Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] 11.07.2014р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідно до угоди про розподіл спадкового майна від 19.01.2007р. їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] відповідно вказаної угоди отримала грошовий внесок з належними відсотками, компенсаційними виплатами в КБ "ПриватБанк". На час підписання вказаної угоди, [PERSON] починаючи з 1997 року проживала разом зі своїм чоловіком - [PERSON] (третя особа) за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідачка [PERSON] відповідно договору дарування квартири від 25.10.2005р. отримала у свою власність однокімнатну квартиру № 22, загальною площею - 39.1 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Моніторній в будинку № 7. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, позивачка зареєструвала право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (індексний номер: 2617946 від 27.05.2013 року), в зв'язку з чим вона є єдиним власником вказаного житла. Після підписання вищевказаної угоди, приймаючи до уваги, що позивач стала власницею всієї квартири, вона запропонувала відповідачці [PERSON] її рідній повнолітній дочці, яка була зареєстрована в квартирі з 23.03.1994р., добровільно знятись з реєстраційного обліку у зв'язку з тим, що вона бажає розпорядитись своєю власністю , або продати або поміняти на меншу квартиру. Відповідачка проігнорувала її вимоги про зняття з реєстраційного обліку. В травні 2012 року після розірвання шлюбу з [PERSON], без згоди позивачки вселилась в її квартиру, не зважаючи на те, що у неї є її власна квартира [ADDRESS] яку вона використовує для здачі в найм іншим особам і отримує від цього дохід. Почавши проживати в квартирі позивачки, відповідачка продовжувала і продовжує систематично зловживати алкогольними напоями, та незаконно вживати наркотичну речовину в квартирі. Влаштовує сварки, веде аморальний спосіб життя. Заходи впливання на неї виявились безрезультатними.Пройшовши неодноразово курс лікування на стаціонарному відділенні Дніпропетровської міської клінічної багатопрофільної лікарні № 4 в період часу з 26.05.2012р. по 03.11.2012р. (вживання психотропних препаратів, алкоголю, суїцидальна спроба) і не ставши на шлях виправлення, відповідачка 21.11.2012р. приблизно о 20.00 години , знаходячись в квартирі позивачки, перебуваючи у стані наркотичного сп'яніння, у присутності свідків, свого рідного брата його дружини спричинила позивачці тілесні ушкодження у вигляді різаних ран правої гомілки, що спричинені від твердого предмету (предметів), який володіє ріжучими властивостями. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). По цьому факту триває кримінальне провадження.З 07.02.2013р. відповідачка вигнала позивачку з її власної квартири і вселила без її згоди свого знайомого [PERSON] жовтні 2014 року, позивачці стало відомо, що відповідачка без її на то згоди зареєструвала в квартирі свою неповнолітню дочку, яка разом з нею проживає в вищевказаній квартирі.Відповідачі незаконно проживаючи в [ADDRESS], не сплачують комунальні послуги за користування житлом в зв'язку з чим станом на 01.09.2014 року виникла заборгованість по сплаті за комунальні послуги у розмірі - 7919.00 грн. Незважаючи на те, що у відповідачки [PERSON] є її власна квартира [ADDRESS], у третьої особи [PERSON], який доводиться рідним батьком неповнолітній [PERSON], є його власна квартира [ADDRESS], у відповідача [PERSON] також є його власна квартира 368, буд.4, ж/м Червоний Камінь, вказані особи незаконно позбавили позивачку житла, її власності. Позивач просила суд: усунути перешкоди у здійсненні права власності на її квартиру № [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення; стягнути з відповідачів понесені нею витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. У своїй заяві від 19.12.2014р. позивач та її представник просили суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення [PERSON] з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до угоди про розподіл спадкового майна від 19.01.2007р. належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] відповідно вказаної угоди отримала грошовий внесок з належними відсотками, компенсаційними виплатами в КБ "ПриватБанк" (а.с.5). Позивачка зареєструвала право власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (індексний номер: 2617946 від 27.05.2013 року), у зв'язку з чим, вона є єдиним власником вказаного житла (а.с.6). [PERSON] відповідно договору дарування квартири від 25.10.2005р. отримала у свою власність однокімнатну квартиру № 22, загальною площею - 39.1 кв.м., що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Моніторній в будинку № 7 (а.с.7). Після підписання вищевказаної угоди, приймаючи до уваги, що позивач стала власницею всієї квартири, вона запропонувала відповідачці [PERSON] її рідній повнолітній дочці, яка була зареєстрована в квартирі з 23.03.1994р., добровільно знятись з реєстраційного обліку у зв'язку з тим, що вона бажає розпорядитись своєю власністю, або продати або поміняти на меншу квартиру. Відповідачка проігнорувала її вимоги про зняття з реєстраційного обліку. В травні 2012 року після розірвання шлюбу з [PERSON], без згоди позивачки вселилась в її квартиру, не зважаючи на те, що у неї є її власна квартира [ADDRESS] яку вона використовує для здачі в найм іншим особам і отримує від цього дохід. Почавши проживати в квартирі позивачки, відповідачка продовжувала і продовжує систематично зловживати алкогольними напоями, та незаконно вживати наркотичну речовину в квартирі. Влаштовує сварки, веде аморальний спосіб життя. Заходи впливання на неї виявились безрезультатними. (а.с.10-16).Пройшовши неодноразово курс лікування на стаціонарному відділенні Дніпропетровської міської клінічної багатопрофільної лікарні № 4 в період часу з 26.05.2012р. по 03.11.2012р. (вживання психотропних препаратів, алкоголю, суїцидальна спроба) (а.с.10). З 07.02.2013р. відповідачка вигнала позивачку з її власної квартири і вселила без її згоди свого знайомого [PERSON] жовтні 2014 року, позивачці стало відомо, що відповідачка без її на то згоди зареєструвала в квартирі свою неповнолітню дочку, яка разом з нею проживає в вищевказаній квартирі (а.с.50-51) Відповідачі незаконно проживаючи в [ADDRESS], не сплачують комунальні послуги за користування житлом в зв'язку з чим станом на 01.09.2014 року виникла заборгованість по сплаті за комунальні послуги у розмірі - 7919.00 грн. (а.с.34). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 157 ЖК України члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках передбачених частиною першою ст. 116 ЖК України. Згідно з ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, враховуючи що у відповідачів є власне житло куди вони можуть переїхати жити суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині виселення відповідачів законні, обґрунтовані та повністю доведені, а, отже, підлягають задоволенню, а в частині стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу не доведеними як того вимагає ч. 3 ст. 10 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial