Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

29.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 26.11.2004 року, право власності на земельну частку (пай) розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективній власності колишнього КСП «Зоря» Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], яка є сусідкою позивача та [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснили, що дійсно [PERSON] протягом тривалого часу з січня 2004р. та на день смерті [PERSON], його матері, постійно проживав разом з нею за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Гагаріна, буд. № 59, оскільки його мати була жінкою похилого віку, дуже часто хворіла, та він її доглядав, та доглядав за будинком. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що земельна частка (пай) розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективній власності колишнього КСП «Зоря» Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, належить [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0062624, виданого 15.01.1997 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №88 від 15.01.1997 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №389355 від 27.11.2004 року, виданого Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 26.11.2004 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна частка (пай) розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективній власності колишнього КСП «Зоря» Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до заповіту, посвідченого 27.02.1997 року секретарем Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого у книзі записів нотаріальних дій за №63, [PERSON] заповіла право на земельну частку (пай) за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0062624 на право на земельний пай члена КСП «Зоря» розміром 3,32 умовних кадастрових гектарів. Заповіт не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцем за заповітом є позивач. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв фактично, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.11.2016 року за №981. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] з приводу отримання свідоцтва про спадщину за заповітом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину листом від 17.11.2016 року №487/01-16, у звязку з пропущеним строком звернення для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно із п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, факт постійного проживання позивача з його матірю [PERSON], яка померла 26.11.2004 року, за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Муравлівка, вул. Гагаріна, б. 59, на день її смерті підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та підтверджено довідкою Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.11.2016 року за №981. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після померлої [PERSON] прийняв, оскільки проживав разом зі спадкодавцем, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за нею права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved