Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

17 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», який мотивував тим, що з 22 липня 2013 року він працює на посаді начальника Артемівського управління по газопостачанню та газифікації. Прийняття його на посаду відбулося на підставі безстрокового трудового договору. 20 квітня 2017 року відповідач уклав з ним [PERSON] строком на три роки з 20.04.2017 року по 20.04.2020 року. 18 грудня 2017 року він був звільнений с займаної посади відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, на підставі Протоколу правління товариства №12 від 18.12.2017 року, за п.п.7.3, 7.3.3 контракту, відповідно до якого його роботу на посаді начальника Артемівського УГГ, за результатами звіту про фінансово-економічну діяльність Управління за 10 місяців 2017 року, визнано незадовільною. Позивач вважає його звільнення незаконним, оскільки призначення його на посаду начальника Артемівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» 22.07.2013 року здійснено на підставі Наказу №74-к від 22.07.2013 року виданого без складання трудового договору у формі [PERSON], тобто на умовах безстрокового трудового договору. З моменту укладення [PERSON] до моменту його звільнення від нього жодного разу не зажадали щомісячного письмового звіту про фінансово-економічну діяльність Управління. За його усними звітами Правлінню про фінансово-економічну діяльність Управління за весь час роботи на займаній посаді у нього не було жодного дисциплінарного стягнення або будь-якого іншого нарікання у виконанні своїх функціональних обовязків. Відповідач в Протоколі Правління ПАТ «Донецькоблгаз» №12 від 18.12.2017 року не зазначив жодного пункту [PERSON], які передбачають його обовязки та які ним були нібито порушені, обмежившись лише загальною фразою про визнання роботи начальника Артемівського УГГ незадовільною. Зазначив, що з огляду його звіту перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність Артемівського УГГ за 10 місяців 2017 року, який ним був доведений до Правління 18.12.2017 року, вбачається протилежне, а саме: 1) Артемівське УГГ єдине управління в області, яке увійшло в опалювальний сезон без дебіторської заборгованості; 2) Артемівське УГГ єдине в області, яке за звітний період знизило дебіторську заборгованість населення на 19391848,00грн.; 3) всі ці показники здійснені на фоні плинності кадрів у звязку з низьким рівнем середньомісячної зарплати; 4) Артемівське УГГ завжди було провідним управлінням за всіма показниками. На думку позивача, його звільнення є незаконним та безпідставним, оскільки за відсутності визначення відповідачем підстав для дострокового розірвання контракту не можливо дати оцінку його обґрунтованості з підстав п.8 ст.36 КЗпП України при відсутності зазначених умов, визначених сторонами в [PERSON] для його розірвання. Крім того, позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно здійснено в період його тимчасової непрацездатності та без отримання попередньої згоди профспілкової організації. З урахуванням викладеного, позивач просить поновити його на посаді начальника Артемівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» з 19.12.2017 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.12.2017 року. Крім того, позивач зазначив, що вказані дії з боку відповідача - є порушенням його права на працю та можливість заробляти собі та своїм рідним на життя, гарантованого Конституцією України, та призвели до його моральних переживань. Він втратив душевний спокій, постійно перебуває в роздратованому стані, не має засобів для забезпечення не тільки належного рівня життя, а й можливості по християнським канонам поховати свою тещу, яка не змогла перенести повідомлення про його незаконне звільнення з займаної посади. Всі зазначені моральні страждання нанесені йому незаконними діями відповідача відобразилися негативно і на його здоровї, оскільки, як тільки йому стало відомо про звільнення, він потрапив на лікарняний з гіпертонічним кризом. Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в 203000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. 12 лютого 2018 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача на позов [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі через його необґрунтованість. Зазначив, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» є юридичною особою, до складу якого входять 15 відокремлених підрозділів юридичної особи, один з яких Артемівське управління по газопостачанню та газифікації. Господарську діяльність ПАТ здійснює на підставі Статуту, затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ. Правління ПАТ діє на підставі Положення про ПАТ. Відповідно до Положення Артемівського управління по газопостачанню та газифікації керівник відокремленого структурного підрозділу призначається на посаду на контрактній основі та звільняється з посади Головою правління ПАТ. Позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ПАТ на підставі [PERSON] від 20.04.2017 року. На виконання п.2.2.6 [PERSON] начальник управління щомісячно письмово та усно звітує перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність Управління. Телефонограмою №472 від 13.12.2017 року [PERSON]Є 18.12.2017 року зявився на розширене засідання Правління, на якому заслуховувалися письмові та усні звіти про фінансово-економічну діяльність управління. За результатами заслуховування письмового та усного звітів окремих питань фінансово-господарської діяльності Артемівського УГГ Правлінням ПАТ були виявлені збитки у сумі 4019800грн., по видам послуг лабораторія збитки 26,6т.грн, інші 95,00т.грн., велика дебіторська заборгованість фізичних та юридичних осіб, небаланс газу. В межах своїх Статутних повноважень Правління протоколом №12 від 18.12.2017 року за результатами письмового та усного звіту перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність управління за 10 місяців 2017 року визнало роботу начальника Артемівського УГГ [PERSON] незадовільною, рекомендувало Голові правління звільнити з посади, а [PERSON] розірвати за ініціативою Голови правління за п.8 ст.36 КЗпП України. Наказом №196-к від 18.12.2017 року [PERSON] було звільнено с займаної посади з підстав, передбачених контрактом п.8 ст.36 КЗпП України, п.п.7.3, 7.3.3 [PERSON] від 20.04.2017 року. Зазначив, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. На контракту форму договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, норми ч.3 ст.40 КЗпП України про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, на ці правовідносини не поширюються. Крім того, відповідач зазначив, що станом на сьогоднішній день ПАТ «Донецькоблгаз» та його відокремлені структурні підрозділи знаходяться під впливом форс-мажорних обставин у звязку з проведенням заходів АТО, а тому ПАТ звільняється від цивільно-правової відповідальності щодо виконання законодавчих актів України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи викладені у відзиву та просив відмовити позивачу в задоволенні його позову у повному обсязі. В своїй відповіді на відзив, яка була надана до суду 15.03.2018 року, позивач [PERSON] зазначив, що відповідач у своєму відзиві умисно не наводить динаміку дебіторської заборгованості, яка була станом на 01.01.2017 року та яка існувала на момент звіту, тобто 18.12.2017 року, а також аналіз фінансових показників Артемівського УГГ у порівнянні з іншими відокремленими структурними підрозділами по області. Відповідач не надав жодного обґрунтованого доказу щодо спростування доводів позивача в частині того, що Артемівське УГГ єдине управління в області, яке за звітний період 10 місяців знизило дебіторську заборгованість населення на 19391848,00грн. Зазначив, що доводи відповідача в частині існування на 18.12.2017 року великої дебіторської заборгованості юридичних осіб є такою, яка не відповідає дійсності та не може вважатися достовірною, оскільки на початок опалювального періоду дебіторська заборгованість юридичних осіб перед Артемівським УГГ була відсутня, про що є данні у звіті Позивача про фінансово-економічну діяльність Артемівського УГГ за 10 місяців 2017 року. Наявність збитків на суму 4019800грн. дійсно існувала, але відповідач навмисно не надає розшифровку виниклого збитку, оскільки в такому разі винність у виникненні цих збитків відноситься до самого ж відповідача через некваліфіковане виконання своїх обовязків посадовими особами Правління в частині затвердження відпускних тарифів та постачання газу. Тобто, тариф реалізації газу у деяких місяцях 2017 року є нижчим в порівнянні з покупним тарифом газу, внаслідок чого виникла збитковість не тільки в Артемівському УГГ, а й у всього Товариства взагалі. Він, як начальник відокремленого структурного підрозділу, не мав ніякого відношення і не міг ніяким чином впливати на виникнення цих збитків. Також зазначив, що доводи відповідача про те, що на сьогоднішній день ПАТ «Донецькоблгаз» та його відокремлені структурні підрозділи знаходяться під впливом форс-мажорних обставин, не ґрунтуються на законі і не можуть бути прийняті судом при ухваленні рішення, оскільки в Сертифікаті ТПП України від 30.06.2014 року №2059/05-4 відсутнє посилання на відокремлений підрозділ Артемівське УГГ, а місто Артемівськ (Бахмут) не входить в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу №74-к від 22.07.2013 року позивач [PERSON] прийнятий на роботу до ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на посаду начальника Артемівського УГГ. 20 квітня 2017 року відповідач уклав з позивачем [PERSON], про те, що [PERSON]Є призначається на посаду начальника Артемівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» на термін з 20.04.2017 року по 20.04.2020 року на умовах цього [PERSON]. Відповідно до Розділу 1 вказаного [PERSON] начальник Управління зобовязується: здійснювати поточне керівництво Управлінням; забезпечувати прибутковість Управління в зоні його експлуатації; ефективно використовувати, зберігати і примножувати майно, яке як увійшло, так і не увійшло до статутного капіталу Товариства та (або) обліковується на його балансі, та закріплене за Управлінням; виконувати усні та письмові розпорядження Голови та членів Правління Підприємства чи інших уповноважених ними осіб у чіткій відповідальності і у встановлені строки. Начальник Управління є уповноваженим представником Управління при реалізації прав, повноважень, функцій, обовязків, передбачених Статутом Товариства та Положенням Управління. Начальник Управління підзвітний і підконтрольний Голові Правління Товариства, Правлінню Товариства, Наглядовій раді Товариства, Ревізійній комісії Товариства в межах компетенції, встановленої цим [PERSON], Статутом Товариства, Положенням Управління і чинним законодавством України. Умовами контракту встановлені права та обовязки сторін, відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці начальника Управління, умови розірвання договору ( в тому числі дострокового). Так, зокрема, відповідно п.п.2.2.6 [PERSON] начальник Управління щомісячно письмово та усно звітує перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність Управління. За результатами цього звіту Правління ставить для начальника Управління персональне завдання, з урахуванням виявлених недоліків в діяльності Управління. Дане завдання є обовязком начальника Управління в розумінні цього [PERSON] і підлягає обовязковому ним виконанню. Відповідно до п.п.7.3.3. п.7 [PERSON] начальник Управління може бути звільнений з посади, а цей [PERSON] розривається за ініціативою Голови Правління за п.8 ст.36 КЗпП України до закінчення терміна його дії за результатами розгляду звіту начальника Управління відповідно до п.2.2.6 цього [PERSON] і визнання Правлінням Товариства його роботи незадовільною або при невиконанні начальником Управління завдань поставлених йому за результатами розгляду його звіту. Як вбачається з матеріалів справи, телефонограмою №472 від 13.12.2017 року начальникам Краматорського УГГ, Костянтинівського УГГ, Красноармійського УГГ, Словянського УГГ та Артемівського УГГ було повідомлено про необхідність прибути до ПАТ «Донецькоблгаз» 18.12.2017 року для надання письмового та усного звіту перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність Управління за 10 місяців 2017 року, на виконання вимог п.2.2.6 [PERSON]. Згідно Протоколу засідання Правління ПАТ «Донецькоблгаз» №12 від 18.12.2017 року за результатами письмового та усного звіту перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність Управління за 10 місяців 2017 року роботу начальника Артемівського УГГ [PERSON]Є визнано незадовільною та рекомендовано Голові Правління звільнити [PERSON] з посади, а [PERSON] з ним розірвати за ініціативою Голови Правління за п.8 ст.36 КЗпП України. 18 грудня 2017 року позивач [PERSON], згідно наказу Голови Правління №196-к від 18.12.2017 року, звільнений с займаної посади начальника Артемівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» за п.8 ст.36 КЗпП України, на підставі Протоколу правління товариства №12 від 18.12.2017 року, за п.п.7.3.3 п.7.3 [PERSON] від 20.04.2017 року. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до стаття 5-1 КЗпП України держава гарантує\~працездатним громадянам,\~які постійно\~проживають на\~території України,\~зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч.1\~ст.21\~КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. [PERSON] є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. (ч.3 ст.21 КЗпП України). Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Підставою для\~укладення контрактів\~з керівниками\~підприємств незалежно\~від форми\~власності є\~стаття 65\~Господарського кодексу\~України,\~відповідно до\~якої у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є підстави визначені контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України). Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності (ч.3 ст.40 КЗпП України) стосуються як передбачених ст.ст.40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства здійснюється з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу. Оскільки п.4 ст.36 КЗпП України до звільнення з ініціативи роботодавця віднесено тільки звільнення за підставами, передбаченими ст.40 і 41 КЗпП України, тому звільнення за п.8 ст.36 КЗпП України не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи роботодавця. Звільнення на підставах, установлених контрактом (п.8 ст.36 КЗпП України), не належить до тих, які законодавець спеціально визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу, а тому обмеження щодо звільнення працівника з ініціативи власника в період його непрацездатності не застосовуються при звільненні за п.8 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статі 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як зазначалося вище, звільнення за п.8 ст.36 КЗпП України не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи роботодавця, тому отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації членом якої є працівник не передбачено при звільненні на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Таким чином, посилання позивача, з метою обґрунтування своїх позовних вимог щодо незаконного звільнення, на ті обставини, що його було звільнено в період його тимчасової непрацездатності та без попередньої згоди профспілкової організації, не ґрунтуються на законі. Однак, суд вважає, що позивача звільнено з посади за п.7.3.3. [PERSON] незаконно, без достатнього обґрунтування щодо підстав його звільнення, з огляду на наявність у позивача та трудового колективу Артемівського УГГ численних подяк та грамот за сумлінне виконання службових обовязків, високий професіоналізм, сумлінну та плідну працю. Так, в протоколі №12 від 18 грудня 2017 року, на який робиться посилання відповідачем у Наказі №196-к від 18.12.2017 року про розірвання трудового договору (контракту) з позивачем, як на підставу звільнення, не зазначено у звязку з чим робота начальника Артемівського УГГ [PERSON] визнана Правлінням незадовільною, які саме недоліки в діяльності Управління, виявлені за результатами звіту про фінансово-економічну діяльність, стали підставою для прийняття Правлінням такого рішення. Судом в ході розгляду справи були досліджені звіти Краматорського УГГ, Костянтинівського УГГ, Красноармійського УГГ, Словянського УГГ та Артемівського УГГ, які 18 грудня 2017 року звітували перед Правлінням про фінансово-економічну діяльність Управлінь, а також протоколи засідання Правління ПАТ «Донецькоблгаз» за результатами розгляду цих звітів. Так, наприклад, як вбачається з Протоколу засідання Правління ПАТ «Донецькоблгаз» №11 від 18.12.2017 року, відповідач визнав роботу начальника Красноармійського УГГ незадовільною тобто так само, як і роботу начальника Артемівського УГГ. Але, на відміну від начальника Артемівського УГГ, начальника Красноармійського УГГ навіть не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а лише рекомендовано застосувати заходи щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності Головного інженера, заступника начальника по газу, начальників відділів та інших відповідальних працівників адміністративно-управлінського персоналу допустивших низький фінансовий результат управління. При цьому аналіз письмового звіту Красноармійського УГГ свідчить про те, що збиток структурного підрозділу за 10 місяців 2017 року становить 27000093,5 грн., що в кілька разів перевищує показники Артемівського УГГ. З аналізу письмового звіту Слов'янського УГГ вбачається, що за 10 місяців 2017 року розбалансировка газу становить - 2 млн. 879,614 м. куб., збиток станом на 01.12.2017 року - 4853001,74 грн., дебіторська заборгованість населення без прогнозу становить 34836789 грн., безнадійний борг (більш 3-х років) 484970,92 грн., мається дебіторська заборгованість юридичних осіб. При цьому у Позивача станом на 01.11.2017 року дебіторська заборгованість населення становить 31865872грн., що порівняно з початком 2017 року менше на 19391848грн., відсутня дебіторська заборгованість юридичних осіб. Не зважаючи на вказане, відповідач, своїм Протоколом засідання Правління ПАТ «Донецькоблгаз» №14 від 18.12.2017 року, визнає роботу начальника Словянського УГГ задовільною та рекомендує йому застосувати заходи щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідальних працівників адміністративно-управлінського персоналу, які допустили низький фінансовий результат управління. Відповідно до\~ч.1\~ст.235\~КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним поновити позивача [PERSON] на посаді начальника Артемівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» з 19.12.2017 року. Відповідно до\~ч.2\~ст.235\~КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134. З урахуванням довідки №15/1-422 від 12.02.2018 року, наданої відповідачем, середньомісячне число робочих днів позивача становить 22 дні = 44 дні (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства)/2. Середньоденна заробітна плата позивача згідно вказаної довідки, становить 1173,71грн. Час вимушеного прогулу позивача за період з 19 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року (день ухвалення судом рішення) складає шість повних місяця. Тобто, загальне число робочих днів за час вимушеного прогулу позивача, складає 132 дні = 6 місяців х 22 дні (середньомісячне число робочих днів позивача). Таким чином, середній заробіток позивача [PERSON] за час вимушеного прогулу становить 154929,72грн. = 132 дні х 1173,71грн., які суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Із змісту п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до\~ст.237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Cудом встановлено, що незаконне звільнення позивача призвело до його моральних страждань та переживань, втрати нормальних життєвих звязків, необхідності з боку позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя та поновлення своїх прав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг душевних страждань, завданих позивачу внаслідок його звільнення, тяжкість вимушених змін у житті позивача, а також вимоги розумності і справедливості, у зв'язку із чим приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 30000грн. При цьому\~суд не\~бере до\~уваги при\~ухваленні рішення\~по справі\~доводи відповідача\~про те,\~що ПАТ\~«Донецькоблгаз» звільнено\~від цивільно-правової\~відповідальності щодо\~виконання законодавчих\~актів України,\~оскільки на\~сьогоднішній день\~ПАТ та\~його відокремлені\~структурні підрозділи\~знаходяться під\~впливом форс-мажорних\~обставин у звязку з проведенням заходів АТО, засвідчених сертифікатами Торгово-промислової палати України тому, що у відзиві відповідача, в Сертифікаті ТПП України від 30.06.2014 року №2059/05-4 не має жодного посилання на відокремлений підрозділ Артемівське УГГ, а місто Артемівськ (Бахмут), згідно діючого законодавства, не входить в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності до вимог ч.1 ст.430 ЦПК України та ч.7 ст.235 КЗпП України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1762грн.

Outcome: partial