Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

11.01.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору. При цьому позивачка посилається на те, що цей житловий будинок станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, вона - позивачка, померлий [PERSON] та [PERSON] - відповідачка по справі,входили до його складу та придбали кожний право власності на 1/3 частку цього будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. ЇЇ сестра [PERSON] вже зверталася до суду для визнання за нею права власності на частки у вищезазначеному будинку як за членом колгоспного двору та після смерті батька як спадкоємцем за заповітом, та судом вже ухвалено рішення від 15.09.2017 року. Але їй позивачці рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено в проведенні реєстрації права власності на її частку будинку через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Позивачка [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - голова Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Кисса П. до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] - позивачка по справі, [PERSON] , відповідач по справі. На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/3 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Все вище перелічене було встановлено рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року по справі №497/1237/17, яке набрало законної сили (а.с.7-8). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння , що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індівідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями , державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство , що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року , щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Капсамун І.О. № 42767241 від 03.11.2020 року позивачці відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок через відсутність у неї правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.13). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також судом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року (справа №497/1237/17) за [PERSON] , відповідачкою по справі, визнано право власності на 1/3 частину вище зазначеного житлового будинку (а.с.7-8). Рішення набрало законної сили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved