Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював у ТОВ «Автобудкомплекс-К» (далі - Відповідач) на посаді водія. 14 серпня 2015 року його було мобілізовано до Збройних Сил України. Після чого, йому стало відомо, що на підставі наказу Відповідача від 20.08.2015 року з нього було утримано збитки в сумі 7562, 63 грн. З тексту наказу вбачається, що збитки були встановлені за результатами перевірки технічного стану автомобіля «Mersedes-Benz 4141 B», за яким в якості водія було закріплено Позивача. При цьому, вважав, що його провина у виявлених пошкодженнях автомобіля не доведена. Крім цього, не погоджувався з утриманням з нього в травні 2015 року 2000 грн. через порушення режиму використання автомобіля. Просив суд, стягнути з Відповідача на його користь 9562,63 грн. зайво утриманих коштів, 10000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати. В судовому засіданні сторона Позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Сторона Відповідача надали суду письмові заперечення та просили в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 3\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що Позивач на підставі наказу №480/к від 09.09.2013 року був прийнятий на роботу до Відповідача на посаду водія автомобільної колони № 3 (а.с. 49). Відповідно до акту від 17.09.2013 року за Позивачем закріплено автомобіль [NUMBER] (а.с. 50) та на Позивача покладено відповідальність за технічний стані збереження цього майна. Цим же, актом, автомобіль закріплений за водієм [PERSON] 27 травня 2015 року були виявлені пошкоджені пломби на вказаному автомобілі, про що складено акт (а.с. 51). Відповідно до наказу № 508-1 від 29 травня 2015 року для Позивача за втручання в роботу обладнання автомобіля здійснено зменшення нарахування преміальних виплат за травень 2015 року на суму 2000 грн. (а.с. 57). Наказом Відповідача № 812-1 від 20 серпня 2015 року на підставі доповідної записки про виявлені пошкодження віреного вищевказаного транспортного засобу з Позивача утримано 7562,63 грн., в які оціненено розмір пошкоджень авто (а.с. 61-63). Статтею 1 КЗпП України\~визначено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Так, відповідно до\~ст. 130 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 132 КЗпП України\~передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно з ч. 1\~ст. 134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 1351 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. З роз'яснень, викладених у п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"\~вбачається, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями\~130,\~135-3,\~137 КЗпП України\~залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Як встановлено судовим розглядом, за вищевказаним автомобілем був закріплений не тільки Позивач, а й інший водій. Сторона Відповідача не надала суду доказів, з яких вбачалося б, що саме з вини Позивача відбулось пошкодження майна, йому спричинена конкретна сума збитків і між пошкодженням та збитками наявний причинний зв'язок. Водночас, відповідно до\~ст.138 КЗпП України\~для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбаченихстаттею 130цього Кодексу. Оскаржуваний наказ виходячи з переліку його додатків виносився лише на підставі доповідної записки, тоді як розрахунок збитків не надавався. Таким чином перед винесенням оскаржуваного наказу Відповідач повинен був довести, зокрема, в чому полягала вина Позивача у виникненні пошкоджень автомобіля, та які його дії чи бездіяльність були протиправними. Пунктом 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року за №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~роз'яснено, що суд розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1\~ст.134 КЗпП), зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 може бути укладено такий договір та чи був він укладений. "Перелік посад і робіт, що заміщаються та виконуються працівниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування у процесі виробництва" затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС №447/24 від 28 грудня 1977 року, (зі змінами та доповненнями , внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року № 259/16-59) і посада водія не передбачена в даному Переліку посад, з якими можливо укладати договори про повну матеріальну відповідальність. Таким чином, суд приходить до висновку, що покладення на Позивача повної матеріальної відповідальності на підставі акту-передачі йому транспортного засобу не відповідало діючому законодавству, а тому такі положення акту є недійсними і Позивач не міг нести повну матеріальну відповідальність за спричинені збитки. На це ж вказано у правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 у справі №6-16цс12. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині скасування наказу про утримання коштів з Позивача та стягнення з Відповідача суми в розмірі 7562,63 грн., яка була утримана з Позивача згідно цього наказу. Між тим, суд приходить до висновку про необґрунтованість стягнення з Відповідача заявлених ще 2000 грн., так як ці кошти утримувались з Позивача не на рахунок відшкодування спричиненої шкоди, а за вчинення дисциплінарного проступку. В свою чергу Позивач не скористався належним способом захисту порушеного права в цій частині, та не предявляв вимог про скасування наказу про депреміювання, що є відмінним від способу захисту як оскарження наказу про утримання коштів з робітника за спричинену шкоду. При вирішенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що хоч в судовому засіданні було підтверджено факт порушення права Позивача, проте заявлені розміри моральної шкоди до відшкодування не були підтвердженні Позивачем будь-якими доказами. У звязку з вказаним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно статті 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial