Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 25 по вулиці Колгоспній в с. Конищів Мурованокуриловецького району Вінницької області. На підставі постанови державної виконавчої служби у Мурованокуриловецькому районі від 20 вересня 2007 року, винесеної в ході примусового виконання рішення Мурованокуриловецького районного суду від 26 квітня 2007 року в справі № 2-104/2007 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, на вказаний будинок позивача накладено арешт. Оскільки зобов'язання перед [PERSON] виконане, виконавче провадження знищено, а накладеним арештом порушується право на вільне володіння та розпорядження майном, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом та просить зняти арешт із належного йому на праві приватної власності житлового будинку. У судове засідання позивач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 12). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Представник Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи без участі представника ВДВС (а.с. 16). Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що, з урахуванням положень Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та актів міжнародного права, позовна вимога [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу нотаріусів № [NUMBER] від 20 квітня 2015 року (а.с. 5) стверджується, що [PERSON] на праві приватної власності (рішення Мурованокуриловецького районного суду від 24 квітня 2003 року) належить житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. 26 квітня 2007 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області було прийнято рішення про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] в погашення боргу за договором позики 5555 гривень (а.с. 8). На підставі постанови державної виконавчої служби у Мурованокуриловецькому районі серії [NUMBER] від 20 вересня 2007 року на будинок по [ADDRESS] накладено арешт. Відомості про арешт нерухомого майна Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою 20 вересня 2007 року внесено до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 5693227 (зворот а.с. 5). Як слідує із повідомлення начальника Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби (а.с. 6), всі завершені виконавчі провадження по 2012 рік знищені, а станом на 10.10.2017 у відділі нема виконавчих документів щодо боржника [PERSON]. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Позивачем доведено, що накладеним арештом порушується його право приватної власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Також судом встановлено, що [PERSON] не є боржником у незавершених виконавчих провадженнях. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікована Указом Президії Верховної Ради Української PCP N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7 і 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15. Таким чином, обраний позивачем спосіб судового захисту цілком відповідає вимогам достатності та розумності і жодним чином не порушує прав та законних інтересів відповідача. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved