Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

22 липня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, після уточнення позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради № 181-ос від 19.06.2014 року в частині його звільнення з 10.06.2014 року від сумісництва 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку цього відділення у зв'язку зі скороченням штату, поновити його з 10.06.2014 року за сумісництвом на цій посаді, стягнути на його користь з ЧМЛ № 2 середній заробіток за час його вимушеного прогулу в розмірі 21312,90 грн., покласти на головного лікаря ЧМЛ № 2, як посадову особу винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу, для відшкодування завданої моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, зобов'язати головного лікаря ЧМЛ № 2 принести свої публічні вибачення шляхом розміщення відповідного оголошення у газеті "Деснянська правда" та стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що позивача було звільнено із займаної посади за сумісництвом у відповідності до чинного законодавства про працю. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтований, безпідставний і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 1992 року працює на посаді завідувача відділення серцево-судинної хірургії Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради і за сумісництвом виконував роботу на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку цього відділення. Наказом головного лікаря ЧМЛ № 2 № 117-ос від 18.04.2014 року [PERSON] було звільнено з 20.04.2014 року від сумісництва на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії у зв'язку із скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з наказом головного лікаря ЧМЛ № 2 № 181-ос від 19.06.2014 року відмінено наказ № 117-ос від 18.04.2014 року в частині звільнення [PERSON] від сумісництва, оскільки він знаходився в щорічній відпустці по 10.06.2014 року і пунктом 2 цього наказу його звільнено від сумісництва з 10.06.2014 року. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що відповідача дійсно мало місце скорочення штату, оскільки наказом головного лікаря ЧМЛ № 2 № 58-к від 19.02.2014 року було виведено з 21.04.2014 року зі штатного розпису відділення серцево-судинної хірургії 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку. Підставою для внесення змін до штатного розпису послугувало відкриття в ЧМЛ № 2 кардіологічного відділення № 1 для хворих після малоінвазивних операцій на серці. Письмове повідомлення про заплановане звільнення позивач отримав особисто 20.02.2014 року, тобто не пізніше ніж за два місяці до наступного вивільнення, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З пояснень представника відповідача вбачається, що перед звільнення позивача головним лікарем ЧМЛ № 2 на нараді завідуючих відділеннями йому було запропоновано роботу за сумісництвом на посаді чергового для надання екстреної та невідкладної допомоги, що визнано позивачем в судовому засіданні, проте, він не вважає цю роботу рівноцінною тій, яку він виконував за сумісництвом у відділенні серцево-судинної хірургії. Згідно з нормами ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового працівника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Проте, ч. 9 ст. 43 КЗпП України передбачено, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Судом було затребувано вищевказану згоду на звільнення [PERSON] від первинної профспілкової організації ЧМЛ № 2 і одержано витяг з протоколу № 11 від 29.09.2014 року, відповідно до якого члени профспілкового комітету постановили дати згоду на звільнення позивача з роботи за сумісництвом на 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку відділення серцево-судинної хірургії у зв'язку із скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що звільнення від сумісництва [PERSON] відбулось без порушення встановленої законом процедури, тому підстав для його поновлення на вказаній вище посаді немає. Оскільки основна вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради № 181-ос від 19.06.2014 року в частині його звільнення з 10.06.2014 року від сумісництва 0,5 посади лікаря-хірурга судинного рентгенохірургічного блоку цього відділення у зв'язку зі скороченням штату та поновлення його з 10.06.2014 року за сумісництвом на цій посаді підлягає відхиленню, то решта вимог позивача також має бути залишена без задоволення, оскільки вони є похідними від основної вимоги.

Outcome: dismissed