Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності, вказавши, що 13.08.2008 року уклала договір поруки № 3933/08ФЛ та є майновим поручителем [PERSON] , яка вже дуже давно з нею не спілкується. Де знаходиться [PERSON] їй не відомо. Так на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] , 13.08.2008 року між нею та банком, було укладено іпотечний договір № 3933/08 ФЛ, за умови якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . 21.05.2018 року до неї прийшли працівники банку та повідомили, що її квартира вже їй не належить, будь - яких документів з цього приводу надано їй не було. 22.05.2018 року отримала довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 124806415, відповідно до якої банк значиться як власник її квартири з 21.03.2018 року на підставі договору іпотеки від 13.08.2008 року. Вважає, що такі дії є незаконними та порушують її право на власність. З часу укладання вказаного іпотечного договору, позивач своє місце проживання не змінювала та є зареєстрованою у спірній квартирі, однак вимоги банку про необхідність виконання зобов`язань за іпотекою їй надано не було, а тому підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не було, просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень індексний номер: 40348417 від 28.03.2018 10:45:20, [PERSON] , Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Дніпропетровська область, на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно, та стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. Представником позивача ПАТ «ПУМБ» було надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що з позовними вимогами не згодні та вважають їх незаконними і необґрунтованими. Вважають що державна реєстрація права власності ПАТ «ПУМБ» на квартиру [ADDRESS] було здійснено законно та обґрунтовано. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач та її представник відповіді на відзив не надавали. Ухвалою суду від 11.09.2018 року по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, її представник адвокат Попов Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покладаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» Бойченко Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача Дніпровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України. Вислухавши представника позивача Попова Є.В. та представника відповідача ПАТ «ПУМБ» Бойченко Д.О., розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 13.08.2008 року між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» правоприємник всіх прав та зобов`язань ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» і [PERSON] укладено кредитний договір № 3933/08ФЛ , за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 150 000 гривень , з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - 11.08.2028 року (а.с. 96-97). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 13.08.2008 року між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» і [PERSON] укладено договір іпотеки № 3933/08ФЛ, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Терещенко М.С. за реєстровим № 2458 (а.с.5-8), за умовами якого у забезпечення виконання зобов`язань по договору № 3933/08ФЛ від 13.08.2008 року [PERSON] передано банку двохкімнатну квартиру, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 02.04.1996 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В., зареєстрованого 08.04.1996 року в КП «Криворізьке БТІ». Реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 104-105). Відповідно до п.4.4. у разі порушення (невиконання або неналежного виконання) основного зобов`язання та / або умов цього договору іпотекодерджатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більш ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства та цього договору. Відповідно до п. 4.6 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно обирає способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору, банк в порядку правонаступництва до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не звертався. Разом з цим, 28.03.2018 року державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Профатіловою М.С. було прийнято рішення про реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 13.08.2008 року ( а.с. 9-10, 93-95). 05.09.2016 року за вих. № 2741 ПАТ «ПУМБ» направлено на адресу [PERSON] вимогу (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмета іпотеки у свою власність), відповідно до якої станом на 05.09.2016 року боржник порушив зобов`язання за кредитним договором та має несплачену у строк заборгованість перед банком у розмірі: 261086,09 грн.- прострочена заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Загальна заборгованість за кредитним договором станом на 05.09.2016 року становить 261086,09 грн. Порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором є підставою для ініціювання банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 83-84). Відповідно до повідомлення ПАТ «ПУМБ» від 20 квітня 2018 року № КНО - 4.4.4.2/522, повідомлено [PERSON] про реалізацію банком свого права на власність, що передбачає безперешкодне право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, планування проведення заходів по входженню до свого об`єкту власності що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі договору іпотеки, серія та номер: ВКР № 607756, виданого 13.08.2008 року приватним нотаріусом М.С. Терещенко. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40348417 від 28.03.2018 року 10:45:20, [PERSON] , Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації». Підставами виникнення права власності зазначено: договір іпотеки, серія та номер: ВКР № 607756, виданий 13.08.2008, видавник: приватний нотаріус М.С. Терещенко; Вимога, серія та номер: № 2670, виданий 05.09.2016, видавник: Директор Департаменту стягнення кредитів ПАТ «ПУМБ» Мельніченко П.Р. Вимога, серія та номер: № 2741, виданий 05.09.2016, видавник: Директор Департаменту стягнення кредитів ПАТ «ПУМБ» Мельніченко П.Р. (а.с. 9-10, 93-95). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені у ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до цих норм, такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі №205/578/14-ц, провадження №14-48цс19). У частинах 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. При цьому, згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до п.4.1 іпотечного договору від 13.08.2008 року, у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно вимог ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За частиною 1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у випадку, зокрема: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. За змістом ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки, у яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якими, зокрема, є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (п. 3 ч. 1); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4 ч. 1). Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 , для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №638/20000/16-ц, провадження №14-2цс19). У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону. Як встановлено судом та вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Профатілової Марини Сергіївни, Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «перший Український Міжнародний Банк» (номер запису про право власності 25458792, дата та час державної реєстрації - 21.03.2018, 12:55:08). Підставою виникнення права власності зазначено: договір іпотеки, серія та номер: ВКР № 607756, виданий 13.08.2008, видавник: приватний нотаріус М.С. Терещенко; Вимога, серія та номер: № 2670, виданий 05.09.2016, видавник: Директор Департаменту стягнення кредитів ПАТ «ПУМБ» Мельніченко П.Р. Вимога, серія та номер: № 2741, виданий 05.09.2016, видавник: Директор Департаменту стягнення кредитів ПАТ «ПУМБ» Мельніченко П.Р. Позивачкою заперечувався факт отримання письмової вимоги 2741 від 05.09.2016 року. Так будь-яких доказів, які б підтверджували факт її направлення (квитанція, поштовий чек, копія конверту тощо) банком суду не представлено. У доказ нібито отримання позивачем вимоги 2741 від 05.09.2016 року представником відповідача надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу позивача, проте суд не може взяти до уваги дане повідомлення як належний доказ, оскільки з даного повідомлення не вбачається, що особою якій адресоване дане повідомлення отримано саме вимогу (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмета іпотеки у свою власність2741 від 05.09.2016 року , та що саме позивач, є тією особою якій вручене дане повідомлення. Крім того, за даними пошукової системи з сайту Укрпошти за штриховими ідентифікатором 5003709536356, зазначеному на рекомендованому повідомленні (а.с. 85), вбачається, що відправлення за вказаним номером не зареєстроване в системі. Також вказане рекомендоване повідомлення не містить підпису працівника поштового зв`язку. Таким чином, з наявних матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, оскільки не надано відповідних доказів, що передбачено ст.ст.77-80 ЦПК України, що ПАТ «ПУМБ» направлялась позивачці письмова вимога 2741 від 05.09.2016 року та факт її отримання нею. Як і не підтверджено направлення та вручення позивачці повідомлення № КНО - 4.4.4.2/522 від 20 квітня 2018 року. А, відповідно до вказаного, суду не надано доказів, що звернення стягнення розпочато до спливу тридцяти денного строку з дня отримання вимоги. Вказане свідчить про недотримання ПАТ «ПУМБ» умов п.п.4.4 договору іпотеки та приписів ст.35 Закону України «Про іпотеку», а державним реєстратором вимог п.п.57,61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127. Також суд враховує, що положеннями ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Проте, такого висновку (звіт) про оцінку вартості предмету іпотеки на момент реєстрації права власності на нього за ПАТ «ПУМБ» суду не надано. Відсутні посилання на відповідний висновок і серед переліку документів, зазначених в якості підстав виникнення права власності, відповідно до яких державним реєстратором приймалось оскаржуване рішення. Вказане також свідчить про недотримання банком вимог ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на іпотечне майно. Конституційний Суд України, зокрема у своєму рішенні N 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що і банком і державним реєстратором не було дотримано вимог договору іпотеки та норм чинного законодавства України при зверненні стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. "а" п. 2 ч.6 ст. 37 Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора Профатілової Марини Сергіївни, Дніпропетровська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», індексний номер: 40348417 від 28.03.2018 року 10:45:20, про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «ПУМБ», а також про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності № 25458792 від 21.03.2018р. про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1517540012110, здійснений державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Профатіловою Мариною Сергіївною. В задоволенні п. 2 прохальної частини позову, суд вбачає необхідним відмовити, - з тих підстав, що задоволення позову в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для відновлення прав власності [PERSON] на спірну квартиру. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір : за вимогу майнового характеру у розмірі 704,80 грн., та за вимогу немайнового характеру у розмірі 704,80 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягають стягненню з відповідачів кошти з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Outcome: partial