Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

22.05.2014 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON] (ІНН [NUMBER]), [PERSON] (ІНН [NUMBER]) привести квартиру [ADDRESS], до попереднього стану відповідно до технічного паспорту від 03.07.2008 року, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що Київській районній адміністрації Одеської міської ради стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] проводиться незаконна самостійна реконструкція квартири [ADDRESS], шляхом здійснення прибудови зі збільшенням площі квартири. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 липня 2014 року позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено повністю. Зобов'язано [PERSON] (ІНН [NUMBER]), [PERSON] (ІНН [NUMBER]) привести квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] до попереднього стану, відповідно до технічного паспорту від 03.07.2008 року, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови. Стягнуто з [PERSON] (ІНН [NUMBER]), [PERSON] (ІНН [NUMBER]) на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради судові витрати у розмірі 365, 4 гривень. Проте, 04.08.2014 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року по справі та призначити справу до нового розгляду в загальному порядку. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача КРА ОМР - Мітрян В.С. та представник прокуратури Київського району м. Одеси - Дегтяр А.Г. у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що на теперішній час дійсне свідоцтво про право власності відповідачів спірний об'єкт нерухомості. Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладання не заявляли Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належала кожній по ? частині квартира [ADDRESS], що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна. 03 грудня 2013 року представниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради складено акт про те, що в ході перевірки встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] виконуються роботи по реконструкції квартири з розширенням; на час проведення перевірки проектно-правова документація на проведення вказаних робіт не надана. З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області №01/12-121 від 09.01.2014 року вбачається, що перевіркою з виїздом інспектора на об'єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири з улаштуванням прибудови. Інспекцією не зареєстрована декларація про початок виконання будівельних або підготовчих робіт. Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було надано розпорядження №210 від 03.04.2014 року про приведення до попереднього стану самочинно реконструйованої квартири за адресою: [ADDRESS], проте відповідачами проігноровано дане розпорядження. Натомість Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 25.04.2014 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS], загальною площею 128,8 кв.м. Таким чином судом встановлено, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] було придбано квартиру на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку загальною площею 71,8 кв.м., а внаслідок реконструкції та самовільного захоплення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси, площа квартири збільшилася до 128,8 кв.м. та у теперішній час спірне приміщення перетворилось на нежитлове. З листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.12.2013 року вбачається, що управління не видавало вихідні дані на розробку проектів будівництва (реконструкції) за адресою [ADDRESS]. Слід зазначити, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року було задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції ДАБК в Одеській області до [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Каменської Олени Андріївни, за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Київської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування рішення про держану реєстрацію права власності. Визнано недійсними свідоцтво від 25 квітня 2014 року індексний номер 20941738 про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS], видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON]. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Каменської Олени Андріївни від 25.04.2014 року № 12665800 про державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на приміщення [ADDRESS]. А також встановлено порядок виконання рішення суду. Крім того, наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 15 травня 2014 року скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ІУ142141000029 від 10.04.2014 року по об'єкту «Реконструкція квартири № 148 під нежитлове приміщення [ADDRESS]» (замовник [PERSON], [PERSON]). Стаття 376 Цивільного кодексу України є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, тому як регулює відносини, які виникають у тих випадках, коли вимоги діючого законодавства були порушені при будівництві об'єктів нерухомості. Частина 1 вказаної статті встановлює три відокремлених один від одного критерії, при наявності хоча б одного з яких, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а саме: якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; якщо вони збудовані або будуються з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, відповідно до ч.2. ст. 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини; збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; - захист прав громадян га громадських організацій згідно законодавства. Згідно з и. 1 ст.10. п.5. ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ради представляють інтереси територіальної громади і здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування. Згідно п. 20 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України», вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об'єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд має врахувати, що відмова у наданні дозвільних документів може бути оскаржена до суду заінтересованою особою у порядку адміністративного судочинства. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року про знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Згідно з п. 5 вищезазначеної Постанови розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Згідно ст. 9 Закону України «Про та архітектурну діяльність» будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм правил, місцевих правил. Відповідно до ст. 23 закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 року № 169-111, будівництво об'єктів містобудування має здійснюватися відповідно до проектної документації. Відповідно до п. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та стані 144 Конституції України акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами і організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Таким чином, в процесі здійснення будівництва нерухомого майна, відповідачами були порушені вищезазначені приписи діючого законодавства України, що у свою чергу, необхідно кваліфікувати як здійснення самочинного будівництва, так як жодних дозвільних документів, проекту будівництва, погоджень зі службами міста, розпорядження Київської районної адміністрації щодо переведення жилого приміщення в нежитлове, тощо відповідачами суду надано не було. З листів Інспекції ДАБК в Одеській області від 10.12.2013 р., 11.02.2014р., вбачається, що документи, що дають право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт у відповідачів відсутні, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення і видано припис про зупинення будівельних робіт та усунення порушень містобудівного законодавства, однак, вимоги припису не виконані. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 10.04.2014 року була скасована як така, що містила свідомо внесені неправдиві відомості, а будь-які правові підстави для зайняття земельної ділянки, що їм не належить, у відповідачів відсутні. Також суд враховує, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року, яким свідоцтво від 25.04.2014 року про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS], видане на ім'я відповідачів, було визнано недійсним, набрало законної сили 15.04.2015 року, що підтверджується його копією, наявною в матеріалах справи та відповідачами оскаржено не було. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 243, 60 гривень та судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 121,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved