Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

14.03.2016р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що шлюбні відносини фактично були припинені та з жовтня 2015 року вони почали жити окремо, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між ними повністю втрачено почуття любові та поваги. Від даного шлюбу є неповнолітні доньки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають біля відповідачки. Спору щодо проживання дітей та поділу майна у сторін немає, щодо нарахування аліментів згідно чинного законодавства відповідач не проти. Також позивач вказує на те, що строку для примирення подружжя не потребує. Збереження шлюбу протирічитиме моральним засадам суспільства. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім того, позивач просила залишити судові витрати за нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду клопотання, в якому просить провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та просить постановити рішення у зв'язку з визнанням позову. Наслідки визнання позову йому зрозумілі. Крім того, в своєму клопотанні відповідач зазначає, що спору щодо місця проживання дітей та майнового спору у нього з позивачем не має, часу для примирення не потрібно. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2001р. сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Кумарівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 05 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2003р. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного "[PERSON]" було змінено на "[PERSON]". Від спільного шлюбу є неповнолітні доньки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають біля матері. Спору щодо місця проживання дітей та майнового у сторін немає. Фактично сторони з осені 2015 року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та враховуючи те, що під час судового розгляду не встановлено обставини передбачені ч. 2 ст. 110 СК України, які перешкоджають пред'явленню позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судові витрати залишаються за останньою.

Outcome: approved