Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

18.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19870 грн. 00 коп. і судових витрат. Позивач в судове засідання не з'явився через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просив відмовити, подав заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22.05.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 16-17). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.05.2014 року становить 19870 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за відсотками - 18715,19 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1155,00 грн. у відповідності до уточненої позовної заяви. Відповідно до п. 5.4. умов та правил надання банківських послуг строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць. Крім того даний пункт передбачає обов'язок боржника погасити кредит в повному обсязі не пізніше останнього місяця вказаного на платіжній картці (а.с. 28). Відповідно до розділу 5 заяви термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (а.с. 16-17). Строк дії картки до 05/2011 року (а.с. 77), отже початок перебігу строку позовної давності починається з 01.06.2011 року. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку із спливом строку звернення до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), та виконання зобов'язання в повному обсязі, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 56-57). Відповідно до п. 4.8 умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язаний продовжити строк дії карти та всіх інших карт, випущених для довірених осіб, з новою датою закінчення строку дії, при наявності коштів в межах платіжного ліміту на відповідному коррахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по кортрахунку (а.с. 23). Відповідно до п. 3.1.3 правил користування платіжною карткою по закінченню строку дії відповідно картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття коррахунку, а також при умові наявності грошових коштів на коррахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по коррахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при умові дотримання інших умов продовження, передбачених договором (а.с. 18). В судовому засіданні встановлено, що відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 30.11.2010 року, та не виконав зобов'язання, щодо сплати кредиту в повному обсязі 31.05.2011 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 16.09.2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості із відповідача поза межами строків позовної давності, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed