Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями. Свої вимоги мотивує тим, що з 30 серпня 1995 року по 11 липня 2002 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу вони придбали домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , згідно договору міни від 21 листопада 1995 року (по Ѕ частині кожний). В 2006 році [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 2-147/2006 року) до нього з позовною заявою про поділ зазначеного житлового будинку і призначення судово-технічної експертизи. 13 лютого 2006 року між ними була підписана мирова угода, згідно якої він зобов`язався за належну позивачці [PERSON] долю спільного майна (а саме: 1\\2 частину домоволодіння по [ADDRESS] ) виплатити суму, еквівалентну 5 000 доларів США до 13 серпня 2008 року. [PERSON] , в свою чергу, відмовилась від своєї частини власності зазначеного домоволодіння. Після чого було подано заяву про затвердження мирової угоди за вищезазначеним позовом до суду. Обидві сторони по справі були ознайомлені з наслідками закриття провадження у справі в зв`язку із підписанням мирової угоди, передбачені ч.3 ст.206 ЦПК України, а саме: „У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається". Даний факт засвідчено підписами сторін у заяві про затвердження мирової угоди. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2006 року по справі № 2-147/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано мирову угоду між сторонами про поділ домоволодіння, згідно з якою позивач [PERSON] відмовляється від позову, а відповідач [PERSON] зобов`язується за належну позивачці долю спільного майна виплатити суму, еквівалентну 5 000 доларів США в строк до 13 серпня 2008 року. Крім того, між сторонами була укладена усна домовленість про те, що спочатку [PERSON] зніметься з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а потім [PERSON] сплатить їй грошову суму за спірний житловий будинок, згідно мирової угоди. [PERSON] не виконала свої зобов`язання і, відповідно, він до 13.08.2008 року не сплатив грошові кошти, визначені мировою угодою. 11.08.2008 року [PERSON] звернулась з заявою до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області про визнання порядку виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2006 року по справі № 2-147, стягнувши з нього на свою користь за долю спільного майна суму, еквівалентну 5 000 доларів США, що складало 41 750 гривень. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2009 року по справі № 2-147/2006 року визначено спосіб виконання мирової угоди, визнаної ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 13 лютого 2006 року, а саме: стягнуто з нього на користь [PERSON] в рахунок належної їй частки спільного майна подружжя 41 750 гривень та видано [PERSON] виконавчий лист на примусове стягнення. Нікопольський відділ державної виконавчої служби відкрив виконавче провадження. 05 жовтня 2009 року постановою начальника зазначеного відділу накладено арешт на майно боржника, а саме: домоволодіння в [ADDRESS] та оголошено заборону на його відчуження. Крім того, згідно виконавчого листа № 2-147 від 17 вересня 2009 року та розпорядження № 61941 від 06 вересня 2010 року, з нього здійснено стягнення 20 % від усіх видів заробітку щомісячно. Згідно довідки ТОВ „Авто-1", стягнення заборгованості проводилось з липня 2010 року до теперішнього часу в розмірі 20 % щомісячно на розрахунковий рахунок [NUMBER] ВДВС Нікопольського міжрайонного управління юстиції. З метою реєстрації свого права власності на Ѕ частину зазначеного домоволодіння, він звернувся з заявою щодо роз`яснення ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2006 року по справі № 2-147/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] 12.04.2013 року суд роз`яснив ухвалу Нікопольського міськрайонного суду від 13.02.2006 року, зазначивши, що позивачка [PERSON] відмовляється від позовних вимог про поділ та виділення їй Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] на користь [PERSON] , який належав сторонам, згідно договору міни від 21.11.1995 року, а відповідач [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] в строк до 13.08.2008 року грошову суму, еквівалентну 5 000 доларів США в рахунок належної їй частини спільного майна подружжя, а саме: Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] . 18 березня 2020 року старшим державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кутовою Т.В. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-147 від 14.09.2009 року у зв`язку з виконанням в повному обсязі та вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. З метою реєстрації права власності на зазначену нерухомість, він звернувся до Управління адміністративних послуг та дозвільних процедур виконавчого комітету Нікопольської міської ради, але 22.10.2019 року отримав відповідь за № 801, згідно якої йому відмовлено в реєстрації права власності, так як в доданих документах не вбачається перехід права власності на вищевказаний житловий будинок. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною 2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Він повністю виконав ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2006 року по справі № 2-147/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , якою було визнано мирову угоду між сторонами про поділ домоволодіння та ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2009 року по справі № 2-147/2006 року, якою визначено спосіб виконання мирової угоди, визнаної ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 13 лютого 2006 року, а саме: стягнуто з нього на користь [PERSON] в рахунок належної їй частки спільного майна подружжя 41 750 гривень, тому вважає, що є власником в цілому житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , оскільки ним сплачено відповідачу в повному обсязі зазначену суму в мировій угоді в рахунок належної їй частини спільного майна подружжя, а саме - Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] . За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить суд його вимоги задовольнити (а.с.43). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, які повертались без вручення за закінченням строку зберігання (а.с.39,42), та оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади» (а.с.41). Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною 2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що з 30.08.1995 року по 11.07.2002 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою. В період шлюбу вони придбали домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , згідно договору міни від 21.11.1995 року (по Ѕ частині кожний) (а.с.6-7). В 2006 році відповідачка по справі [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 2-147/2006 року) до позивача по справі [PERSON] з позовною заявою про поділ зазначеного житлового будинку. 13.02.2006 року між сторонами була підписана мирова угода, згідно якої [PERSON] зобов`язався за належну [PERSON] долю спільного майна виплатити суму, еквівалентну 5 000 доларів США до 13.08.2008 року (а.с.16-17). [PERSON] , в свою чергу, відмовилась від своєї частини власності зазначеного домоволодіння. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2006 року по справі № 2-147/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано мирову угоду між сторонами про поділ домоволодіння (а.с.16). 11.08.2008 року [PERSON] звернулась з заявою до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області про визнання порядку виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2006 року по справі № 2-147, стягнувши з [PERSON] на свою користь за долю спільного майна суму, еквівалентну 5 000 доларів США, що складало 41 750 гривень. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2009 року по справі № 2-147/2006 року визначено спосіб виконання мирової угоди, визнаної ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 13.02.2006 року, а саме: стягнуто з нього на користь [PERSON] в рахунок належної їй частки спільного майна подружжя 41 750 гривень та видано [PERSON] виконавчий лист на примусове стягнення (а.с.18). Нікопольський відділ державної виконавчої служби відкрив виконавче провадження. 05.10.2009 року постановою начальника зазначеного відділу накладено арешт на майно боржника, а саме: домоволодіння в [ADDRESS] та оголошено заборону на його відчуження (а.с.19). Крім того, згідно виконавчого листа № 2-147 від 17.09.2009 року та розпорядження № 61941 від 06.09.2010 року, з позивача по справі здійснено стягнення 20 % від усіх видів заробітку щомісячно. Згідно довідки ТОВ „Авто-1", стягнення заборгованості проводилось з липня 2010 року до теперішнього часу в розмірі 20 % щомісячно на розрахунковий рахунок 37312001090761 ВДВС Нікопольського міжрайонного управління юстиції (а.с.44). З метою реєстрації свого права власності на Ѕ частину зазначеного домоволодіння, позивач по справі звернувся з заявою щодо роз`яснення ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02.2006 року по справі № 2-147/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] 12.04.2013 року суд роз`яснив ухвалу Нікопольського міськрайонного суду від 13.02.2006 року (а.с.21). 18.03.2020 року старшим державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кутовою Т.В. винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-147 від 14.09.2009 року у зв`язку з виконанням в повному обсязі та вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с.26). З метою реєстрації права власності на зазначену нерухомість, позивач звернувся до Управління адміністративних послуг та дозвільних процедур виконавчого комітету Нікопольської міської ради, але 22.10.2019 року отримав відповідь за № 801, згідно якої позивачу відмовлено в реєстрації права власності, так як в доданих документах не вбачається перехід права власності на вищевказаний житловий будинок (а.с.22-23). За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved