Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

30 листопада 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Бобриківською сільською радою Антрацитівського району Луганської області, актовий запис № 09. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, на підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Відповідач подружнє життя почав з обману, вживає алкоголь та має неврівноважений характер. Шлюбні відносини між ними припинилися з 2008 року, спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно не мають. Примирення з відповідачем не є можливим. 20 квітня 2018 року вона виїхала з тимчасово окупованої території, відповідач залишився проживати по [ADDRESS] тому просить шлюб між ними розірвати. В судове засідання учасники справи повторно не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, позивач направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач проживає на території України з особливим правовим режимом унаслідок бойових дій війни на сході України, був повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відтак відповідач є таким, якому судовий виклик вручено належним чином. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з'ясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28 грудня 2007 року, який був зареєстрований Бобриківською сільською радою Антрацитівського району Луганської області, актовий запис № 09, від якого спільних дітей не мають. Прізвище позивача до укладення шлюбу «[PERSON]»(а.с.4 - копія свідоцтва про шлюб). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2008 року, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивач бажає іменуватися шлюбним прізвищем «[PERSON]». Відповідач будь-яких заперечень щодо позову та аргументів позивача не надав. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн (а.с.1 - квитанція). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує те, що позивач та відповідач втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми, тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. Понесені позивачем судові витрати стягнути із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved