Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], 15.02.2019р. звернулися в суд з позовом до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання за ними права спільної часткової власності на 1/3 частину, за кожним, житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами, що на [ADDRESS], як частку в майні «колгоспного двору» мотивуючи тим, що [INFO]. помер [PERSON], який до дня смерті був зареєстрований та проживав на [ADDRESS], після його смерті звернулися до державного нотаріуса Городоцької нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, однак нотаріус листом №2367/01-16 від 20.12.2018р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадковий будинок має статус «колгоспного двору», а відповідно до Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстрація майна колгоспного двору не передбачена, відтак як останні члени колгоспного двору змушені звернутись до суду із означеним позовом для захисту своїх прав, просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 19.02.2019р. провадження у справі відкрито. Позивачі, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися (а.с. 35-37). Представник позивачів - адвокат Мартин В.І. у заяві від 02.04.2019р. вимоги підтримала покликаючись на мотиви викладені у позові, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 40). Сільський голова Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області Артим В.В. у листі №73 від 02.04.2019р. позов визнав, просив про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 39). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні. В п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із долучених до матеріалів справи документів і зокрема Свідоцтва на право особистої власності виданого 05.11.1990р. Самбірським МБТІ убачається, що житловий будинок на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», головою якого значився [PERSON] Як убачається з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], будинок збудований у 1969р., складається із п'яти житлових кімнат, веранди, ванни та коридора, загальна його площа складає 86,8 кв.м, з них житлова -63, 9 кв.м (а.с. 15-18). Із витягів погосподарських книг за 1991-1995рр., довідки виконкому Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області №1855 від 20.12.2018р., копії будинкової книги видно, що житловий будинок на [ADDRESS] має статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року значились [PERSON], який помер [INFO]., [PERSON], [INFO] (позивачка 1), [PERSON], [INFO] (позивачка 2) та [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 14, 22-25). 20.12.2018р. державний нотаріус Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. відмовила позивачам у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]., оскільки спадковий будинок на [ADDRESS] відповідно до правовстановлюючого документу має статус «колгоспного двору» (а.с. 22). Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] не може бути об'єктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивачі є останніми членами колгоспного двору і не втратили права на частку в його майні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, оскільки житловий будинок на [ADDRESS] має статус «колгоспний двір», позивачі є останніми членами колгоспного двору і не втратили частку в майні цього двору, за ними слід визнати право спільної часткової власності на 1/3 частину, за кожним, означеного будинковолодіння з господарськими та надвірними спорудами, як частку в майні «колгоспного двору».

Outcome: approved