Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

26 січня 2017 року до суду звернувся представник позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування уточненої позовної заяви вказує на те, що 09 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № KRHGGA0000000005, відповідно до умов якого, ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у сумі 15 623 доларів США 23 цента на споживчі цілі. Зазначає, що в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 09 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір іпотеки № KRHGGA0000000005, відповідно до умов якого, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру № 5 (пять), загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, смт. Софіївка, вулиця Больнична, будинок 27 . Стверджує, що 20 грудня 2016 року позивачем отримано повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.09.2016 року, відповідно до якого, останній зазначив, що на підставі п. 26 кредитного договору № KRHGGA0000000005, у відповідності ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127 та після спливу тридцятиденного строку із дня отримання даного повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою Дніпропетровська обл., смт. Софіївка, вулиця Больнична, будинок 27,5. Вказує на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» вчиняє дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Позивач заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки, не надає своєї згоди на таке звернення та вважає дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо набуття права власності на предмет іпотеки протиправними, такими, що суперечать ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначає, що у повідомленні, ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на п. 26 Договору іпотеки, як на відповідне застереження, передбачене ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином, п. 26 Договору іпотеки жодним чином не стосується іпотечного застереження. Крім того, в порушення наведених приписів законодавства, у повідомленні, взагалі, відсутнє посилання на те, які саме порушення були допущені іпотекодавцем та які необхідно усунути, а саме відсутня письмова вимога про усунення порушення. Як вважає позивач, у своєму повідомлені ПАТ КБ «Приватбанк» просто констатував факт того, що ним здійснюються дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки. Таким чином відповідачем порушено право позивача знати яке саме порушення ним допущено. Крім того, у звязку із відсутністю посилання на порушення, позивач позбавлений можливості усунути таке порушення. Позивач в обгрунтування позовних вимог також зазначає, що на підставі Договору іпотеки № KRHGGA0000000005, [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру № 5 (п'ять) , загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл. смт. Софіївка, вулиця Больнична, будинок 27, той же час, у повідомленні ПАТ КБ «Приватбанк» зазначено, що відповідачем буде зареєстровано право власності на нерухоме майна, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, смт. Софіївка, вул. Лікарняна, буд. 27,5. Таким чином, предметом іпотеки є квартира № 5 у будинку № 27, а в повідомленні зазначена квартира (без зазначення номеру) в будинку № 27,5, а отже квартира, на яку відповідач звертає стягнення є відмінною від квартири, що є предметом іпотеки. Представник позивача вказує, що предметом іпотеки в якості забезпечення виконання зобовязань громадянина України - [PERSON] за споживчим кредитним договором № KRHGGA0000000005 від 09.07.2008 року, відповідно до п. 8.1 якого позичальнику надано кредит у сумі 15 623 долари США 23 цента виступає квартира, загальною площею 46,5 кв. м., яка є єдиним та постійним місцем проживання [PERSON]. Враховуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з цього випливає, що предмет іпотеки відноситься до категорії, щодо якої встановлено мораторій. Просить визнати протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № KRHGGA0000000005, від 09.07.2008 року шляхом реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» та зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» припинити дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № KRHGGA0000000005 від 09.07.2008 року до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, згідно надісланих на розгляд суду заперечень проти позову заперечує, відповідно до якого вказує, що працівник банку помилково зазначив застереження п. 26, замість застереження п. 27, крім того позивач постійно проживає в Ізраїлі, а тому іпотека не є постійним місцем її проживання та посилається на Правові позиції висловлені в постанові ВСУ № 6-1243 цс16 від 28.09.2016 року. Зазначає, що Закон України "Про іпотеку" чітко визначає спосіб правового захисту для їх правовідносин і він є відмінний від того, який застосував позивач. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи надане заперечення представником відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2,3\~ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 cт. 11\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1,2\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRHGGA0000000005 від 09.07.2008 року, кошти за яким було надано позивачу згідно п.8.1. вказаного договору на споживчі цілі (а.с. 6-11) "Споживчий кредит" це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції , згідно ст. 1 п. 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому з огляду на це дані правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ст. 1 Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Цього ж дня 09.07.2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки №KRHGGA0000000005. Відповідно до п. 1.1. договору, предметом вказаного договору є надання в іпотеку нерухомого майна, 2-кімнатна квартира, яка згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно розташована на 2 поверсі 2 поверхневого будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 26,9 кв. м., у тому числі 1-а кімната 16,8 км. м., 2-га кімната 10,1 кв. м., кухня площею 8,5 кв. м., вбиральня 1,0 кв. м., ванної кімнати 2,4 кв. м., комори 0,9 кв. м., коридору 7,8 кв .м., загальною площею 46,5 кв. м., житлова площа 26,9 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання [PERSON] зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON], згідно договору іпотеки (а.с. 13), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23.01.2017 р. (а.с. 21-22). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно п. 22 Договору іпотеки у випадку порушення кредитного договору позичальником або договору іпотеки [PERSON] (позивачем) Іпотекодержатель (відповідач) направляє [PERSON] і позивальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом 30 днів строку вимоги відповідача залишається без задоволення, Іпотекодержатель, (відповідач), вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1,16.7.2,16.9, вказаного договору, відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателея, що містяться в договорі. Пунктом 27 договору іпотеки, зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: -Переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити [PERSON], або -Продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом , в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого [PERSON] надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені [PERSON], у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Таким чином на підставі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідач направив повідомлення, датоване 19.09.2016 року про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: Дніпропетровська область смт. Софіївка вул. Лікарняна, буд. 27, 5, що є предметом договору іпотеки (а.с.18). Згідно вимог ч.ч.1,3ст.33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що в разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодавець надсилає іпотекодержателю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушень зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору Відповідно до ч.1\~ст.36 Закону України «Про іпотеку»\~сторони іпотечного договору можуть вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, підписанням договору іпотеки від 09.07.2008 р. сторонами досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ч. 1ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Разом з тим, відповідно до вимог\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р., протягом дії цього\~Закону\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами\~резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Пункт 4 вказаного\~Закону передбачає, що протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Судом враховується, що згідно положень вказаного Закону споживач не звільняється від виконання зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, ії зобов`язання лише відтерміновуються на час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Крім того, судом досліджено практику розгляду спорів адміністративних судів, згідно якої вбачається, що судами як правило визнаються дії державного реєстратора по реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотечним застереженням в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором протиправними та скасовуються рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мотивуючи вказане рішення дією мораторію, у відповідності до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р.. (№820/8219/15 від 30.09.2015 року, №826/15268/15 від 29.09.2015 року, №822/3536/15 від 13.10.2015 року). В матеріалах справи не міститься жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що [PERSON] надала згоду на відчуження своєї квартири, або вона володіє будь-яким іншим житлом. Посилання відповідача про те, що місцем постійного проживання [PERSON] є Держава Ізраїль судом до уваги не приймається, оскільки згідно довіреності від 15.11.2016 року на представництво її інтересів вбачається, що громадянка [PERSON] знаходиться тимчасово в державі Ізраїль. Крім того, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що [PERSON] знаходиться в Державі Ізраїль на тимчасових роботах з метою виконання договірних зобов`язань та погашення суми заборгованості за кредитним договором перед Банком, найближчим часом має намір повернутися та фактично не може постійно проживати в Державі Ізраїль. Загальна ж площа квартири складає 46,5 кв.м. (тобто не перевищує 140 кв.м.), що вбачається з іпотечного договору та є постійним місцем проживання позивача [PERSON], її доньки - [PERSON] [INFO] та онука - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Софіївської селищної ради про склад сім`ї (а.с.19). Згідно вимог\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежені у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановленому законом.\~\~ За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню. Згідно\~ст.88 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved