Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

27 листопада 2017 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення фактів проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні годувальника, в якій просила встановити: - факт проживання [PERSON], 1948 року народження, однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON], померлим [INFO], у період з 21 листопада 1997 року по день його смерті; - факт знаходження [PERSON], 1948 року народження, на утриманні годувальника [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 01 квітня 1968 року уклала шлюб з [PERSON]; 10 грудня 1986 року шлюб між ними було розірвано; 03 листопада 1997 року знову уклали шлюб; 21 листопада 1997 року розірвали шлюб. [INFO] [PERSON] помер. Увесь цей час як у період шлюбу, так і після його розірвання, починаючи з 21 листопада 1997 року по день смерті [PERSON], мешкала з ним разом однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та перебувала у нього на утриманні, оскільки він отримував більшу пенсію і був її годувальником. Посилається на те, що факт проживання однією сім'єю підтверджується спільним проживанням, веденням спільного господарства, сумісними поїздками на відпочинок, сумісним здійсненням покупок побутових речей, а також тим, що вона доглядала [PERSON], коли він хворів та перебував у лікарні, та тим, що він доглядав за нею, коли вона хворіла, і забезпечував матеріально. При цьому вона здійснила поховання [PERSON] і сплатила всі ритуальні послуги. Зазначила, що, також, дані факти можуть підтвердити свідки. 11 грудня 2017 року від представника заінтересованої особи Добропільського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області надійшло заперечення на заяву, в якому просив у задоволенні заяви [PERSON] відмовити у повному обсязі. Заперечення мотивоване тим, що встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та знаходження на утриманні у годувальника не дає право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника, яка призначається лише членам сім'ї померлого годувальника. Заявниця у судовому засіданні на задоволенні своїх вимог наполягала, просила суд їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник заінтересованої особи Добропільського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області - Наумов О.С. у відкритому судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилався на доводи, викладені в запереченні на заяву. Заінтересована особа Білицька міська рада у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши пояснення заявника та показання свідків, дослідивши письмові документальні докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини справи. 08 листопада 2017 року Добропільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області було прийнято рішення №4089 про відмову в переведенні [PERSON] на інший. При цьому у вказаному рішенні та листі-відповіді Добропільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 10.11.2017 року №109/0-01-01-01 зазначено, що для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника [PERSON] необхідно надати документ, що засвідчує родинні стосунки з померлим годувальником, зокрема, свідоцтво про шлюб або рішення суду. Таким чином, встановлення вказаних фактів необхідно заявниці [PERSON] для переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника [PERSON]. 03 листопада 1987 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, який 21 листопада 1997 року було розірвано, що вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018887666 від 20 жовтня 2017 року. Факт розірвання шлюбу між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON], про що 28.11.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Добропілля Донецької області зроблено запис за №324, також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Отже, зареєстровані у встановленому законом порядку шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] припинилися 28 листопада 1997 року. [INFO] у віці 70 років у місті Білицька міста Добропілля Донецької області помер [PERSON], [INFO], про що 13.07.2017 року виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області складено відповідний актовий запис №133 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. При цьому з Витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018900774 від 24 жовтня 2017 року вбачається, що до 1987 року [PERSON] та [PERSON] також перебували у зареєстрованому шлюбу, а саме з 13 вересня 2011 року (дата реєстрації шлюбу) по 10 грудня 1986 рік (дата розірвання шлюбу). Згідно довідки виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області від 21.07.2017 року №2736, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і з нею на момент смерті проживав чоловік [PERSON], який помер [INFO]. З копій паспорту [PERSON] серії [NUMBER] та копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що останні дійсно на момент смерті [PERSON] були зареєстровані за вказаною адресою. Крім цього, факт проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою підтверджується данними домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS], яка заведена 11.01.1962 року. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутового стану громадянки [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], від 22 жовтня 2017 року, складеного депутатом Білицької міської ради, [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою з жовтня 1996 року і до моменту смерті [INFO] проживав [PERSON] Ці особи проживали однією сім'єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виростили сина і двох онуків, що підтвердили сусіди сусіди [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., що проживають по [ADDRESS],[ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Згідно посвідчення серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], 1947 року народження, виданого 24.12.2002 року Управлінням ПФУ в. м. Добропілля Донецької області на термін з 15.12.2002 року по довічно, [PERSON] отримує пенсію за віком; пенсійна справа №136079. Відповідно до свідоцтва про поховання серії [NUMBER] від [INFO], виданого ритуальною службою м. Білицьке КП «Білицькеспецсервіс» Білицької міської ради, [PERSON] є користувачем місця [NUMBER] на міськму кладовищі в м. Білицьке, де поховано 11 липня 2017 року померлого [PERSON]. Допитані у судовому засіданні у якості свідків - [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], показали суду, що дійсно знайомі з заявницею [PERSON] та знали померлого [PERSON], а також, підтвердили факт того, що заявниця проживала разом з [PERSON] як чоловік та дружина, вони вели спільне господарство і підтримували фактичні шлюбні відносини. [PERSON] фактично перебувала на утриманні [PERSON]. Здійснюючи юридичну оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, в даному випадку виникли цивільні правовідносини щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, і підлягають розгляду у порядку окремого провадження. При вирішенні питання про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу суд керується наступними положеннями чинного цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно Листа Верховного Суду України про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимога заявника про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 21 листопада 1997 року по день смерті [PERSON] по [INFO] є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо вимоги заявника про встановлення факту перебування її на утриманні померлого [PERSON] суд бере до уваги наступні положення ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95 року, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до Листа Верховного Суду України про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Цей факт може бути встановлений судом у разі відсутності документа про його підтвердження, виданого органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, виконкомами сільських і селищних рад, іншими організаціями. До заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій зазначається мета цього встановлення, можуть надаватися: документи, які свідчать про те, що заявник є членом сім'ї померлого (крім спадкування за ч. 2 ст. 1265 ЦК утриманцю не потрібно доводити, що він є членом сім'ї померлого) - копія свідоцтва про шлюб, народження, усиновлення тощо; копія свідоцтва про смерть годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону. За частиною 2 цієї статті, до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Отже, факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні знайшло підтвердження те, що заявниця проживала однією сім'єю без шлюбу як чоловік та дружина з померлим [INFO] [PERSON], останній є отримувачем пенсії за віком та надавав постійну допомогу [PERSON], яка була основним джерелом для її існування. При цьому суд критично ставиться до обставин, викладених у запереченні від 11.12.2017 року, оскільки заявником не ставиться питання про призначення пенсії, а лише висуваються вимоги про встановлення фактів, які можуть мати значення для переходу на інший вид пенсії. Тому, викладені заперечення є передчасними, так як у судовому засіданні не вирішується питання про право на отримання пенсійних виплат. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги заявника є обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу на те, що, згідно ч. 7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved