Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач), третя особа - [PERSON] (далі - третя особа) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 1 листопада 2010 року померла її мати - [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 14 жовтня 2004 року позивач є єдиним спадкоємцем. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства. 18 грудня 2011 року помер її рідний брат [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 27 жовтня 2011 року спадкоємцями є позивач та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить інша 1/2 частина вищевказаного будинку, право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач прийняла спадщину свого брата подавши відповідну заяву в Чорнобаївську державну нотаріальну контору, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами, земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні, а також на земельну ділянку для ведення особистого підсобного госодарства, так як її приватизація завершена не була. У звязку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. У судове засідання сторони не зявилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с. 50). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 48). Третя особа [PERSON], як законний представник неповнолітнього сина [PERSON], подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 52). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 1 листопада 2010 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 3 листопада 2010 року серії 1-СР № 152527 (а.с. 9). Згідно з довідкою Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 7 квітня 2017 року № 288, виданої на підставі погосподарської книги за 2006-2010 роки № 1 (особовий рахунок № 59), [PERSON] була зареєстровано та постійно проживала одиноко за адресою: вул. Садова, 80, с. Тимченки, Чорнобаївський район, Черкаська обл. (а.с. 15). Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 1 липня 1970 року серії ІI-ЯК № 659153 (а.с. 26). При житті [PERSON], а саме 14 жовтня 2004 року, склала заповіт, посвідчений Тимченківською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 14 жовтня 2004 року та зареєстрований у реєстрі за № 68, відповідно до якого жилий будинок і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй по закону, заповіла позивачу (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2017 року (вих. № 1122-01/16) (а.с. 44), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 37), заяви про прийняття або відмову спадщини після смерті [PERSON] не поступали, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 18 грудня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20 грудня 2011 року серії 1-СР № 181466 (а.с. 8). Згідно з довідкою Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 7 квітня 2017 року № 287 [PERSON]М, проживав один без реєстрації за адресою: вул. Садова, 80, с. Тимченки, Чорнобаївський район, Черкаська обл. (а.с. 16). При житті [PERSON], а саме 27 жовтня 2011 року, склав заповіт, посвідчений Тимченківською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 27 жовтня 2011 року та зареєстрований у реєстрі за № 55, відповідно до якого жилий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою заповів позивачу, а свою земельну ділянку, яка на день смерті буде належати йому по закону заповів своєму Сину [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2017 року (вих. № 1130-01/16) (а.с. 45), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 38), після смерті [PERSON], були подані заяви про прийняття спадщини від імені позивача та від третьої особи, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Разом з тим, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітами на житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Садова, 80, с. Тимченки, Чорнобаївський район, Черкаська обл., присадибну земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: вул. Садова, 80, с. Тимченки, Чорнобаївський район, Черкаська обл. площею 0,25 га, оскільки відсутні ориігнали правовстановлюючих документів на них, а також на земельну ділянку площею 0,25 га, яка була передана [PERSON] у приватну власність, але державний акт не видавався. Судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 28-30). При цьому житловий будинок належав в рівних частинах померлій [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 лютого 1998 року серії ААК № 667833, зареєстрованого в реєстрі за № 336 Чорнобаївською державною нотаріальною конторою (а.с. 17), та померлому [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого Чорнобаївською державною нотаріальною конторою 4 березня 1994 року (а.с. 18). Відповідно до копій рішень Тимченківської сільської ради народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області від 24 травня 1995 року 2 сесії ХХІІ скликання та виконавчого комітету Тимченківської сільської ради народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області від 23 січня 1995 року № 3 передано громадянам у приватну власність безоплатно для ведення особистого підсобного господарства присадибні земельні ділянки. Згідно з описом, який додається до рішення, померлий [PERSON] знаходиться у ньому під № 199, а площа земельної ділянки, яку йому передано, становить 0,25 га (а.с. 23-24). Як вбачається з копії державного актку на право приватної власності на землю від 25 лютого 1998 року серії ЧР № 19-26-126 померла [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га, розташованої на території Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 20). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 1 листопада 2010 року, а після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 18 грудня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Померлий [PERSON] також склав заповіт, відповідно до змісту якого жилий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою, заповів позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідне роз'яснення у своєму листі від 24 березня 2017 року № 380/02-16 надав позивачу завідувач Чорнобаївської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 14). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітами на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Абзацем 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповітів, визнання позову відповідачем, відсутність заперечень третьої особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved