Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

22.10.2015 р. ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого э позивач, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ML702/425/2007 в розмірі 22 447,11 доларів США, з яких 18 709,84 Доларів США заборгованість по кредиту, та 3737,27 Доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Позов мотивовано тим, що 26.11.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є позивач, було укладено Кредитний Договір № ML702/425/2007. У відповідності до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 40 100 дол. США на придбання нерухомого майна, строком до 26.11.2035р., а Позичальник зобовязався повернути Банку суму отриманого кредиту, та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені Кредитним договором. В подальшому, за згодою сторін, вносились зміни до кредитного договору, шляхом укладення 26.01.2009 р. Додаткового договору №1, 26.02.2009 р. Додаткового договору №1, 06.08.2009 р. Додаткового договору №2, 25.06.2014 р. Додаткового договору №4. Банк виконав зобовязання, передбачені Кредитним договором, і надав Позичальнику кредитні кошти згідно кредитної заявки від 26.11.2007 р. Відповідач порушив строки оплати передбачених кредитним договором платежів, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. 03.06.2015 р. Позивачем на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу №22-2/875444 від 27.05.2015 р. про дострокове погашення боргових зобовязань, яка 09.06.2015р. отримана особисто [PERSON] та у встановлений строк не виконана. Крім того, 26.11.2007 р. в забезпечення виконання вищезазначеного Кредитного договору між [PERSON] та Позивачем було укладено договір поруки №SR-702/425/2007 . Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його [PERSON] зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно умов п. 3.1. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником [PERSON] зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, Кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання [PERSON] зобовязань у повному обсязі чи в частині. 30.09.2015 р. Позивачем на адресу [PERSON] було направлено Вимогу про дострокове виконання зобов'язань №85-6-6-1-12-4-8/3057 із вимогою про дострокове погашення боргових зобов'язань, яка 02.10.2015 р. отримана адресатом особисто, проте у встановлений строк не виконана. Станом на 24.11.2016 р. заборгованість [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором №ML,702/425/2007 від 26.11.2007 р. становить 22 447,11 дол. США та складається з: 18 709,84 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту; 3 737,27 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом станом на 24.11.2016р. Просить стягнути вказану заборгованість, а також відшкодувати судові витрати. 21.12.2017 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали відзив на позовну заяву (т.4 а.с.112), де заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що 26.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] дійсно було укладено договір споживчого кредиту № МL 702/425/2007, за яким банк зобов'язався надати 40100,00 доларів США на умовах визначених договором із остаточним терміном повернення 26.11.2035 року зі сплатою відсотків 3,49%+FIDR. Згідно з умовами вказаного кредитного договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними ануїтетними платежами, розмір яких щорічно змінювався в залежності від зміни ставки FIDR, на рахунок вказаний у договорі в ПАТ «ОТП Банк». Ставка FIDR коригувалась банком кожного року станом на 01 листопада поточного року, про що банк обов'язково мав повідомляти [PERSON] письмово рекомендованим листом. При цьому коригування відбувалось самостійно банком і вплинути на розмір показника ставки відповідач не мала можливості, як і не мала можливості перевірити відповідність такого показника, адже формулу обчислення цієї ставки банк в категоричній формі відмовлявся надавати, посилаючись на банківську таємницю. На думку відповідачів, позовні вимоги не відповідають вимогам ст. ст. 3, 8 Конституції України, загальним засадам цивільного законодавства, зазначених у ст. З ЦК України щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, порушують положенням ст. ст. 11. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включення до договору споживчого кредитування несправедливих умов, ознакою та наслідком яких став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно первинного графіку погашення платежів за кредитним договором № МL 702/425/2007 від 26.11.2007 року, який є невід'ємною частиною кредитного договору, зазначено, що сума щомісячного ануїтетного платежу, яку зобов'язаний сплатити позичальник, дорівнює 390,07 доларів США. При цьому екземпляр первинного графіку погашення заборгованості, який наданий позивачем суду, не є тотожнім із екземпляром, який знаходиться у відповідача [PERSON] в частині зазначення реальної відсоткової ставки, шо раніше доводилося до відома суду. Так, в графіку відповідача ставка 10.99% при необчисленій в колонці реальної, в графіку позивача 12.57%, а обчислення експерта-економіста становлять 12.78%. Зазначений дисбаланс було внесено відповідачем до умов договору при його укладенні, втім під час його виконання, починаючи з березня 2015 року, через девальвацію гривні та підвищення у декілька разів курсу долара, від 8,05 грн. у 2008 році до 25,58 грн. за один долар США станом на 26.11.2016 року, витрати відповідача [PERSON] за вказаним кредитом зросли до непомірних розмірів. Крім того, зазначений дисбаланс було підтверджено судовим економічним експертом при проведенні судової економічної експертизи, призначеної Фрунзенським районним судом м. Харкова по справі №645/1672/15-ц. Під час проведення судової економічної експертизи №12141 від 19.02.2016 року судовим експертом було здійснено розрахунки документально обґрунтованого щомісячного платежу на підставі чинного законодавства щодо правильності розрахунку ануїтетних платежів, розмір якого склав 385,26 дол. США. На думку відповідачів, судовою економічною експертизою було доведено, що з боку ПАТ «ОТП Банк» під час укладення кредитного договору були допущені суттєві порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НБУ N168 від 10.05.2007 року та встановлено, що споживач [PERSON] на момент звернення до суду вже переплатила банкові суму тіла кредиту. Протягом дії споживчого кредитного договору відповідач [PERSON] належним чином виконувала свої зобов'язання до 26.02.2015 року, коли нею було здійснено останній платіж в сумі 152,00 дол. США, що підтверджується копією квитанції №702Т00L27Y за крос-курсом в 33.00 гривні за 1 долар США, що підтверджується копією квитанції №7020938227 від 26.02.2015 року про здійснення валютно-обмінної операції. З урахуванням суттєвої девальвації гривні, що призвело до збільшення фінансових зобов'язань та збільшення фінансових навантажень відповідача [PERSON] перед позивачем, взимку 2015 року остання звернулась до представництва ПАТ «ОТП Банк» у місті Харкові із письмовою пропозицією провести реструктуризацію її боргових зобов'язань. На час її звернення долар дорівнював 25,00 гривням. Ця заява більше місяця знаходилась на розгляді, банк пропонував провести реструктуризацію за поточним курсом долару США і висував багато обмежень для споживача, закріпивши всі обмеження та погіршення становища споживача у новому кредитному договорі. При цьому банк затягував підписання нових документів по реструктуризації достеменно будучи обізнаним, що у березні 2015 року курс долару США підніметься до 40,00 гривень за 1 долар США. Споживачу [PERSON] та поручителю [PERSON] не залишалося нічого іншого, як звернутися до адвоката для отримання правової консультації з приводу законності підстав укладення спірного кредитного договору для захисту порушеного права споживачів, після чого було складено позов про порушення права споживачів та про визнання недійсними договору споживчого кредиту, договорів іпотеки та поруки, і відповідний позов 02.03.2015 року подано до Фрунзенського районного суду м. Харкова (справа №645/1672/15-ц). Докази надання кредиту готівкою відповідачеві [PERSON] відсутні, оскільки позивачем не долучено до позову первинних бухгалтерських документів. Виписки по рахунку не є первинними документами, що підтверджують перерахування кредитних коштів. Надана позивачем копія меморіального ордеру, оригінал якого знищений, також не є первинним документом. Надання кредитних коштів проведено з недотриманням вимог п.4 гл.3 «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 №337, де вказано, що видача готівки іноземної валюти за заявою на видачу готівки фізичній особі з її позичкового рахунку не передбачена. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Крім того, відповідачі вважають, що банком було порушено строк позовної давності щодо звернення до суду із відповідним позовом до поручителя, а тому порука в силу ст.559 ЦК України є припиненою. Так, 26.01.2009 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, було укладено додаткову угоду №1 від 26.01.2009 року до кредитного договору №МL-702/425/2007 від 26.11.2007 року. Сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема, п.2.1.7 викладений в наступній редакції. У випадку порушення Позичальником будь-яких зобов'язань встановлених умовами договору та Додаткового договору, фіксована процента ставка чи фіксований відсоток, підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим договором. При цьому п.2.1.8 викладено таким чином, що підвищення відсоткової ставки, передбачене п.2.1.7 додаткового договору, не потребує укладення будь-яких додаткових договорів чи графіку платежів у новій редакції, і буде стягнуто за будь-яке порушення умов договору, і сторони згодні із таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту. Слід зазначити, що додаткову угоду №1 із поручителем [PERSON] банком було підписано лише 26.02.2009 року, коли між сторонами вже було підписано додаткову угоду №2 від 26.02.2009 року. Отже зміни, які були погоджені сторонами кредитного договору та які знайшли своє відображення у додатковій угоді №1 від 26.01.2009 року, не були погоджені поручителем, оскільки із ним додаткової угоди не укладалося станом на 26.01.2009 року, хоча згідно із внесеними змінами обсяг зобов'язань поручителя перед кредитором змінювався в сторону збільшення. Доказів того, що поручитель дав згоду на зміну забезпеченого зобов'язання, що призвело до збільшення його обсягу відповідальності, позивачем надано не було. Оскільки порука [PERSON] за кредитним договором №МL-702/425/2007 від 26.11.2007 року припинилася, тому додаткова угода №1 від 26.02.2009 року до договору поруки від 26.11.2007 року є нікчемною і виконанню не підлягає. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить значну кількість суперечностей, не відповідає наявним в матеріалах справи доказам, складний за відсутності належних доказів щодо підстав збільшення тіла кредиту (платіжних документів про сплату страхових платежів, у т.ч. при настанні страхового випадку), а також у відсутність первинних бухгалтерських документів, які підтверджують видачу кредиту та його часткове погашення, тому відповідачі вважають заявлений позивачем розмір заборгованості недоведеним. Згідно висновку судово-економічної експертизи №7458 від 12.10.2017 р., що розрахований відповідно до умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування) визначених кредитним договором № МІ 702/425/2007 від 26.11.2007 року (на дату його укладення та подальших змін), розмір ануїтетного щомісячного платежу (що враховує погашення частини кредиту та відсотків за користування кредитними коштами) не відповідає розміру щомісячного ануїтетного платежу зазначеному у додатку №1 до кредитного договору № ML 702/425/2007 від 26.11.2007 року із змінами та додатковими угодами. Встановити розміри щомісячного платежу з використанням формули ануїтету, розрахованої згідно діючого законодавства, відповідно до умов кредитування, встановлених кредитним договором № ML 702/425/2007 від 26.11.2007 року із змінами зазначеними у додатку №1 до кредитного договору за період з 26.11.2007 року по 26.03.2015 року не надається за можливе з підстав наведених в дослідницькій частині. Не надається за можливе документально обґрунтувати розраховану суму заборгованості за кредитом, зазначену в уточненому позові ПАТ "ОТП Банк", та розрахунку заборгованості станом на 24.11.2016 року, наявному в матеріалах справи, а також сумі ануїтетних платежів за весь період, розрахованих згідно чинного законодавства України з причин недостатності даних, зокрема, первинних документів для підтвердження надання кредитних коштів позичальнику в валюті кредиту, а також вихідних даних для проведення розрахунку фактичної заборгованості. Повернення кредитних коштів з нарахованими на них відсотками рівними частками протягом усього періоду кредитування передбачає ануїтетний спосіб погашення кредиту. Виходячи із математичної формули розрахунку ануїтетного щомісячного платежу та умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування) розмір ануїтетного платежу становить 385.26 доларів США. Як зазначив експерт у дослідницькій частині, визначений у кредитному договорі № МL 702/425/2007 від 26.11.2007 року розмір щомісячного ануїтетного платежу в сумі 390,07 доларів США (зазначений у додатку №1 до кредитного договору), не відповідає розміру щомісячного ануїтетного платежу в сумі 385,26 доларів США, розрахованих експертом з використанням формули ануїтету відповідно до умов кредитування, встановлених кредитним договором № МL 702/425/2007 від 26.11.2007 року на дату його укладення. Таким чином, сума виявленої переплати 4,81 доларів США з місячного платежу повинна була бути зарахована в тіло кредиту, зменшуючи щомісяця суму залишку по кредиту, з якого обчислюються подальші платежі саме на цю суму. В подальшому до кредитного договору вносилися зміни шляхом укладення додаткових договорів (при зміні з ініціативи банку ставки Fidr і т.п.) При цьому, слід зазначити, що до вказаних додаткових угод банком складалися окремі графіки погашення кредиту. Врахування наведеної вище суми ануїтету, розрахованого під час дослідження, арифметично призведе у кожному наступному періоді до зменшення суми залишку тіла кредиту на суму різниці 4,81 долар США і відповідно до зменшення бази нарахування відсотків, які розраховуються щоразу при зміні плаваючої відсоткової ставки, ануїтетного платежу, виходячи з фактичного залишку заборгованості за тіло кредитом. Подальше дослідження розрахунку сум ануїтетних платежів за період з 26.11.2008 року по 26.03.2015 року не надається за можливе, оскільки експерт не може встановити фактичний залишок заборгованості за кредитним договором № МL 702/425/2007 від 26.11.2007 року на відповідну дату та перевірити значення показників Fidr та правильність їх обрахування. Крім того, експерт звернув увагу на те, що банком було обрано метод "факт/360" для обрахування процентних доходів і витрат, що не відповідає визначенню ануїтету. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 06.02.2018 р. позивач надав відповідь на відзив відповідачів , де зазначив, що судовим рішенням по справі №645/1672/15-ц за позовом [PERSON] до АТ «ОТП Банк», [PERSON] про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та додатків до нього, договору іпотеки та договору поруки недійсним, встановлено: 1) відповідно до умов кредитного договору №ML702/425/2007 від 26.11.2007 р. [PERSON]Б було надано кредит в розмірі 40 100 дол. США; 2) Матеріали справи свідчать, що кредитний договір № ML 702/425/2007 від 26.11.2007р. підписаний позичальником на кожній сторінці. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт своєї згоди з усіма умовами договору. 3) Вимоги позивачки на введення її в оману при підписанні договору кредиту є безпідставним, адже сама позивачка звернулася до банку щодо отримання кредиту в доларах США, що підтверджується анкетою-заявою та кредитною заявкою, кредитний договір підписаний нею власноруч, жодних зауважень до договору при підписанні нею не зазначено. 4) Виходячи з умов кредитного договору, зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами кредитного договору. Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також позивач зазначив, що зміна відсоткової ставки у звязку зі зміною розміру ставки FIDR не може бути розцінена як зміна розміру процентів, встановлених Кредитним Договором, в односторонньому порядку, оскільки позивач висловив цілковиту згоду на корегування відсоткової ставки у зазначеному вище порядку, підписавши кредитний Договір. Позичальник протягом більше ніж сім років, з 2007 р. по 2015 р. сплачувала відсотки із плаваючою процентною ставкою, тож знала поточний розмір ставки та механізм її визначення. Зміна розміру ставки FIDR, на що посилались відповідачі, не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору (п.3.1). Положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку плюс FIDR, не можна вважати несправедливими. Щодо видачі кредитних коштів та первинної документації позивач вказав, що в матеріалах справи містяться документи, вказані в п. 1.7.2 кредитного договору (копія кредитної заявки позичальника та виписки по рахунку №22339201772334 та по рахунку №26205201772334 позичальника, який зазначений в кредитній заявці), крім того, в матеріалах справи міститься роздрукований з бухгалтерської програми Банку меморіальний ордер №1 від 26.11.200 7р., завірений штампом від 28.09.2015 р., з якого вбачається виконання п. 1.7.2 кредитного договору - з дебетованого позичкового рахунку 2233920177234 на поточний рахунок позичальника 26205201772334 перераховано 40 100 доларів США. Посилання відповідачів на те, що кредит був виданий в національній валюті гривні, позивач вважає безпідставними. Згідно п. 1.4 Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 р. N 126 (що діяв на момент видачі кредитних коштів [PERSON]Б.), Бухгалтерський облік операцій в іноземній валюті відображається в регістрах бухгалтерського обліку (меморіальних ордерах, відомостях, картках тощо) у національній валюті України шляхом перерахунку суми іноземної валюти за валютним курсом з одночасним відображенням операцій в іноземній валюті. Стосовно коду документу «0410009» зазначаємо, що згідно Державного класифікатору управлінської документації, ДКУД містить перелік класів, серед яких ті, що починаються на 04, є Банківською документацією, підклас, що містить в собі перші цифри 0410 - платіжна документація з безготівкових розрахунків, а код 0410009 значиться, як «меморіальний ордер». Отже, код 0410009 присвоюється документу при здійсненні операції незалежно від виду валюти. Форма валютного меморіального ордеру на час надання кредитних коштів містилася в додатку №6 Положення про оформлення та виконання документів на перерахування, зарахування, купівлю та продаж іноземної валюти або банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 березня 2003 р. № 82. Відповідно до п. 8.7 цього Положення, зарахування коштів в іноземній валюті уповноважений банк оформляє меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Таким чином, меморіальний валютний ордер №1 від 26.11.2007р, повністю відповідає вимогам НБУ та іншим нормативним актам та підтверджує валютну (в дол. США) операцію. Крім того, згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення). Тож, операція з надання кредитних коштів Позичальнику підтверджена виписками по особовому рахунку [PERSON], в яких міститься повна інформація про зарахування кредитних коштів у іноземній валюті. Щодо договору\~поруки зазначив, що відповідач [PERSON] в своєму відзиві сам визнає, що між ним та Банком після укладення додаткового договору до кредитного договору №1 від 26.01.2009 р., було укладено додатковий договір №1 до договору поруки від 26.02.2009 р. В цьому договорі термін «Кредитний договір» визначено наступним чином - Кредитний договір №ML-702/425/2007 від 26.11.2007р., укладений між Кредитором та Боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками. Викладено п.2.2.1 в разі зміни розміру [PERSON] зобов'язань після укладення цього договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що з дати укладення додаткового договору до №1 від 26.01.2009 р. до дати укладення додаткового договору №1 до договору поруки 26.02.2009 р. жодного підвищення відсоткової ставки не відбувалося, навпаки, у зв'язку із укладенням додаткового договору до кредитного договору №1 від 26.01.2009 р. був зменшений фіксований відсоток як складова частина ставки FIDR, що призвело до зменшення відсоткової ставки з 13,99 % до 12,99 %. Тож немає жодних підстав для припинення зобов'язань за договором поруки. Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідачі у відзиві вказують, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, містить в собі недостовірну інформацію, посилаючись на те, що Банком не надано якісь квитанції [PERSON], що відсутня колонка конвертації у гривню за курсом долару США, який був нестабільним, не прописано валюту погашення заборгованості. Позивач вважає, що вказане жодним чином не впливає на розраховані суми та не ставить під сумнів достовірність розрахунку заборгованості, адже при його підготовці не беруться до уваги жодні еквіваленти валюти зобов'язання, а його вихідні дані ґрунтуються не на квитанціях [PERSON], а на даних руху коштів по рахункам боржника. Висловлюючи ці зауваження без посилання на жодну норму законодавства або положення договору, Відповідачі не надають жодних альтернативних розрахунків (як вони бачать коректний підрахунок сум). До того ж, матеріали справи містять висновок судової економічної експертизи №12141 по справі №645/1672/15-ц, яким надано оцінку аналогічному розрахунку заборгованості тільки станом на 02.03.2015 р. Вказана судова експертиза призначалася по справі №645/1672/15-ц за клопотанням [PERSON] саме з метою перевірки правильності розрахунку заборгованості за кредитним договором №ML-702/425/2007 від 26.11.2007 р. станом на 02.03.2015 р. Суди, з урахуванням позицій сторін, по справі №645/1672/15-ц надали правову оцінку цьому висновку та не знайшли підстав вважати недостовірним аналогічний розрахунок заборгованості станом на 02.03.2015 р. Розрахунок заборгованості по цій справі ґрунтується на тій же методиці розрахунку та вихідних даних, але охоплює більший період часу (до 24.11.2016 р.): Так, заборгованість за кредитом складає фактично не виплачене тіло кредиту. Розрахунок відсотків відбувається за наступною формулою: Фактична сума заборгованості за тілом кредиту ділиться на річну базу нарахування відсотків (договором визначено 360), множиться на кількість днів у періоді та множиться на відсоткову ставку. Штрафних санкцій, пені кредитор за кредитним договором не нараховував. На викладені Відповідачами претензії щодо рахунків позивач повідомив, що: 1. Рахунок 2620 визначений сторонами для виконання зобов'язань за кредитним договором, представником Банку надавались пояснення по цим випискам в судових засіданнях, судом досліджувались суми виданих та сплачених кредитних коштів. Так, у цій виписці LOAN REPAY - це сплата за тілом кредиту, INT DUE - це сплата відсотків за користування кредитом, LOAN ТО - видача кредитних коштів. Тож, за випискою по цьому рахунку легко проводиться аналіз виконання [PERSON] кредитних зобов'язань. 2.Переоцінка залишків по рахункам 2620, 2233, 2237, 2238, 2239 проводиться згідно офіційного курсу НБУ (що прямо вказано у виписках), тож якщо цей курс не змінюється, переоцінка не проводиться. 3.Відповідачі вказують, що фактично кошти ними вносились раніше, а згідно виписки погашення проводились в інший день. Вказане жодним чином не спростовує розрахункову заборгованість Банку, оскільки згідно умов кредитного договору позичальник сплачує кредит згідно графіку, яким передбачено конкретну дата платежу. Дострокове ж виконання зобовязань передбачене окремим пунктом кредитного договору (п.1.8). Отже, кошти на виконання зобовязань за кредитним договором можуть вноситися (зараховуватися) Позичальником на рахунок 2620 будь-якого дня, але списуються у визначену сторонами у графіку дату платежу або за заявою Позичальника - достроково. Тож, ця частина відзиву Відповідачів зводиться до їх особистого не підкріпленого жодною нормою чинного законодавства бачення правильного ведення бухгалтерського обліку в установі банку й не спростовує жодної нарахованої банком суми, що пред'явлена до стягнення. [PERSON] у відзиві на позов та безпосередньо в судових засіданнях підтверджує факт виконання зобов'язань за умовами кредитного договору протягом більше ніж сім років, підтверджуючи факт отримання нею та повернення кредитних коштів в доларах США. Сума ануїтетного платежу визначена добровільно сторонами в кредитному договорі та додаткових договорах до нього, тож Банк має всі правові підстави вимагати її сплати від Позичальника та Поручителя. Питання відмінностей підходів експерта та Позивача до розрахунку ануїтету детально обґрунтовано у поясненнях Банку на висновок експерта та не потребує повторення. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, питання дійсності правочину та його положень вже вирішено судом у справі №645/1672/15- Ц. Показник реальної відсоткової ставки не застосовується при розрахунку заборгованості за кредитним договором, тож не стосується предмету позову. Незмінна переконаність (незважаючи на судове рішення про відмову у позові про визнання правочину недійсним) Відповідачів у несправедливості умов кредитного договору та зміна їх ставлення до доцільності виконання кредитних зобов'язань через зростання курсу валют по відношенню до національної валюти не можуть бути підставою відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки не є підставами звільнення від цивільно-правової відповідальності згідно чинного цивільного законодавства. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовільнити у повному обсязі. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, надавши пояснення, викладені у запереченнях та у відзиві. Крім того, [PERSON] пояснила суду, що вона повернула банку близько 45000 доларів США, сплачувала наперед та в більшому розмірі, ніж визначено в кредитному договорі, тому нічого не винна. Готівкою 40100 доларів США вона не отримувала. Продавцям квартири, на купівлю якої був виданий кредит, сплатили її вартість у гривні, у розмірі, еквівалентному 40100 доларів США. Вважає кредитний договір удаваним в частині валюти кредиту. Припинила сплату щомісячних платежів після того, як звернулась до суду з позовом про визнання договорів недійсними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, де просить слухати справу без його участі (т.4 а.с.7). \~ \~ \~ \~\~ Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного. \~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 26.11.2007 р. між відповідачем - [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого на час розгляду справи є позивач АТ «ОТП Банк», було укладено Кредитний Договір №МL 702/425/2007. У відповідності до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 40 100 дол. США на придбання нерухомого майна строком до 26.11.2035 р., а Позичальник зобовязався повернути Банку суму отриманого кредиту, та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені Кредитним договором. В подальшому, за згодою сторін, вносились зміни до кредитного договору, шляхом укладення 26.01.2009 р. Додаткового договору №1, 26.02.2009 р. Додаткового договору №1, 06.08.2009 р. Додаткового договору №2, 25.06.2014 р. Додаткового договору №4. Банк виконав зобовязання, передбачені Кредитним договором, і надав Позичальнику кредитні кошти згідно кредитної заявки від 26.11.2007 р. Згідно матеріалів справи, 26.03.2015 р. Відповідач востаннє здійснив платіж за кредитним договором у розмірі 0,73 грн. після чого чергові щомісячні платежі не вносились, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. 03.06.2015 р. Позивачем на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу вих. №22-2/875444 від 27.05.2015 р. про дострокове погашення боргових зобовязань, яка 09.06.2015 р. отримана особисто [PERSON], проте у безсудовому порядку не виконана. Також судом встановлено, що 26.11.2007 р. на забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором між [PERSON] та Позивачем було укладено договір поруки №SR-702/425/2007. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, Поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його [PERSON] зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно умов п. 3.1. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником [PERSON] зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, Кредитор має право звернутися до поручителя із вимогою про виконання [PERSON] зобовязань у повному обсязі чи в частині. 30.09.2015 р. Позивачем на адресу [PERSON] було направлено Вимогу за вих. №85-6-6-1-12-4-8/3057 про дострокове виконання зобов'язань, яка 02.10.2015 р. отримана останнім особисто, проте у встановлений строк не виконана. Згідно розрахунку позивача, станом на 24.11.2016 р. заборгованість [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» за Кредитним договором №ML,702/425/2007 від 26.11.2007 р. становить 22 447,11 дол. США та складається з: 18 709,84 доларів США - заборгованість по кредиту; 3 737,27 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом . Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, наслідком порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов*язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову( субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. \~ \~ \~ \~ Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №МL 702/425/2007 від 26.11.2007 р., яка станом на 24.11.2016 р. складає 22\~447,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи становить 587\~522 грн. 23 коп. При цьому суд вважає переконливим доводи позивача, викладені у відповіді на відзив та поясненнях, щодо необґрунтованості заперечень відповідачів. Позивачем надані виписки руху коштів по рахункам боржника, з яких вбачаються дата та сума коштів, отриманих позичальником, дата та сума коштів, що надходили від [PERSON] на погашення заборгованості, дати та суми коштів, зарахованих окремо на тіло кредиту та окремо на відсотки за користування кредитом. \~ \~ \~ \~ Оспорюючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідач [PERSON], яка вважає, що вона повністю повернула кредитні кошти, власного розрахунку платежів - суду не надала. \~ \~ \~ \~ Факт надання [PERSON] кредиту в розмірі 40100 доларів США, серед іншого, також встановлений рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19.08.2016 р. у справі № 645/1672/15-ц, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні вимоги про визнання кредитного договору недійсним (т.1 а.с.163). \~ \~ \~ \~ Висновок судової економічної експертизи № 7458 від 12.10.2017 р. (т.4 а.с.76), наданий відповідачами, не спростовує правильність розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Думка експерта щодо іншого ануїтету, бачення доцільності застосування іншої формули, за відсутності застосування показників, визначених сторонами у кредитному договорі, не є підставою для відмови у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~ Строк предявлення вимог до поручителя, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, не сплинув, оскільки надходження чергових щомісячних платежів припинилось з квітня 2015 р., а вимога до [PERSON] позивачем вперше була предявлена 30.09.2015 р., тобто протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання щодо сплати щомісячних платежів. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Виходячи з того, що позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 8812,83 грн. (1,5% від 587\~522 грн. 23 коп.), проте фактично сплатив 7279,60 грн. (811,97 + 6467,63), недосплачена сума судового збору у розмірі 1533,23 грн. (8812,83 7279,60) стягується з відповідачів на користь держави , в рівних частинах з кожного; Сплачений позивачем при поданні позову судовий збір у розмірі 7279,60 грн. суд також стягує з відповідачів на користь позивача в рівних частинах з кожного. \~ \~\~\~ \~\~\~\~На\~підставі викладеного,\~

Outcome: approved