладну (реєстр) вручив водій [PERSON] , який перевозив спірне насіння соняшнику на її прохання, і [PERSON] , який косив це насіння. Крім того позивачка пояснила, що строк зберігання із відповідачем не обговорювали, оскільки в документах, які видає відповідач про прийняте зерно, зазначено - безстроково. Раніше позивачка також здавала до ФОП [PERSON] зерно на зберігання, і через деякий час вона забирала за нього кошти, по ціні на дату здачі його на зберігання. Проблем ніколи не було, але чому зараз відповідач відмовляється від реєстру на прийняте зерно позивач не розуміє, тим паче, що в ньому стоїть підпис його працівника. Також позивачка пояснила, що договору на зберігання вона не має, оскільки ніколи його не укладала із відповідачем, а їй, та іншим громадянам, видавалися лише реєстри, який зараз відповідач чомусь не визнає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. До викладеного у позовній заяві додала, що відповідно до документу наданого позивачем - реєстру, зазначено вид зберігання: зберігання. Форма прописана така як в нормативних документах - « Склад силос -0, ФОП [PERSON] , власник - [PERSON] , культура- соняшник вага - 10180, транспорт 12-12 - яким керував [PERSON] , який завіз зерно ФОП [PERSON] ». Представник позивача пояснила, що здав зерно і отримав від ФОП [PERSON] зазначений реєстр [PERSON] , а потім передав його позивачці [PERSON] . На всіх доступних інтернет ресурсах ФОП [PERSON] презентує себе особою, яка в тому числі займається зберіганням зернових і для цього у нього є складські приміщення, де він зберігає. Фактично зерно не має індивідуально визначених ознак, для того щоб можна було стверджувати, що позивачка здала конкретний виріб, воно зберігається в загальній масі. Умови договору (строк) ніде не зафіксовані тому вважається що зерно зберігається до першої вимог поклажодавця . Тобто поклажодавець забирає або зерно, що фактично ніколи не буває, або отримує за це зерно кошти. ФОП [PERSON] фактично вже розпорядився цим зерном, тобто він його вже продав і кошти отримані за реалізацію витратив на власний розсуд. ФОП [PERSON] користуючись своїм монопольним становищем, на території Нового Бугу взагалі ні одній особі не видав договору зберігання, ніде не поставив своєї печатки, тому ці реєстри працівники вилучають у осіб, коли проводять розрахунки і знищують. Більш того там ще й цифри на всіх реєстрах однакові, що каже про те що все це не оподатковане. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вимоги позивача не визнає в повному обсязі, просив відмовити у позові. Крім того суду пояснив, що 28.12.2020 року він запідозрив обман з боку позивачки [PERSON] , тому і просив її написати письмову заяву, оскільки він із нею особисто знайомий не був, а такий реєстр друкується. Для того щоб забрати зерно із зберігання потрібно мати документи на руках, тобто товаротранспортну накладну з зазначенням ПІБ, номера автомобіля, на підставі цієї накладної виписується реєстр і договір відповідального зберігання. На підставі договору зберігання особа або забирає своє зерно, або проводиться грошовий розрахунок. У позивачки необхідних документів немає, а реєстр, який позивачка надає - відповідач не визнає оскільки він не є дійсним, він зроблений шляхом фотокопіювання, і відповідач такі реєстри у своїй діяльності не використовує. Крім того відповідач пояснив, що у нього дійсно працює [PERSON] , який ставить підписи на договорах які укладаються підприємством, а на Реєстрах він свій підпис не ставить, і в реєстрі наданому позивачкою підпис іншої особи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав суду пояснення аналогічні, викладеному у відзиві на позов. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При вирішенні даного спору суд застосовує наступні норми права і виходить із нижченаведених мотивів. Відповідно до ст.936ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Отже, предметом договору зберігання є передача поклажодавцем речі зберігачу та обов`язок зберігача зберігати цю річ та повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ч.1 ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цьогоКодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом,підписаним зберігачем. Відповідно до ст.208ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1)правочини між юридичними особами; 2)правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206цього Кодексу; 3)правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Отже, письмова форма договору зберігання насіння соняшнику у кількості 10,127 тонн є обов`язковою з огляду на вимоги п.п.2.3 ч.1 ст.208 ЦК України. Згідно ст.946ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.949 ЦК України , зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Згідно ст.950ЦК України за втрату (нестачу)або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату(нестачу)або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося в наслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або в наслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності. Відповідно до ч.1 ст.951ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею)або пошкодженням речі,відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі -у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. В ст. 957 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом. Закон України "Про зерно та ринок зерна" встановлює, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. (ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону). Зерновий склад - суб`єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов`язань за складськими документами на зерно; зерносховище - спеціально обладнане місце для зберігання зерна (приміщення, будівля тощо) (ст. 1 Закону). Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа ( ч. 3 ст. 26 Закону). Зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. (ст. 27 Закону). Плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна. Договором складського зберігання зерна може бути передбачено безоплатне зберігання зерна. (ст. 28 Закону). Зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством (ст. 32). Зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. Після заповнення обов`язкових реквізитів простого або подвійного складського свідоцтва на зерно, реєстрації їх у реєстрі з присвоєнням порядкового номера заповнений бланк простого або подвійного складського свідоцтва на зерно передається особі, яка здала зерно на зберігання. (ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону). Згідно ст. 2 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", складські свідоцтва бувають двох видів - прості складські свідоцтва і подвійні складські свідоцтва. Складські свідоцтва видаються лише сертифікованими складами, які отримали сертифікат про відповідність надання послуг із зберігання. Судом досліджений Реєстр № 21124/09 накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку за 21.09.2019 року ( а.с. 6) Крім того судом допитані свідки, які надали наступні покази. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він у 2017 році допомагав позивачці [PERSON] прибрати врожай з поля і домовлявся із свідком [PERSON] , що той автомобілем, який має у своєму користуванні, відвезе насіння пшениці з поля в склад до ФОП [PERSON] . Свідок [PERSON] після того як здав насіння соняшника позивачки на зберігання в склад відповідача, на підтвердження віддав їй Реєстр. У січні 2020 року свідок [PERSON] забирав кошти у ФОП [PERSON] за зерно, яке раніше здавав на зберігання у 2018 році. Тоді ж позивачка [PERSON] попросила його забрати і її кошти, однак за документом наданим позивачкою відповідач ФОП [PERSON] відмовився віддавати кошти, пояснивши, що потрібно перевірити документацію, чому так довго не забирали кошти з 2017 року. Свідок потім це декілька разів телефонував дівчині на ім`я « [PERSON] », на яку вказав відповідач, однак питання залишалося не вирішеним. Пізніше свідок зустрівся особисто із відповідачем, і той пояснив, що у Реєстрі зазначене прізвище « [PERSON] », а не свідка, тому з свідком немає про що розмовляти. Пізніше свідок [PERSON] приїхали із позивачкою [PERSON] до відповідача [PERSON] , але той знову почав говорити щоб вони писали якісь пояснення. Крім того свідок пояснив, що він здавав своє зерно на підприємство відповідача і йому на підтвердження видали аналогічний Реєстр як і позивачці, лише трохи інший підпис у був у його реєстрі і був напис « Яна і номер телефону». При цьому кошти за його Реєстром віддали без претензій. Щоб забрати кошти свідок попередньо подзвонив дівчині на ім`я « [PERSON] » (касир), повідомив прізвище, ім`я та по батькові, і те, що хоче закрити реєстр. Вона потім перетелефонувала, і повідомила коли можливо забрати кошти. Свідок [PERSON] у зазначений день прийшов в бухгалтерію на територію підприємства, пред`явив реєстр і на підставі реєстру йому видали кошти. На самому реєстрі свідок проставляє свій підпис та застереження про те, що він кошти отримав, і реєстр вже залишається у відповідача. За такою самою процедурою свідок отримував кошти і попередні років 5-6, скільки він здає зерно на підприємство відповідача. Договір зберігання йому ніколи не видавали, вся процедура була усною і лише з реєстром Щодо узгодження суми (ціни на зерно) то свідку приходить смс - повідомлення, яку відправляє менеджер на ім`я « [PERSON] », який працює у ФОП [PERSON] . В зазначеному повідомлені озвучена ціна по місту Новому Бузі і зазначено, що строк зберігання - без меж. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2017 році, на прохання позивачки [PERSON] він своїм автомобілем марки «ЗІЛ», д.н.з. [NUMBER] , із причепом, відвозив більше 10т. насіння соняшника на склад до відповідача ФОП [PERSON] . Приїхавши до ФОП [PERSON] на проходній він повідомив номер автомобіля, яким привіз зерно, прізвище, ім`я та по батькові водія, тобто [PERSON] і власника зерна - [PERSON] . Потім взяли, на проведення аналізу, зерно з машини, і понесли в лабораторію. Після проведення аналізу відбулось зважування і повідомили на який склад потрібно висипати насіння. Після того як свідок вивантажив насіння він отримав ТТН-ку, яку йому дають і зазвичай, при цьому уточнили чи на зберігання здав, він сказав що так, на зберігання. Інших документів свідку не давали. Зазначений документ свідок віддав позивачці [PERSON] . Крім того свідок пояснив, що він не вперше здає зерно до ФОП [PERSON] , і щоразу йому видавали такий документ, як [PERSON] , який вона надала до суду. Будь-яких інших документів ФОП [PERSON] свідку ніколи не надавав.

Outcome: approved