Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

20.09.2017 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даной квартирі крім неї також зареєстровано її колишнього чоловіка [PERSON]В . З 2014 року відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні її власністю, визнавши [PERSON], таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 20 вересня 2017 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху , оскільки позовна заява не була підписана позивачкою. Позивачці було надано строк для усунення недоліків до 02 жовтня 2017 року (а.с.13-14). 02 жовтня 2017 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до попереднього розгляду на 12 жовтня 2017 року (а.с.16-17). Ухвалою Дружківського міського суду від 12 жовтня 2017 року було закінчено підготовку справи до розгляду і справу призначено на 19 жовтня 2017 року у судове засідання (а.с.21). 19 жовтня 2017 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним (а.с25-30). Ухвалою Дружківського міського суду від 19 жовтня 2017 року зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первічним позовом та задоволено клопотання про витребування доказів по справі (а.с.47-48). 14 листопада 2017 року ухвалою Дружківського міського суду було продовжено строк розгляду справи (а.с.71). 04 грудня 2017 року в судовому засіданні було з'ясовано, що зустрічна позовна заява підписана не належною особою. Зустрічна позовна заява була залишена без руху на підставі ухвали Дружківського міського суду від 04 грудня 2017 року до 11 грудня 2017 року (а.с.84). 07 грудня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], підписана належною особою (а.с.89-97). В судове засідання позивач [PERSON] з'явилась, позовні вимоги підримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просила визнати колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право на житло та скасувати його реєстрацію за адресою вул. Космонавтів, 12-36. Вона стала власником квартири 13 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу. [PERSON] в квартирі не мешкає з 2014 року. Щодо зустрічних вимог [PERSON], то в їх задоволенні просить відмовити, оскільки в 2014 році [PERSON] надав їй довіренністі на продажу належної її квартири. Вона надала довіренність [PERSON], який їй продав квартиру. Гроші за квартиру вона передала [PERSON] Просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та заперечував проти зустрічних позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи йому було повідомлено, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності та просив допустити в якості його представників до участі у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.52) Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про визнання особи втратившою право на житло не визнав та пояснив, що вони, вважають, що договір куплі-продажу треба визнати недійсним, а значить власником житла треба залишити [PERSON] Вважають, що треба визнати договір купівлі-продажу недійсним, оскільки [PERSON] надав [PERSON] довіреність на продажу квартири, але він ніколи не бажав передати квартиру у власність [PERSON] До цього часу ніхто з відповідачів добровільно та відкрито ніяким способом не повідомив його про факт нотаріального посвідчення та реєстрації договору купівлі-продажу. Гроші за квартиру [PERSON] не передані. Що свідчить про попередню зловмисну домовленість між [PERSON] та [PERSON] Квартира була продана за надто низку ціну. Просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Зустрічні позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно судові витрати на судовий збір та правову допомогу. Представник відповідача [PERSON] не визнала позовні вимоги [PERSON] та підтримала зустрічні позовні вимоги [PERSON] Відповідач по зустрічної позовінй заяві [PERSON] не визнав зустрічні позовні вимоги [PERSON], пояснивши, що [PERSON] у 2014 році виїхав з України, перед виїздом він надав [PERSON] довіренність на розпорядження його квартирою з усіма повноваженнями. [PERSON] передоручила йому продати квартиру, що він і зробив, він уклав договір куплі-продажу з [PERSON] Отримані від угоди гроші, він потратив на погашення боргів по квартирі та сплаті податків. Гроші [PERSON] не передавав. Просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 серпня 2017 року квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.5) . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 95871831 від 30 серпня 2017 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6). [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] що підтверджується записом у домовой книзі від 12 липня 2011 року, відомостями виконавчого комітету Дружківської міської ради № 16-4643/23-01 від 28.09.2017 року (а.с.8,19). Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності номер 92321685 від 19 липня 2017 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] з 04 липня 2011 року на підставі договору міни від 22 червня 2011 року (а.с.41). Згідно довіренності від 11 грудня 2014 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпорядитися за ціну та на умовах за її розсудом, належною йому на праві власності квартирою, розташованою за адресою: України [ADDRESS]. Для чого надано їй право подавати від його імені заяви у відповідні установи, в тому числі про його сімейний стан, одержувати необхідні довідки та документи, свідоцтва, витяги, експертні висновки, технічну документацію, розписуватись за нього, підписати відповідний правочин, отримати належні від розпорядження гроші, здійснювати відповідні розрахунки, а у випадку необхідності сплатити податок, а також виконувати всі дії, пов"язані з цією довіреністю (а.с.58). [PERSON] 30 серпня 2017 року надала довіренність [PERSON] на підставі, якої він уклав з нею договір купівлі-продажу спірної квартири (а.с.59). Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей номер 35003924 від 18 жовтня 2017 року довіренністі від 11 грудня 2014 року номер 6323 була скасована на підставі заяви про скасування довіренності (а.с.42). Згідно звіту про незалежну оцінку жилої трикімнатної квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] за заявою [PERSON] була визначена її вартість 58436 гривень (а.с.61). Відповідно до довідки від 28 листопада 2017 року, виданої головою комітету мікрорайона "Сонячний" [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з 2014 року (а.с.107). Згідно заяви [PERSON] про підтвердження та запрошення на тимчасовий в"їзд в Україну [PERSON] від 18 лютого 2016 року, вказано, що місцем його проживання в Україні буде [ADDRESS] (а.с.108). Картою ультразвукового дослідження від 26 січня 2017 року підтверджено, що [PERSON] в цей час знаходився в м.Дружківка та проходив лікування у Дружківської міської лікарні № 2 (а.с.109). За правилами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зустрічної позовної заяви, [PERSON] він просив визнати оспорюваний договір купівлі-продажу квартири недійсним на підставі ст. 232 та ст. 235 ЦКУкраїни. Відповідно до вимог частини 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину,вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є: 1)наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2)виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3)дії представника здійснювалися в межах наданих йому повноважень. Судом встановлено, що 30 серпня 2017 року [PERSON], який діяв від імені позивача [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 30 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області, уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] яку придбала [PERSON] (а.с. 5). З матеріалів справи та пояснень у суді [PERSON] видно, що остання переслідувала мету отримання власної вигоди в результаті таких своїх дій як оформлення оспорюваного договору. Так, було поясненно, що гроші [PERSON] не передавались і в загалі не планувалися для передачі. В результаті неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] [PERSON] був позбавлений власності у вигляді спірної квартири, з чим він незгоден, про що свідчить звернення до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є недійсним, згідно зі ст. 232 ЦК України. В звязку з визнанням правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК,застосовується двостороння реституція відповідно до вимог частини 1 ст. 216 Ц та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Як встановлено судом, між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] будь-які правовідносини не встановлювались. Оскільки, судом було визнано договір купівлі-продажу квартири недійсними, то власником квартири є [PERSON] Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності саме без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). З огляду на викладене, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад один рік, по-друге, таке непроживання має бути без поважних причин. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON], є власником квартири, оскільки договір купівлі-продажу визнано недійсним. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, у суда немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову одпомогу, то в їх задоволенні треба відмовити. Судом встановлено, що витрати на правову допомогу підтверджені квитанцією від 19 жовтня 2017 року на суму 2000 гривень. Але, відповідно до ч. 1,2,3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. [PERSON] не надав суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому суд, вважає за необхідне відмовити в даній частині позову. Щодо стягненння судових витрат у вигляді судового збору на користь [PERSON] солідарно з [PERSON] та [PERSON] треба задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 1) у разі задоволення позову - на відповідача; При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд, вважає, що судовий збір на користь [PERSON] треба стягнути не солідарно з відповідачів, а по 1/2 частині з кожного, тобто по 320 гривень.

Outcome: approved