Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, яку у ході судового розгляду неодноразово уточняв, оскільки позивачу в судовому засіданні було запропоновано замінити відповідача [PERSON] Державної Казначейської служби України в [PERSON] районі м. Харкова у Харківській області на належного - Державну Казначейську службу України, однак [PERSON]остаточно звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] Державної Казначейської служби України в [PERSON] районі м. Харкова у Харківській області, [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у якій просив стягнути з [PERSON] державної Казначейської служби України в [PERSON] районі м. Харкова у Харківській області / з Державної казначейської служби України / за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 46555 грн. 65 коп. і стягнути з [PERSON] моральну шкоду у сумі 40000 грн. 00 коп. В обгрунтування уточнених позовних вимог [PERSON] вказав, що 16 жовтня 2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі №640/1853/14-ц було стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] кошти в сумі 46555,65 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. 19.01.2015 року, під час розгляду справи № 640/1853/14-ц про відшкодування матеріальної та мо\-ральної шкоди, завданої злочином, [PERSON] було подано до суду заяву про вжиття заходів для за\-безпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить [PERSON], а саме, квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду 19.01.2015 року заяву [PERSON] було задоволено, накладено арешт на зазаначену квартиру. Копію ухвали направлено до [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції для негайного виконання. Але ухвалу Київського районного суду м. Харкова про накладання арешту на майно громадянина Ва\-сильєва Ю.Г., а саме, квартиру [ADDRESS] в звязку з неправо\-мірною бездіяльністю в.о. начальника [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] щодо організації роботи відділу та контролю за дотриманням працівниками відділу виконавської дисципліни, а саме, несвоєчасної реєстрації ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року та передачі її на виконання державному виконавцю, не виконано. Даний факт підтверджується постановою про арешт майна боржни\-ка від 29.01.2015 року №46270605, постановою про повернення виконавчого документу від 18.02.2015 року № 46270605, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30.01.2015 ро\-ку №18981055 та ухвалою суду по справі № 640/1853/14-ц від 29.02.2016 року про визнання бездіяль\-ності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області 26.05.2016 року ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29.02 2016 року за\-лишено без змін. На думку позивача, через бездіяльність [PERSON] щодо невиконання ухвали суду від 19.01.2015 року про накладення арешту на нерухоме майно воно було відчужено [PERSON] на користь інших осіб. Відносно невиконання ухвали суду щодо арешту майна громадянина [PERSON] від 19.01.2015 року відкрито кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 12016220490001305 від 29.02.20 16 року. Позивач вважає, шо неправомірними діями [PERSON], які підтверджені ухвалою суду від 29.02.2016 року, йому спричинено матеріальну шкоду у сумі 46555,65 грн., яка повинна була бути стягнута з боржника - громадянина [PERSON] шляхом відчуження майна, а саме, квартири [ADDRESS], оскільки на теперішній час стягнути кошти з боржника - гро\-мадянина [PERSON] позивач не може в звязку з відсутністю у боржника Васи\-льєва Ю.Г. коштів та майна. Позивач у судовому засіданні наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог, наводив доводи, викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся нележним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник [PERSON] Державної Казначейської служби України в [PERSON] районі м. Харкова у Харківській області до суду не з'явився, у письмових запереннях вказав, що УДКУ у [PERSON] районі м. Харкова не є належним відповідачем, та не має відповідних бюджетних призначень, а тому відсутній рахунок, з якого можливе відшкодування шкоди позивачу. У судовому засідання представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] заперечував проти вимог позивача, просив у їх задоволенні відмовити, підтримав раніше подані через канцелярію суду письмові заперечення. Згідно зазначених заперечень у несвоєчасній передачі виконавчого документа - ухвали суду про забезпечення позову винна секретар, яка була після проведення відповідної перевірки начальником відділу звільнена з займаної посади. Крім того, вважав, що вказана ухвала надіслана судом не по підсудності, отже і не могла бути прийнята Реєстраційною службою та в будь-якому разі була б повернута. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Вказана норма кореспондується з ст.5 цього Закону, згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених ним Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до роз'яснень п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 р. у справі №32/421. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2015 року у цивільній справі(№640/1853/14-ц) за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 25930,40 грн, моральну шкоду у розмірі 8000 грн., збитки у сумі 12625,25 грн. / а.с. 8-10/ З метою забезпечення позовних вимог у справі (№640/1853/14-ц) за заявою [PERSON] ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року, вжито заходів забезпечення позову, а саме - накладено арешт на [ADDRESS], яка належить [PERSON], копію якої для виконання до [PERSON] відділу ДВС ХМУЮ, Державної реєстраційної служби ХМУЮ. / а.с. 6/ Ухвалою Київського районного суду м. Харкова за скаргою [PERSON] було визнано неправомірною бездіяльність в.о. начальника [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо організації роботи відділу та контролю за дотриманням працівниками відділу виконавської дисципліни, а саме своєчасної реєстрації ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року та передачі її на виконання державному виконавцю. / а.с. 16-19/ Вказані судові рішення набули чинності. Згідно статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зіст.22 вказаного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі та майну громадянину, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеними та повністю обгрунтованимим вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] державної Казначейської служби України в [PERSON] районі м. Харкова у Харківській області / з Державної казначейської служби України / за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану матеріальну шкоду у сумі 46555 грн. 65 коп. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України). Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно з п.3 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у випадках, встановлених законом. За змістом ст.ст.1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи осіб. Суд, при визначенні підстав для стягнення моральної шкоди виходить з того, що згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. №24-152/0/4-13 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). Суд зазначає, що такий порядок визначений Розділом VII ЦПК України, який встановлює право на оскарженнядій державного виконавця підчас виконання рішення суду ухваленого згідно норм ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржував дії державного виконавця та бездіяльність в.о. начальника [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо організації роботи відділу та контролю за дотриманням працівниками відділу виконавської дисципліни, а саме своєчасної реєстрації ухвали Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року та передачі її на виконання державному виконавцю визнано неправомірною, а тому у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави. Обґрунтовуючи розмір позовних вимог в цій частині, позивач як в позовній заяві, так і в судовому засіданні зазначив, що моральна шкода полягає у тривалих, протягом 16 місяців 25 днів, зверненнях до державних органів та судів різних рівнів, прийманні участі у незчисленній кількості судових засідань, постійної підготовки до них, а відповідно і перебуванні у постійному стресі та переживаннях. Відповідно до вимог ст. 6 Міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства. Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії», Розгляд по суті і справедлива сатисфакція, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною.

Outcome: partial