Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

26 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Миколаївське" (далі ПрАТ «Миколаївське») в якому просила визнати договір оренди землі таким, що припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено та стягнути з ПрАТ «Миколаївське» орендну плату за 2017 рік. В позові [PERSON] зазначила, що 15 березня 2007 року між нею та Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Миколаївське» (нині ПрАТ «Миколаївське») укладено договір оренди землі № 237, згідно умов якого позивач передала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 3,58 га ріллі, що розташована на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, кадастровий номер: [NUMBER] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір був зареєстрований 06 червня 2008 року за № 040801000910. Договором № 1 від 10 квітня 2008 року про внесення змін до договору, який був зареєстрований 10 серпня 2009 року за № 040901000815, були внесені зміни до договору № 237 від 15 березня 2007 року, відповідно до якого сторони дійшли згоди збільшити строк дії договору з 5 (п`яти) до 10 (десяти) років. Позивач вважає, що договір набув чинності з моменту його укладення, тобто 15 березня 2007 року, а тому дія договору закінчилась 15 березня 2017 року, про що в письмовому порядку повідомила відповідача. Разом з тим, відповіді на письмове звернення позивача відповідач не надав та продовжує користуватись земельною ділянкою. В зв`язку з цим просить визнати договір оренди землі за № 237 від 15 березня 2007 року таким, що припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено. Крім того, в позові [PERSON] зазначила, що відповідач їй не сплатив орендну плату за 2017 рік за користування земельною ділянкою. Згідно умов договору оренди землі відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату до 10 грудня поточного року у грошовій формі в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Посилаючись на вимоги Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), позивач вважає, що орендар повинен сплатити їй орендну плату за 2017 рік в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4771 грн. Ухвалою суду від 11.04.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання. 01 жовтня 2018 року позивач [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву в якій крім іншого просила стягнути з ПрАТ «Миколаївське» упущену вимогу за 2018 рік в розмірі орендної плати за 2017 рік за користування земельною ділянкою в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4771 грн. 15 листопада 2018 року відповідач ПрАТ «Миколаївське», в особі директора [PERSON] , подало до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] Зустрічну позовну заяву обґрунтував тим, що між ПрАТ «Миколаївське» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,58 га з кадастровим номером [NUMBER] , зі змінами та доповненнями, що зареєстровано 10.08.2009 року за № 040901000815. Речове право за вказаним договором зареєстровано до 10.08.2019 року. За умовами договору оренди землі, розмір орендної плати за рік користування земельною ділянкою становить 1,5% від нормативної грошової оцінки. Здійснюючи перерахунок сум орендної плати, виплачених [PERSON] за договором оренди землі, виявлено, що остання отримала орендну плату в більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору та станом на 01.01.2018 року переплата становить 10944,58 грн. ПрАТ «Миколаївське» зверталось до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 10944,58 грн., однак зазначеного зі сторони відповідачки не послідувало. В зв`язку цим, ПрАТ «Миколаївське» просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 10944,58 грн., отриманих нею без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 11.12.2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 10 січня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву ПрАТ «Миколаївське», в якому [PERSON] просила відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог посилаючись на те, що орендар самостійно нараховував та виплачував орендну плату в розмірі більшому ніж це було передбачено договором оренди землі, окрім того зазначає про сплив позовної давності. Ухвалою суду від 08.02.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю. Просила визнати договір оренди землі таким, що припинив свою дію 15 березня 2017 року, у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено, стягнути з ПрАТ «Миколаївське» орендну плату за 2017-2018 роки в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки відповідно до Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 розмір орендної плати повинен становити не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Просила стягнути з ПрАТ «Миколаївське» на користь [PERSON] упущену вигоду. Крім того, [PERSON] зазначила, що земельна ділянка на сьогоднішній день їй повернута. Вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] не визнала, в задоволені зустрічних позовних вимог ПрАТ «Миколаївське» до [PERSON] просила відмовити повністю, оскільки орендар самостійно нараховував та добровільно сплачував орендну плату в більшому розмірі, просила застосувати до зустрічних позовних вимог строки позовної давності. Представник відповідача за первісним позовом ПрАТ «Миколаївське» та представник позивача за зустрічною позовною заявою Головатюк С.А. в судовому засіданні позовні вимоги за первісною позовною заявою не визнав. Представник пояснив, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом строк дії договору оренди землі не закінчився, оскільки договір оренди землі починає діяти з дня державної реєстрації, був зареєстрований 06.06.2008 року та укладений строком на 10 років, то дія договору закінчилась 06.06.2018 року. Згідно умов договору оренди землі орендар повинен сплачувати орендну плату в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Додаткова угода про збільшення розміру орендної плати між сторонами не укладалась, а Указ Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 носить рекомендаційний характер та набув чинності після укладення договору оренди землі. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення упущеної вимоги вважає не доведеними. Зустрічні позовні вимоги представник ПрАТ «Миколаївське» Головатюк С.А. підтримав повністю. В судовому засіданні пояснив, що ПрАТ «Миколаївське» сплачувало [PERSON] орендну плату в більшому розмірі ніж передбачено умовами договору та при перерахунку виявлено, що переплата станом на 01.01.2018 року становить 10944,58 грн. Вважає, що [PERSON] набула грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому зобов`язана їх повернути. Заслухавши поясненна сторін, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, судом встановлено наступне. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2005 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 3,58 га, з кадастровим номером [NUMBER] , що розташована території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (а.с. 14). 15 березня 2007 року між [PERSON] та СЗАТ «Миколаївське» укладено договір оренди землі за умовами якого [PERSON] надала, а СЗАТ «Миколаївське» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,58 га ріллі, що розташована на території Катеринівської сільської ради строком на 5 років. Договір оренди землі був зареєстрований у Веселинівському реєстраційному офісі «Центр ДЗК» 06 червня 2008 року за № 040801000910. Згідно акта приймання-передачі земельної ділянки в 2007 році [PERSON] передала, а СЗАТ «Миколаївське» прийняло в оренду земельну ділянку загальною площею 3,58 га ріллі (а.с. 10). З договору № 1 про внесення змін до договору оренди землі від 10 квітня 2008 року вбачається, що [PERSON] та СЗАТ «Миколаївське» дійшли згоди про внесення змін до пункту 8 договору оренди землі, виклавши його в наступній редакції: «Договір укладено на 10 (десять) років» (а.с. 11). Зазначений договір про внесення змін до договору оренди землі був зареєстрований 10 серпня 2009 року у Веселинівському реєстраційному відділі ДП «Центр ДЗК» за № 040901000815. 07 червня 2012 року відбулась державна реєстрація змін найменування товариства з СЗАТ «Миколаївське» на ПрАТ «Миколаївське», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 123). Згідно п. 43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно п. 38 договору, дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до п. 21 договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Листом від 30.01.2018 року [PERSON] вимагала від орендаря повернути їй земельну ділянку, оскільки вважає, що дія договору оренди землі закінчилась 15 березня 2017 року (а.с. 12-13). Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ "Про оренду землі" №161-XIV від 6 жовтня 1998 року відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі. Згідно з ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення та реєстрації спірного договору оренди землі), передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на момент укладення реєстрації спірного договору), право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Таким чином, оскільки договір оренди земельної ділянки підлягає обов`язковій державній реєстрації, то саме з моменту її проведення такий договір набирає чинності, а в сторін виникають відповідні права та обов`язки з оренди земельної ділянки. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 та постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 532/384/16-ц. Отже, строк дії спірного договору оренди земельної ділянки почався після його державної реєстрації, а саме 06 червня 2008 року. Договір оренди землі був укладений строком на 10 років тому строк його дії закінчився 06 червня 2018 року. Таким чином на момент звернення [PERSON] з первісним позовом до суду, строк дії договору оренди не закінчився, він був чинним, а у позивача були відсутні підстави для витребування землі, тому позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання договору оренди землі припиненим задоволенню не підлягають. Згідно ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Стаття 22 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції від 01.01.2007 року, чинній на день укладення спірного договору) встановлювала, що орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до п. 4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 48191,76 грн. Сторони дійшли згоди, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а орендна плата вноситься у строк до 10 грудня поточного року ( п. 10, п. 11 договору). Згідно п. 13 договору, розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни нормативної грошової оцінки; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; якщо вона перевищує 5%; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; обставини, які являються наслідком нездоланної сили, такими як стихійні лиха (засухи, повені, граду, бурі, вибуху, пожежі), воєнні дії; в інших випадках, передбачених законом. Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У своїх вимогах про стягнення орендної плати за 2017-2018 роки в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 4771 грн. позивач посилається на вимоги Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким було внесено зміни до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» в частині збільшення розміру орендної плати з 1,5% на 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Судом встановлено, що на момент укладення договору оренди землі між сторонами діяв Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року N 92/2002 в редакції від 13.09.2002 року, яким передбачалось визнання одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). 01.09.2008 року набув чинності Указ Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», яким внесено зміни в ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року N 92/2002, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних ділянок (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Згідно ст. 30 ЗУ «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Відповідно до п. 36 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Таким чином, зміни в законодавстві є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не тягне автоматичні зміни орендної плати та не зобов`язує орендаря сплачувати орендну плату в більшому розмірі ніж передбачено договором. Судом встановлено, що додаткова угода про зміну розміру орендної плати між сторонами не укладалась, з пропозицією внести зміни до договору оренди землі позивач за первісним позовом до орендаря не зверталась. Враховуючи вище викладене, орендар ПрАТ «Миколаївське» повинен сплачувати орендну плату в розмірі визначеному договором оренди землі від 15 березня 2007 року, а саме 1,5 % від нормативної грошової оцінки землі. Згідно копій відомостей на виплату орендної плати [PERSON] в 2013 році отримала орендну плату в розмірі 2706,93 грн., в 2014 році - 4511,55 грн., в 2015 році - 5532,57 грн., в 2016 році - 6400 грн. (а.с. 113-117). Незважаючи на відсутність у відомості на виплату грошей № ВпП - 000001 за серпень 2016 року підпису [PERSON] про одержання орендної плати в 2016 році, факт отримання орендної плати за 2016 рік представником позивача [PERSON] підтверджено в судовому засідання та сторонами не оспорюється. Дія договору оренди землі закінчилась 06 червня 2018 року та в жовтні 2018 року земельна ділянка була фактично звільнена орендарем. Разом з тим, позивачка орендну плату за 2017-2018 роки не отримала, факт отримання позивачкою орендної плати за 2017-2018 роки доказами не підтверджено. Згідно наданих відповідачем розрахунків нарахованої орендної плати вартість земельної ділянки за 2017-2018 роки становила 159020,20, а орендна плата у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить 2385,30 грн. за кожен рік відповідно. За таких обставин, оскільки відповідач користувався земельною ділянкою до жовтня 2018 року та зобов`язаний згідно договору оренду землі сплачувати орендну плату до 10 грудня поточного року у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, однак за 2017-2018 роки не сплатив її, позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом в частині стягнення орендної плати за 2017-2018 року підлягають частковому задоволенню та з ПрАТ «Миколаївське» на користь позивачки слід стягнути орендну плату в розмірі 2385,30 грн. за 2017 рік та 2385,30 грн. за 2018 рік. Що ж до позовних вимог [PERSON] за первісним позовом про стягнення упущеної вигоди встановлено наступне. Позивач за первісним позовом на обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що строк договору оренди землі закінчився 15 березня 2017 року та вона мала намір надалі самостійно обробляти земельну ділянку, однак відповідач не зважаючи на її численні прохання земельну ділянку після 15 березня 2017 року не повернув, в зв`язку з чим вона понесла збитки. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, крім іншого, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до статті 156 ЗК власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. А згідно зі статтею 157 ЗК відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 травня 2018 року по справі № 922/3413/17. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправну поведінку ПрАТ «Миколаївське» внаслідок чого позивач за первісним позовом зазнала збитків, останньою до суду не надано та такі під час судового засідання судом не встановлено. Оскільки дія договору оренди землі закінчилась 06 червня 2018 року, відповідач правомірно використовував земельну ділянку протягом 2017-2018 років. Що ж до зустрічних позовних вимог судом встановлено наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи з умов укладеного між сторонами договору оренди землі та відомостей про виплату орендної плати [PERSON] за 2013-2016 роки та розрахунку наданого позивачем за зустрічною позовною заявою за період договірних відносин 2013-2018 років, відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] отримала орендну плату в більшому розмірі ніж встановлено договором та станом на 01.01.2018 року переплата становить 9024,41 гривень. Оскільки [PERSON] отримала орендну плату в більшому розмірі ніж було передбачено умовами договору, враховуючи те, що договірні відносини між сторонами припинились, [PERSON] у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України зобов`язана повернути зайво отримані нею кошти. Відповідачем за зустрічним позовом надана заява щодо застосування позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про те, що [PERSON] отримує орендну плату в більшому розмірі ніж встановлено умовами договору орендарю було відомо з 2013 року, оскільки останнє самостійно та добровільно нарахувало орендну плату в такому розмірі та позивачем за зустрічною позовною заявою не заперечується. З позовом до суду ПрАТ «Миколаївське» звернулось в листопаді 2018 року. Орендна плата згідно умов договору сплачується орендарем в термін до 10 грудня поточного року. Таким чином строк позовної давності за вимогами 2013-2015 років закінчився в грудні 2016 року. Таким чином, з врахування строків позовної давності стягненню підлягає лише зайво сплачена сума орендної плати за 2016 рік в розмірі 4480,39 грн., а зустрічні вимоги ПрАТ «Миколаївське» підлягають частковому задоволенню. При ухвалені рішення суд також повинен вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені з первісними позовом до суду [PERSON] був сплачений судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру в загальному розмірі 1409,60 грн. Враховуючи те, що у задоволені позовних вимог [PERSON] немайнового характеру судом відмовлено повністю, а вимоги майнового характеру задоволено частково, з відповідача за первісним позовом ПрАТ «Миколаївське» на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі пропорційно задоволених вимог у сумі 352, 40 грн. При зверненні ПрАТ «Миколаївське» до суду зі зустрічною позовною заявою був сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру. Оскільки зустрічні позовні вимоги ПрАТ «Миколаївське» задоволені частково, з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційно задоволених вимог у сумі 874,83 грн. На підставі викладено,

Outcome: partial