Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення 64 771,65 грн заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.10.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банківських послуг №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 7 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з Анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». За твердженням позивачам станом на 12.08.2020 [PERSON] порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 64 771,65 грн, яка складається з 10 613,05 грн - борг за простроченим тілом кредиту, 3 814,04 грн - борг за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та 50 344,56 грн - нарахованої пені. Короткий зміст заперечень відповідача 19.03.2021 від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову (розцінені судом як відзив на позовну заяву) в яких останній заперечує проти задоволення позову, так як вважає, що між ним та позивачем кредитний договір у письмовій формі не укладався, а сама по собі Анкета - заява не може підміняти належно складений кредитний договір. Окрім того, останнім подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог відповідно до Цивільного кодексу України. Короткий зміст відповіді на відзив позивача У письмових поясненнях, які надійшли до суду 07.04.2021 АТ КБ «Приватбанк» виклав свої заперечення щодо позиції відповідача, вказавши, що [PERSON] підписуючи Анкету - заяву позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. При цьому як зазначено позивачем, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором, розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Разом з тим, позивач вважає, що при зверненні до суду з вказаним позовом ним дотримано строки позовної давності. Рух справи в суді та повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання Ухвалою суду від 08.02.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №761/35109/20, визначено, що спір підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 04.03.3021. У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, передбачених процесуальним законом, востаннє на 26.04.2021. 26.04.2021 в судове засідання учасники справи не з`явились. Зокрема, позивачем було додано до позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Банку, в якому останній наголосив на тому, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим листом про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду 15.04.2021 з відміткою про вручення судової повістки відповідачу 15.04.2021, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. За таких обставин, зважаючи на те, що судом вжито усіх залежних від нього заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, а також для реалізації останніми своїх процесуальних прав на участь у судових засіданнях та надання власних правових позицій в обґрунтування/спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності останніх та за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини. 13.10.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банківських послуг № б/н, за умовами якого позивачем видано відповідачу кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому 19.11.2014 було збільшено до 7 000,00 грн. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з Анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». З Анкети-заяви вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На підтвердження факту укладення кредитного договору Банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Витяг із Тарифів банку. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу, які він використав у повному обсязі. Окрім того, судом досліджена виписка по рахунку, відкритому на ім`я відповідача з якої убачається, що він активно користувався кредитними коштами, витрачаючи на власні потреби, періодично погашав заборгованість за наданим кредитом. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідача видавалася кредитна картка № [NUMBER] (дата відкриття 13.10.2014) зі строком дії 04/17 (а.с. 19). Відтак, у відповідності до розрахунку позивача заборгованість відповідача перед банком станом на 12.08.2020 становить 64 771,65 грн, яка складається з 10 613,05 грн - борг за простроченим тілом кредиту, 3 814,04 грн - борг за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та 50 344,56 грн - нарахованої пені. 2. Мотивувальна частина Позиція суду (1) Оцінка аргументів учасників справи (1.1) Щодо позовних вимог про стягнення простроченого боргу за кредитом Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за простроченим тілом кредиту у розмірі 10 613,05 грн, який виник за період з 13.10.2014 по 12.08.2020, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань суд виходить з такого. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема договорів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, іншихактів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частин першої та третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Як установлено судом та вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я відповідача видавалася кредитна картка № [NUMBER] (дата відкриття 13.10.2014) зі строком дії 04/17. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що сплив строку позовної давності за вимогами щодо стягнення боргу по кредиту розпочався із 01.05.2017 (з наступної дати після закінчення строку дії картки) (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №306/747/18). Водночас згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення заборгованості за договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] здійснено 28.09.2017 у сумі 27,19 грн, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. Відтак, з 29.09.2017 перебіг позовної давності розпочався заново. Натомість позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідача 29.10.2020, тобто після спливу встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Судом враховується, що позивачем не додано до позовної заяви підписаного з відповідачем договору про зміну або про збільшення строків позовної давності. У Анкеті-заяві позичальника від 13.10.2014 посилання на домовленість сторін щодо зміни строку позовної давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності. Оскільки Умови та Правила, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку позовної давності, тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Таким чином, зважаючи на те, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності і відповідачем подано до суду заяву про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, суд дійшов до переконливого висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення 10 613,05 грн боргу за простроченим тілом кредиту з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права. (1.2) Щодо позовних вимог про стягнення пені Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення нарахованої станом на 12.08.2020 пені у розмірі 50 344,56 грн суд дійшов таких висновків. Згідно статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Відповідно до частин першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як встановлено судом у Анкеті-заяві № б/н від 13.10.2014, підписаній сторонами, умови про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання не зазначені. Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Обґрунтовуючи право на нарахування пені, Банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 13.10.2014, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку www.privatbank.ua) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua) та Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (справа № 6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про відповідальність у вигляді пені, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів частини шостої статті 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виразі відповідальність за невиконання договірних зобов`язань у вигляді пені. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону. З огляду на вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку саме про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 50 344,56, а відтак в задоволенні останніх слід відмовити без застосування до цієї вимоги строку позовної давності. (1.3) Щодо позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих згідно статті 625 ЦК України За результатами розгляду позовних вимог в частині стягнення боргу за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у розмірі 3 814,04 грн, суд виходить з такого. Як установлено судом позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо стягнення боргу за простроченим кредитом з пропущенням строку позовної давності. Однак, беручи до уваги, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду 29.10.2020, то датою, з якої можна було починати нарахування передбачених статтею 625 ЦК України процентів річних в межах строку позовної давності є 29.10.2017. З розрахунку заборгованості позивача (а.с.13) вбачається, що відсотки на прострочений кредит в розмірі 10 613,05 грн згідно статті 625 ЦК України нараховано за період з 01.10.2019 по 12.08.2020 за процентною ставкою 86,4 % річних, яка у період з 01.08.2020 по 12.08.2020 змінилася на 84 % річних (графа 19 розрахунку), тобто без пропуску строку позовної давності. Разом з тим при перевірці наданого позивачем розрахунку суд враховує, що згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять доказів обопільного узгодження сторонами процентної ставки на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, яка зазначена у розрахунку заборгованості позивача у розмірі 86,4 % річних та 84 % річних. Відтак, борг за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України підлягає обрахунку за процентною ставкою визначеною законодавцем - три проценти річних від простроченої суми. Провівши перерахунок заявлених вимог про стягнення відсотків нарахованих згідно статті 625 ЦК України з урахуванням виявлених помилок судом отримано 275,98 грн (розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу - 10 613,05] [Процентна ставка - 3 % річних] / 100 % / 365 днів [Кількість днів прострочення - 317 (початок періоду - 01.10.2019, кінець періоду - 12.08.2020)]). За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення боргу за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню у розмірі 275,98 грн. Тому, у стягненні 3 538,06 грн боргу за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України слід відмовити. Щодо судових витрат Питання щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягають вирішенню за правилами статті 141 ЦПК України, згідно частини першої якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позову витрати пов`язані зі сплатою судового збору підлягають покладенню на відповідача в розмірі 08,96 грн (розраховується за формулою: [Судовий збір] = [Сплачений судовий збір - 2 102,00] * [Сума задоволених позовних вимог - 275,98] / [Ціна позову - 64 771,65]). На підставі викладеного та

Outcome: partial