Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 03.06.2015 року між нею та відповідачем, в якому народився син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя не склалося через розбіжності в поглядах на життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. Просить шлюб розірвати, залишивши їй дошлюбне прізвище , а малолітнього сина залишити на проживання з нею. Під час попереднього судового засідання позивач підтримала позовні вимоги з наведених вище підстав. Додатково пояснила, що відповідач наносив їй побої, незважаючи на те, що вона була після операції (кесарський розтину ), по всіх питання радився зі свою матір"ю, а не з нею. Вже пів року проживають окремо. Не заперечувала того факту, що в цей період проживала з іншим чоловіком. Відповідач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, подавши заяву, в якій зазначив, що спільне проживання є неможливим через неприязні стосунки (а.с.11). А також пояснив, що коли перебував на роботі у Російській Федерації, то йому зателефонував товариш та повідомив, що дружина зраджує з іншим чоловіком. Коли він повернувся додому, то цей факт підтвердився на його очах, про що не заперечувала і дружина. При таких обставинах збереження шлюбу є неможливим. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оглянувши заяву відповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами 03.06.2015 року укладений шлюб у Міжрічанській сільській раді за актовим записом №3 (а.с.2). Від даного шлюбу 23.08.2015 року народився син [PERSON] (а.с.5). З пояснення сторін встановлено, що різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, любові та поваги між ними, призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між ними. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та поновлювати наміру їх не мають, не проживають разом . Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб\~створює сім'ю, а\~ слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює\~ його добровільний характер. Шлюб\~ \~ ґрунтується на\~вільній згоді жінки\~та\~чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~ За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок\~його розірвання. Розірвання\~шлюбу засвідчує стійкий розлад\~подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може\~бути пред'явлений одним\~із\~подружжя. Позивач\~скористалася\~даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, вона втратила почуття любові, поваги до чоловіка, між сторонами немає взаєморозуміння. Збереження\~ шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною\~основою\~шлюбу, а позивач не має намір зберігати\~ шлюб\~з відповідачем, який теж наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сімї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обовязок збереження сімї при наявності їх категоричного заперечення цього. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність малолітньої дитини та обставини життя подружжя, суд встановив справжнє прагнення як позивача, так і відповідача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу не суперечить інтересам сторін та їх дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у звязку із чим даний позов підлягає задоволенню. Як зазначено в ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідач не заперечував щодо того, щоб малолітній син проживав з позивачкою. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дитини, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, малолітнього сина залишити на проживанні з матір'ю. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу Україниособа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд відновлює їй дошлюбне прізвище Суслик. Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України, за якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному спорі становлять 551грн.20 коп. сплаченого судового збору при пред"явленні позовної заяви. На підставі наведеного, ст. 55,56, 112, 160 СК,

Outcome: approved