Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що він народився [INFO] у м. Світловодськ, Кіровоградської області. Мати заявника [PERSON] , яка за національністю поляк, народилась [INFO] . Однак з невідомих причин в актовому записі про народження заявника, національність матері була вказана як «українець», а не «полька». Чому так сталося мати за життя не змогла пояснити та повідомила, що тоді не звернула на це уваги. Дізнавшись про помилку заявник звернуся до відділу державної реєстрації із заявою про внесення змін до актового запису про народження в частині зазначення національності матері «полька». Однак у внесенні таких змін було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Наявність вказаної помилки позбавляє заявника можливості ідентифікувати свою національність. Заявник прагне відновити та зберегти своє етнічне польське походження. Його родина дотримується культурних та релігійних традицій, етнічних особливостей поляків і ця культура є домінуючою в їх родині. В побуті також дотримуються всіх польських традицій та звичаїв. У зв`язку з викладеним заявник, з урахуванням останніх уточнень, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він має родинне походження від свого діда по материнській лінії, польського походження [PERSON] ([PERSON]), зобов`язавши Світловодський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 320 від 09.09.1964 року про народження, змінивши в графі національність його матері [PERSON] з «українка» на «полька». Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року у якості заінтересованої особи залучено Світловодський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від представник заявника надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він просить задовольнити його заяву у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Також на адресу суду представником відділу направлено пояснення по справі, відповідно до яких відділ не заперечує щодо встановлення факту належності матері заявника [PERSON] до польської національності без внесення змін до актових записів в частині національності (а.с.26-28). Представник заінтересованої особиСвітловодського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) просив суд розглянути справу за його відсутності. Також на адресу суду від представника відділу надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні заяви [PERSON] (а.с.38-39). Суд, з`ясувавши обставини справи, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене. Судом встановлено, що [INFO] народився заявник [PERSON] у м. Кремгес Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.09.1964, батьками якого записані « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.7). Згідно ж копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18.06.1964, [INFO] одружились батьки заявника « [PERSON] » та « [PERSON] », та після реєстрації шлюбу мати змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] мати заявника [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Згідно листа Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області дід заявника [PERSON] , поляк за національністю, 1915 року народження, мешкав у с. Олександропіль Солонянської волості Катеринославського повіту, куди прибув разом з батьками після закінчення військового конфлікту з Польщею (а.с.9). З довідки Дніпропетровського обласного союзу поляків від 30 вересня 2019 року за № 016 вбачається, що пан [PERSON] є членом Дніпропетровського обласного Союзу Поляків з 2018 року, сповідує Польську культуру та традиції у зв`язку з тим, що є поляком. Мати [PERSON] пані [PERSON] , [INFO] , є Полькою за національністю, дівоче прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Отже, викладене свідчить про те, що мати заявника [PERSON] та дід заявника [PERSON] були поляками за національністю. Однак, при народженні заявника [PERSON] у свідоцтві про народження в графі «національність» матері було зазначено «українка», а не «полька». Так, заявник звертався до Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з метою виправлення національності матері в актовому записі про народження з «українка» на «полька», проте виправлення не було внесено (а.с.13). Як зазначено у листі Дніпропетровського обласного союзу поляків, відповідно до польської культури і національних польських традицій та звичаїв польської національності, національність може визнаватись як зі сторони батька так і зі сторони матері. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України №703/97-ВР від 9 грудня 1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобов`язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім`я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. У статті 1 Угоди про принципи співробітництва між Україною та Республікою Польща по забезпеченню прав національних меншин визначено, що для досягнення цілей цієї Угоди під національними меншинами (надалі "меншини") маються на увазі відповідно: - групи громадян України, які є поляками за національністю, та які виявляють почуття національної самосвідомості, єдності зі своїм етносом, - групи громадян Республіки Польща, які є українцями за національністю та які виявляють почуття національної самосвідомості, єдності зі своїм етносом. Відповідно до статті 3 згаданої Угоди, кожна із Сторін враховує у своїй політиці законні інтереси меншин, вживає законодавчі, адміністративні та інші необхідні заходи для зберігання, розвитку їх етнічної, мовної, культурної та релігійної самобутності, недопущення на своїй території будь-якої дискримінації осіб за ознакою їх приналежності до меншини, а також будь-яких спроб асиміляції меншин проти їх волі. Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи Про захист національних меншин (ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09 грудня 1997 року) передбачено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою звернення заявника до суду, відповідно до ст. 315 ЦПК України, є встановлення фактів родинних відносин від якого в даному випадку залежить виникнення особистих немайнових прав фізичної особи. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, здійснивши оцінку доказів у відповідності до ст. 89 ЦПК України, враховуючи, що відповідними документами підтверджений факт того, що [PERSON] має родинне походження від свого діда по материнській лінії, польського походження [PERSON] ([PERSON]), а мати заявника за національністю є «полька», то зважаючи на передбачене ст. 11 Закону України «Про національні меншини» право заявника вільно обирати і відновлювати національність, яке залежить від волевиявлення особи і не пов`язане з обов`язковою вимогою перебування обох батьків цієї особи у одній національності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення вказаної заяви. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved