Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про надання дозволу на перетинання лінії розмежування зони проведення антитерористичної операції на території Донецької області до міста Донецьк та до тимчасово окупованої території України в межах Автономної Республіки Крим, та до Російської Федерації з обов'язковим поверненням дитини на територію України, без згоди та супроводу батька [PERSON] Позов мотивувала таким. Вона перебувала у перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 10 грудня 2003 року було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Вона має намір разом з дитиною виїхати до міста Донецьк та до тимчасово окупованої території України в межах Автономної Республіки Крим, та до Російської Федерації . Однак, зв'язку з відповідачем не має. У зв'язку з цим, вона змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не вказано інформації щодо держави до якої планується виїхати та інформації щодо терміну перебування в цій державі. Суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до такого . Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. /а.с.10/ Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. /а.с.7/ Позивач має намір разом з дитиною виїхати до міста Донецьк та до тимчасово окупованої території України в межах Автономної Республіки Крим, та до Російської Федерації. Відповідач проживає на тимчасово окупованій території України в місті Донецьку, з сімє'ю відносин не підтримує, на дзвінки не відповідає. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Частина 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При зверненні до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] проживає у місті Донецьк, тому суд вважає за можливе надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд на неконтрольовану територію Донецької області для спілкування з батьком. Також, у позовній заяві позивач не зазначила назву міста і адресу прямування з дитиною та відповідного часового проміжку перебування для відпочинку та оздоровлення на території Автономної Республіки Крим та Російської Федерації. Надання дозволу позивачці на виїзд з дитиною без дозволу відповідача до Автономної Республіки Крим та Російської Федерації без вказання конкретних причин та строку буде порушувати права відповідача у частині його участі у вихованні дитини. Викладене приводить суд до висновку про можливість надати позивачу відповідний дозвіл на виїзд дитини лише на тимчасово окуповану територію Донецької області - міста Донецька без згоди батька, а решту позовних вимог залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial