Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: відділ державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк"\~ про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля, посилаючись на те, що згідно довіреності від 06.09.2011 року [PERSON], що діяв на підставі довіреності від 06.12.2008 року від імені [PERSON], продав позивачу автомобіль марки ВАЗ 211010, 2007 р.в., номер шасі У6L2110107L027259, ХТА21101081081434, р/н [NUMBER], який на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АЕС № 193568, виданого РП 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 20.11.2007 року, зареєстрований за відповідачем. За вказаний автомобіль 06.09.2011 року позивач сплатив [PERSON] 48000,00 грн., про що отримав розписку. Сторони виконали умови договору купівлі продажу, позивач сплатив гроші, а відповідач передав позивачу автомобіль. З метою зменшення сплати мита в день купівлі ТЗ, за взаємною згодою сторін, [PERSON] було оформлено довіреність на нього. В жовтні 2015 року позивачу стало відомо, що його автомобіль відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2015 року ВП №47113285 виданої державним виконавцем відділу ДВС Петропавлівського РУЮ знаходиться під арештом. На час накладення арешту на автомобіль, він належав на праві власності позивачу, і враховуючи правомірність відчуження [PERSON] вказаного автомобілю, позивачу необхідно зняти арешт з автомобіля. У звязку з чим позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль та зняти його з арешту. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що, підтримує позов, та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідачів. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, що дозволило суду визнати їх неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою представника позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, рішення просить винести на розсуд суду. В судове засідання представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"\~- не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 10.06.2015 року державним виконавцем державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції накладено арешт на майно боржника [PERSON] - автомобіль марки ВАЗ 211010, 2007 р.в., номер шасі У6L2110107L027259, ХТА21101081081434, р/н [NUMBER] (а.с.10). Згідно ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами для задоволення матеріально - правових вимог позивача відповідно до положень вищевказаної статті є встановлення належності позивачеві права власності або права володіння спірним майном та безпідставність включення такого майна до опису і накладення на нього арешту. Отже, до предмету доказування у цій справі відноситься, зокрема, дослідження питання права власності позивача на спірне майно. Як встановлено судом, на підтвердження права власності позивача на спірне майно, позивач надав суду копію розписки та нотаріально посвідчену довіреність від 06.09.2011 р., згідно якої відповідач [PERSON] від імені відповідача [PERSON] уповноважив позивача, зокрема, експлуатувати та продати від свого імені вищезазначене рухоме майно (а.с.7,8). При цьому, позивач просить суд визнати за ним право власності на спірне майно. Згідно\~ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.2 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України N 1388 від 07.09.1998р. (далі - Порядок), цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Згідно п.8 вищевказаного Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; - довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; - акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; -\~вантажна митна декларація\~або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договір фінансового лізингу. Як вбачається з матеріалів справи, жодного із перелічених у вищевказаному Порядку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів - позивач суду не надав. При цьому, відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З вищенаведеного випливає, що, позивач у позові про визнання права власності це особа, яка вже є власником; і, передумовою для застосування\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікату правовстановлюючого документа. Як встановлено судом, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, з якого можливо встановити, що, позивач на час розгляду справи є власником вищевказаного рухомого майна, і, на час розгляду справи втратив документ, який засвідчує його право власності на спірне майно. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що позивач, на час розгляду справи не є власником спірного рухомого майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту зі спірного рухомого майна, та про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: dismissed