Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

10 вересня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 08 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У період шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Проте вже через дев`ять місяців після народження сина, вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки. Відповідач забрав свої речі і пішов з дому, та з цього часу участі у вихованні дитини не приймає. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 листопада 2016 року шлюб між ними було розірвано. Крім того, на підставі рішення суду з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на її користь на утримання їхньої спільної дитини, [PERSON] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу, починаючи з 18 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач не тільки не піклується про дитину, не приймає участі у її вихованні, але і не надає жодної допомоги на його утримання, що підтверджується довідкою Лівобережного ВДВС м. Маріуполя про неотримання аліментів № 15.1-59/8726 від 03 липня 2019 року. З 15 серпня 2018 року дитина - [PERSON] , відвідує дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок № 63 «Джерельце». Проте більше ніж за рік відвідування дитиною дитячого садка, відповідач жодного разу там не з`явився. Крім того, за даними Приморського ВП від 25 липня 2019 року, відповідач [PERSON] знаходиться у розшуку за ч. 5 ст. 260 КК України. Враховуючи, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків триває вже протягом тривалого часу, діючи в інтересах дитини, вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Маріуполя Донецької області, батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 січня 2020 року підготовчий розгляд справи було закрито, та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами за адресою його реєстрації, однак конверти були повернуті до суду без отримання адресатом, за закінченням строку зберігання. Через наведені обставини відповідач одночасно був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 листопада 2013 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , про що 05 квітня 2014 року було зроблено відповідний актовий запис № 277, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зокрема, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2016 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте як вбачається з довідки про неотримання аліментів, виданої Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя за вих. № 15.1-59/12206 від 22 серпня 2019 року, за період з 18 лютого 2016 року по 22 серпня 2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 92010,10 гривень, згідно з виконавчим листом № 2/265/690/16, який видано 17.05.2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя. На даний час прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18 серпня 2018 року, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої головою ОСББ «Прибой» від 19 червня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] - власник, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. Відповідно до довідки від 21 липня 2019 року за вих. № 83, виданої в.о. завідувача ДНЗ «Ясла-садок № 63 «Джерельце» Мирною А.В. , [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок № 63 «Джерельце» Маріупольської міської ради Донецької області з 15 серпня 2018 року по теперішній час, батько дитини у дошкільному закладі не з`являвся. Згідно відомостей, наданих Приморським ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області від 25 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , знаходиться в розшуку за Приморським ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, ОРС «Розшук» № 20-115 від 16.03.2015 року за ч. 5 ст. 260 КК України. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї малолітньої дитини, оскільки, як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджується відповідними доказами, з 2015 року відповідач не проявляє жодного інтересу до життя свого малолітнього сина, не спілкується з дитиною, матеріально та морально не підтримує його, що на думку суду є неприпустимим. Зокрема, дані факти підтверджуються також показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, пояснила, що відповідач [PERSON] пішов з сім`ї, коли [PERSON] було дев`ять місяців, і з цього часу жодного разу не відвідував дитину, не цікавився його життям, та не надавав матеріальної допомоги. Свідок [PERSON] , який є нинішнім чоловіком позивача, пояснив, що з 18 серпня 2018 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та проживає разом з нею та її малолітнім сином, [PERSON] , 2014 року народження. Проте за весь час сумісного проживання він жодного разу не бачив відповідача у справі, [PERSON] , який ніколи не приходив, не дзвонив, не цікавився життям дитини та не надавав жодної допомоги на його утримання. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 08 квітня 2020 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 17 березня 2020 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.91 року)- далі Конвенція, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.2009 року дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Частина 8 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що батько взагалі не спілкується з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , інтересу до життя дитини, її внутрішнього світу не виявляє, не проявляє до нього батьківської турботи, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача [PERSON] , яку при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору, судовий збір у сумі 768, 40 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved