Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

20 серпня 2015р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про анулювання реєстрації права власності на домоволодіння та визнання права на успадкування. Ухвалою від 16.10.2015 року територіальну громаду м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради за клопотанням представника позивача виключено з кола відповідачів(а.с.44). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] року померла його мати- [PERSON], про що в відділі державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦ) реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, складено відповідний актовий запис № 399. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги вважається він- [PERSON] - позивач по справі, [PERSON] , [PERSON]- відповідачі по справі, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, як рідні діти та чоловік спадкодавця. Заповіту спадкодавець не складав, тому спадкування, після смерті [PERSON], повинно відбуватись за законом. Позивач вважає, що реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з видачею Свідоцтва по право власності є незаконними, оскільки [PERSON] померла в травні 2013 року, про що в відділі державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦ) реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, складено відповідний актовий запис № 399. Реєстрація права власності відбулась у листопаді 2013 року. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 14.10.2014 року позивачем отримано відповідь-відмову в якій його повідомили про, те що скасування реєстрації права власності та внесення відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно можливе лише за наявності відповідного судового рішення. Ця обставина спонукала його для звернення до суду з позовом. На підставі викладеного позивач просить суд реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] визнати незаконною та анулювати. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.11.2013 року (інд.номер 13262854), що виготовлено реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та оформлено на ім'я [PERSON] - скасувати. Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію прав власності ІН 13263873 від 22.11.2013 року за [PERSON] (інн. [NUMBER]) зареєстроване домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] та складається з: житловий будинок літ.Д-1, д-1, д загальною площею 66.3 кв.м., житловою площею 39.1 кв.м., житловий будинок літ.Е-1 загальною площею 64.5 кв.м., житловою площею 32.2 кв.м. , гараж літ.Ж. Визнати за позивачем, [PERSON] (інн. [NUMBER]) право на успадкування за законом, після смерті [PERSON] (інн [NUMBER]), що померла [INFO] року, на об'єкт нерухомості - домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] та складається з: житловий будинок літ.Д-1, д-1, д загальною площею 66.3 кв.м., житловою площею 39.1 кв.м., житловий будинок літ.Е-1 загальною площею 64.5 кв.м., житловою площею 32.2 кв.м., гараж літ. Ж. (а.с. 3-4). В судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку із завантаженістю на роботі та проживанням в іншому місці. (а.с.30) Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з пенсійним віком та проживанням в іншому місці. (а.с.29) Третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судові засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що в відділі державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦ) реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, складено відповідний актовий запис № 39 (а.с.11). 22.11.2013р. реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області виготовлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 13262854) на домоволодіння за адресою Дніпропетровська область, [ADDRESS] та оформлено на ім'я [PERSON] (а.с. 6). Згідно витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 13263873 від 22.11.2013 року за [PERSON] (і.н. [NUMBER]) зареєстроване домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] та складається з: житловий будинок літ.Д-1, д-1, д загальною площею 66.3 кв.м., житловою площею 39.1 кв.м., житловий будинок літ.Е-1 загальною площею 64.5 кв.м., житловою площею 32.2 кв.м., гараж літ.Ж. (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2014 року спадкоємцем майна [PERSON], а саме: земельна ділянка, яка знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER], що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], є [PERSON]. Свідоцтво було посвідчено Тисячною І.К. приватним нотаріусом Ілічівського міського нотаріального округа Одеської області та зареєстровано в реєстрі №201 (справа №9/2013 р.) (а.с. 8). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2014р., індексний номер витягу 17482413 [PERSON] є власником земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER] (а.с.9). 07.12.2011 року [PERSON] зареєструвала в інспекції ДАБК у Дніпропетровській області декларацію про готовність об'єкту до експлуатації, згідно з якою було встановлено, що житловий будинок літ.Д-1, загальною площею 66.3 кв.м., житловою площею - 39.1 кв.м., тераса літ.д-1, ґанок літ. д, та житловий будинок (після реконструкції) літ.Е-1, загальною площею 64.5 кв.м., житловою площею 32.2 кв.м., гараж літ. Ж по [ADDRESS], що розташовані на земельній ділянці 1000 кв.м., вважаються закінченнями будівництвом об'єктами та готовими до експлуатації (а.с.12-13). Згідно з технічним паспортом станом на 13.08.2009р. садибний індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] має загальну площу 66.3 кв.м, житлову 39.1 кв.м, в плані земельної ділянки зазначено, що загальна площа земельної ділянки складає 1411кв.м, приватизовано 1000 кв.м. (а.с.14-18). В рішенні про відмову у скасуванні №16443257 від 14.10.2014р., прийнятого за результатами розгляду заяви [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON], вказано, що скасування реєстрації права власності та внесення відповідних змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно можливе лише за наявності відповідного судового рішення (а.с.19). Вартість домоволодіння відповідно до висновку про оцінку майна ТОВ " Південні зірки" складає 181 228 грн.(а.с.20). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У пункті 3.2 цього листа також звертається увага на те, що у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла в травні 2013 року, а реєстрація права власності на її ім'я відбулась у листопаді 2013 року. Таким чином суд вважає, що реєстрація права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] є незаконною та підлягає анулюванню. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у ч.2 п.6 своєї Постанови №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»- Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Положеннями ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивач довів свої позовні вимоги. Право позивача [PERSON], щодо спірного спадкового майна підлягає захисту у визначений ним спосіб, який не суперечить ст. 16 ЦК України. Аналізуючи наведені вище норми права та, співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved