Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі адвоката Темненко Валентини Олександрівни завернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради провизнання права постійного користування та визнання права на приватизацію. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають на те, що [PERSON] , [INFO] , є наймачем житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У вказану квартиру, він вселився та зареєстрував в ній своє місце проживання разом з дружиною - [PERSON] , [INFO] , та донькою - [PERSON] , [INFO] , на підставі направлення для поселення в гуртожиток (малосімейку) як працівник цеху ППЖП ВП «Запорізька АЕС» в 1997 році. 29 серпня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 670. Прізвище після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Тобто, на теперішній час за вищевказаною адресою проживає: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] До вселення в вищеназвану квартиру [PERSON] був зареєстрований та фактично мешкав за наступними адресами: з 10.09.1991 року та до 19.12.1995 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . з 29.12.1995 року по 28.11.1997 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . з 05.12.1997 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . До вселення в вищеназвану квартиру [PERSON] була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами: з 15.03.1973 року та до 01.04.1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . з 12.04.1996 року по 06.09.1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . з 13.09.1996 року по 28.11.1997 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . з 05.12.1997 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До вселення в вищеназвану квартиру [PERSON] була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами: з народження та до 01.04.1996 року мешкала за адресою: [ADDRESS] . (відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки її батьки були зареєстровані в цей час за вказаною адресою, то і вона також мала таке ж місце проживання): з 12.04.1996 року по 06.09.1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . з 13.09.1996 року по 28.11.1997 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . з 05.12.1997 року по 28.08.2008 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . з 18.09.2008 року по 01.07.2010 року вибула для навчання в Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки імені Є.О. Патона (зараз - Дніпровський технікум зварювання та електроніки імені Є.О. Патона) в м. Дніпропетровськ (зараз - м. Дніпро), де була зареєстрована та мешкала в у гуртожитку технікуму за адресою: [ADDRESS] . з 09.07.2010 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . З дати вселення і по теперішній час, позивачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про надання інформації Сектора реєстрації Енергодарської міської ради від 01.03.2019 року №2099. Факт реєстрації їх місця проживання, за вказаною адресою, підтверджується також штампами про реєстрацію в їх паспорті громадянина України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р. № 500-VІ, мають підстави скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку, фактично проживають в ньому і не мають власного житла. В лютому 2019 року позивачі з заявою звернулися до органу приватизації щодо приватизації вище вказаної квартири, але їм було відмовлено в реалізації права на приватизацію, оскільки вони не мають можливості надати оригінал ордеру про надання житлової площі. Тобто, на теперішній час позивач хоче скористатись своїм правом на приватизацію даної квартири у гуртожитку, оскільки для цього є всі законні підстави, а також в нього наявні всі документи для здійснення приватизації, окрім ордеру на поселення до даного приміщення. У зв`язку з відсутністю ордеру для поселення до вищезазначеної квартири гуртожитку, позивачі вважають, що фактично порушується їх право на приватизацію даного приміщення, тому для захисту свого конституційного права позивачі вимушені звернутися до суду. Просять суд визнати за ними право на користування та право на приватизацію житлового приміщення, а саме квартири у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.03.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.04.2019 року справу призначено до розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, вимоги, викладені в позові, підтримують у повному обсязі. Відповідач - Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзиву та клопотань по справі від відповідача до суду не надходило. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради через канцелярію суду надало заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. У відповідності до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Гуртожиток «Славутич», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Енергодар відповідно до рішення Енергодарської міської ради №193 від 24.07.2015 року «Про надання згоди на приватизацію до комунальної власності гуртожитку «Славутич 1,2,3» від ВП Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» (а.с.23). Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №53 від 29.02.2016 року «Про затвердження акта прийому-передачі гуртожитку «Славутич 1,2,3» був затверджений акт прийому-передачі вищезазначеного гуртожитку разом з нежитловими приміщеннями із індивідуально визначеним майном та товаро-матеріальними цінностями гуртожитку (а.с.26). Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №14 від 07.12.2016 року «Про залишення гуртожитку «Славутич 1, 2, 3, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у статусі гуртожиток, та надання дозволу на приватизацію його приміщень» вищезазначений гуртожиток було залишено у статусі гуртожиток та дозволена приватизація його житлових та нежитлових приміщень його законними мешканцями в порядку, визначеному законодавством (а.с.26 зворот). Згідно до рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №407 від 20.12.2016 року «Про реєстрацію нумерації житлових приміщень в гуртожитку « Славутич 1, 2, 3» по [ADDRESS] » була зареєстрована нумерація з визначенням статусу житлових приміщень у гуртожитку на [ADDRESS] , в тому числі спірне житло було перенумеровано з визначенням статусу квартира (а.с.27-28). З урахуванням вищезазначеного, територіальній громаді міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради на праві комунальної власності належить спірна квартира [ADDRESS] , яка на теперішній час перебуває на балансі Управління комунальної власності Енергодарської міської ради. Відповідно до технічного паспорту опис об`єкта в цілому є наступним: у житловому будинку [ADDRESS] складається з коридору розміром 10,0 кв.м., вбиральні розміром 2,2 кв.м., кімната житловою площею 12,4 кв.м., кімната житловою площею 6.0 кв.м., кухня розміром 2,4 кв.м., балкону - 2,5 кв.м, загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею -18,4 кв.м. (а.с.49) Згідно до направлення заступника Генерального Директора ВП Запорізька АЕС без дати позивача [PERSON] , який працював на цьому підприємстві, зі складом сім`ї дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] направлено до поселення у гуртожиток (а.с.22). 29 серпня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 670 та набула прізвище « [PERSON] » (а.с.21). Відповідно до довідки №37 від 11.03.2019 року, виданої Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності » позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] постійно мешкають в гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.48). У березні 2019 року позивачі з заявою звернулися до органу приватизації щодо приватизації вище вказаної квартири, але їм було відмовлено в реалізації права на приватизацію, оскільки вони не мають можливості надати ордер про надання житлової площі (а.с.50). Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Отже, майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом її приватизації. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно зі статтею 327Цивільного кодексуУкраїни у комунальній власності є майно,у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до статті 41Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Проте, дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем право позивача на користування вказаним житловим приміщенням. Тому не встановлено підстав для захисту їх шляхом визнання права користування житлом. Суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права на користування спірною квартирою у гуртожитку не підлягає до задоволення, оскільки це право ніким не оспорюється та не оскаржується. Щодо позовних вимог про визнання права на приватизацію спірної квартири суд зазначає на наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 16 червня 1992 року № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно п. 1 ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоповерхових будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно п. 4, 5 ст. 5 цього закону право на приватизацію державного житлового фонду з використанням чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Згідно ч.1 ст.127, ч.ч.1,2 ст.128 Житлового кодексу УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом (ст..130 Житлового кодексу УРСР) Відповідно до ч.2 ст.132 Житлового кодексу УРСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону регулюються Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон 500-VI від 04.09.2008) В ст.1 Закону 500-VI від 04.09.2008 сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні … державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників) (ч.3 ст.1 Закону 500-VI від 04.09.2008) Враховуючи наведені положення, суд відзначає, що на правовідносини, які виникли між сторонами Закон 500-VI від 04.09.2008 розповсюджує свою дію. Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло, в тому числі, шляхом приватизації житла у гуртожитку. Як встановлено, позивачі постійно на законних підставах проживають та є зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] . Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права на приватизацію вказаної квартири. Відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам, зокрема житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Вказані вище положення Закону N 500 встановлюють право громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них можуть реалізувати конституційне право на житло, зокрема шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом). Житлова кімната у гуртожитку - окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому; житлові приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно норми п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (із змінами), відповідно якого документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и) видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «;Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. Судом встановлено вище, що позивачі зареєстровані та проживають в спірній квартирі тривалий час. До вселення в вищеназвану квартиру [PERSON] був зареєстрований та фактично мешкав за наступними адресами: з 10.09.1991 року та до 19.12.1995 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.34) з 29.12.1995 року по 28.11.1997 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.33 зворот) з 05.12.1997 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.33 зворот) До вселення в вищеназвану квартиру позивач [PERSON] була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами: з 15.03.1973 року та до 01.04.1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.34) з 12.04.1996 року по 06.09.1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.33) з 13.09.1996 року по 28.11.1997 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.33) з 05.12.1997 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.33) До вселення в вищеназвану квартиру [PERSON] була зареєстрована та фактично мешкала за наступними адресами: з народження та до 01.04.1996 року мешкала за адресою: [ADDRESS] . (відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки її батьки були зареєстровані в цей час за вказаною адресою, то і вона також мала таке ж місце проживання) (а.с.34). з 12.04.1996 року по 06.09.1996 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.32 зворот). з 13.09.1996 року по 28.11.1997 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.32 зворот). з 05.12.1997 року по 28.08.2008 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.32 зворот). З 18.09.2008 року по 01.07.2010 року вибула для навчання в Дніпропетровському технікумі зварювання та електроніки імені Є.О. Патона (зараз - Дніпровський технікум зварювання та електроніки імені Є.О. Патона) в м. Дніпропетровськ (зараз - м. Дніпро), де була зареєстрована та мешкала в у гуртожитку технікуму за адресою: [ADDRESS] (а.с.36 зворот). з 09.07.2010 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. а.с.32 зворот). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивачі у власності житла не мають (а.с.39-44). Згідно до консультаційного висновку спеціаліста позивачі на «Д» обліку у лікаря-фтизіатра не перебувають (а.с.35-36). Згідно довідок АТ «Ощадбак» позивачі приватизаційні чеки не використовували (а.с. 37-38). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Крім того, суд зазначає на те, що ордер це - документ, що має тимчасову дію. Отже, квартира [ADDRESS] належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а позивачі є суб`єктами приватизації, який на законних підставах зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Тобто, законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивачі саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку. Іншою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права на приватизацію спірного житла. На підставі викладеного,

Outcome: partial