Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи у шлюбі вона [INFO] року народила доньку [PERSON], а [INFO] року народила сина - [PERSON]. Відповідач записаний батьком в Свідоцтвах про народження дітей. Проте шлюб не склався і Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2013 року шлюб було розірвано. Оскільки відповідач став ухилятися від матеріального забезпечення дітей вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання дітей до досягненнями ними повноліття. Вони з відповідачем стали проживати за різними адресами. Відповідач злісно ухиляється від участі в утриманні та вихованні дітей. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає, участі у вихованні дітей не приймає, з дітьми не спілкується з 2013 року. Знаючи про те, що з нього утримані аліменти на забезпечення дітей він жодного разу з 2009 року не зробив переказ грошей так необхідних для дітей. Згідно Довідки про заборгованість по аліментам відповідач має заборгованість у сумі 75 773,00 грн. Їх спільні діти проживають разом із нею та знаходяться на її матеріальному забезпеченні і вихованні. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться успіхами дітей, не турбується про їх стан здоров'я , фізичний і духовний розвиток. Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року відповідача [PERSON] було оголошено в розшук, а Рішенням від 24 березня 2017 року визнано безвісно відсутнім. Поведінка батька по відношенню до дітей є свідомим нехтуванням ним своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а також якщо являються хронічними алкоголіками або наркоманами. Вважає, що вищевказані факти свідчать про те, що відповідач [PERSON] злісно не виконує своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], відповідно до чого має бути позбавлений батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі Ордеру серії [NUMBER] від 04 січня 2018 року та Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 977 (а.с.20-21) до судового засідання не з'явився. Надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Шевченко М.В., який діє на підставі Довіреності № 29/01-87 від 10 січня 2018 року у судове засідання не з'явилася. 19 лютого 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. При винесенні рішення просила врахувати Висновок Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.30-33). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач [PERSON] є батьком дітей - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції, актовий запис № 566 та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 30 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1117 (а.с.9-10). Відповідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано (а.с.11). Із Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого 14 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 138, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], відповідно чого змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.8). Як вбачається із копії Паспорту громадянина України [PERSON], Серії [NUMBER], виданого Слов'янським МВ ГУДМС України в Донецькій області 28 травня 2015 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5 зворот). Згідно Довідки від 22 грудня 2017 року № 1518 за підписом керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» [PERSON], [PERSON] не проживає [ADDRESS], не приділяє уваги дітям, не приймає участі у їх вихованні (а.с.17). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх дітей - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] є неповнолітньою, оскільки не досягла 18 річного віку, а [PERSON], [INFO] є малолітнім, оскільки ще не досяг 14 років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із Довідки Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15 Відділу освіти Слов'янської міської ради за вихідним № 1148 від 21 грудня 2017 року вбачається, що син [PERSON] - [PERSON], [INFO], учень 5В класу Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 протягом 2015-2017 рр. проживав з матір'ю, яка займається вихованням та організацією його навчання. Батько дитини не бере участі у вихованні дитини - не відвідував батьківські збори, не спілкувався з учителями, не цікавився успішністю сина, не приймає участі в організації його навчання. Даний факт підтверджує класний керівник [PERSON] та вчитель початкової школи [PERSON] (а.с.15). У суду не має підстав ставити під сумнів Довідку Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15 Відділу освіти Слов'янської міської ради, складену класним керівником [PERSON], вчителем початкової школи [PERSON] та директором школи [PERSON], оскільки вона була складена особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Довідці належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Із Довідки від 22 грудня 2017 року № 1518 за підписом керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» Круглової О.С. вбачається, що [PERSON] не проживає [ADDRESS], не приділяє уваги дітям, не приймає участі у їх вихованні. Матеріально абсолютно ні в чому не допомагає, не цікавиться життям дітей, ухиляється від них та від виплати аліментів про що свідчать свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с.17). Із Довідки від 22 грудня 2017 року № 1519 за підписом керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» Круглової О.С. вбачається, що [PERSON] після розлучення не цікавиться навіть по телефону здоров'ям своїх дітей. Коли вони хворіли він жодного разу не водив їх на прийом до лікаря, а також не відвідував хворих дітей у стаціонарному відділенні лікарні, про що свідчать свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі - батько дітей [PERSON], проживає окремо від своїх дітей, матеріальну допомогу дітям не надає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно Ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року [PERSON], [INFO], який останнім часом проживав за адресою: [ADDRESS], було оголошено у розшук за Поданням державного виконавця державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Корецької М.В. через невиконання ним Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно Довідки Слов'янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за вих. № АСВП-17384001 від 26 грудня 2017 року, заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2-2375 від 28 травня 2009 року, який виданий згідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження на користь [PERSON] після останньої сплати (червень 2015 року) з 01 липня 2015 року по 26 грудня 2017 року включно складає 75773,00 грн. (а.с.19). Відповідач [PERSON] не виявляє щодо [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дітей, спілкування з ними та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 29/01-419 від 19 лютого 2018 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, вбачається, що 14 лютого 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Слов'янської міської ради розглядалося питання щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] На засіданні комісії мати, [PERSON] зазначила, що батько, [PERSON], з 2013 року взагалі не спілкується з дітьми, не займається вихованням та утриманням, не цікавиться їх фізичним та розумовим розвитком. Зі слів матері, батько веде аморальний спосіб життя. Дитина, [PERSON], на засіданні комісії з питань захисту прав дитини зазначила, що батько [PERSON] вже тривалий час взагалі не цікавиться її життям, здоров'ям, не надає матеріальної допомоги. Щодо позбавлення його батьківських прав не заперечує. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року [PERSON] було оголошено у розшук, як боржника по виплаті аліментів на утримання дітей [PERSON], [PERSON] Згідно Довідки ВДВС про заборгованість по аліментам від 26 грудня 2017 року АСВП - 17384001 стягнено аліменти з [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [PERSON] Заборгованість з 01 липня 2015 року по 26 грудня 2017 року складає 75773,00 грн. Згідно Довідки ЗОШ № І-ІІІ ст. № 15 м. Слов'янська батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини [PERSON], не цікавиться його навчанням. Згідно Довідок квартального комітету «Словважмаш» м. Слов'янська, [PERSON] після розлучення з [PERSON] не цікавиться долею дітей. Позбавлення батьківських прав батька, [PERSON], [INFO], необхідно для вирішення подальшої долі дітей та повної реалізації їх прав та інтересів. Враховуючи викладене вважають, що [PERSON], [INFO] доцільно позбавити батьківських прав відносно двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження (а.с.32-33). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON], [INFO] батьківських прав сприятиме інтересам дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду Висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] батьківських прав на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька [PERSON] до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав [PERSON] № 29/01-419 від 19 лютого 2018 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу - з 2013 року, відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, по відношенню своїх дітей та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON], батьківських прав відносно дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved