Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

20 лютого 2018 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1999 року, посвідченого на Товарній біржі "Новомосковська", зареєстрованого в реєстрі за № 000623, є власником житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2009 року вищезазначений договір купівлі-продажу визнано дійсним та визнано за нею право власності на нього. За зазначеною адресою, з її згоди, була зареєстрована її колишня невістка - [PERSON] разом з її сином [PERSON], що є відповідачами у справі. Відповідач з неповнолітнім сином не проживає у будинку понад два роки, власних речей не має, а реєстрація відповідачів порушує її права, як власника нерухомого майна. На її неодноразові звернення до [PERSON] з приводу добровільного зняття її разом з сином [PERSON] з реєстраційного обліку відповідач постійно обіцяє досудово врегулювати спір, однак не виконує своєї обіцянки. У зв'язку з чим, позивач просила суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, але представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 53). Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про визнання позову, просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 42). У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Як установлено судом, позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 грудня 1999 року, посвідченого на Товарній біржі "Новомосковська" під р. № 000623, та рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2009 року у цивільній справі № 2-1615/09 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 1350/2 від 11 квітня 2018 року, [PERSON], [INFO], з 25 березня 2010 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Знаменівської сільської ради Новомосковського району, Дніпропетровської області № 418 від 02 березня 2018 року, громадянка [PERSON], [INFO], є власником будинку за адресою: [ADDRESS], за даною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 33) [PERSON] у зазначеному будинку [ADDRESS] зареєстрована, однак не проживає быльше одного року, що підтверджується відповідним актом від 03 березня 2018 року (а.с. 32). Разом з тим, відповідач визнала позов у повному обсязі, про що нею надано відповідну заяву (а.с. 42). Крім того, факт непроживання [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] у спірному будинку під [ADDRESS] більше одного року, підтверджується відповідним актом від 01 листопада 2018 року. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] без поважних причин не проживають більше одного року, в будинку [ADDRESS], де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знялись, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надала та визнала позов. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] і [PERSON] порушують права позивача, як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, і можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с. 1, 2), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved