Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] 23.09.2020 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. У відповідності до положень ст..33 ЦПК України справу розподілено судді Калашніковій О.І. Після виконання позивачкою вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 13.10.2020 року позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. Підтримуючи позов, в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з відповідачем [PERSON] перебували з 2011 року у фактичному шлюбі. [INFO] у неї [PERSON] народився син [PERSON] , відповідач визнав себе батьком дитини. Позивач доводить, що з осині 2013 року сім`я фактично розпалась, вони з відповідачем не проживають разом і [PERSON] не приймає участі ні у вихованні сина ні в утриманні дитини, а вона [PERSON] самотужки не має матеріальної можливості забезпечити дитині належне утримання. Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її [PERSON] - користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] ,2014 року народження в розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходів батька щомісяця з дня звернення з цим позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, визнаючи позов, пояснив, що припинили шлюбні відносини восени 2014 року, що на утримання сина він надає матеріальну допомогу, але не регулярно, що позивач заперечує проти того, щоб він приймав участь у вихованні сина. Суд вислухав сторони (представників), вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони малолітню дитину сина [PERSON] , 2014 року народження - актовий запис про народження №1549, вчинений 17 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільно не проживають і не мають спільного господарства та бюджету з 2014 року. Дитина проживає з матір`ю, а батько приймає участь в утриманні дитини епізодично і не в повному обсязі. Дослідивши наведені сторонами доводи і надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив , що сторони не проживають разом, після припинення сімейних відносин між батьками дитина проживає з матір`ю, батько не приймає належної участі в утриманні дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Судом встановлено, що відповідач працює і має постійний щомісячний дохід, тому аліменти на утримання дитини стягуються в частці від доходу батька. Суд не отримав доказів наявності у відповідача інших утриманців, тому визначає розмір аліментів 1\\4 частину від заробітку відповідача.

Outcome: partial