Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

19.06.2017 року позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. З травня 2012 по квітень 2017 року позивач та відповідач перебували у сімейних відносинах. За час цих відносин в них народилась донька - [PERSON], [INFO], яка в даний час проживає разом з позивачем. Сумісне життя між позивачем та відповідачем не склалось внаслідок чого вони вирішили припинити стосунки після чого відповідач переїхав до своїх батьків. Позивач тимчасово ніде не працює оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та єдиним прибутком для неї є тільки державна допомога на утримання дитини. На прохання позивачки надавати допомогу на утримання доньки відповідач не відреагував. Державних коштів на утримання доньки не вистачає у зв'язку з чим позивач була змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання доньки - [PERSON], [INFO], до досягнення донькою повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного мінімуму та 1/10 частину від усіх видів заробітку на її утримання до досягнення донькою трирічного віку. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала заяву у якій зазначила прохання розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав заяву у якій зазначив прохання розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду була належним чином повідомлена причини неявки суду не відомі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.\~2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що з травня 2012 по квітень 2017 року позивач та відповідач перебували у сімейних відносинах. За час цих відносин у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON], [INFO], про що Орджонікідзевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було складено відповідний актовий запис № 140 та що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-КИ № 595016. З травня спільне господарство між позивачем та відповідачем не ведеться, стосунки остаточно припинені та відповідач переїхав до своїх батьків. За цей час відповідач жодної матеріальної допомоги не надавав, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, згідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує, матеріальне становище позивача на утриманні якої перебуває малолітня дитина, матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, який вже сплачує аліменти, може надавати матеріальну допомогу та має задовільний стан здоровя (доказів протилежного відповідачем не надано), та вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/6 частини, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та позивача у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, вирішуючи питання щодо строку з якого повинні бути присуджені аліменти на дружину, суд враховуючи аналогію закону вважає за необхідне визначити їх від дня пред'явлення позову, тобто з 19.06.2017 року. Також, суд зазначає, що у разі зміни, в подальшому, матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved