Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

26.09.2020 року позивач звернувся до суду з уточненим вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним, як за спадкоємцем за законом, право власності на дві земельні ділянки загальною площею 2,31га (одна - 0,3936га з кадастровим номером 5121480400:01:001:0246, і друга - 1,9202га з кадастровим номером 5121480400:01:001:0184), що розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - які належали спадкодавцю [PERSON] , що помер [INFO] . У зв`язку з цим позивач просить визнати недійсним два свідоцтва про право на спадщину за законом, що були видані 23.08.2018 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу і зареєстровані в реєстрі за №1291 і №1290, - якими посвідчено право відповідача на ці земельні ділянки, чим скасувати право власності відповідача [PERSON] стосовно зазначених земельних ділянок, - що було безпідставно набуте ним у порядку спадкування на підставі цих документів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є спадкоємцем за законом майна його батька - спадкодавця [PERSON] , який проживав у с.Олександрівка Болградського району та помер [INFO] . До складу спадкового майна батька увійшли зазначені спірні земельні ділянки загальною площею 2.31га, що на території Олександрівської сільської ради, та які належали спадкодавцю згідно державного акту серії ЯЕ №654788, що був виданий 03.12.2007 року. Для оформлення спадщини він, позивач, звернувся до приватного нотаріуса Станєвої В.Б., яка надала йому письмове роз`яснення, що на вищевказані спірні земельні ділянки право власності оформлене іншим спадкоємцем - братом батька - відповідачем [PERSON] , але, враховуючи той факт, що на момент смерті батька він, позивач, був малолітнім, - він є спадкоємцем першої черги, який автоматично прийняв спадщину, тому має право звернутися до суду за захистом свого права на спадкове майно. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позову (а.с.63-64), був сповіщений належним чином про дату та місце судового засідання, до якого не прибув, причин неявки не повідомив, просив відкласти судове засідання в черговий раз без зазначення причин та не скориставшись можливістю надання суду письмових пояснень. Позивач у судове засідання не з`явився, заявою просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача - Олександівської сільської ради Болградського району Одеської області, - надіслав суду заяву про те, що копію позовної заяви отримав, вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без його участі. Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про його смерть [NUMBER] , видане 25.01.2012р. виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, а.запис №03 (а.с.15), після його смерті відкрилася спадщина на його майно; - згідно свідоцтва про встановлення батьківства (серії [NUMBER] , що видане 01.06.1999р. Олександрівською сільською радою Болградського району, а/з №01 (а.с.14), та свідоцтва про народження (серії [NUMBER] , що видане 01.06.1999р. Олександрівською сільською радою Болградського району, а/з №15 (а.с.9), батьком позивача [PERSON] , [INFO] , є спадкодавець [PERSON] , на момент смерті якого позивач був малолітньою особою; - згідно державного акту (серії ЯЕ№654788 від 03.12.2007р., що був виданий на підставі розпорядження Болградської райдержадміністрації №708/А-2006 від 03.11.2006р., та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №010751801242, [PERSON] належали дві земельні ділянки загальною площею 2,31га: площею 0,3936га з кадастровим номером 5121480400:01:001:0246, та площею 1,9202га з кадастровим номером 5121480400:01:001:0184, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення (використання) яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11); - з відповіді начальника відділу у Болградському районі ГУ Держгеокастру в Одеській області, 1га ріллі станом на теперішній час в Одеській області становить 31017,00грн. (а.с.13); - з відповіді приватного нотаріуса Болградського нотаріального округу Станєвої В.Б. від 02.10.2018р. за №1050/01-16, що була надана на ім`я позивача, вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно його батька [PERSON] , який помер [INFO] , - на спірні земельні ділянки з-за того, що на вищезазначені спірні земельні ділянки, вже оформлена спадщина на ім`я [PERSON] (а.с.24); - відзивом на позов відповідач [PERSON] стверджує, що він отримав право на спадщину на вищевказані земельні ділянки після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] та прийняла їх, відповідно, у спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.63-64); - проте, з довідок Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 30.03.2018року за №420 та №421 (а.с.22-23) та №346 (а.с.11) вбачається, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав і був зареєстрований на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] , разом з ним ніхто не був зареєстрований та не проживав, а спадкодавець [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована на момент її смерті за адресою: [ADDRESS] , разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав, тобто, вона не прийняла шляхом проживання зі спадкодавцем на момент його смерті спадщину, оскільки її син [PERSON] , який помер [INFO] , - проживав один за іншою адресою на момент смерті; - згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, які були видані 23.08.2018р. приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстровані в реєстрі за №1291 і №1290, а також згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі (№53069421 від 23.08.2018 року) і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135386461 від 23.08.2018р., власником спірних земельних ділянок є відповідач [PERSON] на підставі свідоцтв про спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.16-20); - зі спадкової справи за №807/01-16 від 24.10.2019 року, копія якої одержана судом в якості доказу, витребуваного в приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області, вбачається, що спадкова справа стосовно майна [PERSON] , який помер [INFO] - заводилася на підставі заяви спадкоємця за законом - його брата - відповідача [PERSON] , який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та рішенням суду від 05.07.2018р. про поновлення строку для прийняття спадщини (а.с.47-48), проте в його заяві не вказано, що в померлого є малолітня дитина - ще один спадкоємець, і тому 23.08.2018 року нотаріусом відповідачу було видано вищевказані свідоцтва про право на спадкове майно - на спірні земельні ділянки та земельну ділянку для особистого фермерського господарства, - що зареєстровані в реєстрі за №1289,1291,1290 (а.с.58-60), спадкова справа містить також заяву другого спадкоємця - позивача [PERSON] від 02.10.2018р.; проте заяви про прийняття спадщини від [PERSON] - матері спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , матеріали спадкової справи не містять; - зазначене спростовує твердження відповідача у відзиві, що він ці спірні земельні ділянки прийняв у спадщину після смерті матері, яка успадкувала їх від померлого сина (спадкодавця), а він не знав, що нотаріус оформив йому спадщину саме після смерті брата, а не після смерті матері; - [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про її смерть [NUMBER] , видане 21.02.2017р. Болградським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеської області, актовий запис №158, спадк.спр., а.с.10), після її смерті відкрилася спадщина на її майно; - згідно заповіту від 18.04.2012 року, що зареєстрований в реєстрі за №12 (спадк.спр.,а.с.16) спадкодавець [PERSON] заповідала усе своє майно [PERSON] , проте до спадкового майна, що їй належало за життя, не увійшли спірні земельні ділянки, що належали спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки вона не набула на них права власності; - так, зі спадкової справи №82/01-16 від 29.05.2020р. щодо майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , копія якої надана суду в якості витребуваного доказу приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В., вбачається, що спадкоємцем майна матері відповідача є її син - відповідач [PERSON] , який прийняв спадщину і отримав свідоцтва про право на частину спадщини після смерті його матері - [INFO] р. за р.№216, та р.№217 (спадк.спр., а.с.32-35), також, у своїй заяві нотаріусу відповідач зазначив, що в його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , є ще один спадкоємець першої черги - пенсіонерка за віком [PERSON] , [INFO] (спадк.спр.,а.с.5). Згідно ст.1296 ЦК України (в редакції Закону, чинного на час видачі оспорюваного свідоцтва) спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілько спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, з зазначенням їх частки у спадщині (ст.1297 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч.5ст.1268 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст.1299 ЦК України). Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. А ст.1261 ЦК України регламентує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а ст.1268ч.4,5 ЦК України визначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Ч.2-5 ст.1273 ЦК України визначено, що "фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини". Таким чином, позивач [PERSON] , [INFO] , якому на момент смерті його батька - спадкодавця [PERSON] , що помер [INFO] , - був малолітньою особою, якій виповнилося повних 12 років (згідно ч.2ст.6 СК України "малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років"), суду не надано відомостей і доказів того, що він від спадщини відмовився на підставі та з дотриманням вимог ст.ст.1273 ЦК України, а тому, на підставі ст.1268ч.4,5 ЦК України він, як малолітня особа, вважається таким, що прийняв спадщину, тобто, автоматично, незважаючи на те, що він не проживав разом з його батьком на момент смерті батька, а також, незважаючи на те, що своєчасно ані він (позивач), ані його представник до нотаріуса з заявою не зверталися. Тобто, відповідач [PERSON] є спадкоємцем майна свого брата, але другої черги, в той час як позивач є сином спадкодавця - свого батька, а тому є спадкоємцем першої черги. Ст.1258ч.2 книги шостої ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування лише в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу, яка регламентує зміну черговості одержання права на спадкування. З матеріалів даної справи не вбачається, що стосовно майна спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , було змінено черговість одержання права на спадкування, а тому відповідач, як спадкоємець другої черги, не отримав взагалі права на спадкування майна свого брата [PERSON] , що помер [INFO] , оскільки існує спадкоємець першої черги - позивач, що не відмовлявся від спадщини та прийняв її автоматично, як малолітня особа, яка не досягла повноліття на момент відкриття спадщини. В абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише в разі, якщо особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У даному випадку, з матеріалів даної справи вбачається, що відповідач, як спадкоємець другої черги, не отримував фактично права на спадкування вищевказаних спірних земельних ділянок, і отримав свідоцтва про права на них як на спадкове майно лише у зв`язку з тим, що нотаріусу не було відомо про існування спадкоємця першої черги - малолітньої дитини в спадкодавця, що цілком можливо, оскільки спадкоємець був зареєстрований у с.Олександрівка Болградського району, а його малолітній син - позивач - фактично проживав у с.Н.Іванівка Арзизького району Одеської області, батьківство щодо позивача встановлювалося, а не було зазначене у зв`язку з народженням, тому, можливо, відповідачу і нотаріусу могло бути невідомо про існування спадкоємця першої черги (точних відомостей про це суду не надано). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.11.2018р. (справа №2-1316/2227/11), у ст.1301 ЦК України, як на підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, в разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, якщо спадкодавець був оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. З матеріалів даної справи вбачається, що у даному випадку має місце відсутність права спадкування у Відповідача як в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво через порушення у зв`язку з видачею цього свідоцтва права на спадщину іншої особи - Позивача. Доказів та пояснень причин, що призвели до несповіщення нотаріуса про ісгнування спадкоємця першої черги - Позивача, суду не надані, тому судом, у даному випадку, - не розглядаються. Постановою від 11.12.2019 р. (справа №414/811/17), Верховний Суд зазначив, що порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. А, зі змісту абз.5 п.19 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» можна зробити висновок, що в разі порушення права спадкоємців на частку у спадщині, суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, у якій це право порушене, а не про визнання недійсним такого свідоцтва в цілому. У даному судовому засіданні встановлено, що в оспорюваних свідоцтвах про право на спадкове майно дійсно неправильно визначено особу, що має право спадкування майна, яке фактично в момент відкриття спадщини перейшло в порядку спадкування від [PERSON] , який помер [INFO] - його сину - позивачу [PERSON] , та неправомірно таке свідоцтво про право наспадкове спірне було видане на ім`я відповідача [PERSON] . Тому Позивач неправомірно позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування та отримання у власність належного йому за законом спадкового майна - вищезазначених земельних ділянок, що вказує на порушення його прав, як спадкоємця, які підлягають судовому захисту. За встановлених обставин, свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані 23.08.2018 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, та які зареєстровані у реєстрі за №1291, №1290, - про посвідчення права власності відповідача [PERSON] на дві спірні вищевказані земельні ділянки загальною площею 2,31га, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Болградського району, - підлягає визнанню недійсним та скасуванню, а також підлягає скасуванню державна реєстрація права власності щодо нерухомого майна, набутого на підставі недійсного документа. Відповідно до ст.ст.1216, 1220, 1268ч.5 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом не виявлено обставин, що задоволенням позову будуть порушені права, свободи чи інтереси третіх осіб. Тому, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі вищевикладених письмових доказів, суд дійшов висновку, що право власності на вищевказані спірні земельні ділянки позивач отримав в момент відкриття спадщини, що підтверджується вищезазначеними доказами, які були досліджені судом, та іншими, що містяться в матеріалах справи.

Outcome: approved