Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки по виплаті аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1993 по липень 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Гадяцького районного суду з відповідача стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки. Після розірвання шлюбу відповідач ухилявся від сплати аліментів, а тільки частково сплачував їх до грудня 2005. З грудня 2005 року припинив сплачувати аліменти. За період з грудня 2005 по грудень 2010 заборгованість склала 15387,54 грн З січня 2011 року по січень 2014 року заборгованість по виплаті аліментів склала 6958,10 грн. Спільна донька сторін навчається і перебуває на повному утриманні позивачки, крім того на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина від другого шлюбу, батько якої також ухиляється від сплати аліментів. У зв'язку з цим просить стягти з відповідача заборгованість по виплаті аліментів, а також неустойку за період з грудня 2005 по листопад 2010 року відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України у сумі 4899, 46 грн. У судове засідання позивачка не з'явилася, направила заяву у якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, визнав, що аліменти, нараховані державним виконавцем сплачував не повністю у зв'язку з тим, що не працював та мав на утриманні неповнолітню дитину від другого шлюбу. В період з грудня 2005 по грудень 2010 року він не працював та отримував соціальну допомогу по безробіттю, з якої частково сплачував аліменти, але квитанції про сплату не зберігав. Не погодився із сумами розміру аліментів, нарахованих до сплати державним виконавцем по обох виконавчих листах, вимоги про сплату неустойки не визнав. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2001 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісяця з 05.06.2001 року до досягнення дитиною повноліття та після досягнення повноліття рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.08.2012 і до закінчення нею навчання. На виконання вказаних рішень було видано виконавчий лист від 21 грудня 2005 року N А-52/2001 та виконавчий лист №1603/1504/2012 від 19.09.2012, на підставі яких відкриті виконавчі провадження (а.с.6,7,26-27). До грудня 2005 відповідач частково сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки, а з грудня 2005 по грудень 2010 припинив їх виплачувати взагалі. У зв'язку із цим станом на 05 червня 2012 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 19412,24 грн по виконавчому листу N А-52/2001, що підтверджується довідкою державного виконавця ВСВС Пирятинського РУЮ від 21 лютого 2014 року N 03.05/98 (а.с.8). Заборгованість по виконавчому листу №1603/1504/2012 від 19.09.2012 становить 2933,40 (а.с.9). Загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] по аліментних зобов'язаннях становить 22345,64 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Відповідач у судовому засіданні зазначив про неправильність нарахування державним виконавцем розміру нарахованих до сплати аліментів, проте зустрічних позовних вимог про зміну розміру заборгованості не заявив. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів задоволенню не підлягають, оскільки така заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, відповідачем відсутності своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведено. Відповідач надав довідки про те, що в період з 2005-2010 року стояв на обліку центру зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю (а.с.24,29-30,31). Утримання аліментів із нарахованої суми допомоги не проводилося, належних доказів добровільної їх сплати відповідач не надав. Відповідно записів трудової книжки у червні 2007 року відповідач влаштувався на роботу, проте відпрацювавши менше місяця звільнився з посади за згодою сторін. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від нього обставин, в результаті яких виникла дана заборгованість, не встановлено. Наведений позивачкою розрахунок неустойки по заборгованості відповідача по аліментах в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в загальній сумі 4899,46 грн (а.с.10-11) за період з грудня 2005 по листопад 2010 року розрахований не вірно, як передбачено законодавством. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Позивачка провела нарахування неустойки у меншому розмірі не за весь період прострочення сплати аліментів, а помісячно за період до листопада 2010 року включно. Разом з тим, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки на суму 4899,46 грн, тому суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог та нарахувати більший розмір неустойки. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Враховуючи, що відповідач згідно закону повинен був утримувати свою неповнолітню доньку [PERSON], народження [INFO] до народження дітей у другому шлюбі у відповідача не було обставин, які б перешкоджали сплачувати вчасно аліменти на її утримання, проте з огляду на те, що на даний час відповідач не працює, будь-якого офіційного доходу не має, має на утримання ще двох неповнолітніх дітей (а.с.18), виходячи із засад розумності та справедливості , суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню на користь позивача до 2 000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підтверджені в повному обсязі, зменшення розміру неустойки є правом суду та не залежить від позивача, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне судовий збір у розмірі 243,60 грн стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial