Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

24.09.2020 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут Енергія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за теплову енергію за період з грудня 2012 року по квітень 2017 року в розмірі 25\~976,30 грн. та судові витрати в розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Бахмут-Енергія» в період з грудня 2012 року по квітень 2017 року здійснювало постачання теплової енергії у квартиру за адресою: [ADDRESS] власником якої є відповідач [PERSON] . Позивач стверджує, що, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак відповідач, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і не сплачуючи борг за спожиті послуги добровільно, причиняє майнову шкоду позивачу. В результаті вищенаведеного, заборгованість відповідача відповідно до даних особистого рахунку за вказаний спірний період складає 25\~976,30 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. 16.11.2020 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання в якому він просив суд замінити його як відповідача, на [PERSON] , оскільки відповідно до договору купівлі продажу квартири від 12.11.2020 року він продав вказану квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Пунктом 12 вказаного договору купівлі продажу квартири від 12.11.2020 року передбачено, що сторони домовились про те, що можливі заборгованості з оплати комунальних послуг за житло, що виникнуть та виникали до 12.11.2020 року сплачує покупець. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.11.2020 року замінено первісного відповідача по вказаній цивільній справі [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , [INFO] . 07.12.2020 року на адресу від представника відповідача [PERSON] адвоката Андрєєва А.А. надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування позовної давності, відповідно до яких, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за викладених підстав (а.с.83, 84-88). 14.12.2020 року представником позивача ТОВ «Бахмут-Енергія» Коваленком О.В. в судовому засіданні надано відповідь на відзив, в якій він просить відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності та задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а.с.101-102). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 14.12.2020 просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, просив врахувати при ухваленні рішення врахувати відзив на позовну заяву. Подав заяву про застосування строку позовної давності. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкритому на ім`я [PERSON] , вбачається, що відповідач має заборгованість за період з грудня 2012 року по квітень 2017 року перед позивачем за надані комунальні послуги в розмірі 25\~976,30 грн. (а.с.4-5). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 223293743 від 09.09.2020 року, квартира [ADDRESS] , станом на 09.09.2020 року знаходилась у власності [PERSON] (а.с.7). З актів, складених представниками ТОВ «Артемівськ-енергія» та ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2012-2017 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.8-17). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» унесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.29-31). Згідно копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.06.2020 року, скасовано судовий наказ № 219/4319/17 (провадження № 2-н/219/299/2017) від 13 травня 2017 року, виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання (а.с.6). Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В заяві - клопотанні, що надійшло на адресу суду, відповідач [PERSON] вказує, що продав квартиру з боргами. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 12.11.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Кравченко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 2312, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за номером [ADDRESS] , згідно Постанови ВРУ № 984-VІІІ від 04.02.2016 року), [ADDRESS] (а.с.49-50). \~ \~ \~ \~ Згідно п. 12 Договору купівлі-продажу від 12.11.2020 року сторони домовилися про те, що всі можливі заборгованості з оплати комунальних послуг за житло, що виникнуть та виникли до 12 листопада 2020 року сплачує покупець (а.с.49 на звороті). Тобто зобов`язання по оплаті за послуги з теплопостачання, що виникли до 12 листопада 2020 року перед позивачем має теперішній власник [PERSON] . Разом з тим, відповідно до ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 6 \~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:\~споживачі (індивідуальні та колективні);\~управитель;\~виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1\~ст. 1 вказаного Закону\~споживачем є\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до\~ст.162 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. На підставі ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Стаття 7 Закону\~Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"\~присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою\~статті 2 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"\~предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Верховний Суд у постанові від 01.09.2020 по справі № 686/6276/19 провадження N 61-3604 св 20 висловив правовий висновок про те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. У цій же постанові вказується, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Судом встановлено, що\~позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з\~\~теплопостачання [PERSON] , тобто доказів про невиконання позивачем договору щодо надання послуг з теплопостачання суду не надано. Попередній власник [PERSON] в заяві - клопотанні про заміну відповідача (арк.с.48) вказує, що він продав квартиру новому власнику з боргами, які згідно договору повинен і сплатити. З урахуванням того, що згідно п. 12 Договору купівлі-продажу від 12.11.2020 року сторони домовилися про те, що всі можливі заборгованості з оплати комунальних послуг за житло, що виникнуть та виникли до 12 листопада 2020 року сплачує покупець (а.с.49 на звороті), тобто зобов`язання по оплаті за послуги з теплопостачання, що виникли до 12 листопада 2020 року перед позивачем має теперішній власник [PERSON] і саме на неї має бути покладений обов`язок оплати наданих позивачем послуг. Представник відповідача у своєму відзиві заявив про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної\~давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу до попереднього власника [PERSON] 28.04.2017 року. 13.05.2017 року було ухвалено судовий наказ про стягнення з боржника [PERSON] суми заборгованості за опалення 25\~976,30 грн. за період з 01.12.2012 року по 01.04.2017 року. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.06.2020 року скасовано судовий наказ № 219/4319/17 (провадження № 2-н/219/299/2017) від 13 травня 2017 року, виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання (а.с.6). З позовною заявою до попереднього власника позивач звернувся 24.09.2020 року (а.с.2). І попередній власник, і новий власник були обізнані про наявність боргу за послуги з теплопостачання. Ухвалою суду від 11.06.2020 року у справі № 219/4319/17 від 11.06.2020 судовий наказ від 13.05.2017 скасовано, зокрема, у зв`язку з наявністю спору про право. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 по справі № \~712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) висловила таку правову позицію: подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. В даному випадку мало місце скасування судового наказу і звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості за надані ним послуги. Як вказував позивач у судовому засіданні про особу, яка порушила його право, а саме нового власника квартири [PERSON] , він дізнався 18.11.2020 року (а.с.51) після направлення відповідачем [PERSON] заяви про заміну відповідача, оскільки ним 12.11.2020 року укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким вказана квартира була продана [PERSON] (а.с.52-53). Суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог до [PERSON] , та вважає, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію за період з квітня 2014 року (оскільки строк оплати по 20 число наступного місяця) по квітень 2017 року в сумі 20\~919,17 грн., відмовивши в задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з грудня 2012 року по березень 2014 року у зв`язку зі спливом позовної давності. Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку строк позовної давності за певний період, оскільки позивач ТОВ «Бахмут-Енергія» не просив суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги за період з квітня 2014 року по квітень 2017 року в сумі 20\~919,17 грн. підлягають задоволенню, в задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з грудня 2012 року по квітень 2014 року слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Крім того, позивачем під час подання до суду позовної заяви були сплачені витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 грн. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в абзаці 2 статті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. За таких обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1692,78 грн (20919,17*2102/25976,30). На підставі викладеного та

Outcome: partial