Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

15.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 30.09.2003 року, право власності на земельну ділянку площею 0,0588 гектарів, яка розташована на території садового товариства №3 «Прибой» за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Єдності №118-А, переданої для ведення садівництва, кадастровий номер 5110600000:01:001:0215, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що в Державному земельному кадастрі зареєстровано садове товариство «Прибой», а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване «Садівниче товариство №3 «Прибой». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі, зазначила, що на спадщину не претендує взагалі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №072815, виданого 30.09.1998 року Ізмаїльською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №823, власником земельної ділянки площею 0,0588 гектарів, яка розташована на території садового товариства «Прибой» м. Ізмаїл, переданої для ведення садівництва є [PERSON]. Вказане також вбачається із листа відділу Держгеокадастру в м. Ізмаїлі Одеської області від 09.03.2017р. №9-1530-0.12-223/2-17. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 366813 від 30.09.2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 30.09.2003 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема земельна ділянка площею 0,0588 гектарів, яка розташована на території садового товариства №3 «Прибой» за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Єдності №118-А, переданої для ведення садівництва, кадастровий номер 5110600000:01:001:0215. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № \-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-44725085 від 10.08.2016р. Позивач [PERSON] є спадкоємницею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті батька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого повторно 28.07.2016р. Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016972540 від 10.08.2016р., свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №015402 від 10.08.1995р., з яких вбачається про зміну прізвища позивача, а саме: «Баламут» - «Нехорошкова» - «Корнєва». Позивач спадщину після смерті батька прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується будинковою книгою, копія якої наявна у матеріалах справи. Інший спадкоємець першої черги за законом дочка спадкодавця [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулася, на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживала та не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою. Як встановлено в судовому засіданні на спадщину не претендує та не заперечує проти визнання права власності на спадщину за позивачем. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, листом приватного нотаріуса [PERSON] Ізмаїльського місцевого нотаріального округу ГТУЮ в Одеській області за №_664/02-14 від 09.11.2016р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що в Державному земельному кадастрі зареєстровано садове товариство «Прибой», а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване «Садівниче товариство №3 «Прибой». Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи садівниче товариство №3 «Прибой» (Виноградське) знаходиться за юридичною адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Радянська, 118. Згідно Розпорядження Ізмаїльського міського голови №63р від 19.02.2016р. «Про привласнення самостійного юридичного адресного номера обєкту нерухомості» садовому товариству №3 «Прибой» по вул. Радянській самостійний юридичний адресний номер вул. Радянська, 118-а. Згідно Розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016р. «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» вулицю «Радянська» перейменовано у вулицю «Єдності». При цьому, як вбачається із Листа відділу Держгеокадастру в м [PERSON] області від 09.03.2017р. №9-1530-0.12-223/2-17 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №072815, виданого 30.09.1998 року Ізмаїльською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №823, [PERSON], надана земельна ділянка площею 0,0588 гектарів, яка розташована на території садового товариства «Прибой» м. Ізмаїл. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] прийняла фактично, шляхом проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки в установлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулася, на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, на спадщину не претендує та не заперечує проти визнання права власності на спадщину за позивачем, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. Судом встановлено, що Державному земельному кадастрі зареєстровано садове товариство «Прибой», а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване «Садівниче товариство №3 «Прибой», однак це є одна й та же юридична особа, та земельна ділянка, яка входить до складу спадщини знаходиться саме на території вказаного товариства. Помилка (описка), допущена різними державними органами під час реєстрації назви у різних реєстрах не може бути перепоною у реалізації права позивача на спадкове майно. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved