Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

20.06.2018року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що починаючи з 3листопада 2012 року дитина фактично проживає із позивачкою,яка є її бабусею, в с. Щасливе, Березанського району Миколаївської області,дитина навчається Щасливської ЗОШ І-ІІІступенів та обліковується за станом здоров`я в Комунальному закладі "Березанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги". Мати дитини [PERSON] - відповідачка [PERSON] , з вищезазначеного часу не виховує свою доньку, не піклуватися про здоров`я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не готує дівчинку до самостійного життя, не відвідує батьківські збори, шкільні свята, консультації для батьків, відкриті уроки, позакласні, позашкільні заходи. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, проти заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання була повідомлена вчасно, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин; відзив не подавала. Представник третьої особи Огран опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився при цьому подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності,стосовно позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Березанської районної державної адміністрації в судовому засіданні, проти задоволенні позову не заперечував,вважав доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши у судовому засіданні сторони, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , надані у судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серія [NUMBER] від 24.02.2007року (а.с.13). Відповідно до листа Щасливської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 08.05.2018 року за №100 за період навчання у початкових та 5 класі мати [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] не цікавилась навчанням та вихованням дитини у телефонному чи іншому режимах, не відвідувала батьківські збори, шкільні свята, консультації для батьків, відкриті уроки, позакласні, позашкільні заходи. Опікою дитини займалися найближчі родичі: бабуся, дідусь, тітка.(а.с.6) Згідно характеристики Щаливської ЗОШ І-III ступенів від 23.04.2018 року за № 105, [PERSON] має достатній рівень навченості, її вихованням займаються бабуся та дідусь, які приділяють багато уваги навчанню і вихованню онуки.(а.с.7) Як вбачається із довідки Комунального закладу "Березанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 26.04.2018 року здоров`ям дитини [PERSON] піклується позивачка по справі [PERSON] , відповідачка [PERSON] здоров`ям дитини не цікавиться.(а.с.8) На підставі довідки Щасливської сільської ради від 05.05.2018 року № 343 Відповідач на території Щасливської сільської ради не зареєстрована та не проживає, у вихованні доньки [PERSON] участі не приймає, дівчинка знаходиться на утриманні та вихованні позивача.(а.с.9) У своєму висновку служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функції органу опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до її доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.36-37) Допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] також підтвердили те, що відповідачка [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини [PERSON] ,також зазначили, що дитина знаходиться на порвному забезпеченні у позивачки по справі. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, відповідачка протягом тривалого часу не приділяла належної уваги розвитку своєї доньки, ухилялась від виконання своїх обов`язків по їх вихованню: не піклувалась про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувались з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не створювала умов для отримання дитиною належної освіти. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідачки на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї доньки, тому позов у частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягає задоволенню. За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору на користь позивачки у розмірі 704,80грн.

Outcome: approved