Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

14.11.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про поділ майна. Обґрунтовував позов тим, що з 09.08.1975 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Перебуваючи в шлюбі побудували будинок [ADDRESS], загальною площею 242,10 кв.м., житловою площею 104,40 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами. Будинок зареєстрували на відповідача. Позивачка просе суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS]. Позивач у у судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність,позов визнає. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що 09.08.1975 року сторони зареєстрували шлюб, що вбачається з свідотцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого Волноваським райвідділом РАГС Донецької області. (а.с.5). В період спільного життя побудували будинок [ADDRESS], загальною площею 242,10 кв.м., житловою площею 104,40 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який зареєстрували на відповідача. (а.с.9-11). Даний перелік майна визнаний в судовому засіданні сторонами як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статтею 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, що узгоджується з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Також статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З урахування викладеного, оцінивши всі докази у їх сукупкостні суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved