Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

23 квітня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на своє утримання в зв'язку з втратою працездатності. Зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем в період з 23 червня 2012 року до 7 квітня 2015 року. Посилаючись на положення ст. 75 та ст. 76 ЦПК України, та вказуючи, що має третю групу інвалідності, а її доходи не покривають необхідних мінімальних витрат по забезпеченню нормального життя, тому просила стягнути з колишнього чоловіка на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його заробітків. В судовому засіданні вона та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач позов визнав частково, погоджувався на сплату аліментів, але з врахуванням вимог закону. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши доказів у справі, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 23 червня 2012 року по 7 квітня 2015 року, за час якого в них народився син - [PERSON], [INFO]. Фактично ж вони ще до укладення шлюбу з осені 2011 року проживали спільно однією сім'єю, що сторонами не заперечувалося. З 29 травня 2012 року позивачка отримала статус інваліда третьої групи. За її ж поясненнями підставами для отримання цієї інвалідності стала дорожньо-транспортна пригода багато років тому назад, але статус інваліда ІІІ групи, через свою правову необізнаність, вона отримала тільки в 2012 році. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі ст 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Статтею 7 Закону України "Про бюджет України на 2015 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для непрацездатних осіб встановлюється у розмірі 949 грн. на місяць, а із січня 2015 року - 1074 грн. Позивачка в позові посилалася на те, що втратила працездатність і її доходів не вистачає для нормального життя. В той же час, передбачене право одного з подружжя на утримання після розірвання шлюбу в зв'язку з втратою працездатності обумовлене тим, що пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. З досліджених судом роздруківок руху коштів по платіжних банківських картках позивачки вбачається, що вона отримує щомісячно: пенсію в зв'язку з інвалідністю в умі 949 грн. 00 коп., а також два види соціальної допомоги на загальну суму близько 2000 грн. Крім того з відповідача на її користь за рішенням суду стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку на утримання неповнолітнього [PERSON] Таким чином, сукупний щомісячний її дохід перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Її посилання на те, що вона проживає з повнолітньою дочкою, яка також виховує малолітню дитину суд не приймається, оскільки ця обставина не враховується при вирішенні питання про підстави для стягнення утримання за положеннями статей 75, 76 СК України. Крім того, свою непрацездатність вона отримала ще до укладення шлюбу з відповідачем, хоча законне про це підтвердження оформила лише в 2012 році. Таким чином, підстав для стягнення аліментів, передбачених ст. 75 та ст. 76 СК України суд не вбачає. Посилання позивачки в своїх письмових поясненнях на положення ст. 84 СК України, які передбачають право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3- річного віку, судом не розглядається, оскільки позов був заявлений про утримання з інших правових підстав. За положеннями ст. 88 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed