Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , органу місцевого самоврядування: Служби у справах дітей Більшівцівської селищної ради та просить: - визначити постійне місце проживання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] разом з ним; - звільнити його від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області від 16 березня 2021 року у справі за № 341/410/21, з 05 березня 2021 року, а судовий наказ скасувати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, у якому народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 10 квітня 2020 року шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дітей разом із матір`ю. Після розірвання шлюбу він з відповідачкою проживали як подружжя, вели спільне господарство, виховували дітей. На початку липня 2021 року відповідачка залишила спільне місце проживання, сама пішла проживати до своїх батьків, а діти залишились проживати разом із ним, та перебувати на його утриманні. Зазначає, що діти проживають разом з ним, перебувають на його утриманні, між ними добрі, довірливі відносини. У середині вересня 2021 року дізнався, що на підставі судового наказу виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області 16 березня 2021 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явився. Скерував до суду заяву, позов підтримав повністю, просив розглядати справу у його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. В силу пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, така належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Відзиву на позовну заяву не подала. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Орган місцевого самоврядування, який діє на захисті дітей: Більшівцівська селищна рада в судове засідання представника не скерувала. Т.в.о. начальника служби у справах дітей Шкабрій О., на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у відсутності представника служби та надала суду\~висновок комісії з питань захисту прав дитини Більшівцівської селищної ради в якому просила взяти до уваги те, що діти проживають разом із батьком, за даною адресою зареєстрована мати дітей. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1\~статті 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина 1\~статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 дав судам роз`яснення, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 грудня 2007 року у Курівській сільській раді, Галицького району, Івано-Франківської області, актовий запис №2 розірвано. Дітей дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією рішення ухваленого Галицьким районним судом Івано-Франківської області 10 квітня 2020 року(а.с.11-12). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9-10). З [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом із батьком [PERSON] за адресою: с. Курів, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, що стверджується довідкою виданою діловодом Більшівцівької селищної ради(а.с.14). Комісія з питань захисту прав дитини від 28 жовтня 2021 року у своєму висновку просить взяти до уваги те, що на даний час діти проживають з батьком та за даною адресою зареєстрована мати дітей(а.с.30). 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 09 грудня 2021 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259\~ЦПК України та частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності до статей 160, 161 СК України місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Судом встановлено, що мати дітей [PERSON] покинула місце проживання дітей, діти проживають з батьком, який займається її вихованням, утриманням та створив всі умови для повноцінного розвитку дітей. У своєму висновку комісія з питань захисту прав дитини зазначила, що на засіданні комісії [PERSON] просив визначити місце проживання дітей разом із ним, так як [PERSON] мати дітей на початку липня 2021 року пішла проживати до своїх батьків, діти залишились проживати разом із ним. [PERSON] на засідання комісії не з`явилася. При прийнятті рішення щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] комісія просила взяти до уваги те, що на даний час діти проживають з батьком та за даною адресою зареєстрована мати дітей. Згідно з частиною 6 статті 19\~СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дітей, а тому, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що він виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, на неналежному рівні виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей, мати дітей залишила їх спільне місце проживання, а тому вимога про визначення місця проживання дітей разом із батьком є обґрунтована, законна та підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтям\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам надані роз`яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем та фактично знаходяться на його утриманні, проте з позивача продовжується стягнення аліментів на утримання дітей на користь відповідачки.\~ Частина 2 статті 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення\~ з нього аліментів на утримання дітей на користь відповідачки\~ у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що діти проживають разом із ним та знаходиться на його утриманні, а тому подальше стягнення з позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є безпідставним та підлягає припиненню. Відповідно до частини 6 статі 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої вимог, у зв`язку з чим з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 908 грн. Що стосується вимоги скасувати судовий наказ виданий Галицьким районним судом 16 березня 2021 року, суд зазначає наступне. Відповідно до норм ЦПК України скасування судового наказу є інститутом наказного провадження і не регулюється нормами ЦПК України, відтак суд вважає, що в позові в частині цієї вимоги слід відмовити.

Outcome: partial