Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розділити майно, яке належить їм з відповідачем [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіль Volkswagen Transporter, 1995 року випуску, VIN-code [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , стягнувши з відповідача на її користь 50000 гривень грошової компенсації вартості даного майна, та припинити право спільної сумісної власності на автомобіль, посилаючись на те, що автомобіль є річчю неподільною, після розірвання шлюбу ним користується відповідач, а добровільно розділити майно він відмовляється. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримали частково, просять стягнути з відповідача на користь позивача 38415 гривень грошової компенсації вартості автомобіля Volkswagen Transporter та 920 гривень 40 копійок судових витрат. Представники відповідача [PERSON] адвокати Ілемська І.М. та [PERSON] підтримані позивачем позовні вимоги визнали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є товаришем [PERSON] та позичив йому кошти на купівлю автомобіля. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає, що його батько [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти, коли саме і на що він не знає, наче на купівлю автомобіля. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона посвідчувала позику [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що допомагав [PERSON] купувати автомобіль Volkswagen Transporter, придбав він його за 4 тисячі доларів США. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі 04.06.2018 року придбали автомобіль Volkswagen Transporter, 1995 року випуску, VIN-code [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , яким після розірвання шлюбу користується відповідач, що підтверджується поясненнями сторін, копією свідоцтва про одруження (а.с.5) та копією договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.55-56). Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження суб`єкта оціночної діяльності, експерта-оцінювача [PERSON] № 4158 від 20.11.2020 року вартість даного автомобіля станом на 20.11.2020 року складає 76830 гривень (а.с.132-134). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено в судовому засіданні, сторони визнали, що об`єктом їх спільної сумісної власності як колишнього подружжя є автомобіль Volkswagen Transporter, 1995 року випуску, VIN-code [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого станом на 20.11.2020 року складає 76830 гривень, а також те, що їх частки в спільному майні є рівними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. При цьому, позивачка, яка просить припинити право спільної сумісної власності подружжя, просить суд стягнути грошову компенсацію її частки, а тому вимоги частини другої статті 364 ЦК України дотримані. Таким, чином, враховуючи те, що автомобіль Volkswagen Transporter, 1995 року випуску, VIN-code [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та, враховуючи думку сторін з приводу присудження майна одному з подружжя та грошової компенсації другому з подружжя, суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, залишивши його у користуванні відповідача та компенсувавши позивачу половину його вартості. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач понесла судові витрати у вигляді витрат на оплату судового збору в сумі 840,80 грн. (квитанція № 8 від 03.03.2020 року - а.с.11) та витрат на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження (копія квитанції від 20.11.2020 року - а.с. 163), половину з яких бажає стягнути з відповідача, а половину залишити за собою, а тому суд стягує з відповідача судові витрати в сумі 920,40 гривень.

Outcome: approved