Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та його малолітньої доньки [PERSON], про визнання останньої такою, що втратила право користування квартирою 185 в будинку 15 по вулиці В. Чорновола в м. Чернігові. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є квартиронаймачем квартири [ADDRESS], в якій крім нього зареєстровані: його дружина [PERSON], дочка [PERSON], та його онука [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є його колишнім зятем, батьком малолітньої [PERSON], в спірній квартирі ніколи зареєстрований не був. Зазначає, що після смерті дочки позивача - [PERSON], матері [PERSON], відповідач створив нову сімю і фактично з 2008 року разом зі своєю дочкою [PERSON] в спрій квартирі не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, їх речі в квартирі відсутні. Зазначає, що [PERSON] фактично проживає в [INFO]. В добровільному порядку відповідач [PERSON], який є законним представником [PERSON] відмовляється зняти дитину з реєстрації. Вказує, що ніхто примусово не обмежував [PERSON] та дитину у користуванні житловим приміщенням квартирою 15 в будинку 185 в м. Чернігові. Вважає, що оскільки відповідачі добровільно вибули зі спірної квартири в інше житлове приміщення, втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття відповідно до ч. 2 ст. 107 Житлового Кодексу України. Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] відмовляється зареєструвати місце постійного проживання своєї доньки за адресою свого місця реєстрації (проживання), хоча відповідно до чинного законодавства України місцем проживання особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Оскільки неповнолітня [PERSON] фактично не проживає понад шість місяців, просить визнати неповнолітню [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою 185 по вул.. Чорновола в м. Чернігові. Ухвалою від 29.09.2016 року залучено до розгляду справи органи опіки і піклування Новозаводської та Деснянської у м. Чернігові районної ради. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с. а.с. 1-4, 99-100). Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, надали суду письмові заперечення. Представник третьої особи - органу опіки і піклування Новозаводської в м. Чернігові районної ради заперечив проти задоволення позову. Вказав, що таким чином будуть порушені права дитини, оскільки вона буде позбавлена права на житло, а також права на приватизацію житла, яке за життя мала її мати. Представник третьої особи - органу опіки і піклування Деснянської в м. Чернігові районної ради, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив при розгляді справи виходити з інтересів дитини. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що дитина повинна бути зареєстрована та проживати з батьком. Дівчинка приходлила до них у гості, задишалась ночувати, проте вважають, що місце реєстрації та проживання має бути разом з батьком [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстровані: [PERSON] (дочка), [PERSON]М.(дружина) та онука [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради № 3499 від 13.07.2016 року (а.с.13). Сторонами не заперечується, що квартира перебуває у комунальній власності. Відповідно до ордера № 227 від 22.02.1988 року квартира № 185 за адресою вул. Войкова (на даний час [PERSON]) 15 надана [PERSON], сім"я якого складалась із п"яти чоловік - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 76 на звороті). Згідно лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 11) [PERSON] 11. 04.2007 року померла. У квартирі за адресою м. Чернігів. [ADDRESS] крім наймача [PERSON] зареєстровані: [PERSON] (дочка), [PERSON]М.(дружина) та онука [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради № 3499 від 13.07.2016 року (а.с.13). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] 26.02.2004 року є [PERSON] і [PERSON] Позивачем заявлені вимоги про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом у зв'язку з тим, що вона фактично проживає з 2008 року зі своїм батьком за іншою адресою, проте залишається зареєстрованою в квартирі наймачем якої є позивач. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано докази на підтвердження факту не проживання віджповідача [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS], а саме копії кватанцій про несплату комунальних послуг, висновки Чернігівського відділу поліції від 26.08.2016 року, 03.08.2016 року, 08.08.2016 року (а.с. 8-10), інформацію з дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради (а.с. 14) про перебування [PERSON] під наглядом поліклініки № 2 з лютого 2011 року за адресою [ADDRESS].; відповіді на адвокатські запити з дошкільного дитячого закладу № 43, шкоди № 22, школи № 5 (а.с. 15-17). На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилався на показання свідка. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є сусідкою позивача і буває у гостях у [PERSON], проте, їх внучка у вказаній квартирі не проживає. Не бачила її біля двох років. Дівчинка проживає з родиною батька за іншою адресою. Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] фактично проживає з батьком [PERSON]та його сім"єю за адресою [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 02.08.1977 року вказана квартира належить [PERSON] [PERSON] [PERSON] зареєстрований в [INFO]. Дані про наявність у [PERSON] на праві власності нерухомога майна у матеріалах справи відсутні та сторонами не підтверджені. [PERSON] є малолітньою, місце її проживання визначає батько і вона змушена проживати за місцем проживання батька, а отже фактично не користується квартирою за місцем реєстрації, а отже це не є випадком відсутності її за місцем реєстрації, без поважних причин. Позивачем не надано даних про наявність у [PERSON] нерухомого майна де б могла бути зареєстрована дитина та мала право користуватись таким житлом, що відповідало б її інтересам. Крім того, дитина зареєстрована за місцем реєстрації її матері, яка померла. З урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку , що проживання малолітньої дитини разом із батьком поза межами житлового будинку , де зареєстрована дитина та була зареєстрована її мати , не свідчить про її свідоме залишення спірного житла і не призводить до втрати нею права користування цим житлом. Крім того, визнання її втратившою право користування житлом позбавить її вподальшому, у випадку приватизації квартири, права на набуття у власність частини квартири відповідно до закону. Таким чином, визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, потягне за собою порушення прав неповнолітньої на житло. Доводи позивача про те, що відповідач не сплачує комунальні платежі та квартплату, не може бути законною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення. Дана обставина може бути підставою для подання до суду позову про стягнення з нього заборгованості по комунальних платежах та плати за користування житлом.

Outcome: dismissed