Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду до Хорольської міської ради Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, мотивуючи його тим, що позивачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є мешканцями багатоквартирного житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Зокрема, у цьому будинку на праві приватної власності належать: 1) Позивачу 1 - квартира №3 , яка складається з двохкіматної квартири жилою площею 21,5 кв.м, що доводиться копією Договору купівлі-продажу від 16 лютого 1999 року, посвідченого цієї дати державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Рибкою К.О. (зареєстровано в реєстрі за №388) та 9/25 ідеальних часток квартири №2 , яка складається з однокімнатної квартири загальною площею 25,7 кв.м, що доводиться копією Договору купівлі-продажу від 08 листопада 2000 року, посвідченого цієї дати державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Рибкою К.О. (зареєстровано в реєстрі за №11140). 2) Позивачу 2 - 21/50 часток цього житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що складають загальну площу 76,9 кв.м., житлову площу 46,6 кв.м. Зазначене доводиться копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. (зареєстровано в реєстрі за №1107), та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 липня 2017 року, індексний номер 92452349, номер запису про право власності 21484080. 3) Позивачу 3 - 21/50 часток цього житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що складають загальну площу 76,9 кв.м., житлову площу 46,6 кв.м. Зазначене доводиться копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. (зареєстровано в реєстрі за №1108), та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 липня 2017 року, індексний номер 92452611, номер запису про право власності 21484123. 4) Відповідачу 3 - квартира №1 , підтверджуючі документи маються у Відповідача 3, та 16/25 ідеальних часток квартири № 2, яка складається з однокімнатної квартири загальною площею 25,7 кв.м, що доводиться копією Договору купівлі-продажу від 08 листопада 2000 року, посвідченого цієї дати державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Рибкою К.О. (зареєстровано в реєстрі за №11140). Зазначений вище одноповерховий багатоквартирний житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, розташований на спільній присадибній земельній ділянці загальною площею 0,1523 га. За усною домовленістю між мешканцями будинку було визначено порядок користування цією земельною ділянкою. На початку 2019 року позивачі вирішили документально оформити право кожного із них на присадибну ділянку та звернулися з відповідним клопотанням до Хорольської міської ради Полтавської області. Але позивачам повідомили, що запитувана присадибна земельна ділянка в цілому належить на праві приватної власності одному із співмешканців будинку - відповідачу [PERSON] . Зазначене підтверджується: 1) Копією рішення Хорольської міської ради Полтавської області (сорок перша сесія п`яте скликання) від 25 грудня 2008 року №320, згідно якого [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , загальною площею 0.1568 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка); 2) Копією рішення Хорольської міської ради Полтавської області (двадцять п`ята сесія шостого скликання) від 24 травня 2012 року №185. Згідно цього рішення сесія міської ради вирішила затвердити Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на спірну земельну ділянку гр. [PERSON] та передати спірну земельну ділянку гр. [PERSON] ; 3) Копією Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності гр. [PERSON] на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка); 4) Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ №198766, виданого 23 серпня 2012 року міським головою Свириденко І.В. та начальником відділу Держкомзему у Хорольському районі Коваль С.Г. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №532480001002810. Виданий на підставі рішення Хорольської міської ради Полтавської області (двадцять п`ята сесія шостого скликання) від 24 травня 2012 року №185. Згідно цього Державного акту земельна ділянка з кадастровим номером 5324810100:50:003:0788, площею 0.1523 га, розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві власності відповідачу [PERSON] ; 5) Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5311826782019 від 10 травня 2019 року, з якого слідує, що спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності Відповідачу 3, [PERSON] . 07 вересня 2012 року була зареєстрована у Державному земельному кадастрі. Орган реєстрації - Відділ Держкомзему у Хорольському районі Полтавської області. Позивачі вважають, що рішення та дії відповідачів по передачі присадибної земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні усіх мешканців одноповерхового багатоквартирного житлового будинку, у приватну власність одного мешканця, гр. [PERSON] , - є неправомірними, адже позивачі станом на сьогодні повністю позбавлені можливості документально оформити належне кожному із них право на спірну земельну ділянку. Тому позивачі вимушені звертатися до суду для захисту своїх прав та інтересів з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Чубенко Ж.А. не з"явилися, але в заявах прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. В судове засідання представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначивши, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"яився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відстуність, зазначивши, що позовні вимог визнає та не заперечує проти визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідачів, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку є особливим об`єктом права власності на землю, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси усіх його мешканців. Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, належать до земель житлової та громадської забудови. Режим використання земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків регулюється ст. 42 ЗК України. Відповідно до положень цієї статті земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Відповідно до ст. 42 ЗК України як суб`єкт права власності на прибудинкову територію зазначено виключно об`єднання власників багатоквартирного будинку. До вказаного переліку можливих суб`єктів права власності на прибудинкову територію не входять ні інші юридичні особи, ні окремо фізичні особи. Відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» при приватизації громадянами одно або багатоквартирного будинку державного житлового фонду, порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Земельним кодексом України. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. При цьому під прибудинковою територією слід розуміти встановлену за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельну ділянку багатоквартирної несадибної житлової забудови, необхідну для розміщення й обслуговування жилого будинку та пов`язаних із ним господарських і технічних будівель і споруд, тобто нею є територія під жилим будинком, проїзди та тротуари, озеленені ділянки та ігрові майданчики, майданчики для відпочинку, занять спортом, тимчасового зберігання автомобілів жителів будинку, для господарських цілей та інші території, пов`язані з утриманням і експлуатацією будинку. Згідно з вимогами ст. 11 цього ж Закону об`єднання співвласників багатоквартирного будинку після набуття статусу юридичної особи може прийняти на власний баланс весь житловий комплекс, який є єдиним комплексом нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс. Згідно п. 5 Порядку передачі майна на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передача житлового комплексу або його частини з балансу на баланс проводиться разом з планом земельної ділянки, технічним паспортом будинку та відповідною технічною документацією (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж тощо) у двомісячний термін після надходження відповідного звернення від об`єднання. Датою передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс є дата підписання акта приймання-передачі (п. 7 Порядку передачі). Ст. 39 ЗК України встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральним планом населеного пункту визначаються: потреби в територіях для забудови та іншого використання; межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій; території, які мають будівельні, санітарно-гігієнічні, природоохоронні та інші обмеження їх використання. Частина 1 ст. 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Порядок використання вказаних земельних ділянок регулюється також Законом України «Про основи містобудування» та Типовими регіональними правилами забудови, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10 грудня 2001 року № 219, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 3 січня 2002 року за № 4/6292. Таким чином, виходячи з аналізу цільового призначення спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, та норм ст. 42 ЗК України, можна дійти висновку, що у разі приватизації громадянами квартир у багатоквартирному будинку, земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність, або користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини. Багатоквартирний житлий будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі жодної організації, а також між співвласниками даного багатоквартирного жилого будинку об`єднання співвласників не створено. Проте, Хорольська міська рада Полтавської області (двадцять п`ята сесія шостого скликання) з істотним порушенням вимог ст. 42 ЗК України, без встановлення розміру та конфігурації прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , без зарахування до земельного фонду Хорольської міської ради Полтавської області прибудинкової земельної ділянки цього багатоквартирного житлового будинку, 24 травня 2012 року прийняла рішення №185, яким усю прибудинкову земельну ділянку даного багатоквартирного житлового будинку передала у приватну власність лише одному із співвласників - Відповідачу 3, гр. [PERSON] . Внаслідок чого істотно порушила право власності інших співвласників цього багатоквартирного житлового будинку, зокрема позбавила позивачів можливості доступу, проїзду до належних їм на праві власності квартир у даному житловому будинку та належного обслуговування даного житлового будинку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 даної статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч. 2 ст. 158 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, про що зазначено в ч. 1 ст. 393 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Таким чином, рішення Хорольської міської ради Полтавської області (двадцять п`ята сесія шостого скликання) від 24 травня 2012 року №185, яким було затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на спірну земельну ділянку гр. [PERSON] та вирішено передати присадибну земельну ділянку житлового будинку [ADDRESS] , площею 0.1523 га, у приватну власність гр. [PERSON] , винесено з порушенням вимог закону та суперечить положенням ст. 42 ЗК України, та на підставі ст. 21 ЦК України підлягає визнанню незаконним та скасуванню й відповідно підлягає визнанню недійсним виданий на підставі цього рішення державний акт на право власності на земельну ділянку. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина, незважаючи на наявність у правової норми прямої вказівки на можливість такого захисту. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів є доведеними, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи викладене вище та у відповідності до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 21, 328, 391, 393 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України ЦПК України, ст. ст. 38, 39, 42, 79-1, 81, 88, 152, 155, 158 ЗК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування», ЗУ «Про планування і забудову територій», ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ЗУ «Про основи містобудування», постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Порядку передачі майна на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10 грудня 2001 року № 219, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 січня 2002 року за № 4/6292, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

Outcome: partial