Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 23.02.2012 р. № 71 «Про зміну статусу гуртожитку для малих сімей - житлового будинку по [ADDRESS] та присвоєння статусу житлового будинку» будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності міста. Він є наймачем комунальної квартири [ADDRESS], про що свідчить ордер № 187, виданий виконавчим комітетом Запорізької міської Ради від 03.05.2012 р. № «М». До ордеру вписані його колишня дружина - [PERSON] та донька [PERSON] У 2012 р. за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Шлюбні відносини з відповідачем були припинені ще з квітня 2011 р. Спільні відносини були відсутні, вони проживали окремо. Тобто, саме з квітня 2011 р. [PERSON] разом з їх донькою не проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджено чисельними актами. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме комунальною квартирою [ADDRESS]. [PERSON] заявила зустрічний позов в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], в якому зазначила, що 22.12.2006 р. між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Подружні відносини між нею та відповідачем припинені у вересні 2011 р. Після припинення подружніх віносин, вони продовжували проживати в одній квартирі, спільного господарства не вели. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.03.2012 р. з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2012 р. шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. 10.02.2009 р. [PERSON] на сім»ю з трьох чоловік - її, відповідача та доньки була надана кімната [ADDRESS], де вони проживали разом до 07.02.2012 р. 07.02.2012 р. у зв»язку з тим, що у відповідача склалися неприязні стосунки з сусідами квартири № 76 гуртожитку, їм дозволили обміняти кімнату [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 23.02.2012 р. № 71 «Про зміну статусу гуртожитку для малих сімей - житлового будинку по [ADDRESS] та присвоєння статусу житлового будинку, будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності міста. 03.05.2012 р. відповідачу на їх сім»ю Запорізькою міською Радою був виданий ордер № 187. Після отримання ордеру на спірну однокімнатну квартиру, [PERSON] став створювати нестерпні умови для її проживання та проживання дитини в цій квартирі. Відповідач став зносити сміття з сміттєвих ящиків, яке розташовував по всій кімнаті, на її ліжку, ліжку дитини. З метою створення належних умов для життя і розвитку їх дитини, вона була вимушена звернутись до своїх батьків з проханням тимчасово (до вирішення питання про обмін спірної квартири) надати можливість проживати їй та дитині разом з батьками в належній їм квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією приватизувати квартиру, обміняти її чи продати. У квітні 2014 р. [PERSON] змінив замки на вхідних дверях квартири. В квартирі залишилось належне їй та відповідачу набуте у шлюбі майно. Ані вона, ані донька іншого житла не мають. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.47, 48 Конституції України, ст.ст.61, 64 ЖК України, просить вселити її та неповнолітню [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. [PERSON] та його представник підтримали первісний позов, просили його задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. [PERSON], що діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], та її представник просили задовольнити зустрічний позов з підстав, які в ньому викладені, та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи - Шевченківського РВ у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району та служби (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради по Шевченківському району в судове засідання не з»явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не надходило. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення [PERSON] та його представника, [PERSON] та її представника, допитавши свідків, суд вважає, що в задоволенні позову, заявленого [PERSON], слід відмовити, а позов, заявлений [PERSON], підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2006 р. між сторонами був укладений шлюб (а.с.11), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.14). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 23.02.2012 р. № 71 "Про зміну статусу гуртожитку для малих сімей - житлового будинку по [ADDRESS] та присвоєння статусу житлового будинку", будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності міста (а.с.8). 03.05.2012 р. [PERSON] на їх сім»ю з трьох осіб Запорізькою міською Радою був виданий ордер № 187 на вселення до квартири [ADDRESS] (а.с.10).. З довідки (а.с.9) судом встановлено, що позивач та відповідачі за первинним позовом зареєстровані в [ADDRESS]. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. За змістом ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст.71, 72 ЖК України. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У підтвердження висновку про непроживання відповідачів у спірному жилому приміщенні позивач надав акти від 17.03.2014 р. (а.с.15), від 15.04.2014 р. (а.с.16), від 20.04.2014 (а.с.17). Зазначені письмові докази суд оцінює критично, оскільки акти не містять відомостей про те, на підставі яких конкретних даних зроблено висновок, що [PERSON] не проживає у жилому приміщенні з квітня 2011 р., та причини цього. Як пояснили суду свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають в [ADDRESS], висновок про непроживання [PERSON] в квартирі [NUMBER] вони зробили, виходячи з того, що не бачили відповідача за первісним позовом за вказаною вище адресою. Інших доказів щодо не проживання [PERSON] разом з дитиною позивач не надав. Позов за ст.107 ЖК України позивач не пред'являвляв і докази про проживання [PERSON] з дитиною за іншим постійним місцем не надавав. Відповідач за первісним позовом зазначила, що після розлучення [PERSON] став створювати їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, змінив замки на вхідних дверях. У зв`язку з тим, що між нею та колишнім чоловіком не склалися стосунки, вона та малолітня дитина змушені були піти жити в квартиру її батьків, але від спірної квартири не відмовлялась і продовжувала час від часу користуватися квартирою. Окрім даної спірної квартири іншого житла не мають. З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову [PERSON], оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців. Крім того, малолітня [PERSON] належить до групи ризику щодо втрати житла або права на його використання (ст.15 Законом «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»). Держава гарантує особам, які належать до групи ризику втрати житла, застосування заходів, спрямованих на усунення причин виникнення безпритульності та бездомності. Суд при вирішенні житлового спору застосовує зазначені норми законодавства та вважає за необхідне забезпечити гарантії, визначені вищезазначеним законодавством. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що позивач за зустрічним позовом не змогла потрапити до квартири в квітні 2014 р. через зміну дверного замка, а свідок [PERSON] підтвердила, що до квітня 2014 р. вона бачила [PERSON] за місцем реєстрації. З наданих [PERSON] доказів, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи [PERSON] створив їй та малолітній дитині перешкоди у користуванні квартирою, а тому їх права підлягають захисту у обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved