Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

28.05.2014 року прокурор Мостиського району в інтересах держави звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач [PERSON], в порушення вимог п.4 ст.116 Земельного кодексу України, двічі безплатно отримав у власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (площею 0,0733 га) та земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] (площею 0,10 га). Зазначає, що на підставі рішення 4 сесії 4 скликання Мостиської міської ради від 04.02.2003року №16 [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003року площею 0,0733 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS], Львівської області. Всупереч вищенаведеним положенням земельного законодавства, на підставі рішення 30 сесії 4 скликання Мостиської міської ради №10 від 07.10.2005року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], [PERSON]», [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №867084 від 20.10.2005року площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]. Також зазначає, що в подальшому, рішенням 26 сесії 5 скликання Мостиської міської ради №76 від 25.02.2009року «Про затвердження проекту відведення зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд під будівництво автосервісу з магазином та кафе-баром в [ADDRESS] приватному підприємцю [PERSON]» змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,10 га в [ADDRESS] під будівництво автосервісу з магазином та кафе-баром. На підставі цього рішення видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583736 від 17.11.2009року. З огляду на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: 1) визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 58373620 від 17.11.2009 року на ім'я [PERSON] під будівництво автосервісу з магазином та кафе-баром площею 0,10 га (кадастровий № 02:09:454:00012, вартістю 298575 грн. 00 коп.); 2) визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 867084 від 20.10.2005 року на ім'я [PERSON] площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS]; 3) визнати незаконним та скасувати рішення ХХХ сесії IV демократичного скликання Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №10 від 07.10.2005року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], гр.[PERSON]», в частині затвердження [PERSON] проекту відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку площею 0,10 га, та передачі йому у власність земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, площею 0,10 га в [ADDRESS]; 4) визнати незаконним та скасувати рішення XXVI сесії V демократичного скликання Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №76 від 25.02.2009року «Про затвердження проекту відведення зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд під будівництво автосервісу з магазином та кафе-баром в [ADDRESS], приватному підприємцю [PERSON]». В судовому засіданні прокурор Білозір О.М. уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, так як погодились із тим, що [PERSON] двічі одержав безоплатно у власність земельну ділянку одного виду використання, що є порушенням земельного законодавства України, однак пояснили, що це було технічною помилкою і сталося не з вини [PERSON], який не знав на той час про такі вимоги закону. Представники відповідачів Мостиської міської ради Львівської області - Семесюк Л.В. та Відділу Держземагенства у Мостиському районі - Кулій М.В. в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об'єктом права власності Українського народу. Відповідно до статей 13, 14 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника на землю в межах, визначених Конституцією. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частинами 1 та 2 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 3 ст.116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до пункту "г" статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0, 15 гектара, в містах не більше 0, 10 гектара. Відповідно до п. «а» ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Відповідно до ст.125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що рішенням IV сесії IV демократичного скликання Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №16 від 25.12.2002року (а.с.7) [PERSON] - відповідачу у справі, безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,0733 га в [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного рішення Мостиської міської ради №16 від 25.12.2002року, відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003року(а.с.10). Також встановлено, що 07.10.2005року рішенням ХХХ сесії IV демократичного скликання Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №10 від 07.10.2005року (а.с.8) відповідачу [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, площею 0,10 га в [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного рішення Мостиської міської ради №10 від 07.10.2005року, відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №867084 від 20.10.2005року(а.с.11). В подальшому, 25.02.2009року за заявою [PERSON] як приватного підприємця, рішенням XXVI сесії V демократичного скликання Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №76 від 25.02.2009року (а.с.9) змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,10 га в [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд під будівництво автосервісу з магазином та кафе-баром. На підставі зазначеного рішення Мостиської міської ради №76 від 25.02.2009року, відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583736 від 17.11.2009року(а.с.12). Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, а також підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією рішення Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №16 від 25.12.2002року (а.с.7); копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №000058 від 11.04.2003року(а.с.10); копією рішення Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №10 від 07.10.2005року (а.с.8); копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №867084 від 20.10.2005року (а.с.11); копією рішення Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №76 від 25.02.2009року (а.с.9); копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №583736 від 17.11.2009року(а.с.12); копією листа Державної інспекції сільського господарства у Львівській області №617/3-10-8 від 30.01.2014року (а.с.5); копією довідки Державної інспекції сільського господарства у Львівській області від 30.01.2014року (а.с.6). Із наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] двічі одержав безоплатно у власність земельну ділянку одного виду використання, а саме для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є порушенням п.4 ст.116 Земельного кодексу України. За таких обставин, право власності на земельну ділянку, яку [PERSON] одержав безоплатно вдруге, а саме земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га в [ADDRESS], якій в подальшому було змінено цільове призначення під будівництво автосервісу з магазином та кафе-баром, відповідач [PERSON] набув без визначеної законом (ст. 116 ЗК України) підстави, тобто неправомірно. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 2 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146, 149, 151, 153 - 158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,10 га в [ADDRESS], відповідач [PERSON] набув неправомірно, а тому спірні державні акти, що підтверджують право власності цю земельну ділянку, а також оскаржувані рішення Мостиської міської ради, на підставі яких видані дані державні акти, які винесені з порушенням вимог земельного законодавства, а саме вимог ч. 4 ст.116 ЗК України, слід визнати недійсними та скасувати, а зазначену земельну ділянку вилучити у відповідача [PERSON] та передати її в розпорядження Мостиської міської ради Львівської області. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог прокурора та про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved