Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO], у віці 54 роки, помер його батько- [PERSON], про що [INFO] було складено відповідний актовий запис про смерть за №14, підтвердженням чого є Свідоцтво про смерть, видане 11 березня 2003 року, виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області. До дня смерті він постійно проживав в будинку за [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок за [ADDRESS]. Спадкоємцями на спадкове майно після смерті батька є він, [PERSON], та його мати [PERSON], котра відмовилася від прийняття спадщини в його користь. Підтвердженням чого є подана нею заява про відмову від прийняття спадщини на спадкове майно. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Спадщину він прийняв, оскільки постійно проживав разом із батьком у спадковому будинку. З метою отримання належного йому спадкового майна, він як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Рахівського нотаріального округу Маріна А.С.,щодо видачі йому Свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове нерухоме майно -житловий будинок, за [ADDRESS], що належав його померлому батьку, [PERSON]. Проте йому було відмовлено у видачі такого Свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. Як наслідок, 18 січня 2016 року, приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджував би право власності за померлим батьком, [PERSON], на житловий будинок за [ADDRESS] та було роз'яснено порядок оскарження даної постанови. На підставі наведеного, просив визнати за ним [PERSON] право власності на житловий будинок, загальна площа якого становить -230 кв.м., житлова площа -142,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті його батька-[PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - Середньоводянської сільської ради Рахівського району в судове засідання не з»явився. Сільський голова Шіман Н.І. направив суду заяву про розгляд справи без представника ради та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Встановлено, що позивач [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [INFO] [PERSON] помер, про що виконкомом Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в книзі реєстраці актів про смерть зроблено запис за №14 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2003 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої ПП [PERSON] техніком з інвентаризації нерухомого майна спадковий будинок побудований у 1990 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №11 від 18 січня 2016 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном , і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, оскільки вступив в оперативне управління та володіння спадковим майном, у зв'язку з чим набув правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла, що стверджено довідкою виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №34 від 18 січня 2016 року, відміткою про зареєстроване місце проживання в спадковому будинку до і після відкриття спадщини, в паспорті громадянина України серії [NUMBER]. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки в матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява іншого спадкоємця за законом: [PERSON] - дружини спадкодавця, про відмову від спадщини. Також, згідно даних Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18 січня 2016 року та Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42697571 від 18 січня 2016 року, ніхто, окрім позивача, до нотаріальної контори не звертався з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON] та відсутні заповіти з приводу спадкового майна. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інший спадкоємець відмовився від спадщини, про що нею складено належну заяву, посвідчену нотаріально, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved