Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

30 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право користування земельною ділянкою площею 1,0 га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області після смерті [PERSON], померлого [INFO], в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що ще за життя 31 березня 2008 року її батько - [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповів на користь позивача - [PERSON] Вказує, що після смерті батька залишилося також спадкове майно, у вигляді земельної ділянки площею 1,0 га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею. Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] Дружина спадкодавця - [PERSON] померла [INFO]. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні немає. Звернувшись до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапеги О.П., у встановлений законом шестимісячний термін, із заявою про прийняття спадщини за заповітом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки вона перебувала у користуванні спадкодавця та не була його власністю, а тому неможливо ставити питання щодо оформлення спадщини. Оскільки їй відмовлено в оформленні спадщини у вигляді вказаної земельної ділянки, просить визнати за нею право користування земельною ділянкою в судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила про вищевикладене, просила позов задовольнити. Зазначила, що спадкодавцем [PERSON] був складений заповітом, яким все належне йому майно та майнові права він залишив їй. Оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у власності померлого, а знаходилась у його користування, їй відмовлено в оформлені спадщини на неї, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала до суду листа з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутністю сільської ради. Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом роз'яснень приватного нотаріуса Сапеги О.П. щодо неможливості видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку. Зокрема, підставою відмови є те, що спірна земельна ділянка не перебувала у власності спадкодавця, а знаходилось у його постійному користуванні (а.с.25). Вирішуючи заявлені вимоги по суті, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, площею 1,00 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області була надана у постійне користування [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER], виданого на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Новомиколаївської сільської Ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 19 вересня 2001 року № 13 (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO], свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 4 (а.с. 9). Відповідно до довідки Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 07-06/1 від 11.01.2017 року спадкодавець проживав за адресою: [ADDRESS], на день смерті із ним ніхто не був прописаний та не проживав (а.с. 10). Дружина спадкодавця - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.06.2008 року (а.с.12). Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Уклавши шлюб з [PERSON] 26.10.2001 року, позивачкою при реєстрації шлюбу було змінено прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]) (а.с. 8). Дослідивши копію справи № 88/2015 після смерті [PERSON], померлого [INFO], судом встановлено, що спадкодавцем 14.03.2008 року був складений заповіт, відповідно до якого все майно що належить йому і на яке він має право заповів позивачці - [PERSON] У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом та законом. Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. В роз'ясненні, яке викладено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від [INFO] № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з ч. 1 ст. 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦКУкраїни у редакції, що була чинною на час відкриття спадщини, та ч. 2 ст. 102 -1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, посилання позивача на те, що ст. 1225 ЦК України, передбачена можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою і таке право нею було успадковане, не узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 5 ст. 102-1 ЗК України, якими передбачено лише договірний, а не судовий, порядок установлення емфітевзису. Наявність такого договору судом не встановлена. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,00 га, виданий на ім'я [PERSON], надавав останньому право користуватися земельною ділянкою. При цьому позивач не позбавлена можливості звернутись до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що сторони звертались до власника цієї земельної ділянки та оформили свої права на користування нею. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки право користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства має бути вирішено у договірному порядку з власником земельної ділянки, та не передбачено судового порядку його встановлення.

Outcome: dismissed