Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що з відповідачем по справі вона з 26 лютого 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO]. Однак після народження дитини відповідач змінив своє ставлення як до неї, так і до шлюбу. Протягом тривалих періодів часу вони не проживали разом та не підгримували шлюбних відносин. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2012 року по справі № 223/1948/2012 шлюб між ними було розірвано. Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею та перебуває на її утриманні, Відповідач протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування. медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З 2012 року відповідач жодного разу не бачився з сином і не виявляв такого бажання, не вітав дитину із днями народження, іншими святами, за весь період навчання сина в школі, жодного разу школу не відвідував, на батьківські збори не з'являвся. життям дитини не цікавився, аліментів не сплачував, участі в утриманні сина не брав, дитина батька не знає. Таку поведінку відповідача вона розцінює як умисне ухилення від виховання дітей, що згідно ч. 2 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON]. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав, викладених у ньому. Представник органу опіки і піклування Тиврівської РДА Сікора О.Т. вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], 2006 р.н. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснив, що після розлучення життям сина не цікавиться, не зустрічається з ним не допомагає матеріально. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виховання дитини. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини та не оспорюється відповідачем. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач коштів на утримання сина не виділяє, участі у його вихованні не приймає з 2012 року, що стверджується довідкою Селищенської сільської ради №1031 від 30.08.2016 (а.с.7), актом обстеження матеріально-побутових умова проживання від 30.08.2016 (а.с.6). За весь період навчання сина в школі відповідач жодного разу школу не відвідував, на батьківські збори не з'являвся, життям дитини не цікавився, що стверджується довідкою загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. с.Селище (а.с.8). Відповідно до висновку Тиврівської РДА орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.150, 157, 164 СК України,

Outcome: approved