Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, третя особа Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок», посилаючись на наступне. Тривалий час вона працює за строковими трудовими договорами, які укладаються в термін на 3 роки в TOB «Торговельний дім «Електрощит»-Самара» в його Західно-Сибирьському представництві-1 у м. Ноябрьськ Тюменської області, Ямало-Ненецького Автономного округу на посаді бухгалтера-діловода. Позивач є особою, що працює в районі крайньої Півночі. Оскільки до вказаного міста роботи вона виїхала разом з чоловіком [PERSON] з м. Сєвєродонецька, де мали неприватизовану квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], то за весь період роботи бронювали належну в м. Сєвєродонецьку житлову площу на строк дії трудового договору. Для вирішення цього питання вони зверталися до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області з відповідною заявою та за рішенням Виконкому Сєвєродонецької міської ради отримали охоронне свідоцтво (броню) на зазначену квартиру. 02.11.2015 [PERSON] знову уклала строковий трудовий договір № 528 з 5 Торгівельний дім «Електрощит»-Самара» на посаду бухгалтера-діловода. Дія попереднього охоронного свідоцтва (броні) спливав, тому позивач звернулася до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області із заявою про продовження бронювання житлової площі у м. Сєвєродонецьку за адресою: вул. Молодіжна, 15-Б/73, на строк дії її трудового договору. Окільки на цей час її чоловік [PERSON] помер, то вона просила забронювати житлову площу лише на її ім'я. Розглянувши заяву [PERSON] про бронювання квартири, виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради Луганської області прийняв рішення № 593 від 02.12.2015 «Про бронювання жилої площі», яким заброньовано жилу площу однокімнатної квартири № 73 жилою площею 17.07 кв.м. по вул. Молодіжна, буд. 15-Б за нею згідно трудового договору з 02.11.2015 по 31.10.2018. Склад сімї одна особа. На підставі цього рішення вона 03.12.2015 отримала корінець охоронного свідоцтва № 1 від 07.12.2015 про бронювання однокімнатної квартири № 73 жилою площею 17.07 кв.м. по вул. Молодіжна, буд. 15-Б за [PERSON] в м. Сєвєродонецьку на строк з 02.12.2016 по 31.10.2018. Після цього позивач виїхала до свого місця роботи. У 2016 року вона приїхала до м. Сєвєродонецьк та звернулася до виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області з проханням надати їй копію рішення № 593 від 02.12.2015 «Про бронювання жилої площі». З відповіді від 23.11.2016 вона дізналася, що згідно висновку Департаменту з юридичних питань та контролю Сєвєродонецької міської ради щодо правомірності документу, рішенням виконавчого комітету від 09 грудня 2015 року № 614 було скасовано рішення виконкому від 02 грудня 2015 року № 593 про бронювання вищезазначеної квартири. Охоронне свідоцтво анульовано не було. У звязку з цим позивач вважає свої права порушеними, а рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 614 від 09.12.2015 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 02.12.2015 № 593 «Про бронювання жилої площі» - незаконним. Тому просить суд визнати незаконним та скасувати зазначене рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Також уточнив позовні вимоги та просив у відповідності до ст. 21 ЦК України визнати незаконним оскаржуване рішення, а не протиправним, що є синонімом слова «незаконний», проте не повністю відповідає змісту ст. 21 ЦК України. Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні поклалися на розсуд суду. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії охоронного свідоцтва (бронь) № 1, виданого 29 листопада 2012 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради, за [PERSON] та членами його сімї [PERSON] (дружиною) було заброньоване житлове приміщення розміром 17,07 м.кв., яке складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] у звязку з виїздом в р-н Кр. Північ Росії на період з 01.11.2012 по 31.10.2015. Охоронне свідоцтво було видане на підставі рішення виконкому № 1459 від 20.11.2012. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ПК № 556448, виданого 30.12.2014 Відділом запису актів цивільного стану м. Ноябрськ служби запису актів цивільного стану Ямало-Ненецького автономного округу, [PERSON] помер 29 грудня 2014 року в місті Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу, Росія, про що зроблено відповідний актовий запис № 490. [PERSON] працює за строковим трудовим договором з 02.11.2015 по 31.10.2018 в TOB «Торговельний дім «Електрощит»-Самара» в його Західно-Сибирьському представництві-1 у м. Ноябрьськ Тюменської області, Ямало-Ненецького Автономного округу на посаді бухгалтера-діловода, що підтверджується копією трудового договору № 528 від 02.11.2015 та копією наказу про прийняття на роботу № 528-пр від 30.10.2015. 24 листопада 2015 року [PERSON] подала заяву першому заступнику міського голови [PERSON] щодо перебронювання на її імя квартири [ADDRESS] жилою площею 17,07 м.кв., у звязку зі смертю її чоловіка [PERSON] та продовження бронювання згідно трудового договору з 02.11.2015 по 31.10.2018. Згідно із копією рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 593 від 02 грудня 2015 року «Про бронювання жилої площі» жилу площу однокімнатної квартири № 73 жилою площею 17,07 м.кв. по вул. Молодіжна, буд. 15-Б було заброньовано за [PERSON] згідно трудового договору з 02.11.2015 по 31.10.2018. Склад сімї одна особа. 07 грудня 2015 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради [PERSON] був виданий корінець охоронного свідоцтва (бронь) № 1, згідно якого за нею було заброньоване житлове приміщення розміром 17,07 м.кв., яке складається з однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] у звязку з виїздом в р-н Кр. Північ Росії на період з 02.11.2015 по 31.10.2018 на підставі рішення виконкому № 593 від 02.12.2015. 09 грудня 2015 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради було прийнято рішення № 614 «Про скасування рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 02.12.2015 № 593 «Про бронювання жилої площі», яким було скасовано рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 02.12.2015 № 593 «Про бронювання жилої площі», яким площа однокімнатної квартири № 73 жилою площею 17,07 м.кв. по вул. Молодіжна, буд. 15-Б була заброньована за [PERSON]. Також вказаним рішенням було доручено відділу з обліку та розподілу жилої площі вжити заходи щодо надання квартири згідно черговості громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Муніципальним унітарним підприємством по обміну та приватизації житла Тюменської області Ямало Ненецького АО Російської Федерації була видана [PERSON], [INFO], довідка № 798 про те, що квартиру в м. Ноябрське вона не приватизувала. Право на безкоштовну приватизацію вона не використала. Вирішуючи питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог суд враховує, що предметом цих вимог є виключно законність чи незаконність (протиправність) оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, а також наслідки можливої незаконності рішення у вигляді його скасування. Згідно із ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 5, ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад входять до системи органів місцевого самоврядування. Оскаржуване рішення є ненормативним актом, який передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини). Тобто, оскаржуване рішення є ненормативним актом індивідуальної дії. В пункті 5 рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Також враховуючи, що індивідуально-правові акти, зокрема, виконавчих комітетів місцевих рад є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов'язки, одностороннє скасування виконавчими комітетами рад цих актів порушує право зазначених осіб на розгляд їх справ відповідно до встановленої Конституцією і законами України процедури. Оскільки виконавчі комітети місцеві ради при розгляді таких справ: а) виступають "суддями" у власних справах, що суперечить загальному принципу права nemo iudex idoneus in propria causa, згідно з яким жодний орган влади не може бути суддею у власній справі (в цьому разі здійснювати юрисдикційну діяльність); б) втручаються у виключну сферу судової влади, яка є конституційним гарантом прав людини і громадянина. В спірних правовідносинах виконавчим органом місцевої ради було прийнято рішення № 614 від 09.12.2015, яким було скасовано рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 02.12.2015 № 593 щодо бронювання жилої площі за позивачем. Тобто виконавчим органом місцевої ради було скасовано власний ненормативний правовий акт індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом видачі позивачу охоронного свідоцтва (броні) на житлове приміщення, та самостійно вирішено питання щодо його законності всупереч вищенаведеним нормам Закону та Конституції, що призвело до порушення житлових прав позивача. Суд також звертає увагу, що згідно із п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. В даному випадку виконавчим органом місцевої ради було прийнято рішення, яким було скасовано інше рішення виконавчого комітету, тобто рішення виконавчого комітету було скасовано поза межами процедури, яка встановлена в п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд звертає увагу, що представник позивача із урахуванням уточнень, зроблених в судовому засіданні 06.02.2017 року, просить визнати оскаржуване рішення незаконним, що відповідає тому способу цивільного захисту, який встановлений Законом. Також на думку суду, в розумінні ст. 21 ЦК України скасування оскаржуваного правового акта як спосіб захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід визнати незаконним та скасувати, тобто визнати таким, що не породжує жодних наслідків з моменту його прийняття. Суд також вважає за необхідне окремо відзначити, що ця справа підлягала розгляду саме в порядку цивільного судочинства із урахуванням правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах від 17 травня 2016 року по справі № 21-331а16, від 29 березня 2016 року по справі № 21-5430а15, від 23 лютого 2016 року по справі № 21-6551а15. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позов задоволений і позивач сплатила судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., суму якого слід стягнути на її користь з відповідача.

Outcome: approved