Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

18.08.2020 року [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 4/А-2017 від 24.01.2017 року «Про видачу дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай)». Визнати недійсним дублікат сертифікату про право на земельну ділянку (пай) РН № 730003, виданого головою Арцизької районної державної адміністрації 16 лютого 2017 року. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №11/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 642, виданого 25 квітня 2017 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П., та скасувати його державну реєстрацію від 27.06.2017 року у Відділі Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області. Визнати незаконним та скасувати Розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 282/А-2017 від 05.06.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту)», та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку під кадастровим №5120480500:01:001:0576 на підставі зазначеного розпорядження. Визнати недійсним договір оренди землі, що зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] , та скасувати його державну реєстрацію (а.с. 1 - 10 т. 1). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] , відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективному сільськогосподарському підприємстві « Первомайський », що знаходиться в с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, яке належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, виданого 01 серпня 1997 року на підставі рішення Арцизької районної державної адміністрації від 09 червня 1997 року № 243. На момент відкриття спадщини, право на успадкування зазначеного майна, у якості першої черги спадкування за законом, мали його діти, а саме: [PERSON] (далі - позивач), та [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] вказана земельна ділянка після смерті спадкодавця не була потрібна, то позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після свого батька, оскільки вступила у володіння зазначеним спадковим майном, отримавши на руки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856. За заявою позивача, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, 23 лютого 2017 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 81/2017, зареєстрованій в реєстрі за №238, розміром частки 1. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, Розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації № 243/А-2017 від 09.06.2017 року, були внесені зміни до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0252856 щодо спадкоємця позивача. В подальшому за заявою позивача, Розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації № 347/А-2017 від 19.08.2017 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0252856, було надано позивачу дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області. Однак, у вересні 2017 року, позивач дізнався, що дочка [PERSON] - відповідач [PERSON] , здійснила наступні дії: на підставі заяви про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, отримала Розпорядження Арцизької районної державної адміністрації № 4/А-2017 від 24.01.2017 року про визнання недійсним зазначеного сертифікату та видачу його дубліката саме відповідачу [PERSON] ; на підставі Розпорядження Арцизької районної державної адміністрації № 4/А-2017 від 24.01.2017 року, отримала дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 730003 від 16 лютого 2017 року на земельну частку (пай) розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебувала в колективному сільськогосподарському підприємстві « Первомайський », що знаходиться в с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області; підставі дублікату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 730003, отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 11/2017, зареєстрованій в реєстрі за № 642, розміром частки 1, виданого 25 квітня 2017 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П., а так само здійснила дії щодо реєстрації 27.06.2017 року земельної ділянки за кадастровим номером 5120480500:01:001:0576 у Відділі Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області; на підставі наданої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту), отримала Розпорядження Арцизької районної державної адміністрації № 282/А-2017 від 05.07.2017 року про затвердження зазначеної технічної документації та виділення в натурі (на місцевості) і передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 6,7527 га, в тому числі 6,7527 га - ріллі (кадастровий номер 5120480500:01:001:0576) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, провела державну реєстрацію права власності на земельну ділянку на підставі зазначеного розпорядження, уклала договір оренди землі, зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно рішення індексний номер: 36470350, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, із землекористувачем [PERSON] . Вважає, що зазначені дії відповідача [PERSON] щодо отримання права власності на земельну ділянку, що на теперішній час значиться за кадастровим номером 5120480500:01:001:0576, з відповідною державною реєстрацією та подальшою передачею іншій особі у користування, неправомірними, що зумовило звернення до суду. 10.11.2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Бабенко В.В. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 81/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 238, виданого 23 лютого 2017 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. (а.с. 124 - 129 т. 1). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер дід позивачки [PERSON] - [PERSON] . На день смерті з ним проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] його донька [PERSON] (мати позивача) та сама позивачка [PERSON] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживала та не була зареєстрована. Таким чином, за фактом спільного проживання та реєстрації донька [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 8 умовних кадастрових гектарів, на яку був виданий 01.08.1997 року Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856. Цей правовстановлюючий документ потрапив до [PERSON] приблизно у 2016 році. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом, прийняла права на спадкування права на земельну частку (пай) розміром 8 умовних кадастрових гектарів, на яку був виданий 01.08.1997 року Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856. Для оформлення своїх спадкових прав та відсутності оригіналу в неї вказаного правовстановлюючого документу, вона отримала дублікат вище вказаного сертифікату серії РН №730003 від 16.02.2017року. Після чого позивач [PERSON] на законних підставах отримала у Арцизькій районній державній нотаріальній конторі Одеської області свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2017 року. Позивач [PERSON] вважає отримане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.02.2017 року незаконним та підлягаючим скасуванню, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] його донька [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто за іншою адресою ніж спадкодавець. У передбачений законодавством шестимісячний строк [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подала нотаріусу, а тому є такою що її не прийняла. З будь - якими позовами про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, визнання права на спадкове майно, або встановленням фактів, які мають юридичне значення для належного оформлення спадкових прав [PERSON] до суду не зверталась. З вказаних підстав, а також, що отримане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.02.2017 року, порушує спадкові права позивача [PERSON] , вона звернулася до суду з наявним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 31.08.2020 року провадження у справі відкрито (а.с. 43 т. 1). Ухвалою суду від 15.10.2020 року, клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Карагяура В.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача [PERSON] наступні докази: сертифікат про право на земельну ділянку (пай) серії РН № 730003 від 16 лютого 2017 року та договір оренди землі, що зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] . Витребувано у відповідача Арцизької районної державної адміністрації наступні докази: розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 4/А-2017 від 24 січня 2017 року «Про видачу дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай)» та розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 282/А-2017 від 05 червня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту)». Витребувано у відповідача [PERSON] наступні докази: договір оренди землі, що зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] . Витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - державного нотаріуса Панашенко Ігора Петровича наступні докази: Свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 11/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 642, виданого 25 квітня 2017 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. (а.с. 68 - 69 т. 1). Ухвалою суду від 24.11.2020 року, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] , третя особа - державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенко Ігор Петрович про визнання незаконними та скасування розпоряджень адміністрації, визнання недійсним сертифікату про право на земельну частку (пай), свідоцтва про право на спадщину за законом та договору оренди землі, скасування державної реєстрації. Клопотання представника відповідача [PERSON] за первісним позовом - адвоката Бабенко В.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області, місцезнаходження: м. Арциз Одеської області, вул. Будівельників, буд. 15-Б копію спадкової справи № 81/2017 (а.с. 142 - 143 т. 1). Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року, клопотання представника відповідача [PERSON] за первісним позовом - адвоката Бабенко В.В. про витребування доказів та про виклик свідка задоволено. Витребувано у державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. для огляду в судовому засіданні оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 від 01 серпня 1997 року про належність [PERSON] на підставі рішення Арцизької районної державної адміністрації від 09 червня 1997 року № 243 права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Первомайський» с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах. Викликано в судове засідання свідка [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Карагяур В.І. про витребування доказів задоволено. Витребувано у державного реєстратора Арцизької районної державної адміністрації Одеської області (місцезнаходження: м. Арциз, вул. Соборна, 27) належним чином завірену копію договору оренди землі, що зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 155 - 157 т. 1). Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] , третя особа - державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенко Ігор Петрович про визнання незаконними та скасування розпоряджень адміністрації, визнання недійсним сертифікату про право на земельну частку (пай), свідоцтва про право на спадщину за законом та договору оренди землі, скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та призначити справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с. 201 - 202 т. 1). Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року, заяву представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Карагяура Віктора Івановича про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] , третя особа - державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенко Ігор Петрович про визнання незаконними та скасування розпоряджень адміністрації, визнання недійсним сертифікату про право на земельну частку (пай), свідоцтва про право на спадщину за законом та договору оренди землі, скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом задоволено повністю. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 5120480500:01:001:0576, площею 6,7527 га, номер запису про право власності: 21311606, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1296364351204. Заборонено проведення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме земельної ділянки, кадастровий номер 5120480500:01:001:0576, площею 6,7527 га, номер запису про право власності: 21311606, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1296364351204. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року, клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Карагяур В.І. про заміну сторони її правонаступником задоволено, замінено відповідача Арцизьку районну державну адміністрацію Одеської області на її правонаступника - Болградську районну державну адміністрацію Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи: 04057103, місцезнаходження: 68700, Україна, Одеська область, Болградський район, м. Болград, пр-т. Соборний, 149. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Карагяур В.І., первісний позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, зустрічний позов не визнав, та просив суд в задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 148 - 149 т. 1). В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Бабенко В.В., первісний позов не визнав, просив суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов підтримав повністю та просив суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові (а.с. 125 - 129 т. 1). В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] первісний позов не визнала, просила суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов підтримала повністю та просила суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та пояснила суду, що [PERSON] не приймала участі в похованні її дідуся [PERSON] , його поховала її мати [PERSON] . Вона знала, що вищевказаний сертифікат знаходився у [PERSON] . Земля належала її діду. Її мати лікувала діда. Після смерті діда, її мати надала землю в оренду [PERSON] , він давав зерно. Коли її мати померла, приїхала [PERSON] і забрала у нього сертифікат. Договору оренди та підтвердження щодо отримання орендної плати від [PERSON] у неї немає. Сертифікат був у матері. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] пояснив суду, що сертифікат був у [PERSON] , яка на той час вже прийняла спадщину і вони уклади договір оренди землі. В судове засідання представник відповідача - Болградської районної державної адміністрації Одеської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Від третьої особи - державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенко І.П. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] , відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективному сільськогосподарському підприємстві « Первомайський », що знаходиться в с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, яке належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 від 01 серпня 1997 року (а.с. 17 т. 1). За заявою [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, 23 лютого 2017 року, державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 81/2017, зареєстрованій в реєстрі за № 238, розміром частки 1 (а.с. 18 т. 1). На підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, Розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації № 243/А-2017 від 09.06.2017 року, були внесені зміни до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 щодо спадкоємця [PERSON] (а.с. 19 т. 1). В подальшому за заявою [PERSON] , розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації № 347/А-2017 від 19.08.2017 року, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, було надано [PERSON] дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 20 т. 1). Як вбачається з повідомлення Арцизького ВП ГУНП в Одеській області від 11.01.2020 року № 40/283, в провадженні СВ Арцизького ВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160220000564 від 09.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження за № 12017160220000564 від 09.10.2017 року, згідно якого 09.10.2017 року до чергової частини Арцизького ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява про те, що нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П., зловживаючи своїм службовим становищем, вніс невірні дані (ЄО - 2163 від 09.10.2017 року) (а.с. 21, 22 т. 1). З копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.02.2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , актовий запис № 22 (а.с. 24 т. 1). Факт зміни прізвища позивача за первісним позовом з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області від 6.01.1984 року, актовий запис № 1 (а.с. 25 т. 1), що також підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 24.10.2005 року (а.с. 23 т. 1). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 травня 1972 року, позивач за первісним позовом народилась [INFO] і її батьком російською мовою вказаний « [PERSON] », актовий запис № 19 (а.с. 26 т. 1). Як вбачається з Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер 5120480500:01:001:0576, розташована на території Веселокутської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,7527 га, на праві приватної власності належить [PERSON] 24.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір емфітевзису, зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576 (а.с. 27 - 31 т. 1). Як вбачається яз матеріалів справи, 16.01.2017 року [PERSON] звернулась до Арцизької районної державної адміністрації із заявою про видачу дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, виданого Арцизькою РДА 10.08.1997 року на ім`я [PERSON] , у зв`язку з його втратою (а.с. 32 т. 1), розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації від 24.01.2017 року № 4/А-2017, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, виданого Арцизькою районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] визнано недійсним у зв`язку з його втратою. [PERSON] видати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] . На підставі вказаного розпорядження, [PERSON] отримала дублікат вищевказаного сертифікату серії [NUMBER] від 16.02.2017 року. Після чого [PERSON] отримала у Арцизькій районній державній нотаріальній конторі Одеської області свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.04.2017року. Розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації від 05.07.2017 року № 282/А-2017, виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність земельну ділянку, площею 6,7527 га, кадастровий номер 5120480500:01:001:0576 [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту) (а.с. 33 - 37, 115 т. 1). Згідно заяви представника [PERSON] - адвоката Бабенко В.В. від 27.10.2020 року, надати на підставі ухвали суду від 15.10.2020 року про витребування у [PERSON] сертифікату про право на земельну ділянку (пай) серії РН № 730003 від 16 лютого 2017 року та договору оренди землі, зареєстрованого 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] , надати не є можливим з причини їх відсутності у [PERSON] та втратою (а.с. 79 т. 1). Як вбачається з копії спадкової справи № 11/2017, заведеної 18.01.2017 року після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] 18.01.2017 року звернулась до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначено, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була спадкоємицею свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , та які постійно проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Спадщину [PERSON] прийняла по факту сумісного проживання та реєстрації, згідно довідки Веселокутської сільської ради від 24.10.2016 року за № 916, про склад сім`ї та зареєстрованих в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно складається з: земельної ділянки, площею 6,6000 га, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області, за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ - ОД № 015977 від 22.12.2003 року, та право на земельну частку (пай), площею 8,0000 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Первомайське» с. Веселий Кут. 31.03.2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно, що залишилось після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2017 року, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) в КСП «Первомайське» с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну частку (пай), на підставі дубліката сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 730003, виданого 16 лютого 2017 року на підставі розпорядження Арцизької райдержадміністрації від 24 січня 2017 року № 4/А-2017, та зареєстрованого 10 серпня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 159, належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його донька [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Вартість земельної частки (паю) становить 205691,90 гривень (а.с. 80 - 112, 113 - 114, 131 - 134 т. 1). Як вбачається з копії довідки, виданої виконкомом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області від 15.10.2020 року № 633, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . На день смерті з ним були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: донька [PERSON] , онучка [PERSON] (а.с. 135 т. 1). Відповідно до копії спадкової справи № 81/2017, заведеної 23.02.2017 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] 23.02.2017 року завернулась до Арцизької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки у розмірі 8,0000 га, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 від 01 серпня 1997 року. Згідно довідки, виданої виконкомом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області від 23.02.2017 року № 147, на земельну ділянку (пай), вказану в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, виданого на ім`я [PERSON] , державний акт не видавався. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.022017 року, спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) в КСП «Первомайський», с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, виданого 01 серпня 1997 року на підставі рішення Арцизької районної державної адміністрації від 09 червня 1997 року № 243, зареєстрованого 10 серпня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 159. Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2017 року стан становить 205691,90 гривень. Оглянуто сертифікат, та повернуто [PERSON] (а.с. 162 - 187 т. 1). Як вбачається з повідомлення Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.12.2020 року № 808/01-16, у справах нотаріальної контори не зберігається оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 від 01.08.1997 року, який належав [PERSON] , після видачі свідоцтва оглянуто та повернуто спадкрємцю (а.с. 188 т. 1). 24.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), площею 6,7527 га, кадастровий номер 5120480500:01:001:0576, яка знаходиться на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВІ № 377511 від 25.04.2017 року, виданого державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області.. Земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1296364351204, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91581553, виданого Комунальним підприємством Мирнопільської сільської ради «Результат» Одеської області від 10.07.2017 року (а.с. 189 - 197 т. 1). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), розміром 8,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективному сільськогосподарському підприємстві « Первомайський », що знаходиться в с. Веселий Кут Арцизького району Одеської області, яке належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, виданого 01 серпня 1997 року на підставі рішення Арцизької районної державної адміністрації від 09 червня 1997 року № 243. Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі розпорядження Арцизької райдержадміністрації № 243 від 09.06.2007 року. В судовому засіданні відбулась заміна свідка, замість допиту свідка [PERSON] , який помер, в якості свідка була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила суду, що приблизно о 2000 - 2001 році [PERSON] принесла сертифікат і вони обробляли земельну ділянку. Були оригінали документів, був державний акт, виданий на ім`я [PERSON] і сертифікат, виданий на ім`я [PERSON] . Приблизно о 2016 - 2017 роках, [PERSON] прийшла і сказала їй, щоб вона віддала земельну ділянку, оскільки виник спір за спадщину. В судовому засіданні позивач [PERSON] , допитана в якості свідка пояснила суду, що коли помер її батько, їй передали сертифікат на право на земельну ділянку, сестра [PERSON] - [PERSON] проти цього не заперечувала, вона передала дочці по довіреності сертифікат, щоб вона користувалась землею в період з 2016 по 2017 роки. Вона давала в оренду земельну ділянку [PERSON] у 2005 році. Вона віддала сертифікат і [PERSON] користувався землею і платив їй орендну плату. Дочка бачила, як вона отримувала гроші за оренду землі. В 2016 році - 2017 році їй [PERSON] віддав сертифікат. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. У силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Статті 15, 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] , Болградської районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] , третя особа - державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенко Ігор Петрович про визнання незаконними та скасування розпоряджень адміністрації, визнання недійсним сертифікату про право на земельну частку (пай), свідоцтва про право на спадщину за законом та договору оренди землі, скасування державної реєстрації, слід звернути увагу на наступне. Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за №4/А-2017 від 24.01.2017 року «Про видачу дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай)», яким визнано недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 та прийнято рішення про видачу його дубліката [PERSON] . Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. В силу вимог ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Згідно п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після оформлення прав на нього. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а не виникає у зв`язку із отриманням правовстановлюючого документа або здійсненням державної реєстрації права власності, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. В справі № 6-164ц12 від 23 січня 2013 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у спадкоємця, який у встановленому порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибувало з володіння спадкодавця поза волею останнього. Із вище зазначеного вбачається, що позивач [PERSON] на законних підставах є власником вказаної земельної ділянки, у зв`язку з чим, Арцизька районна державна адміністрація Одеської області не мала законних прав визнавати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 та видавати його дублікат іншій особі, тим самим позбавляти позивача прав на об`єкт приватної власності. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що їй було відомо, що сертифікат на спірну земельну ділянку знаходився у [PERSON] , однак звернулась до Арцизька районна державна адміністрація Одеської області для видачі його дублікату у зв`язку із втратою оригіналу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 154 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 р. по справі № 6-2510ц 15 висловив позицію, за якою рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави для визнання незаконним розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 4/А-2017 від 24.01.2017 року «Про видачу дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай)» та його скасування. Щодо вимоги про визнання недійсним дублікату сертифіката про право на земельну ділянку (пай) серії РН № 730003, виданого Арцизькою районною державною адміністрацією від 16 лютого 2017 року. Зважаючи, що дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 730003, був виданий Арцизькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 4/А-2017 від 24.01.2017 року «Про видачу дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай)», яке підлягає скасуванню, то видача зазначеного дублікату сертифіката порушує законні права та інтереси позивача [PERSON] , у зв`язку з чим його слід визнати недійсним, що повністю співпадає з положеннями ст. ст. 21, 393 ЦК України, відповідного до якої власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Статтею 41 Конституції України, закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України, правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Таким чином, суд вважає, що дублікат сертифікату про право на земельну ділянку (пай) серії РН № 730003, підлягає визнанню недійсним. Щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом у спадковій справі № 11/2017, зареєстрованого в реєстрі за № 642, розміром частки 1, виданого 25 квітня 2017 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П., та скасування його державної реєстрації від 27.06.2017 року у Відділі Держгеокадастру в Арцизькому районі Одеської області. Позивач [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, а саме, у період 6 місяців після смерті спадкодавця [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 від 01.08.1997 року. Таким чином документом, який підтверджує факт вступу позивача у володіння спадковим майном є сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856, який з моменту відкриття спадщини знаходився у позивача за первісним позовом [PERSON] . Крім того слід зазначити, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2017 року, виданого на підставі дубліката сертифікату про право на земельну ділянку (пай) РН № 730003, тим же самим державним нотаріусом Панашенко І.П. вже було видано позивачу [PERSON] аналогічне свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 лютого 2017 року на ту ж саму земельну частку, посвідченого вже на підставі законного сертифікату про право на земельну ділянку (пай) серії ОД № 0252856 від 01.08.1997 року. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР, спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів, тощо. Більше того, ст. 549 ЦК УРСР не визнає сам факт реєстрації у будинку із спадкодавцем на час відкриття спадщини, як дії, що свідчать про прийняття спадщини, а відповідно до положень цієї статті, для того щоб стати власником спадкового майна, спадкоємцю необхідно прийняти спадщину. Прийняття спадщини відбувається у спосіб вчинення дій зазначених в ч. 1 цієї статті. Право вибору цих дій належить спадкоємцю. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній конторі заяву про її прийняття. Означені дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно із пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. В постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року (справа №167/281/16-ц) висловлена правова позиція з якої вбачається, що під час розгляду питання обґрунтованості вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, суд має встановити чи мали місце порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, чи уповноважений приватний нотаріус на вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, а також чи мала особа право на спадкування, чи отримано спадкоємцем спадщину, чи стосується прав та інтересів третіх осіб видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням вказаних положень законодавства, які діяли на момент відкриття спадщини, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] мав з`ясувати повні відомості щодо кола спадкоємців останнього, у тому числі тих, які отримали на руки оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 та вважаються такими, що прийняли спадщину. Крім того, нотаріус мав би перевірити вже заведені інші спадкові справи щодо майна померлого [PERSON] , тим більше, що саме ним вже було видано аналогічне свідоцтво саме позивачу [PERSON] . Проте, при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2017 року, державним нотаріусом безпідставно не було встановлено повного кола спадкоємців, які прийняли спадщину, та не враховано спадкових прав позивача [PERSON] , яка отримала на руки оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 і вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв`язку з видачею такого свідоцтва. Таким чином, суд вважає обґрунтованим звернення до суду за захистом свого порушеного права у обраний спосіб, що повністю відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, у зв`язку із чим слід визнати недійсним оспорене свідоцтво про право на спадщину за законом та його державну реєстрацію. Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 282/А-2017 від 05.06.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту)», та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі зазначеного розпорядження. Оскільки розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 282/А-2017 від 05.06.2017 року, яким прийнято рішення про затвердження технічної документації, виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 6,7527 га, в тому числі 6,7527 га - ріллі (кадастровий номер 5120480500:01:001:0576) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було прийнято Арцизькою районною державною адміністрацією на підставі виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2017 року, яке підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з чим зазначене розпорядження порушує законні права та інтереси позивача [PERSON] , а тому його слід визнати незаконним та скасувати зі скасуванням відповідної державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що повністю співпадає з положеннями ст. ст. 21, 393 ЦК України, відповідного до якої суд визнає незаконним та скасовує нормативно - правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, що зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 21726730, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] , та скасування його державної реєстрації. Оскільки наслідком незаконного розпорядження Арцизької районної державної адміністрації за № 282/А-2017 від 05.06.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населеного пункту)» стало укладення договору оренди землі, який зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельної ділянки площею 6,7527 га, кадастровий номер: 5120480500:01:001:0576, між [PERSON] та [PERSON] , об`єктивною є вимога позивача про визнання його недійсним. На підставі ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У відповідності з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти, а також договори та інші правочини. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до частини першої статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином суд вважає, що договір оренди землі, що зареєстрований 31 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, між [PERSON] та [PERSON] , підлягає визнанню недійсним, а його державна реєстрація - скасуванню, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, слід звернути увагу на наступне. В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи предмет спору, доказуванню в межах розгляду даної справи підлягав факт прийняття матір`ю позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] спадщини після смерті її батька [PERSON] (дідуся позивача за зустрічним позовом [PERSON] ). З`ясовуючи обставини прийняття або неприйняття матір`ю позивача спадщини після смерті [PERSON] , суд застосовує положення ЦК УРСР в редакції, чинній на момент смерті спадкодавця ( [INFO] ). Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину». Установивши, що позивач за первісним позовом [PERSON] вступила у володіння спадковим майном шляхом отримання речей спадкодавця [PERSON] та користування земельною ділянкою, що фактично свідчить про прийняття нею спадщини після смерті батька, суд дійшов висновку про те, що право на спірну земельну частку (пай) ввійшло до спадкової маси після смерті [PERSON] , а тому може бути успадковано позивачем в порядку спадкування за законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 691/619/18. Позивач звертаючись до суду з даним зустрічним позовом вказувала на те, що у неї виникли майнові права на спадкове майно, як у такої, що будучи спадкоємицею за законом фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном в силу ст. 549 ЦК України 1963 року. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) вказано, що «згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. В судовому засіданні судом встановлено, що мати позивача за зустрічним позовом [PERSON] у строк, передбачений законом, не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька та позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її мати протягом шести місяців після смерті батька вступила в управління чи володіння спадковим майном». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2021 року в справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20) зазначено, що «статтями 548, 549 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З урахуванням вказаного, встановивши, що позивач за первісним позовом [PERSON] утримує у себе сертифікат на право на земельну частку (пай), яка належала її батьку [PERSON] , суд дійшов висновку, що [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк вступила у володіння спадковим майном [PERSON] , що є підставою для задоволення її позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 202/2792/19. Позивач за первісним позовом [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, а саме, у період 6 місяців після смерті спадкодавця [PERSON] отримала на руки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0252856 від 01.08.1997 року. На той момент [PERSON] , яка також мала право прийняти спадщину, з заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталась. Позивач за зустрічним позовом не надала до суду жодних доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, у зв`язку з чим у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] ані протягом шести місяців після смерті [PERSON] , ані протягом подальшого часу не було вчинено жодної юридично значимої дії, котра б свідчила про її волевиявлення на прийняття спадщини. Під час розгляду справи позивачем за зустрічним позовом не надано доказів фактичного вступу в управління майном її матір`ю [PERSON] після смерті [PERSON] , а тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] . Договір оренди спірної земельної ділянки, на який посилається [PERSON] , який нібито був укладений між її покійною мамою [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Також жодних належних доказів, якіб свідчили, що [PERSON] та [PERSON] отримували від [PERSON] орендну плату суду також не надано. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивач за зустрічним позовом суду не надала, не надано суду жодних доказів прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] (матір`ю позивача за зустрічним позовом [PERSON] ), доказів отримання нею орендної плати, підстав вважати, що вона вступила у володіння та управління спадковим майном за ст. 549 ЦК УРСР, немає, а тому немає підстав для визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом та правилами ЦК УРСР. Тобто факт прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 25.03.2020 року № 305/235/17. Таким чином, на підставі вищевикладеного, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , Болградської районної державної адміністрації Одеської області, [PERSON] , третя особа - державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенко Ігор Петрович про визнання незаконними та скасування розпоряджень адміністрації, визнання недійсним сертифікату про право на земельну частку (пай), свідоцтва про право на спадщину за законом та договору оренди землі, скасування державної реєстрації та на відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Outcome: approved