Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернувся в суд з первісним позовом до територіальної громади в особі виконкому Коростенської міської ради Житомирської області про встановлення факту належності частки квартири за спадкодавцем та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, в якому зазначив, що 20.12.2013 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частки квартири [ADDRESS]. В звязку з цим він у шестимісячний строк звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, а 21.06.2014 року він знову звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадкове майно, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі такого, оскільки не надано правовстановлюючого документу на квартиру. Він не надав правовстановлюючого документу на квартиру, оскільки свідоцтво про право власності на квартиру на той час було втрачено. Просив суд встановити факт належності [PERSON] 2/3 частки квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді 2/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлій 20 грудня 2013 року. Під час розгляду даної цивільної справи до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору притягнуто [PERSON], який звернувся в суд з позовом до [PERSON], Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. У своєму позові [PERSON] зазначив, що він звернувся до Коростенської державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав у порядку представлення після смерті своєї рідної бабусі [PERSON], померлої 20 грудня 2013 року, оскільки син останньої та його батько [PERSON] помер 08 серпня 2008 року. В оформленні його спадкових прав йому нотаріусом було відмовлено, оскільки був відсутній правовстановлюючий документ на квартиру та повідомлено про наявність у суді цивільної справи за позовом його дядька - [PERSON] про спадкування за законом після смерті [PERSON]. Тому він вимушений звернутися в суд з даним позовом, оскільки вважає, що має право на частку в спадковому майні, яке залишилось після смерті його бабусі [PERSON], а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS], про що й просив суд визнати за ним право власності на цю частку. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги свого позову підтримали, проти позову [PERSON] заперечили та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник територіальної громади в особі виконкому Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі. В заяві представник зазначила, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - [PERSON] первісний позов просив задовольнити частково, а позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні як свідок приватний нотаріус [PERSON] пояснив суду, що 11.03.2014 року до нього із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся [PERSON], якому 21.06.2014 року ним у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, оскільки на спадкове майно не було надано правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної справи, суд приходить до наступного. Дані правовідносини випливають із спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON]. Судом встановлено, що внаслідок приватизації 28.02.2001 року [PERSON] набула разом зі своїми синами: позивачем - [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці квартири [ADDRESS] (а.с.11, 12). 08.08.2008 року помер [PERSON] (а.с.10), після смерті якого спадкоємцями першої черги були його мати [PERSON] та син (який у даній справі є третя особа) - [PERSON]. Після смерті [PERSON] його мати [PERSON] фактично прийняла спадкове майно, яка проживала разом зі спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав. 20.12.2013 року померла [PERSON] (а.с.9), після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частки квартири [ADDRESS]. У визначений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса вчасно звернувся позивач [PERSON], а саме 11.03.2014 року (а.с.14), якому 21.06.2014 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, оскільки на спадкове майно не було надано правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Про ці обставини в судовому засіданні ствердив і нотаріус [PERSON] Також 05.03.2015 року до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом за правом представлення звернувся [PERSON], якому 26.11.2015 року державним нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки ним так само на спадкове майно не було надано правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Аналізуючи надані сторонами докази та доведення перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а відповідно й позов [PERSON] позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Свій висновок суд мотивує тим, що відповідно до ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України - "Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її." Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини. Із зазначено слідує те, що первісний позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері у встановлений для цього законодавством шестимісячний строк і має право лише на ту частку спадкового майна, яка належала спадкодавцеві на день його смерті, тобто на 1/3 частку спірної квартири. Щодо вирішення позову [PERSON], то суд приходить до висновку, що він підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1266 Цивільного кодексу України - "Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини." За приписами ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При цьому спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України). Усі ці дії позивачем [PERSON] були виконані відповідно до вимог закону, але перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину стало лише відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Отже на підставі викладеного вище суд вважає, що для захисту спадкових прав позивачів, слід первісний позов задовольнити частково, а позов третьої особи задовольнити у повному обсязі та визнати право власності за обома позивачами по 1/3 частці квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлій 20 грудня 2013 року.

Outcome: partial