Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, який укладений між нею та відповідачем 02.11.2018 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2156, покликаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Також у них виявилися різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Через постійні сварки вони втратили взаємоповагу один до одного. У них пропали почуття любові, дружби, взаємодопомоги. На даний час їхній шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу суперечить її інтересам. Від спільного шлюбу з відповідачем дітей немає. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачка просить залишити їй прізвище " [PERSON] ". Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та настоює на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задоволити та не заперечує проти того, щоб розгляд справи відбувався за місцем знаходження позивачки, в Заліщицькому районному суді Тернопільської області. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Як вбачається з позовної заяви позивачки, доданих до неї матеріалів, заяви відповідача, сторони дійшли домовленості про місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 02.11.2018 року у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 2156, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2018 року. Від спільного шлюбу в сторін дітей немає. Судом встановлено, що між сторонами почали виникати непорозуміння та сварки, що призвели до розладу сімейних стосунків. На даний час їхній шлюб носить формальний характер, сторони настоюють на розірванні шлюбу та не бажають миритися, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно з вимогами ст.24 СК України шлюб грунтується на рівній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Натомість позивачкою зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач подав заяву про те, що заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судом встановлено, що між сторонами втрачено почуття поваги та любові, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення, а тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. На підставі наведеного,

Outcome: approved