Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

11 квітня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати недійсним рішення Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010 «Про затвердження проекту землеустрою», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с. Лапутьки по вул. Річкова, 25, за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2 га. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 442256, виданий 13.12.2010 на імя [PERSON], зареєтрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094504290 від 13.12.2010. Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,2 га, з кадастровим номером 3222080705:01:001:0010 та стягнути з відповідачів фактично понесені судові витрати. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням 15 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-15/110 від 06.12.2007 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських спору" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земелью ділянки у власність за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради [PERSON]. Рішенням 40 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010 «Про затверджену проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлової будинку і господарських споруд в с. Лапутьки по вул. Річкова, 25, за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради, та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га. На підставі вказаного рішення сесії Горностайпільської сільської ради, Іванківського району [PERSON] отримала державний акт серії ЯИ № 442256 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровим номер № 3222080705:01:001:0010. Разом з тим, вказана земельна ділянка на думку позивача вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку, у звязку з чим рішенням 40 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010 є незаконним та підлягає скасуванню, а виданий на його підставі державний акт серії ЯИ № 442256 на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка - витребуванню на користь держави. Зокрема, позивач вважає, що спірну земельну ділянку передано у власність [PERSON] з порушенням законодавства, а саме з порушенням вимог статей 80, 84, 149, 155 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України) та статей 7, 8, 17, 28, 23, пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (далі по тексту ЛК України), оскільки вказана земельна ділянка, на час її відчуження, перебувала в державній власності та належать до земель лісогосподарського призначення і використовувались для ведення лісового господарства ДП «Іванківське лісове господарство». В судовому засіданні прокурор Іванківського районного відділу Броварської місцевої прокуратури [PERSON] позов підтримала повністю, підтвердила обставини, наведені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Представник ДП «Іванківське лісове господарство» [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та зазначив, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, перебуває у лісовому фонді Оранського лісництва та є землями лісового фонду ДП «Іванківське лісове господарство». Представник Горностайпільської сільської ради [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на законність винесеного Горностайпільської сільської ради № У-40/399 від 19.03.2010 року, яке оспорює прокурор. Київське обласне та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства звернулось до суду з клопотанням про судовий розгляд цивільного позову без їх участі, повідомили, що підтримують позицію прокуратури. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши доводи сторін та інших учасників цивільної справи, пояснення свідків, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням 15 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-15/110 від 06.12.2007 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських спору" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради [PERSON]. Рішенням 40 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010 «Про затверджену проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлової будинку і господарських споруд в с. Лапутьки по вул. Річкова, 25, за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради, та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га. На підставі вказаного рішення сесії Горностайпільської сільської ради, Іванківського району [PERSON] отримала державний акт серії ЯИ № 442256 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровим номер № 3222080705:01:001:0010. Так, відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Пункт 12 Перехідних положень ЗК України встановлює, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. За змістом статей 116,118,125 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами. Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 № 667, відповідно до якого проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт. Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. В судовому засіданні позивачем надано суду проект землеустрою спірної земельної ділянки, затвердженої рішенням Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010, що дало змоги суду в повній мірі дослідити всі матеріали проекту землеустрою та встановити повноту всіх необхідних погоджених документів та висновків про погодження проекту землеустрою всіх дозвільних державних органів щодо відведення вказаної земельної ділянки [PERSON] Судом було наголошено, що ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначає,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зокрема прокурором, як представником позивача при дослідженні проекту землеустрою спірної земельної ділянки не надано доказів порушень отримання дозволів державних органів громадянкою [PERSON] або землевпорядною організацією щодо порядку виділення спірної земельної ділянки. Суд звернув увагу учасників судового засідання, що чинний Цивільний процесуальний кодекс України в своїх положеннях відображає, що роль судді перестала бути в процесі як ініціатора витребування доказів, оскільки законодавцем такий обовязок покладено на сторони. Суд при розясненні прав та обовязків особам, які беруть участь у справі наголосив, що дійсно сторони мають право згідно ст. 27 ЦПК України подати докази, але кожному праву кореспондується обовязок, а саме що особа повинна довести суду свої вимоги або заперечення, а для цього слід подати суду докази, бо у противному разі, якщо вимоги не будуть доведені, суд відмовить у позові. Відповідно до пояснень представника Горностайпільської сільської ради [PERSON] проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, було погоджено із Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Управлінням культури та туризму, Київською обласною СЕС, Управлінням Держкомзему у Іванківському районі Київської області, відділом містобудування, архітектури житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Іванківської РДА. Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Згідно з ч. 9 ст.118 ЗК України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Таким чином, оскільки проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд досліджено судом та встановлено, що вказаний проект землеустрою був погоджений всіма установами, передбаченими законом, а порушень законодавства при виготовленні такого проекту землеустрою не встановлено вказаними органами, суд, дійшов висновку, що оспорюване рішення Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010 на підставі наданих доказів не може бути визнане незаконним та бути скасоване, оскільки позивачем не вказано, які порушення містить вказаний проект землеустрою. Щодо твердження позивача, що вказані земельні ділянки, на час їх відчуження, перебували в державній власності та належать до земель лісогосподарського призначення і використовувались для ведення лісового господарства ДП «Іванківське лісове господарство» судом встановлено наступне. Відповідно до ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, яку не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Крім того, у відповідності до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового Кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Так, згідно з вимогами пункту 2.1.4 даної Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи. Але, позивачем не надано суду оригінал планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а надані тільки копії планшетів, що зроблені з оригіналів, які суду представник позивача надати не може в звязку із їх відсутністю. Згідно дослідженого листа ВО «Укрдержліспроект» № 303 від 07.06.2017 року картографічні матеріали лісовпорядкування 1993, 2003 та 2014 років були виготовлені на основі погоджених меж з органами землевпорядкування картографічних матеріалів (планшетів) лісовпорядкування 1983 року. По Оранському та Обуховецькому лісництвах планшети з погодженими межами в обєднанні відсутні. Тобто, в звязку з тим, що сторонами в справі не надано суду належним чином оформлені оригінали планшетів (згідно з вимогами пункту 2.1.4 вказаної вище Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи), а державні акти на спірні земельні ділянки державним лісогосподарським підприємством ще не отримані, то враховуючи Прикінцеві положення ЛК України, документи, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками ДП «Іванківське лісове господарство» суду не надано. Крім того, відповідно до ст.48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного обєкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства обєкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обовязковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Надані в судовому засіданні планшети, не відповідають вимогам галузевим нормативним документам, а також положенням Лісового кодексу України. А саме, в порушення зазначених норм ні проект організації та розвитку лісового господарства, ні планшет лісовпорядкування, надані прокурором та представником ДП «Іванківське лісове господарство» не містять погоджень з органами землевпорядкування Іванківського району Київської області та територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а тому не беруться судом до уваги як доказ права постійного користування ДП «Іванківське лісове господарство» спірними земельними ділянками. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], надала покази, що вона працює заступником начальника відділу Держгеокадастру у Іванківському районі Київської області та виконує обовязки начальника вказаної установи. Зокрема, повідомила, що дані щодо земельної ділянки лісового фонду в Управлінні Держкомзему Іванківського району містяться в даних статистичної системи 6 зем. Загальна площа земель лісового фонду, користувачами яких є ДП «Іванківське лісове господарство» з 1994 року не змінилась і складає близько 43 тисячі гектарів, що знайшло своє відображення в спільному акті. Виїзд на місце розташування оспорюваних земельних ділянок ніхто не здійснював, ні за час оформлення їх ні під час складання вищевказаного акту щодо встановлення площі всіх земельних ділянок лісового фонду. Також, зазначила, що при наданні висновку погодження орган Держгеокадастру для звірки графічного розміщення спірної земельної ділянки використовував карту розмежування меж населених пунктів Горностайпільської сільської ради. Повідомила, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах села Лапутьки Горностайпільської сільської ради, а тому не може відноситись до земель лісового фонду. Під час судового засідання судом встановлено, що відповідно до довідки Управління Держземагенства в Іванківському районі Київської області № 04-02/25-1094 від 07.10.2014 року площа земельних ділянок лісового господарства, що знаходяться в користуванні ДП «Іванківське лісове господарство» з 1936 року і на час надання відповіді не змінилась. Тобто спірні земельні ділянки, про які зазначає прокурор в позовній заяві, щодо вибуття їх з земель лісового фонду, не могли відноситись до земель, які знаходяться в користуванні ДП «Іанківське лісове господарство», оскільки площа земель залишилась в тому ж обсязі. Суд також не приймає до уваги додаток до листа № 472 від 22.07.2016 року, а саме, схему накладки фрагмента картографічної бази даних та план-схему, яка надана позивачем, оскільки з встановлених в судовому засіданні обставин зясовано, що її виготовив представник ДП «Іванківського лісового господарства» [PERSON], який не є спеціалістом у вказаних питаннях. На думку суду, з метою визначення накладення спірних земельних ділянок, необхідно було провести судову земельно-технічну експертизу в порядку передбаченому, ст. 143 ЦПК України, оскільки вирішення вказаного питання потребує спеціальних знань. Сторони не клопотали перед судом про призначення вказаної експертизи, тому схеми виготовлені представником ДП «Іванківського лісового господарства» [PERSON], не можуть вважатися допустимими доказами на які може послатися суд. Крім того, карта розмежування меж населених пунктів Горностайпільської сільської ради Київської області, яке можливо використовувалась органами землеустрою та сільською радою для встанволення графічного зображення та розміщення вкащаної земельної ділянки не містить фрагменту карти де повинна бути відображена спірна земельна ділянка. Щодо долучення позивачем в якості доказів, копію витягу з кримінального провадження № 42016111130000164, постанови про призначення зеиельно-технічної експертизи, висновок експерта в рамках кримінального провадження, то суд критично відноситься до доказів, які надавав позивач ніби то отриманих в рамках кримінального провадження, оскільки підстави проведення вказаної експертизи, документи на підставі яких вона була проведена, судом в рамках зазначеної цивільної справи не досліджувались, питання не формувались, тому суд вважає, що вказані докази не можуть бути належними та допустимими в розумінні ЦПК України, тому що отримані не в спосіб передбачений ЦПК України. Також, стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Аналізуючи наведені норми права, підстави зазначені позивачем в своїй позовній заяві для позбавлення осіб права власності на земельні ділянки, не передбачені в ст.140 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Також, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі по тексту - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7,11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав і основних свобод людини\~та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Відповідно до висновку Європейського суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Відповідно до положень ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд враховує, що отримання спірної земельної ділянки громадянкою [PERSON] відбулось за процедурою та в спосіб встановленою законом, а тому підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння не має. Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами право постійного користування спірними земельними ділянками ДП «Іванківське лісове господарство», а також не надано доказів достатніх для визнання незаконним та скасуванням рішення Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-40/399 від 19.03.2010 «Про затверджену проекту землеустрою» та інших позовних вимог, в звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову керівника Броварської місцевої прокуратури. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed