Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано 25 червня 2019 року. Після розірвання шлюбу відповідач залишила спільну доньку проживати з ним та його батьками, а сама виїхала на заробітки до Польщі. Для дитини створили умови для комфортного проживання. Він піклується про неї та забезпечує належний догляд. Вважає, що дочці буде краще проживати з ним, її рідним батьком. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Просить суд залишити дочку проживати разом з нею. Представник третьої особи Наулік Л.І. висловила думку визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивача. Дитина 1,5 місяці проживала разом з нею та позивачем. Протягом даного часу вони доглядали та піклувались про дитину. Відповідач не вміє доглядати за дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача. Її дочка відповідально ставиться до виховання дітей. Суд, заслухавши думку позивача, відповідача, свідків, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.04.2017 року. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] від 27.12.2017 року. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області № 564/1361/19 від 25.06.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу N 4 Конвенції ООН "Про захист прав і основних свобод людини" передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч.2 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку служби у справах дітей Костопільської рйдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини №3296/01-31/19 від 09.10.2019 року з метою захисту прав та інтересів дітей служба у справах дітей Костопільської райдержадміністрації вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed