Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

1. Позиції сторін, рух справи, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до 3 управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 25 червня 2015 року вона була затримана слідчим, який був співробітником 3-го управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.258-3 КК України. 26 червня 2015 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2015 року, телефонні розмови та текстові СМС-повідомлення з мобільного телефону позивача прослуховувались та прочитувались співробітниками ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях. Ініціатором таких дій були працівники відповідачів. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.06.2015 року накладено арешт на майно [PERSON] - мобільний телефон марки «Gsmart GS 202+» чорного та білого кольору, моноблок, сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС». карту пам`яті Micro SI об`ємом 16 gb з номером 9173 ВА 16 G 09DS2. 10 липня 2015 року слідчим УСБУ в Луганській області проведено обшук за адресою мешкання батьків позивача. 21 липня 2015 року, слідчим УСБУ в Луганській області проведено обшук у позивача за адресою її мешкання. В подальшому обвинувальний акт з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 258-3 КК України стосовно позивача скеровано до Сєвєродонецького міського суду Луганської області, який був погоджений прокурором, який був працівником Луганської обласної прокуратури. 25 грудня 2015 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області позивач виправдана за ч. 1 ст. 258-3 КК України через недоведеність наявності в її діях складу кримінального правопорушення, запобіжний захід було скасовано. 24 березня 2016 року ухвалою апеляційного суду Луганської області зазначений вирок скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. 17 жовтня 2018 року вироком Лисичанського міського суду луганської області позивач знову виправдана за ч. 1 ст.258-3 КК України. 25 березня 2019 року ухвалою апеляційного суду Луганської області, вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 17 жовтня 2018 року стосовно позивача залишено без змін. 29 квітня 2020 року постановою Верховного Суду, вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 17 жовтня 2018 року та ухвала Луганського апеляційного суду від 25 березня 2019 року стосовно позивача залишені без змін. Таким чином, з 25 червня 2015 року по 29 квітня 2020 року (58 місяців 4 дні) стосовно позивача здійснювалось кримінальне переслідування за особливо тяжкою статтею Кримінального кодексу України, за якою передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією всього майна. З набранням законної сили виправдувальним вироком, відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1176, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 3. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка позивачу завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності. Позивачка протягом 58 місяців 4 днів перебувала в статусі підозрюваної та обвинуваченої, перебувала під вартою протягом 6 місяців, зазнала проведення обушку у себе та у батьків, зазнала накладення арешту на майно, зазнала втручання в особисте спілкування та переписку за допомогою мобільного телефону. Незаконні дії та рішення прокурора та слідчого завдали позивачу моральних страждань, призвели до погіршення психологічного стану, вона не могла працювати та забезпечувати матеріально свою родину. Позивачка була змушена вживати заходів для захисту від незаконного обвинувачення, що відволікало позивачку від звичайних занять та звичайного способу життя. Позивачка під час перебування під вартою не могла вільно пересуватися, її було незаконно позбавлено волі. З огляду на вищевикладене, позивачка просить стягнути з Державного бюджету України на її користь на відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 1139400 грн., яка складається за наступного: - 348800 грн. за 58 місяців та 4 дні перебування під слідством та судом; - 360000 грн. за 6 місяців перебування під вартою; - 60000 грн. за незаконне повідомлення про підозру; - 12000 грн. за проведення двох обшуків; - 348000 грн. за накладення арешту на майно протягом 58 місяців та 4 днів; - 9800 грн. за проведення НСРД стосовно позивачки протягом 49 днів. 1.2. Представник відповідача Головного управління СБУ в Донецькій та Луганських областях надав до суду відзив, в якому вказав, що жодних посилань на порушення слідчим органів безпеки норм КПК України, а також посилань на оскарження дій слідчого чи прокурора або суду під час досудового слідства в позовній заяві [PERSON] не міститься. При визначенні розміру відшкодування має застосовуватися розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не розмір мінімальної заробітної плати. Крім того позивачем не наведено жодних доказів та обґрунтувань щодо визначених нею розмірів моральної шкоди за проведення конкретних слідчих дій та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні, а також не вказала на підставі чого вимагає такі суми, а не більші чи менші. Представником відповідача Луганської обласної прокуратури до суду надано відзив, в якому вказано, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінально процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. [PERSON] до позову не долучено жодних доказів, які б підтвердили факт заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення, тому відповідач вважає, що компенсація моральної шкоди [PERSON] не може перевищувати 270000 грн. Позивач перебувала під слідством та судом 45 місяців. Представник відповідача Державної казначейської служби України надав до суду відзив, в якому вказав, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і таке відшкодування не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Так, до позовної заяви позивачем не додано жодних доказів, які б обґрунтовано доказували моральну шкоду позивача у сумі 1139400 грн. З огляду на викладене, відповідач не погоджується з доводами позивача щодо заявленої суми стягнення. 1.3. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2021 цивільну справу № 415/1009/21 за позовною заявою [PERSON] передано за підсудністю до Сєвєродонецького міського суду Луганської області. Відповідно до ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.03.2021 розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.04.2021 замінено первісного відповідача 3 управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях належним відповідачем Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях. Ухвалою суду від 23.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та витребувано з Лисичанського міського суду Луганської області матеріали кримінальної справи № 428/8931/15-к для огляду в судовому засіданні. 1.4. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представники відповідачів Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях та Луганської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзивах. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. 07.05.2015 ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Харківської області було надано дозвіл у кримінальному провадженні № 22015130000000149 на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж щодо змісту розмов, текстових повідомлень та деталізацій з`єднань за номерами телефонів [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] протягом двох місяців з дня отримання дозволу, тобто до 07.07.2015. 09.06.2015 старшим оперуповноваженим 1 відділу ГВ КР УСБУ в Луганській області було складено протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно абонента [PERSON] , яка використовує телефонний номер [NUMBER] . У протоколі викладений зміст деяких розмов абонента «Тетяна» ( [NUMBER] ) з іншими абонентами 20.05.2015, 30.05.2015, 03.06.2015, 04.06.2015. 18.06.2015 слідчим відділом Управління СБ України в Луганській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22015130000000301 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 258-3 КК України. 22.06.2015 ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Харківської області було дозволено використання у кримінальному провадженні № 22015130000000301 протоколу за результатами негласної слідчої (розшукової) дії від 09.06.2015 та компакт-диску до нього, отриманих у кримінальному провадженні № 22015130000000149. 2.2. 25.06.2015 [PERSON] була затримана слідчим в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.258-3 КК України. Цього ж дня їй було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. 25.06.2015 на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області стосовно позивачки було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 25 серпня 2015 року. 30.06.2015 ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області накладено арешт на майно [PERSON] - мобільний телефон марки «Gsmart GS 202+» чорного та білого кольору, моноблок, сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС», карту пам`яті Micro SI об`ємом 16 gb з номером 9173 ВА 16 G 09DS2. 10.07.2015 на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.06.2015 було проведено обшук в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . 21.07.2015 на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.06.2015 було проведено обшук в квартирі за адресою: [ADDRESS] , за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] 17.08.2021 ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області було продовжено строк тримання під вартою [PERSON] до 22.09.2015. 22.09.2015 ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області було продовжено строк тримання під вартою [PERSON] до 20.11.2015. 18.11.2015 ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області було продовжено строк тримання під вартою [PERSON] до 16.01.2016. 2.3. 25.12.2015 вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області [PERSON] визнано невинуватою за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та виправдано через недоведеність наявності в її діяннях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід, застосований до [PERSON] у вигляді тримання під вартою було скасовано. Також, було скасовано арешт на майно позивачки, який був накладений ухвалою від 30.06.2015. 24.03.2016 ухвалою Апеляційного суду Луганської області вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.12.2015 скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 17.10.2018 вироком Лисичанського міського суду Луганської області [PERSON] було знову изнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні та виправдано за недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення. Також, було скасовано арешт на майно позивачки, який був накладений ухвалою від 30.06.2015. 25.03.2019 ухвалою Луганського апеляційного суду вищевказаний вирок Лисичанського міського суду Луганської області залишено без змін. 29.04.2020 постановою Верховного Суду вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 17.10.2018 та ухвала Луганського апеляційного суду від 25.03.2019 стосовно [PERSON] залишені без змін. 3. Релевантні джерела права 3.1. Згідно частини 1 статті 258-3 Кримінального кодексу України створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації - караються позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. 3.2. Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 вищевказаного Кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2, 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 130 Кримінального-процесуального кодексу України (далі КПК України) шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. 3.3. Згідно ст.\~1\~Закону України «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема: - незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; - незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 1, 1-1 ч. 1, ч. 2 ст. 2 вищевказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: - постановлення виправдувального вироку суду; - встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Статті 3, 4 вищевказаного Закону встановлюють, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ст. 13 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 3.4. У статті 3 КПК України наведені такі визначення термінів: досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Зі змісту статті 407 КПК України вбачається, що апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду може, зокрема, скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Статтею 436 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги може, зокрема, скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції. 3.5. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до\~пп.\~3\~п.\~4\~Положення про\~Державну казначейську\~службу України,\~затвердженого постановою\~КМУ від\~15\~квітня 2015\~р.\~№ 215\~із змінами\~та доповненнями,\~Державна казначейська\~служба України\~(Казначейство) здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. 3.6. У постанові Верховного Суду 18.12.2019 року у справі № 509/550/17 вказано, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, в той час як обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено. Крім того, Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив, що не можуть бути прийняті посилання на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія вказаного Закону не поширюється. 4. Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. З вищенаведених обставин справи, які підтверджуються письмовими доказами, вбачається, що позивачка [PERSON] 25.06.2015 була затримана слідчим та в цей же день їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином. В подальшому судами першої інстанції стосовно позивачки двічі ухвалювалися виправдувальні вироки. Лише 29.04.2020 постановою Верховного Суду виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишені без змін. Отже,\~в розумінні\~положень КПК\~України та\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачка перебувала під слідством та судом в період з 25.06.2015 до 29.04.2020, тобто протягом 58 місяців та 4 днів (для проведення відповідних підрахунків суд приймає 4 дні за 13 % одного місяця, адже 4 складає 13,33 % від 30). Суд не погоджується з твердженнями представника Луганської обласної прокуратури про те, що позивачка перебувала під слідством та судом лише протягом 45 місяців до постановлення ухвали судом апеляційної інстанції про залишення без змін виправдувального вироку суду першої інстанції. На думку суду, під час перегляду виправдувального вироку суду в касаційному порядку особа продовжує перебувати під судом, оскільки суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги може, зокрема, скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції. Тобто, під час касаційного перегляду виправдувального вироку суду особа продовжує знаходитися у стані невизначеності та очікування остаточного судового рішення за своїм обвинуваченням, продовжує витрачати зусилля та час на свій захист і правову допомогу, а також продовжує вважатися такою, стосовно якої компетентними державними органами підтримується обвинувачення у вчиненні злочину. З урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду 18.12.2019 у справі № 509/550/17, суд вважає за необхідне виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду цієї справи та складає 6000 грн. на місяць. Дія пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не поширюється на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 4.2. На думку суду, позивачка поза всяким розумним сумнівом зазнала сильних та тривалих душевних страждань у зв`язку з недостатньо обґрунтованим перебуванням під слідством та судом в період з 25.06.2015 до 29.04.2020. Ці душевні страждання за твердженнями представника позивачки, які були викладені ним в позовній заяві та в усних поясненнях в судовому засіданні, проявилися у погіршенні її психологічного стану, необхідністю вжиття додаткових заходів для свого захисту, порушення звичайного способу життя, хвилюваннях тощо. На думку суду, вищевказані прояви сильних та тривалих душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, яка недостатньо обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Наявність у позивачки цих душевних страждань, їх сильний та тривалий характер є очевидними та не потребує додаткових доказів. Вирішуючи питання про розмір коштів, який має бути достатнім для компенсації моральної шкоди позивачки у зв`язку із тривалим перебуванням під слідством та судом, суд враховує, що представник позивача під час здійснення розрахунків такого розміру виходив з мінімально допустимої величини одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, 58,13 місяців слід помножити на 6000 грн., що складе 348780 грн. Такий розмір компенсації моральної шкоди позивачки у зв`язку із тривалим перебуванням під слідством та судом (без урахування окремих душевних страждань внаслідок перебування під вартою) за недостатньо обґрунтованою підозрою та обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину є справедливим, розумним, достатнім та співмірним із тривалістю та інтенсивністю душевних страждань, яких зазнала позивачка у зв`язку із перебуванням під слідством та судом. 4.3. Разом з тим, представник позивачки заявляє окремі вимоги про відшкодування додатково 360000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди позивачки за час перебування під вартою в період з 25.06.2015 по 25.12.2015, тобто протягом шести місяців. На думку суду, під час перебування під вартою за недостатньо обґрунтованою підозрою чи обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину особа зазнає вкрай сильних душевних страждань. В цей час особа позбавлена права вільно пересуватися, обирати місце проживання, працювати, проживати у звичному для себе житлі. Соціальні та сімейні зв`язки особи в цей час примусово перериваються, особа змушена знаходитися у невластивому для себе соціальному і побутовому оточенні. Крім того, сам факт поміщення особи під варту за обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, як правило, негативно впливає на сприйняття цієї особи в суспільстві та завдає особі сильних душевних страждань. З урахуванням вказаних обставин суд вважає, що за час перебування під вартою в період з 25.06.2015 по 25.12.2015, тобто протягом шести місяців, позивачці в рахунок компенсації її душевних страждань слід окремо присудити 300000 грн., із розрахунку 50000 грн. за кожен місяць перебування під вартою. 4.4. Вимоги про окреме відшкодування на користь позивачки суми в розмірі 60000 грн. в якості компенсації моральної шкоди за пред`явлення повідомлення про підозру суд вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку відшкодування шкоди за час перебування під слідством та судом включає в себе відшкодування і тієї шкоди, яка була завдана позивачці під час та після повідомлення їй про підозру. Душевні страждання внаслідок перебування під слідством та судом, як правило, викликані в тому числі фактом повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення та фактами їх розгляду в суді, а тому присудження окремого розміру відшкодування за пред`явлення повідомлення про підозру буде в даному випадку надмірним та нерозумним. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги про окреме відшкодування на користь позивачки суми в розмірі 12000 грн. за моральну шкоду внаслідок двох обшуків, проведених в рамках кримінального провадження. Позивачка та її представник не надали жодних доказів того, що приміщення, у яких були проведені обшуки належать позивачці. Також, з протоколів обшуків вбачається, що обшуки проведені на підставі відповідних ухвал слідчого судді і під час проведення обшуків не було вилучено жодних речей. Позивачка та її представник не вказали, в чому конкретно проявилася моральна шкода, яка була завдана обшуками. Отже, позивачка та її представник не довели, що проведення обшуків завдало окремої моральної шкоди позивачці. Вимоги про відшкодування на користь позивачки 348800 грн. в якості компенсації моральної шкоди внаслідок накладення арешту на майно також є необґрунтованими. Ухвалою слідчого судді арешт було накладено на мобільний телефон, моноблок, сім-карту та карту пам`яті позивачки, а пізніше за вироком суду арешт на ці речі було скасовано. Суду не було надано доказів стосовно вартості цього майна, а також доказів стосовно того, що це майно становило для позивачки особливу цінність і тимчасове його вилучення спричинило для неї будь-які душевні страждання. Позивачка та її представник не вказали, в чому конкретно проявилася моральна шкода, яка була завдана арештом майна. На думку суду, стандарт доказування факту завдання моральної шкоди внаслідок тимчасового позбавлення права користування такими побутовими предметами як телефон, сім-карта, моноблок, карта пам`яті має бути більш високим, адже факт завдання душевних страждань внаслідок вилучення цих предметів не є очевидним (на відміну від факту завдання моральної шкоди внаслідок поміщення під варту або внаслідок перебування під слідством та судом). Суд також вважає необґрунтованими вимоги про окреме відшкодування на користь позивачки суми в розмірі 9800 грн. в якості компенсації моральної шкоди за проведення стосовно неї негласних слідчих (розшукових) дій. У Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що право на відшкодування шкоди, завданої оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої статті 2, тобто в разі встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. В даному випадку негласні слідчі (розшукові) дії були проведені на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду і у вироку суду не встановлено факту їх незаконного проведення, а тому підстави для відшкодування такої моральної шкоди відсутні. Факт визнання недопустимими доказами протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії та копії диску до нього не свідчать про незаконність проведення самої негласної дії. 4.5. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, суми в загальному розмірі 648780 грн. З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивачки є належним та ефективним способом захисту її прав. Вказівка суду на стягнення цих коштів шляхом списання саме з єдиного казначейського рахунку та саме через Державне казначейство України не є необхідною для ефективного захисту прав позивачки, адже Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання. 5. Розподіл судових витрат 5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Отже, судовий збір за подання подібних позовів не повинен справлятися взагалі, а тому у суду відсутні підстави для стягнення судового збору з відповідачів в дохід держави. Про наявність будь-яких інших судових витрат жоден із учасників справи не заявляв. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial