Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому просила суд скасувати наказ №963-к від 26 вересня 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» (Відповідач) про її звільнення з посади заступника начальника керуючого магазину «Делві №56» м. Кривий Ріг; поновити її на посаді заступника начальника керуючого магазину «Делві №56» м. Кривий Ріг; стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі. В обґрунтування пред'явлених уточнених вимог вказала, що вона з 08.05.2017 року перебувала у трудових відносинах з Відповідачем. 06.10.2017 року її викликали до офісу та вручили оригінал трудової книжки, повідомивши про звільнення. Після ознайомлення з записами у трудовій книжці вважає, що Відповідач грубо порушив вимоги трудового законодавства. Зазначила, що наказом №466-к від 30.05.2017 року її було прийнято на посаду заступника начальника керуючого магазину «Делві №56» м. Кривий Ріг, хоча вона працювала та писала заяву з 08.05.2017 року. Наказом №963-к від 26.09.2017 року вона була звільнена з займаної посади у зв'язку із втратою довіри. Вказане звільнення проведене на підставі п.2 ст. 41 КЗпП та є необґрунтованим, оскільки з 28.08.2017 року по 06.10.2017 року вона перебувала на лікарняному. 06.10.2017 року, після виходу з лікарняного, нею були надані листки непрацездатності, однак Відповідач відмовився їх прийняти, лише видав трудову книжку і повідомив, що її звільнено у зв'язку із втратою довір'я. Однак, їй не було роз'яснено, що саме стало підставою для втрати довіри. 13.10.2017 року нею були відправлені цінним листом з описом вкладення заяви про оплату листків непрацездатності та про видачу копії документів відносно її прийняття та звільнення з посади заступника начальника керуючого магазину «Делві №56» м. Кривий Ріг. У добровільному порядку Відповідач не бажає поновлювати її на посаді. Також, вважає, що згідно вимог чинного законодавства України Відповідач зобов'язаний поновити її на роботі та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача, у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, просить його задовольнити. Представники відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує. Також представник відповідача раніше надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 31.05.2017 року Позивач була прийнята на роботі на підставі власноручно написаної заяви від 30.05.2017 року, на підставі якої ТОВ «ОПТТОРГ-15» був виданий наказ про прийняття на роботу, з яким Позивач була ознайомлена, жодних інших заяв про прийняття на роботу, в тому числі і від 08.05.2017 року Позивач не подавала. 31.05.2017 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Позивач була ознайомлена з посадовою інструкцією заступника керуючого магазином та Правилами внутрішнього трудового розпорядку. З 31.05.2017 року по 26.09.2017 року Позивач працювала на посаді заступника керуючого магазином «Делві №56» у м. Кривий Ріг по вул. Ватутіна буд. 43/5. 20.08.2017 р. було проведено комісійну позапланову інвентаризацію товару в магазині за період з 11.06.2017 р. по 20.08.2017 р., в якій приймала участь Позивач, як матеріально-відповідальна особа. Під час перевірки було виявлено нестачу підзвітного Позивачу товару на суму 50938,70 грн., причин нестачі Позивач пояснити не змогла. 21.08.2017 р. був складений протокол про результати інвентаризації, який був затверджений директором ТОВ «ОПТТОРГ-15». Після подій щодо виявлення нестачі товару, Позивач 29.08.2017 року не вийшла на роботу, при цьому про причини свого не виходу на роботу не повідомила, ані керівництво, ані відділ кадрів, ані свого безпосереднього керівника. У період з 29.08.2017 року по 26.09.2017 р. Позивач була відсутня на робочому місці та не повідомила про причини своєї відсутності. 26.09.2017 р. на ім'я директора ТОВ «ОПТТОРГ-15» від керуючої магазином [PERSON] надійшла доповідна записка про відсутність Позивача на роботі та про неповідомлення причин її відсутності. 26.09.2017 р. на підставі результатів виявленої нестачі, які підтверджують винні дії Позивача, як особи яка безпосередньо обслуговувала грошові та товарні цінності у магазині Відповідача, Позивача було звільнено. Після звільнення, у зв'язку із відсутністю Позивача на роботі на її адресу був направлений лист про необхідність з'явитись до Відповідача для отримання заробітної плати, трудової книжки, ознайомлення з наказом про звільнення, надання пояснень матеріально-відповідальної особи щодо виявленої нестачі. 06.10.2017 року Позивач прийшла до центрального офісу Відповідача, після чого їй була видана трудова книжка, працівники відділу кадрів намагались її ознайомити з наказом про припинення трудового договору №963 від 26.09.2017 р., але вона відмовилась від ознайомлення з ним. Після візиту 06.10.2017 року Позивача до офісу Відповідача поштою надійшли разом з заявою від 13.10.2017 року з вимогою оплати лікарняних листків непрацездатності. Проте до того часу Позивач у період коли нібито знаходилась на лікарняному жодним чином не повідомила, чим порушила п.3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, з якими вона була ознайомлена, відповідно до якого працівник у разі настання тимчасової непрацездатності зобов'язаний в найкоротший термін повідомити про це свого безпосереднього керівника. При цьому враховуючи період тимчасової непрацездатності за листами непрацездатності серії АДБ №751738 з 07.09.2017 по 22.09.2017 та серії АДБ №751740 з 25.09.2017 р по 015.10.2017 виданих КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня" ДОР" Позивач повинна була вийти на роботу, так як це був робочий день та згідно лікарняних листів в цей день не була на лікарняному і надати Відповідачу листи непрацездатності за період з 28.08.2017 р. по 22.09.2017. Крім того в отриманих лікарняних листах було виявлено велику кількість помилок. У зв'язку із чим Відповідач звернувся до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації для проведення перевірки даних листів непрацездатності і виданих на ім'я Позивача. За результати перевірки отримано лист №1113/0/29-18 від 08.02.2018 року разом з висновком за результатами клініко-експертної оцінки від 29.01.2018 р., відповідно до якого в лікарняних листах виявлено велику кількість недоліків і тому вони підлягають поверненню Позивачу для виправлення цих недоліків в установах якими вони видавались. Тому відповідач направив Позивачу листки непрацездатності для усунення недоліків. Крім того, у період перебування, як стверджує Позивач на лікарняному працівника Відповідача неодноразово бачили Позивача у місті Кривий Ріг та біля магазину «Делві №56», ці обставини можуть підтвердити [PERSON] та [PERSON], які працювали з позивачем.Отже враховуючи велику кількість недоліків і порушень в листах непрацездатності, вільне пересування Позивача у місті Кривий Ріг, у період коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні не можуть бути неналежним доказом перебування позивача на лікарняному у день її звільнення. Вважають, що листи непрацездатності були отримані Позивачем з метою тиску на Відповідача, щоб уникнути відповідальності за виявлену нестачу підзвітного їй товару Відповідача. Враховуючи зазначене, вважають, що звільнення Позивача було здійснено з дотриманням всіх діючих норм законодавства (а.с. 37-39). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши думку представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що згідно наказу №466-к Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» від 30.05.2017 р. [PERSON] було прийнято на роботу з 31.05.2017 року на посаду заступника керуючого магазином з 40 годинним робочим тижнем, з яким вона була ознайомлена 30.05.2017 року (а.с.42). 31.05.2017 року між ТОВ «ОПТТОРГ-15» та працівником магазина Делві №56 м. Кривий Ріг [PERSON] було укладено Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 53). Наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» від 18.08.2017 року «Про проведення позапланової інвентаризації товару на магазині» було призначено проведення позапланової комісійної інвентаризації товарних залишків на магазині «Делві №56» ТОВ «ОПТТОРГ-15», який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 43/5 за період з 11.06.2017 р. по 20.08.2017 року за участю матеріально-відповідальної особи [PERSON] (а.с. 54). Згідно з протоколом від 21.08.2018 року «Про результати комісійної позапланової інвентаризації» Магазину «Делві №56 ТОВ «ОПТТОРГ-15» було виявлено нестачу товару на загальну суму без ПДВ - 50 938,70 грн., матеріально-відповідальна особа відмовилась від надання пояснень з приводу причин виявленої нестачі. (а.с. 75) Актами керуючої магазином ТОВ «ОПТТОРГ-15» [PERSON] складались акти про відсутність на робочому місці Позивача без поважних причини, причин відсутності не повідомила, будь-якої інформації про причини і можливі терміни відсутності через третіх осіб не надала (а.с. 76-100). 26.09.2017 року керуючою магазином [PERSON] була складена доповідна записка про відсутність [PERSON] на робочому місці з 29.08.2017 р. по 26.09.2017 р., причини відсутності не повідомляла (а.с.101). Після чого, наказом №963-к від 26 вересня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) Позивача було звільнено з посади заступника керуючого магазином «Делві №56» Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 43/5 на підставі п.2 ст. 41 КЗпП у зв'язку із втратою довіри (а.с. 102) У зв'язку із відсутністю працівника на робочому місці Відповідачем було направлено лист з проханням з'явитись до ТОВ «ОПТТОРГ» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, 5д для ознайомлення з відповідними наказами (у тому числі з наказом про звільнення), для отримання нарахованої заробітної плати через касу підприємства, для надання пояснень, як матеріально-відповідальної особи з приводу виявленої в результаті проведеної інвентаризації нестачі товару (а.с. 103, 104). Згідно Акту від 06.10.2017 року Позивач відмовилась від ознайомлення та підписання Наказу №963-к про припинення трудового договору від 26.09.2017 року (а.с. 105). 17.10.2017 року Відповідачем було подано до Покровського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення стосовно факту привласнення [PERSON] товару, виявленої під час інвентаризації (а.с.107). Також, згідно листа Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації в межах розгляду заяви директора ТОВ «ОПТТОРГ-15» стосовно проведення перевірки обґрунтованості видачі [PERSON] фахівцями КЗ «Криворізький центр первинної медико-санітарної допомоги» листа тимчасової непрацездатності серії АДК № 296605 з 28 серпня по 07 вересня 2017 року, фахівцями КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР» листа тимчасової непрацездатності серії АДБ №751738 з 07 по 22 вересня 2017 року, серії АДБ №751740 з 25 вересня по 05 жовтня 2017 року, наказом по департаменту охорони здоров'я облдержадміністрації від 10 січня 2018 року №14-вд було створено комісію і направлено копію висновку за результатами клініко-експертної оцінки від 29 січня 2018 року, відповідно до якого були виявлені недоліки у листках непрацездатності і зазначено необхідні заходи щодо їх усунення (а.с. 109-111). Після чого, Відповідачем Позивачу був направлений лист та надані листки непрацездатності для здійснення необхідних виправлень та заміни листі в непрацездатності (а.с. 112-113). Відповідно до Опису вкладення у цінний лист 5009000141947 на ім'я директора ТОВ «ОПТТОРГ-15» про направлено заяву про оплату лікарняних листів; оригінал лікарняних листів: серія АДК №296605 від 29.08.2017 року, серія АДБ №751738 від 08.09.2017 року, серія АДБ №751740 від 25.09.2017 р.; копія листа вих. №161 від 02.03.2018 р.; копія довіреності від 21.05.2018 року (а.с. 144-145). У вище вказаних листах непрацездатності були усуненні недоліки, а отже вони є дійсними. Пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстав втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує гроші або товарні цінності (зайняття їх прийманням, зберіганням транспортуванням, розподілом і т.п), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями) Разом з тим вимогами частини шостої статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності. Поняття «тимчасової непрацездатності» розкрито в Положенні про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженогонаказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189. Відповідно до пункту 1.3 Положення, тимчасова непрацездатність- це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. З наведеного слідує, що під тимчасовою непрацездатністю слідує розуміти лише ті обставини, які пов'язані зі станом здоров'я людини і унеможливлюють виконання нею визначеного обсягу роботи. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених Законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП Україниу разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннямистатті 43 Конституції Українитастатті 240-1 КЗпП Українидає підстави для висновку про те, що за змістом частини першоїстатті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Враховуючи, що згідно наказу №963-к від 26.09.2017 року із зазначенням п. 2 ст. 41 КЗпП України, підставою для звільнення позивача слугував протокол від 21.08.2017 р. «про результати комісійної позапланової інвентаризації» згідно якого було виявлено нестачу товарів та надлишок товару, та такий запис про звільнення міститься і у трудовій книжці Позивача, однак Позивач на дату звільнення перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, суд приходить до висновку, що відповідач, звільняючи [PERSON] з посади заступника керуючого магазином «Делві №56» м. Кривий Ріг, порушив вимоги Закону та незаконно звільнив Позивача, оскільки законодавцем чітко встановлено неможливість звільнення під час тимчасової непрацездатності, тому наказ про звільнення позивача підлягає скасування, а Позивача слід поновити на посаді. Суд вважає, що позивач довів незаконність її звільнення з роботи, дії відповідача по звільненню позивача є незаконними, а тому позивач підлягає поновленню на роботі, також підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу. Посилання Відповідача на те, що Позивача неодноразово бачили у місті Кривий Ріг біля магазину "Делві №56" у м. Кривий Ріг та те, що 23.09.2017 року був робочим днем, судом не беруться до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні листки непрацездатності, які підтверджують факт перебування Позивача на лікарняному, та не надано доказів, що 23.09.2017 року був робочим для Позивача днем, оскільки згідно Правил внутрішнього розпорядку заступник керуючого магазином працює згідно гнучкого графіку, але не більше 40 годин на тиждень. Крім того, згідно наказу про звільнення підставою для звільнення не слугував факт відсутності Позивача на робочому місці. Також, згідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Правила обчислення середнього заробітку передбачені ч.2 ст.235 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як вбачається з матеріалів справи, з 28.08.2017 року Позивач перебувала на лікарняному, тому останніми календарними місяцями роботи є червень-липень 2017 року. Основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. З матеріалів справи вбачається, що позивач працював за змінами з графіком з 40 годинним робочим тижнем, та її заробітна плата за останні два календарних місяці, що передували звільненню, склала за червень 2017 року 3491 грн.58 коп. та за липень 2017 року 3220 грн. 00 коп., у червні-липні позивачем було відпрацьовано 327 годин. Тобто її середньогодинна заробітна плата становить 20 грн.52 коп. (3491 грн.58 коп. + 3220 грн.00 коп. : 327 робочих годин за червень-липень = 20 грн.52 коп.). З дня незаконного звільнення позивача по день постановлення рішення, а саме з 26.09.2017 року по 05.10.2018 року минуло 2 052 години (норма тривалості робочого часу при 40-годинному тижні у 2017 році 1986 годин, у 2018 році 1993 годин). А тому до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 42 107 грн.04 коп. (2052 години х 20 грн.52 коп.) Як роз'яснив Верховний Суд України в п.6 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року №3 «Про практику застосування судами про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Таким чином, з відповідача на користь вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, враховуючи, що Позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved