Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявив позов про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" 30000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що заподіяні залиттям належної йому квартири з вини підприємства, пославшись на порушення відповідачем договірних зобов'язань та законодавства про захист прав споживачів. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 28.02.2017 року. Суддя Величко Т.О. 01.11.2017 року прийняла самовідвід у справі, про що винесла відповідну ухвалу. У зв'язку з цим справа прийнята до провадження цього складу суду, відповідно до ухвали судді від 03.01.2018 року, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.04.2018 року підготовче засідання відкладене і судом постановлено витребувати від позивача [PERSON] всі наявні у нього докази в обґрунтування заявлених вимог. На виконання ухвали позивач надіслав локальний кошторис на будівельні роботи, та «Розрахунок шкоди», за яким він визначив матеріальну шкоду в сумі 19028 грн., а моральні збитки в сумі 40000 грн. Ухвалою суду від 11.07.2018р., із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті на цей же день. Позивач просив розглядати справу без його участі, про що зазначив у заяві від 20.03.218р. Відзиву на позов не надходило. Представник відповідача в судовому засіданні визнала факт залиття квартири позивача з вини комунального підприємства, проте просила в задоволенні вимог позову відмовити за необґрунтованістю доказами. Судом встановлено таке. Відповідачем не заперечується, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] і споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, що надаються балансоутримувачем та виконавцем послуг - Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва". Послуги надаються відповідно до умов Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що затверджений постановою КМ України від 20.05.2009 року №529 (далі Типовий договір). 12.10.2016 року комісією працівників ЖЕД-5 (структурний підрозділ відповідача) встановлено факт залиття квартири позивача, про що складено відповідний акт, який затверджено начальником ЖЕД-5. Відповідно до акту, внаслідок затікання води через покрівлю будинку пошкоджено водоемульсійне фарбування стелі кухні квартири площею 0,5 кв.м. Згідно з п. 13 п.п. 9 Типового договору, виконавець зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання житлових будинків (гуртожитків), квартир, приміщень. Статтею 24 ч. Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на балансоутримувача будинку, разом з іншим, покладено обов'язки забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. За наведених обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що залиття квартири позивача відбулось з вини відповідача, через неналежне утримання інженерного обладнання будинку. Статтею 22 ч. 2 п.1 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За локальним кошторисом на будівельні роботи, що затверджений головним інженером КП «КК ОЖФ» Святошинського р-ну м. Києва, на відновлювальний ремонт квартири позивача після залиття необхідно понести витрати в загальній сумі 826 грн. Розрахунок шкоди, здійснений позивачем, суд не може прийняти за основу, оскільки дані на яких заснований розрахунок не підтверджені належними та допустимими доказами. Тому, за відсутності іншого, суд визнає, що позивачу внаслідок залиття квартири з вини відповідача завдано реальних збитків в розмірі, визначеному наведеним вище кошторисом, тобто в сумі 826 грн. Пунктом 10 п.п. 4 Типового договору визначено, що споживач має право на відшкодування збитків, заподіяних його майну та (або) приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, а п. 13 п.п. 8 цього ж договору на виконавця послуг покладено обов'язок відшкодовувати споживачеві такі збитки. З аналізу наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 826 грн. на підставі ст.ст. 906, 1166, 1192 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Що стосується вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити за таких підстав. Так, ст. 23 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пленум ВС України в п. 5 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач в обґрунтування позову в цій частині вимог послався на те, що відповідач проігнорував його вимогу про відшкодування матеріальних збитків. Проте наявність у позивача кошторису на відновлювальний ремонт квартири, що виконаний відповідачем, однозначно вказує на те, що відповідач був готовий здійснити такий ремонт чи то своїми силами, чи з залученням третіх осіб. Вимога ж позивача сплатити йому 30000 грн., як це вбачається з наведеного вище, явно не відповідала заподіяним збитків. Посилання позивача в «Розрахунку шкоди» на погіршення стану здоров'я із-за «бактеріальної складової повітря квартири» не підтверджено відповідними доказами. Інших доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачем не надано. Сам по собі факт заподіяння позивачу майнової шкоди не вказує на те, що йому заподіяні і моральні збитки. Посилання позивача на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу задоволення вимог позову про відшкодування моральної шкоди, є надуманим, оскільки дана норма є процесуальною. Отже, позивачем не доведено самого факту факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а тому підстав для задоволення вимог позову про відшкодування моральної шкоди не вбачається. За наведених рішень, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, витрати у справі суд покладає на відповідача пропорційно задоволеної частки вимог, а решту витрат відносить на рахунок держави, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial