Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

15 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що вона з 02 вересня 1999 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], шлюб розірвано за рішенням суду від 24 червня 2016 року, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та її батьками за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначає, що протягом останніх двох років відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, бажання спілкуватися з дитиною також не виявляє, не цікавиться розвитком дитини, її життям, станом здоров'я тощо. Позивач посилається на те, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного та духовного розвитку морального стану, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їхньої малолітньої доньки [PERSON] за кордон для її відпочинку та оздоровлення. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і водночас батька малолітньої [PERSON] шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості і вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Тому позивач звернулась до суду, просить надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон України, у будь-які країни прямування, у тому числі у Федеративну Республіку Німеччину, Республіку Польшу, Португальську Республіку, Італійську Республіку, Королівство Іспанії, Арабську Республіку Сгипет, Турецьку Республіку, Білорусь, Чорногорію, Хорватію, Грецію. Кіпр, Болгарію, без дозволу (згоди) та супроводу її батька - [PERSON] - до досягнення дитиною повноліття та надати дозвіл на оформлення документів для неодноразових тимчасових поїздок малолітньої [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька - [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що протягом останніх двох років фізично не міг брати участі у вихованні та догляді дочки [PERSON], оскільки був у зоні АТО. Вказав на те, що категорично проти того щоб позивач вивезла дитину за кордон, оскільки він бажає її бачити, спілкуватись з нею та виховувати, з цих підстав просив у позові відмовити. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради як органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Вказала на те, що дитина бажає спілкуватись з батьком, а у разі задоволення позову відповідач [PERSON] та малолітня [PERSON] втратять таку можливість. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.152 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 №231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 24 червня 2016 року (а.с.11). Із копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON], народилась [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис за №180, батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Із довідки про склад сім'ї ОСББ "Водограй" вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за даною адресою також зареєстровані батьки позивача, брат, невістка, племінник та дочка [PERSON] (а.с.9). Із довідки Нововолинської ЦМЛ від 26.10.2016 року №4086/01-17 встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] згідно запису в історії розвитку дитини протягом 2016 року сім разів лікувалась амбулаторно у педіатричному відділенні центру ПМСД з приводу гострого респіраторного захворювання. З 13.09.2016 року по 22.09.2016 року отримувала амбулаторне лікування з приводу: "Бронхопневмонії". Взята на диспансерний облік (а.с.32). В судовому засіданні зі слів позивача [PERSON] встановлено, що вона намагалась отримати дозвіл у відповідача [PERSON] на виїзд дитини закордон, проте відповідач проігнорував її прохання. Проте посилання позивача [PERSON] на звернення до відповідача [PERSON] про надання згоди на виїзд дитини за кордон не підтверджено будь-якими доказами. Бажання позивача [PERSON] в отриманні дозволу на виїзд дитини з України у різні країни світу без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття не грунтується на нормах чинного законодавства. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Позивачем [PERSON] не наведено правові підстави надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька аж до досягнення неповнолітньою дитиною повноліття, крім визначеної ст.4 Закону можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не на виїзди без згоди батька до досягнення дитиною певного віку, не позбавленого батьківських прав. Суд зважає на те, що відповідач [PERSON] бажає спілкуватись з малолітньою дочкою [PERSON] та брати участь у її вихованні, а виїзд дитини за кордон позбавить його такої можливості. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed