Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

24.06.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 13.03.2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (з 21.05.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому було надано кредит на загальну суму 6410,84 гривень з процентами за користування кредитом в межах встановленого ліміту кредитування на платіжну картку з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 29.05.2019 року заборгованість перед позивачем становить 16 380,12 грн. Представник позивача Кіріченко В.М. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов про стягнення заборгованості до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Встановлено, що між сторонами 13.03.2015 року укладено кредитний договір б/н, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язувався надати грошовий кредит у сумі 6410,84 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на умовах та в строки, визначених в умовах та правилах надання банківських послуг до повного погашення кредиту, а [PERSON] - погашати заборгованість за кредитом, зі сплатою відсотків, комісій, що передбачені договором. Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 29.05.2019 року, утворилась заборгованість, яка згідно наданого розрахунку позивача, становить 16 380,12 грн., а саме: - Заборгованість по кредиту - 5 146,22 грн.; - Заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 602,58 грн.; - Заборгованість за пенею та комісією - 7 258,12 грн.; - Штраф - 373,20 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, у задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 373,20 грн. слід відмовити, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання. Оскільки умови договору передбачають різні види цивільно-правової відповідальності (пеню та штраф) за несвоєчасне погашення заборгованості (за порушення строків внесення платежів), то одночасне застосування таких заходів відповідальності свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому вимоги щодо стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 877,23 грн.

Outcome: partial