Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернувся до суду до відповідача з наданням в подальшому уточненої заяви про визнання за нею права забудовника індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 580 кв.м. на [ADDRESS] та на будівельні матеріали, використані при будівництві цього житлового будинку житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 29.5 кв.м. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла її прабаба-[PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Після смерті прабабки [PERSON] спадщину фактично прийняла баба позивача - [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті баби [PERSON] фактично прийняв спадщину батько позивача - [PERSON], який помер [INFO]. При зверненні до нотаріуса з завяою щодо оформлення спадкових справ, позивачу 30 червня 2009 року постановою нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки представником [PERSON] не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Посилаючись на вказані обставини та на те, що іншим чином спір вирішити неможливо, позивач просив суд задовольнити позов. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник Миколаївської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з'явилася, просила суд розглядати справу у її відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до архівного витягу Архівного відділу №109/п від 18.05.2009 року, рішенням Миколаївської міської ради народних депутатів XV сесії XXІ скликання №15/3 від 13.10.1992 року [PERSON] відведено земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку площею 580 кв.м. по [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], користувачем є [PERSON] Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 28 лютого 1937 року [PERSON] одружився з [PERSON], [INFO]. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 СК України від 24.04.2009 року, [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], а мати [PERSON]. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.04.2009 року, [PERSON] 25 травня 1957 року одружилася з [PERSON], після чого змінила прізвище на "[PERSON]". Від цього шлюбу [INFO] народився син - [PERSON], який є батьком [PERSON], яка народилася [INFO], про що вказано в рішенні суду від 30 листопада 2011 року. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 30 листопада 2011 року встановлено факт, що [PERSON], яка померла [INFO], є донькою [PERSON], яка померла [INFO]. [INFO] [PERSON] померла. 31 серпня 1976 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], про що свідчить копії Свідоцтва про розірвання шлюбу. [INFO] померла [PERSON]. [INFO] помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. При зверненні до нотаріальної контори з заявою щодо оформлення спадкових справ, позивачу 30 червня 2009 року постановою нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки представником [PERSON] не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Відповідно до ч.2,3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту прийняття його до експлуатації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Правила ч.3 і ч. 5 цієї статті на позивача не розповсюджується, оскільки він не є власником земельної ділянки, право на постійне користування нею також за ним не визначено. Згідно зі ст. 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага, крім того відповідно до положення ст. 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об'єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного оборогу, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням викладеного, наявне у спадкодавця право, як забудовника, яке за своїм змістом є майновим правом, після його смерті підлягає спадкуванню, оскільки відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення спірних відносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 УК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно із п. 8 постанови Пленуму Верховною Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) ( 435-15 ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України по теперішній час. За такого, оскільки бабка позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], а в матеріалах справи відсутні заперечення стосовно складу будівельних матеріалів та обладнання, використаного при будівництві, відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті прабабки, баби та батька, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved