Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

09.11.2020 позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2007 на її користь з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] старшому сину [PERSON] виповнилось 18 років, звязку з чим з відповідача стягуються аліменти в порядку вимог ч. 3 ст. 183 СК України в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Звертає увагу суду на те, що є інвалідом 3-ї групи і потребує лікування з витратою значної суми коштів, однак єдиним джерелом її доходів є пенсія в розмірі 2100,00 грн. Молодший син [PERSON] проживає разом з нею, та вона намагається забезпечити його всім необхідним, належним чином піклуватися про його здоров`я, відпочинок, фізичний, духовний і моральний розвиток. Однак, для забезпечення постійних та закономірно зростаючих потреб сина [PERSON] необхідне і належне виконання відповідачем свого конституційного обов`язку по утриманні дитини. Зазначає, що відповідач працює у Угерському виробничому відділенні ремонтних і сервісних послуг та отримує заробітну плату у розмірі близько 10000,00 грн., тому має змогу сплачувати на утримання сина [PERSON] аліменти у більшому розмірі, а саме у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), що дозволить їй утримувати дитину на належному життєвому рівні і не поставить у скрутне матеріальне становище відповідача. Просить позов задоволити. 09.11.2020 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який отримано судом 20.11.2020. Ухвалою від 23.11.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 17.12.2020, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками відповідач отримав 28.11.2020, однак, ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надав, а.с. 23. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , а.с.10. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2007 вбачається, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а.с. 11. Старший син подружжя [PERSON] [PERSON] , [INFO] досяг повноліття, а.с. 9. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 372/2393/17. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати всі обставини, які мають значення для справи. Згідно\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд приймає до уваги посилання позивачки на те, що раніше визначений розмір аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є недостатнім для повноцінного утримання сина [PERSON] зважаючи на інфляційні процеси в країні, неодноразовим підвищенням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, вік та\~матеріальні потреби дитини, тощо. Статтею 192 СК України визначено, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішення суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, якій присвоєно ІІІ групу інвалідності загального захворювання та якій протипоказана важка та середньої важкості фізична праця, а також те, що єдиним джерелом її доходу є пенсія по інвалідності, (а.с. 13-14), внаслідок чого самостійно не може повноцінно утримувати сина [PERSON] , і відповідача - платника аліментів, щодо якого відсутні докази про отримання відповідачем доходів, однак суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, доказів протилежного суду не надано. Крім того, суд також приймає до уваги і те, відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, що свідчить про його мовчазну згоду сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, відтак суд приходить до переконання, що встановлення запропонованого позивачем розміру аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Крім того, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved