Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

20 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.\~Спаське, вул. Комарова, 50. З нею в будинку зареєстрований з 09 грудня 1994 року її колишній чоловік [PERSON], [INFO]. Фактично відповідач за вищезазначеною адресою не проживає з 05 травня 2008 року, не є власником будинку, житлом не користується, не оплачує комунальні послуги та не бере участі в його утриманні, але до теперішнього часу залишається зареєстрованим та не бажає в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку. Зазначене заважає позивачу, як власнику будинку, розпоряджатися її майном, у звязку з чим, просила суд усунути порушення її прав з боку [PERSON], [INFO], шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняти його з реєстрації у належному їй на праві приватної власності житлового будинку, що знаходиться на вул. Комарова, 50 в селі Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого з урахуванням згоди представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чино, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 50 на вул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.\~11-12). У вищезазначеному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Проте [PERSON] у спірному будинку не проживає з 05 травня 2008 року, що підтверджується актом встановлення факту не проживання № 51 від 05 жовтня 2015\~року, складеного комісією в складі: секретаря Спаської сільської ради [PERSON], депутата сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого, [PERSON], [INFO] зареєстрований [INFO] на вул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області з 09 грудня 1994 року, але фактично за цією адресою не проживає з 05 травня 2008 року, місце його знаходження невідоме (а.с. 9). Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. [PERSON] без поважних причин не проживає з 05 травня 2008 року, тобто більше одного року, в будинку № 50 на вул.\~Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушує права позивача як власника домоволодіння, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним йому майном, і може бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про виселення, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial