Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що в період з 28.01.1985 - 09.01.2003 рр. працював на різних посадах в підземних умовах праці на шахті «Бендюзька» ДП «Львіввугілля». В подальшому з 14.01.2003 р. по 03.09.2003 р. працював підземним машиністом гірничих виїмкових машин на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля». А також він працював підземним машиністом гірничих виїмкових машин на шахті «Межирічанській» ДП «Львіввугілля» з16.09.2003 року по 03.11.2006 року. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 14.12.2006 р. міжрайонною спеціалізованою профпотологічною МСЕК йому вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності, із яких 30% хронічна радикулополіневропатія; 20% - хронічний бронхіт. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, він безстроково втратив працездатність внаслідок профзахворювання, Стан здоров'я у нього не покращується, він став інвалідом, йому важко пересуватись, у нього з'явився кашель. Він відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя, втратив можливість належно матеріально забезпечувати свою сім'ю. Розмір моральної шкоди оцінює у 50000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач у судове засіданні не з'явився, у зв'язку із незадовільним станом здоров'я просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача - ДП «Львіввугілля» у судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення проти позовних вимог, у якому вказав, що при влаштуванні на роботу [PERSON] з правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці на шахті, наявністю на робочих місцях небезпечних шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров'я був ознайомлений та згідний. При цьому у зв'язку із такими умовами праці позивач отримував заробітну плату, додаткову відпустку, мав право на пенсію на пільгових умовах за віком, а також ряд соціальних послуг та витрат, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Окрім цього позивачем не надано жодного документально підтвердженого доказу завдання йому моральної шкоди, а також, останнім пропущено строк позовної давності звернення до суду. З огляду на наведені обставини просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник ДП «Шахта «Бендюзька» у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 1985 по 03.11.2006 роки (із перервами ) позивач працював на підприємствах по видобутку вугілля, зокрема на шахті «Бендюзька,, шахті «Стапова», шахта «Межирічанська», які на той час в тому числі і шахта «Бандюзька» входили до складу ДП «Львіввугілля», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON],[INFO] (а.с.19-20). Стаж його роботи у умовах шкідливих факторів становить понад 21 рік. 03.11.2006 року [PERSON] був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, зокрема, за станом здоров'я. За час виконання своїх посадових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, що підтверджується представленими копіями медичних документів (а.с.21-26). Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України- Україна , як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії , проголосили право громадян на належні , безпечні і здорові умови праці, соціальний захист ,що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Як передбачено ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. А тому знайшов підставними докази про спричинення моральної шкоди і з врахуванням долучених доказів , виважено підійшов до визначення суми морального відшкодування. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Із акту розслідування професійного захворювання від 24.11.2006 року встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок запиленості повітря робочої зони, несприятливих факторів мікроклімату, важкій фізичній праці, вимушений робочій позі, локальної вібрації від роботи машин (а.с.9-10). Як вбачається із довідки Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії ЛВА-2 № 014988 від 14.12.2006 року [PERSON], [INFO] на підставі акту МСЕК № 1328 вперше та безтерміново встановлено 50 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням з 31.10.2006 року, із яких 30% хронічна радикулополіневропатія; 20% - хронічний бронхіт (а.с.11). Довідкою цієї ж МСЕКсерії ЛВА-1 №311354 від 14.12.2006 року підтверджується, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання (а.с.12). Матеріали справи містять медичні документи із яких встановлено, що у зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивач неодноразово звертався за медичною допомогою. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок профзахворювання в зв'язку з яким йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що саме з ДП «Львіввугілля» як роботодавця (вугільні підприємства із якими перебував у трудових відносинах [PERSON], в тому числі і шахта «Бандюзька», безпосередньо у період трудових відносин з позивачем, входили до складу ДП «Львіввугілля») в користь позивача слід стягнути 10000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 50000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Щодо позовних вимог до шахти «Бендюзької» суд вважає за необхідне зазначити, що останній не є належним відповідачем, так як з акту розслідування вбачається, що шкода здоров'ю позивача була завдана за час його роботи в структурних підрозділах ДП «Львіввугілля» та була встановлена втрата працездатності 14.12.2006 року з 31.10.2006 року - на час його роботи на шахті «Межирічанська».

Outcome: partial