Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з\~позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Просять визнати, що поширені [PERSON] відомості, що вони, [PERSON] та [PERSON], не вчиняли тих дій, котрі вона повідомила під час розгляду цивільної справи №569/14673/14-ц за їхнім позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини 05.02.2015 року, та відомості, які були поширені [PERSON] не відповідають дійсності та принижують їх честь, гідність та ділову репутацію. Також просять суд зобовязати [PERSON] припинити неправомірні дії, щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно них та стягнути з [PERSON] на користь позивачів моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судові витрати. В судовому засіданні позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог просять стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Позивачі [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримали повністю з мотивів, наведених у позовній заяві (а.с.2-7), а також у заяві про збільшення розміру позовних вимог (а.с.58), просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позов [PERSON], [PERSON] не визнали та просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв»язку із їх незаконністю, недоведеністю та безпідставністю, зокрема й з підстав, наведених у письмовому запереченні на позовну заяву від 03 вересня 2015 року (а.с.64-65). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рівненським міським судом під час слухання справи №569/14673/14-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], як відповідач, у своєму виступі в судовому засіданні висловилась наступним чином: «коли тримав сутки закритим без їжі, без води, коли приїжджали люди спасти твого сина, як я після цього можу давати сина в цей будинок і тим людям, ти «називаєшся для всіх і для мене біологічним батьком» ти доводив його до лікування, як я можу дати дитину, коли його тримали голодним, холодним, сутки закритим.», «за два роки ти прийшов, я тобі дала, ти забрав, а я в дитини питаю, де ти був, що ти робив, дитя півтори неділі в садочку, вихователь до мене дзвонить питає мене, що з Назарчиком трапилось, в дома дитя переболіло з горшика не злазило «чорним какало», я в нього запитала чим тебе кормили, картоплею і слизьким салом. Це не я, в нього можете запитати. Коли другий раз прийшов почав до мене лізти битися.», «Мені погане, мені погане», «На перше вересня дитя втратило свідомість, підбігли вчителі всі, він мене схопив, мама я не хочу он вони підходять», «Садочок і школа в шоці від них пяти хвилин, вони кажуть, що папа твій не папа, це чужий дядько, а мама брехуха, в тюрму посадять тебе і твого меншого брата виходимо в нас велика хата», «Но зарас вони не добрі люди, що вони вичворяють всім людям, я тепер зараз не помиляюсь, якщо вони тримали сутки голодним, холодним закритим я не впевнена, що вони нічого не зроблять для дитини». На одне із запитань відповіла суду наступне: «Погано гляділа, дитину привязувала до забора, сусіди розказували, бо їй треба на городі стояти». Також [PERSON] надала неправдиві відомості «Ваш батько був на пенсії після інсультів, ще коли я до вас прийшла, а ви його довели, коли я уходила, я залишила він був здоровий, ви його довели єстєствєнно». Конституція України\~визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Стаття 68 Конституції України\~встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За правилами ст. ст.\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно\~ст. 277 ЦК України\~та п.15\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.\~\~ Ст. 34 Конституції України\~та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки. На думку позивачів вислови відповідачки [PERSON] сказані під час слухання справи №569/14673/14-ц вони сприймають, як такі, що є образливими, не відповідають дійсності (є недостовірними), та принижують їхню честь та гідність. Відповідно до абзацу 3, п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27. 02. 2009 року № 1\~- інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах, може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, 3 огляду на таку позицію Верховного Суду України дана інформація не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації. Суд не може погодитись з такими висновками позивача, оскільки висловлювання [PERSON] в судовому засіданні стосувались предмету спору та слугували доказом у справі, а тому така інформація не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що, фактично, метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Згідно положення абзацу 4 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1\~не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. У відповідності до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~- при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової\~\~інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Щодо заподіяння діями відповідача будь-якої матеріальної шкоди позивачам, то у ході судового розгляду позивачами не було надано суду жодного доказу у підтвердження цих своїх позовних вимог, а тому у задоволенні даної позовної вимоги також слід відмовити. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Крім того в своїй позовній заяві позивачі просять суд визнати, що поширені [PERSON] відомості, що вони, [PERSON] та [PERSON], не вчиняли тих дій, котрі вона повідомила під час розгляду цивільної справи №569/14673/14-ц за їхнім позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини 05.02.2015 року, та відомості, які були поширені [PERSON] не відповідають дійсності та принижують їх честь, гідність та ділову репутацію, але конкретно яку поширену відповідачем [PERSON] недостовірну інформацію не вказують. В п. 27 Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної таким порушенням як фізичній так і юридичній особі. При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо наприклад редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачами не доведено в судовому засіданні те, що діями відповідача [PERSON] їм завдана моральна шкода взагалі, а тим паче в розмірі 15000 гривень. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed