Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що 02.06.1991 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2018 року було розірвано. 25.05.2020 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області поділено спільне майно подружжя, яким за позивачем визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літера «А», з прибудовою літ. «а», загальною площею 123,9 кв.м., житловою 45,8 кв.м., сараїв літ. «Б», «б», погрібу літ. «В» з шиею, вбиральні літ. «Г», навісу літ. «Д», огорож №1-№2, вигрібної ями №3. Право власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано за позивачем 24.11.2020 року. Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №261808 від 03.09.2010 року, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради №2500 від 04.09.2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0858 га, що по [ADDRESS] з кадастровим номером 0510136600:02:020:0279, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому, враховуючи те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2020 року позивачу було виділено на праві власності 1/2 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ., позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить провести поділ земельної ділянки, площею 0,0858 га, що по [ADDRESS] з кадастровим номером 0510136600:02:020:0279, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд між [PERSON] та [PERSON] , визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину зазначеної вище земельної ділянки. Ухвалою суду від 06.05.2021 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 22.09.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Так, при розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.1991 року та шлюб між ними було розірвано 27.06.2018 року, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. В подальшому, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2020 року за позивачем визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літера «А», з прибудовою літ. «а», загальною площею 123,9 кв.м., житловою 45,8 кв.м., сараїв літ. «Б», «б», погрібу літ. «В» з шиею, вбиральні літ. «Г», навісу літ. «Д», огорож №1-№2, вигрібної ями №3. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2020 року, 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , 24.11.2020 року зареєстровано за [PERSON] . Як вбачається із Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №2618028 від 03.09.2010 року, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради №2500 від 04.09.2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0858 га, що по [ADDRESS] , з кадастровим номером 0510136600:02:020:0279, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року визнано право спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Розділено земельну ділянку по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: -виділено в натурі [PERSON] частину земельної ділянки, площею 126 кв.м. (кадастровий номер 0510100000:02:020:0130) позначеної на плані розподілу зона №1; -виділено в натурі [PERSON] частину земельної ділянки, площею 220 кв.м. (кадастровий номер 0510100000:02:020:0127) позначені на плані розподілу- зона №1; - виділено в натурі [PERSON] частину земельної ділянки, площею 24 кв.м. (кадастровий номер 0510100000:02:020:0130) позначені на плані розподілу- зона №2; - виділено в натурі [PERSON] частину земельної ділянки, площею 420 кв.м. (кадастровий номер 0510100000:02:020:0127) позначені на плані розподілу- зона №2; - виділено в натурі [PERSON] частину земельної ділянки, площею 147 кв.м. (кадастровий номер 0510100000:02:020:0129); - виділено в натурі [PERSON] частину земельної ділянки, площею 267 кв.м. (кадастровий номер 0510100000:02:020:0128). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, З`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Також суд враховує висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, що обов`язкові для застосування: Велика Палата Верховного Суду України у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року зробила правовий висновок щодо обов`язковості застосування презумпції спільного майна придбаного в період шлюбу і зазначило: відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Великою Палатою Верховного Суду винесена постанова від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16, в якій суд прийшов до наступного висновку «…Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості та частина земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула права власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній…». У даній справі спірна земельна ділянка має кадастровий номер, визначену площу, однак будь-яке право на неї (власності, користування тощо) не зареєстровано. Між тим, згідно з принципом єдності правового статусу земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема в ст. 120ЗКУ та ст. 377 УКУ) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під таким будинком і спорудою після їх набуття ( п.61 постанови Великої Палати Верхового Суду від 05.12.2018 року у справі №713/1817/16-ц). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя або інших достатніх доказів на підтвердження того, що таке майно придбане за особисті кошти одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належить обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках. В судовому засіданні було встановлено і дані обставини не заперечувались сторонами, що майно, яке просить поділити позивач, було придбано в період шлюбу, джерелом набуття цього майна були спільні кошти подружжя, а тому, таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника на те, що земельні ділянки, які були набуті сторонами під час спільного проживання, були розділені на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2007 року по справі №2-3581/07, після чого [PERSON] , розпорядилась своєю часткою на свій власний розсуд (продала), оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на час винесення рішення Ленінським районним судом м. Вінниці від 12.07.2007 року про поділ майна придбаного під час проживання в шлюбі, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та будували житловий будинок, який відповідно до обставин, встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/30495/19 було зареєстровано за [PERSON] 03.12.2015 року на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 09.12.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Вінницького міського управління юстиції Левчук І.В. та в подальшому за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2020 року був поділений між сторонами по 1/2 частки кожному. Частиною другою статті377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як вбачається із ч.4 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень ст.ст. 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09.12.2015 року № 6-814цс15. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а земельна ділянка площею 0,0858 га., кадастровий номер 0510136600:02:020:0279, що знаходиться по [ADDRESS] й призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, підлягає розподілу між [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 908 грн. судового збору. На підставі викладеного, та

Outcome: approved