Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

15.03.2021 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.03.2021 року, заявник отримав «паспорт громадянина України» оновленого зразка. При оформленні зазначеного паспорта, було виявлено, що в попередньому паспорті громадянина України, виданого заявнику 02.07.1997 року Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище заявника було зазначено як « [PERSON] », тоді як згідно свідоцтва про народження, актовий запис № 23 від10.06.1952 року, відповідно українською « [PERSON] » (а. с. 5-6). На підставі наведеного, різниця у написані прізвища заявника, є наслідком довільного перекладу з російської мови, якою було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР (св-во про народження), на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документиукраїнською мовою. Між тим, у відповідності з Указом №1529/99 від 3 грудня 1999 р. президента України «Про негайні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», Указом Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та постанови Кабінету Міністрів України від 12 лютого 1996 року N 187 ( 187-96-п ) "Про стан реформування земельних відносин" та відповідно до рішення 17 сесії 23 скликання Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 25.01.2001 року, [PERSON] (заявнику) 11.10.2001 року видано державний акт на право приватної власності на землю ІІ - ДП № 115337 ПК 000347 (а. с. 10). Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю II - ДП №115337 ПК 000347 було видано згідно паспорта громадянина України (заявника) 02.07.1997 року, де зазначено прізвище [PERSON] . Після отримання заявником «паспорт громадянина України» оновленогозразка із зазначенням прізвища [PERSON] , виникли розбіжності між паспортними відомостями власника земельної ділянки та відомостями про власника земельної ділянки зазначеними в державному акті на право приватної власності на землю II - ДП № 115337 ПК 000347, від 11.10.2001 року. 25 10.2000 року заявник отримав свідоцтво про право на спадщину за законом АВН № 449653 на майно після смерті батька [PERSON] , а саме: житлового будинку із господарчими спорудами за адресою [ADDRESS] .Зазначене свідоцтво також видане на прізвище [PERSON] (а.с. 9). У зв`язку з чим, [PERSON] просить заяву задовольнити. Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності заявника та заінтересованої особи, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Представник заінтересованої особи надіслав заяву про розгляд справи без його участі, рішення по справі просить винести на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, згідно копії паспорта, було виявлено, що в попередньому паспорті громадянина України, виданого заявнику 02.07.1997 року Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище заявника було зазначено як « [PERSON] », (а .с. 3). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] прізвище заявника вказано як « [PERSON] ». Відповідно до паспорта нового зразка прізвище заявника зазначено [PERSON] (а. с. 3). У свідоцтві про право на спадщину за законом, прізвище заявника зазначено [PERSON] (а. с. 9). Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. З огляду на викладене, враховуючи, що зазначенні обставини прямо звужують права заявника, а саме: розбіжності між паспортними відомостями власника земельної ділянки, житлового будинку та відомостями про власника земельної ділянки зазначеними в державному акті на право приватної власності на землю та відомостями власника житлового будинку зазначеними у свідоцтві про право на спадщину за законом ( [PERSON] - [PERSON] ) обмежують права заявника на вчинення будь - яких правочинів щодо своєї власності, в тому числі: укладання та державна реєстрація договорів оренди землі, замовлення та виготовлення технічної документації із землеустрою, тощо,суд приходить до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована, підтверджена матеріалами заяви та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved