Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Ласмак», [PERSON] про захист честі, гідності та визнання інформації недостовірною. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Ласмак», [PERSON] про захист честі, гідності та визнання інформації недостовірною передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Дарницького районного суду міста Києва. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 4 лютого 2021 року справу передано на розгляд судді Шаповаловій К.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовчі засідання 10 березня 2021 року , 05 квітня 2021 року були відкладені. 29 квітня 2021 року до суду від представника відповідача - 2 Киви І.В. надійшов відзив на позовну заяву. У підготовчому засіданні 29 квітня 2021 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Козій Д.О. було подано клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, у зв`язку з тим, що позивачем при зверненні до суду судовий збір був сплачений не в повному обсязі та на рахунок Печерського районного суду міста Києва, а після передання справи за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва позивачем судовий збір на відповідний рахунок не сплачувався. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року у залишенні позову без розгляду було відмовлено, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний термін для усунення недоліків позову. На виконання ухвали суду від представника позивача 05 травня 2021 року надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року було продовжено розгляд справи та призначено справу до розгляду в підготовче засідання на 29 червня 2021 року на 12:00 год. 24 травня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 23 червня 2021 року від позивача до суду надійшла заява свідка. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 19 серпня 2021 року. У судовому засіданні 19 серпня 2021 року представник позивача підтримав доводи викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, вказав, що інформація поширена про його довірителя відповідачами є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність позивача, та вона підлягає спростуванню відповідачами у спосіб, який вона була поширена, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти вимог щодо відповідача - 2, вказала, що позивачем, не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що інформацію, про яку іде мова у позові була поширена у соціальній мережі Facebook (https://www.facebook.com/) саме [PERSON] та саме на сторінці, що належить йому. Крім того, зауважила, що [PERSON] є політичним діячем та публічною особою, а отже не повинен нести відповідальність за висловлювання, які здійснює під час виконання своїх службових обов`язків. Також зауважила, що висловлювання які зазначені у позовній заяві, на її думку, є оціночним судження, а тому за таке висловлювання не передбачена відповідальність. У розгляді справи було оголошено перерву на 26 жовтня 2021 року. У судовому засіданні 26 жовтня 2021 року представник позивача надав додаткові пояснення, вказав, що суду подані належні та достатні докази на обґрунтування позовних вимог, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] також надав додаткові пояснення, знову закцентував увагу суду щодо відсутності належних доказів того, що інформація, вказана позивачем в позові, була розповсюджена саме [PERSON] просив у задоволенні вимог до відповідача - 2 відмовити. У судовому засіданні 26 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача було досліджено інформаційний матеріал, розміщений за веб-адресою: [INFO]. Зокрема у присутності представника позивача та представника відповідача - 2 суд перейшов за вказаним посилання на веб-сайті https://strana.ua/, де за 24 жовтня 2020 року була розміщена інформація під назвою: « [INFO] " и Нацкорпусе. Найдено оружие и наркотики. Готовились провокации на выборах. Все подробности». При дослідженні тексту, що йшов після вказаної назви, судом було встановлено наявність інформації наступного змісту: «… [PERSON] , [INFO] , в 2015 был военнослужащим полка «Азов». В составе так называемой детективно-охранной структуры принимает участие в «рейдерских захватах» земельных участков…» та «… [PERSON] , [INFO] , в 2015 був військовослужбовцем полку «Азов». У складі т.зв. детективно охоронної структури приймає участь у «рейдерських захопленнях» земельних ділянок…». Представник відповідача -1 ТОВ «Ласмак» у жодне судове засідання до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся на кожне судове засідання належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомляв, заяв по суті справи суду не подавав, а тому суд розглянув справу за його відсутності, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача - 2, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] на веб сайті https://strana.ua/, власником якого є Товариство з обмеженою відповіальністю «Ласмак» було розміщено інформацію під назвою « [INFO] " и Нацкорпусе. Найдено оружие и наркотики. Готовились провокации на выборах. Все подробности», зокрема, інформацію наступного змісту: «… [PERSON] , [INFO] , в 2015 был военнослужащим полка «Азов». В составе так называемой детективно-охранной структуры принимает участие в «рейдерских захватах» земельных участков…» та «… [PERSON] , [INFO] , в 2015 був військовослужбовцем полку «Азов». У складі т.зв. детективно охоронної структури приймає участь у «рейдерських захопленнях» земельних ділянок…» (посилання [INFO] , [INFO] ). Підтвердження того, що ТОВ «Ласмак» є власником веб сайту https://strana.ua/ є розміщення на сторінці [INFO] інформації, що засновником інтернет-видання Старана.ua є ТОВ «Ласмак». Також інформація про власника цього веб-сайту вже неодноразово встановлювався судами України в інших судових справах. Доказів протилежного чи належного заперечення вказаного суду під час розгляду справи надано не було. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до норм статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з пунктом 19 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи формулювання, використані при поширенні інформації, про спростування якої звернувся із позовом [PERSON] , поширена відносно нього інформація висловлена у формі фактичного твердження, а не оціночних суджень. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що поширена відповідачем ТОВ «Ласмак» та оспорювана позивачем інформація, є фактичним твердженням та не підпадає під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення відповідача виражені у посиланні на конкретні факти та події. Стосовно достовірності викладеної інформації, суд зазначає, що позивач оспорює той факт, що викладена за посиланнями [INFO] , [INFO] інформація є достовірною. Так, позивачем подано суду заяву свідка, в якій він зазначив, що він завжди вів законослухняний спосіб життя, ніколи не мав відношення до кримінального світу, ніколи не був членом незаконного злочинного угрупування, не має відношення до політичної партії «Національний корпус». Відповідно до долученої до заяви свідка довідки, виданої [PERSON] , за підписом заступника голови ПП «Національний корпус» М.С. Кравченка, з моменту заснування партії та станом на 18 червня 2021 року вони не отримувала від [PERSON] заяв, звернень, клопотань про прийняття його до партії, відповідне рішення політичною партією не приймалось. Крім того, станом на 18 червня 2021 року від [PERSON] не надходили грошові внески на підтримку ПП «Національний корпус». Крім того, як зазначив позивач, напроти тексту такого змісту: «… [PERSON] , [INFO] , в 2015 був військовослужбовцем полку «Азов». У складі т.зв. детективно охоронної структури приймає участь у «рейдерських захопленнях» земельних ділянок…» було розміщено фото іншої особи, невідомої позивачу і на вказаному фото зображений не позивач, поряд з цим особисті дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові та повна дата народження (число, місяць, рік) ідентичні особистим даним позивача, що зокрема підтверджується копією паспорту, долученого до матеріалів справи. Представником відповідача ТОВ «Ласмак» не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження того, що розміщена на вказаних вище посиланнях інформація відносно позивача є достовірною та підтверджується відповідними належними доказами Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Поширена відповідачем інформація про позивача, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована. Оскільки інформація сформульована відповідачем - 1 способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. Отже, незалежно від джерела отримання інформації при її поширенні відповідач- 1 був зобов`язаний переконатись в її достовірності, а право нерозголошення джерела отримання інформації не перешкоджає відповідачу довести її достовірність шляхом надання підтверджуючих документів, які суду надано не було. Суд також погоджується з доводами позивача, що поширена недостовірна інформація є негативною, адже формує думку про недоброчесність позивача та його причетність до протиправної діяльності, зокрема серед його родичів, близьких осіб та колег, оскільки як зазначив позивач, про наявність вказаної інформації він довідався саме від знайомого в жовтні 2020 року і весь цей час змушений пояснювати близьким свою непричетність до подій, про які вказано у такій інформації та спростовувати її власними силами. Відповідач-1 поширив недостовірну інформацію, що вже є негативним за наслідками того образу особи, який вона формує у суспільстві. На підставі всебічної та повної оцінки доказів в їх сукупності та кожного доказу окремо суд дійшов висновку, що відповідачем ТОВ «Ласмак» була поширена недостовірна інформація про позивача, внаслідок чого порушено честь та гідність позивача. Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до статті 32 Конституції України судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону України про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача до відповідача ТОВ «Ласмак» та про необхідність зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласмак» не пізніше 30 календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення на веб-сайті https://strana.ua/ інформаційного матеріалу з спростуванням недостовірної інформації такого змісту: «Повідомляємо, що висловлювання « [PERSON] , [INFO] , в 2015 був військовослужбовцем полку «Азов». У складі т.зв. детективно охоронної структури приймає участь у «рейдерських захопленнях» земельних ділянок» є таким, що не відповідає дійсності». Стосовно позовних вимог до відповідача - 2, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] та у судовому засіданні його представник стверджували, що недостовірна інформація про позивача, яка була розміщена на веб сайті, власником якого є ТОВ «Ласмак» за посиланнями [INFO] , https://strana.ua/news/298603-obyski-v-natskorpuse-novaja-informatsija-o-fihurantakh- dela.html, 24 жовтня 2020 року була розміщена відповідачем - 2 [PERSON] на його сторінці у соціальній мережі Facebook. На підтвердження вказано до позовної заяви було долучено скріншот, за твердженням позивач та його представника, сторінки [PERSON] у соціальній мережі Facebook, на якій, зокрема є посилання на статтю, розміщену за посиланням [INFO] . Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Представники відповідача [PERSON] категорично заперечували щодо позивачем надано суду належні, достатні та допустимі докази того що посилання на сторінку, про яку позивач зазначає у позові як про сторінку [PERSON] у соціальній мережі Facebook дійсно має відношення саме до [PERSON] , та що інформація, яка поширюється на такій сторінці, поширюється безпосередньо [PERSON] . Позивачем та його представником будь-яких інших доказів, окрім скріншоту (висновків експертів, протоколу огляду тощо), суду надано не було, як і не було заявлено відповідних клопотань. Твердження позивача та його представника проте, що із вказаної сторінки [PERSON] проводяться прямі трансляції, з яких зрозуміло, що такі проводяться саме [PERSON] з його особистого телефону, не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову. Суд приймає до уваги твердження представників відповідача [PERSON] про те, що ресурси, зокрема соціальної мережі Facebook, надають можливість будь-якій особі зареєструватися під будь-яким ім`ям і користуватися мережею за допомогою облікового запису з таким ім`ям та поширювати інформацію на свій розсуд. Отже, враховуючи те, що позивачем не було доведено суду факту, що вказаний у позовній заяві обліковий запис (сторінка) у «Facebook» дійсно належить [PERSON] і що це саме [PERSON] дійсно розповсюдив оспорювану інформацію, з огляду на категоричні заперечення вказаного представниками відповідача - 2, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо відповідача - 2 [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial