Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору позики (розписка) від 03 жовтня 2016 року, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача 15\~500 гривень, які зобов`язувався повернути до травня 2017 року. Свого зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, не повернув суму позики, а тому [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів 10 травня 2017 року звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 15\~500 гривень та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач пояснив, що 03 жовтня 2016 року він дав у борг [PERSON] кошти в сумі 15\~500 гривень, які той зобовязувався повернути впродовж 7 місяців. На даний час відповідач боргу не повернув і на його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагує. Тепер відповідач поїхав на заробітки і вже тривалий час не повертається в село. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 19 травня, 01, 16 та 29 червня та 26 липня 2017 року не зявився. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Позивач зазначив адресу проживання відповідача с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 2). Відповідно до інформації виконавчого комітету Михайловецької сільської ради (а.с. 10), відповідач дійсно зареєстрований у [INFO]. Судову повістку на 19 травня 2017 року відповідач отримав особисто, але після дати судового засідання (а.с. 20).Таким чином відповідач достеменно знав про наявність справи у суді з його участю (разом з повісткою направлялися ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви). Судові повістки, направлені за вказаною адресою, на інші дати судових засідань повертаються до суду з відміткою, що адресат виїхав(а.с. 24-25, 29-30, 31). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання під час провадження справи, а в разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, відповідач, будучи тричі належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судові засідання не зявився і не повідомив про причину своєї неявки. Судом з врахуванням думки позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Така особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 24 лютого 2016 року у справі N 6-50цс16, яка відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 ст 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування судами загальної юрисдикції. Так, розпискою (а.с. 5) позивач ствердив суду, що 03 жовтня 2016 року він передав відповідачу як позику суму коштів у розмірі 15\~500 гривень. Отриману суму коштів відповідач зобовязувався повернути до 03 травня 2017 року. Як стверджує позивач свого зобовязання щодо повернення суми позики [PERSON] не виконав. За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із відомостей викладених у позовній заяві, а також з наявності у позивача оригіналу боргової розписки, слідує, що [PERSON] не повернув своєчасно і у повному обсязі до сьогоднішнього дня позикодавцю суму позики. Таким чином у судовому засіданні доведено, що саме [PERSON] позичив у [PERSON] 15\~500 гривень і по даний час не виконав свого зобовязання по поверненню боргу. За таких обставин, оцінивши допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні з цим позовом до суду [PERSON] сплатив 640 гривень судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved