Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

8 лютого 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 24 січня 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Старооржицькою сільською радою Згурівського (натепер - Броварського) району Київської області , актовий запис № 1. Її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від подружнього життя мають дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що одруження їхнє виявилось невдалим, спільне життя не склалось, шлюбні відносини між ними припинилися, вони не змогли створити міцної сім`ї, перестали розуміти один одного, тому просить шлюб між сторонами розірвати та у разі задоволення позову не стягувати із відповідача понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідачу судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, заперечень та відзиву на позов не подав. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Також зазначила, що сторони не підтримують шлюбні стосунки та ведення спільного господарства понад два місяці. Її намагання зберегти сім`ю результатів не дали. Після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 січня 2015 року, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Старооржицької сільської ради Згурівського (натепер - Броварського) району Київської області, актовий запис № 1. Прізвище позивача до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від подружнього життя сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем (а.с.3, 9, 10 - свідоцтво про шлюб, копія свідоцтва про народження, довідка). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства понад два місяці тому, примирення між ними не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач після розірвання шлюбу бажає іменуватися шлюбним прізвищем. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с.11 - квитанція). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами припинено, натепер сім`я фактично не існує, вони проживають нарізно та мають різні бюджети, на що посилається позивач та не заперечив відповідач. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved