Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

12 вересня 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - «Заявник») звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. Зазначила, що [INFO] у місті Керч Автономної Республіки Крим з невідомих обставин помер її колишній чоловік та батько її дитини - [PERSON] . Факт того, що [PERSON] був її колишнім чоловіком, підтверджується свідоцтвом про народження їхньої сумісної дитини - [PERSON] , [INFO] , де в графі "батько" зазначено « [PERSON] », заочним рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів від 21.05.2012 року та виконавчим листом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , виданого 16.07.2012 року. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.01.2019 року та іншими письмовими доказами. На її звернення до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області вона отримала письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті №16.2-79/3430 від 10.09.2019 року. Посилаючись на приписи ст.315-318, 430, 431 ЦПК України, заявник просила встановити факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] у місті Керч Автономної Республіки Крим, Україна. У судове засідання заявник не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд справи без її присутності. Вимоги заяви підтримала у повному обсязі (а.с.9). Представник заінтересованої особи - Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу (а.с.14). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Заявник [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.12.2006 року їхньої сумісної дитини - [PERSON] , [INFO] , де в графі "батько" зазначено « [PERSON] », заочним рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів від 21.05.2012 року та виконавчим листом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] виданого Керченським міським судом 16.07.2012 року (а.с.5, 10, 11). [INFO] у місті Керч Автономної Республіки Крим помер колишній чоловік заявника та батько їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.01.2019 року [NUMBER] , довідкою від 29.01.2019 року №77 про місце поховання та дату поховання (28.12.2018 року) [PERSON] (а.с.12,13). 10.09.2019 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті її колишнього чоловіка, оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Таким чином, надані заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані ним обставини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до п.5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до положень п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що вказані норми матеріального та процесуального права України відповідають нормам міжнародного гуманітарного права у сфері захисту прав внутрішньо переміщенних громадян. Заяву [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки вона є законним представником дитини, а її вимоги обґрунтовані, не спростовані та підтверджені належним і допустимими доказами. Встановлення даного факту необхідно заявнику для визнання їхньої сумісної дитини [PERSON] , [INFO] , напівсиротою. На підставі викладеного та

Outcome: approved