Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

14.05.2015 р. ПАТ «Укрсоцбанк» в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та росив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №08-038/212 від 26 квітня 2007 р. заборгованість в розмірі 85 159,66 доларів США, що еквівалентно 1974904 грн. 82 коп. та понесені судові витати. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 26 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту №08-038/212, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 77 900 доларів США 00 центів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку, передбачених Договором кредиту, з початковою відсотковою ставкою 11,95% річних, а також у відповідності до Графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1. Договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25 квітня 2032 року. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а відповідач в свою чергу не виконує взяті на себе зобов'язання, передбачені Договором кредиту. Станом на 23.03.2015 року заборгованість відповідача за Договором кредиту складає 85 159 доларів США 66 центів, що еквівалентно 1 974 904 грн. 82 коп., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 60 480 доларів США 00 центів (1 402 568 грн. 27 коп.), сума заборгованості за відсотками - 20 297 доларів США 96 центів (470 722 грн. 16 коп.), розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1 560 доларів США 38 центів (36 186 грн. 07 коп.) та розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 821 доларів США 33 центів (65 428 грн. 32 коп.). На підставі наведеного, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором кредиту №08-038/212 від 26 квітня 2007 року в розмірі 85 159 доларів США 66 центів, що еквівалентно 1 974 904 грн. 82 коп., а також судовий збір. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, компенсацію за завдані збитки та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 р. Основний позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено задовольнити частково, стягнути з [PERSON], на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1 924 904 грн. 82 коп., судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп., а всього стягнути 1 928 558 (один мільйон дев'ятсот двадцять вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 82 коп. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору, компенсацію за завдані збитки та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 31 березня 2016 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року залишено без змін. Однак, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року в частині вирішення первісного позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року в іншій частині залишено без змін. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.11.2016 р. справа передана на розгляд судді Кириленко Т.В. В подальшому, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2017 р. справа передана судді П'ятничук І.В. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 23 травня 2017 р. справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду. Представник позивача в судові засідання неодноразово не з'являвся, суду надано заяви з проханням розгляду справи в відсутності представника ПАТ «Укрсоцбанк» що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував вказуючи на те, що фактично банком не виконано вимог щодо повідомлення споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. В самому кредитному Договорі такої інформації також немає, будь-які додатки з такими відомостями - відсутні. Графік погашення заборгованості в дискримінаційному порядку диктує відповідачу як позичальнику ведення розрахунків в обслуговуванні кредиту за схемою, яка є дуже невигідною, про інші додаткові витрати в договорі нічого не обумовлено. Вказував, що банк порушив права відповідача також в тому, що умовами договору він зобов'язаний сплатити Банку абсурдні суми комісії по 0,99% від суми кредиту за відкриття позичкового рахунку та оформлень кредитної справи, що змусило його віддати Банку суму в розмірі 1 542 доларів США. Також порушеннями позивача прав відповідача є дискримінаційна умова, яка визначаючи кредитною операцією розміщення залучених у вклади (депозити), в тому числі на поточні рахунки, зобов'язує Банк вчиняти це від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, однак Банк всі ризики поклав саме на нього (на позичальника). Факт отримання відповідачем іноземної валюти - доларів США в касі Банку також не має свого документального підтвердження відповідними касовими документами. Таким чином, на підставі наведеного вище, просив в задоволенні вимог позову відмовити. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Міжрайонного відділення Київської міської філії АКБ СР «Укрсоцбанк» Поліщук С.І. та [PERSON] було укладено Договір кредиту №08-038/212, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 77 900 доларів США 00 центів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку, передбачених Договором кредиту, з початковою відсотковою ставкою 11,95% річних, а також у відповідності до Графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1. Договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25 квітня 2032 року (а.с.7-9 т.с. 1 - копія Договору кредиту; а.с.11 т.с. 1 - копія квитанції). Також, 26 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Міжрайонного відділення Київської міської філії АКБ СР «Укрсоцбанк» Поліщук С.І. та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №02-038/408, згідно якого [PERSON] як іпотекодавець передав в іпотеку Банку як іпотекодержателю у якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за Договором кредиту №08-038/212 від 26 квітня 2007 року, нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру №39, загальною площею 34,30 кв.м., жилою площею 17, 70 кв.м., яка розташована в будинку №87 по вул. Михайла Котельникова в м. Києві (а.с.122-126 т.с. 1 - копія Іпотечного договору). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує позивач [PERSON] не належним чином виконував свої договірні зобов'язання. Станом 23 березня 2015 року за ним рахувалася заборгованість у сумі 85 159,66 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на цю дату, було еквівалентно 1 974 904 грн 82 коп., яка складалася з: 60 480 доларів США, що було еквівалентно 1 402 568 грн 27 коп., - заборгованості за кредитом; 20 297,96 доларів США, що було еквівалентно 470 722 грн 16 коп., - заборгованості за відсотками; 1 560,38 доларів США, що було еквівалентно 36 186 грн 07 коп., - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 2 821,33 доларів США, що було еквівалентно 65 428 грн 32 коп.,- пені за несвоєчасне повернення відсотків. Вказаний розрахунок здійснено із застосуванням з 03 листопада 2008 року процентної ставки в розмірі 14,00% оскільки дія договору не була припинена, а нарахування процентів передбачено його умовами. Так, відповідно до вимог пункту 2.6 договору, у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі, внаслідок прийняття компетентними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно - інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в пункті 1.1 договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесенні змін до цього договору та повернути її кредитору. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані відсотки, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. Листом № 24.3/038-23 від 21 жовтня 2008 року Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було повідомлено [PERSON] про підвищення розміру процентної ставки з 11,95% до 14,00 % з 03 листопада 2008 року та направлено для підписання примірник додаткової угоди про підвищення процентної ставки. Одночасно роз'яснено, що у випадку незгоди з підвищенням, позичальник має право достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується [PERSON], додаткову угоду ним підписано не було, як не і не проведено повного погашення заборгованості по кредиту. Пунктом 2.6.3 договору передбачено, що дія договору вважається припиненою після сплати позичальником існуючої заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, комісії та можливих штрафних санкцій (штрафу, пені) в повному обсязі. [PERSON] сплату вказаних сум проведено не було, в зв'язку з чим укладений договір продовжував свою дію, зокрема, і його положення щодо нарахування процентів за користування кредитом. Однак, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року якою рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року в частині вирішення первісного позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції вбачається, що судом касаційної інстанції вказано на те, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції не конкретизовано суму, що підлягає стягненню з відповідача, не зазначено складової частини такої суми, а зазначено лише загальну суму стягнення. Наголошується на тому, що з розрахунку заборгованості, складеного ПАТ «Укрсоцбанк» вбачається, що у якості складової частини загальної суми до стягнення включено пеню, яку обраховано у доларах США та зазначено її еквівалент у гривні. Тоді як, відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. Дійсно норми ст. 99 Конституції України, ст. 192, 533 ЦК України дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютного платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-79цс14 у постанові від 02.07.2014 і у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України по справі № 6-145цс14 у постанові від 24.09.2014 року, від 01.04.2015 року у справі № 3-29гс15 та від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15 . Разом з цим 15.05.2017 р. під час розгляду справи № 6-211цс17 та дослідження застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України та статті 5 Декрету Верховним судом України висловлена інша точка зору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Так, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року в справі № 3-62гс11 , від 26 грудня 2011 року в справі № 3-141гс11 та від 7 жовтня 2014 року в справі № 3-133гс14 та підтверджена нещодавньою судовою практикою Вищого господарського суду України від 03 серпня 2016 року, справа № 924/1968/15 та Верховного суду України від 08.02.2017 р. у справі № 6-1905цс16. Статтею 5 Декрету передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Враховуючи це суд вказав, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти і пеню в іноземній валюті. Такий висновок судів є правильним та узгоджується з вимогами частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України та статті 5 Декрету. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору АКБ СР «Укрсоцбанк» мав банківську ліцензію видану Національним банком України на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 168-173 т.с. 3). Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як вбачається матеріалів справи, а саме заяви на видачу готівки, 26 квітня 2007 року [PERSON] було видано 77 900 доларів США готівкою, на підтвердження чого останнім проставлено свій особистий підпис на заяві. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] не виконує належним чином умови договору кредиту щодо повернення заборгованості . З наданого представником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» розрахунку вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 23 березня 2015 року склала 85 159 доларів США 66 центів, що еквівалентно 1 974 904 грн. 82 коп., з них: сума заборгованості за кредитом - 60 480 доларів США 00 центів (1 402 568 грн. 27 коп.), сума заборгованості за відсотками - 20 297 доларів США 96 центів (470 722 грн. 16 коп.), розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1 560 доларів США 38 центів (36 186 грн. 07 коп.) та розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 821 доларів США 33 центів (65 428 грн. 32 коп.). Вказаний розрахунок здійснено із застосуванням з 03 листопада 2008 року процентної ставки в розмірі 14,00% оскільки дія договору не була припинена, а нарахування процентів передбачено його умовами. Так, відповідно до вимог пункту 2.6 договору, у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі, внаслідок прийняття компетентними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно - інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в пункті 1.1 договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесенні змін до цього договору та повернути її кредитору. У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.6.1 договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані відсотки, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою. Пунктом 2.6.3 договору передбачено, що дія договору вважається припиненою після сплати позичальником існуючої заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, комісії та можливих штрафних санкцій (штрафу, пені) в повному обсязі. [PERSON] сплату вказаних сум проведено не було, в зв'язку з чим укладений договір продовжував свою дію, зокрема, і його положення щодо нарахування процентів за користування кредитом. З дослідженого судом розрахунку вбачається, що в ньому зазначені всі необхідні відомості, які потрібні для з'ясування порядку обчислення розрахунку виниклої заборгованості, зокрема, вказані дати повернення визначених частин кредитних коштів, залишки заборгованості, дати початку та закінчення обчислення періоду затримки розрахунку, застосовану відсоткову ставку та суми нарахованих відсотків. Жодних доводів з приводу неправильності розрахунку заборгованості заперечення відповідача не містять. Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач суду власного розрахунку заборгованості не надав, як і не вказав конкретні факти та обставини, які свідчать про неправильність розрахунку заборгованості нарахованої позивачем. Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved