Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким щомісячно стягувати з [PERSON] аліменти на її користь, на утримання неповнолітніх дітей на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 500 гривень але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 500 гривень але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2006 сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі РАЦС Бершадського РУЮ Вінницької області, актовий запис №9. За час подружнього життя в сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бершадського районного суду від 10.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони ще деякий час продовжували проживати однією сім`єю разом із дітьми у будинку по [ADDRESS] та вести спільний побут. Спочатку сімейне життя складалось добре, проте, протягом останніх років шлюбні відносини між сторонами поступово погіршились. В сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Неодноразові прохання позивача про надання допомоги в утриманні дітей не дали жодних результатів. У зв`язку неможливістю подальшого спільного проживання із відповідачем, в жовтні 2020 року позивач із дітьми була вимушена переїхати проживати до своєї матері, [PERSON] , у м. Бершадь Бершадського району Вінницької області, де і проживає на даний час разом із дітьми, без реєстрації місця проживання. Всі обов`язки щодо утримання та виховання дітей позивач несе самостійно. На даний час постійного місця роботи вона не має та заробляє на життя неофіційними підробітками. Діти навчаються у Бершадській ЗОШ №1, в зв`язку із чим на їх належне утримання постійно потрібні кошти для придбання одягу, шкільного приладдя, харчування. Окрім того, обоє дітей мають вади зору та знаходяться на обліку у медичних закладах. Сину [PERSON] встановлено діагноз міопія високого ступеня обох очей з астигматизмом, доньці [PERSON] - міопія слабкого ступеня обох очей. В зв`язку із хворобою діти потребують проходження курсів вітамінотерапії, постійного носіння окулярів або контактних лінз, а також консультування лікарів ВОДКЛ. Самостійно забезпечити їм належне лікування та відповідний рівень життя позивач не має можливості та зароблені нею кошти лише частково покривають необхідні витрати на утримання та лікування дітей. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дітей сторони не досягли. Відповідач матеріально забезпечений так як згідно трудового договору працює за кордоном у Республіці Литва, де його сукупний заробіток за місць складає біля 2500 євро. Окрім того, перебуваючи на території України, заробляє на життя ремонтуючи автомобілі. Відповідач має у власності декілька автомобілів, утримання яких також підтверджує його достатній матеріальний стан. Відповідач має нормальний стан здоров`я, інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина на утриманні немає. 24.02.2021 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що звернувшись з позовом позивач не вказує за який рахунок вона утримує дітей після розлучення. Слід взяти до уваги, що позивач не працює і ніколи не працювала. З моменту укладання шлюбу з відповідачем знаходилась на повному забезпеченні яке надавав їй відповідач. З часу народження дітей, саме відповідач поклав \~ \~ \~ \~на себе зобов`язання щодо утримання матері та дітей, які виконує по теперішній час. Також позивач не надає жодних квитанцій або розрахункових документів, які б підтверджували, що вона витрачає грошові кошти на дітей. Відповідач стверджує, що всі грошові кошти які надавалися позивач в більшій частині витрачала більш на себе ніж па дітей. Таким чином позивач не надає жодних доказів щодо витрат грошових коштів на дітей. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що відповідач нібито не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки відповідач справно падає грошову допомогу позивачеві на утримання дітей в добровільному порядку. У вихованні дітей відповідач також бере активну участь: відвідує сина та доньку регулярно, періодично забирає їх до себе, відвідує разом з ними місця відпочинку, намагається цікаво проводити час із дітьми, бере участь у їх вихованні. Доводи позивача проте, що відповідач, отримує за кордоном 2500 євро згідно трудового договору не відповідає дійсності і не може бути враховано судом у зв`язку з відсутністю оригіналу даного договору. Крім того, з 25.01.2021 року трудовий договір позивача з організацією розірвано. Відповідач на теперішній час не працює. Представник позивача адвокат Ткач І.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на доводи, вказані в позовній заяві. Представник відповідача адвокат Пригуза С.Д. та відповідач позовні вимоги визнали в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. В обґрунтування своєї позиції сторона відповідача зазначає, що з 25.01.2021 року трудовий договір відповідача з UAB "OPTINA IR PARTNERIAI", де він працював, розірвано та на даний час відповідач ніде не працює і не має стабільного доходу, а тому не зможе виконувати покладені на нього зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному позивачем. Транспортні засоби, які зі слів позивача зареєстровані за ним на даний час продані третім особам через доручення та фактично не перебувають у власності позивача. Дослідивши матеріали справи та заслухавши учасників процесу, суд встановив, що 13.02.2006 сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі РАЦС Бершадського РУЮ Вінницької області, актовий запис №9. За час подружнього життя в сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] . Рішенням Бершадського районного суду від 10.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони ще деякий час продовжували проживати однією сім`єю разом із дітьми у будинку по [ADDRESS] та вести спільний побут. Спочатку сімейне життя складалось добре, проте, протягом останніх років шлюбні відносини між сторонами поступово погіршились. В жовтні 2020 року позивач із дітьми переїхала проживати до своєї матері, [PERSON] , у м. Бершадь Бершадського району Вінницької області, де і проживає на даний час разом із дітьми, без реєстрації місця проживання. Зі змісту позову вбачається, що діти проживають з позивачкою, але сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дітей, які проживають із позивачем, також суд враховує матеріальне становище позивача, яка є особою працездатного віку, однак на даний час ніде офіційно не працює, займається вихованням дітей. Суд враховує особу відповідача, зокрема те, що відповідач також є особою працездатного віку, на даний час він ніде не працює, не має стабільного доходу. Згідно довідки з 25.01.2021 року трудовий договір відповідача з UAB "OPTINA IR PARTNERIAI" розірвано. Інших осіб на утриманні відповідача немає. Відповідно до довідки №31/2-0541-Т-145 від 04.12.2020 Територіального сервісного центру МВС №0541 за відповідачем станом на 02.12.2020 зареєстровано 5 транспортних засобів. Інформація про стан та фактичну вартість даних транспортних засобів відсутня. Відповідач частково визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на користь позивача, на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стосовно вирішення питання про визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім вище вказаних обставин, які суд ураховує при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення, суд також оцінює ймовірність реального виконання відповідачем покладених на нього обов`язків по сплаті аліментів. Так як на даний час відповідач ніде не працює, не має стабільного значного доходу, виконання у визначеному позивачем розмірі зобов`язання для нього є неможливим та право дітей на забезпечення належного рівня життя та гармонійного розвитку забезпечено не буде. Твердження сторони позивача стосовно того, що вона систематично несе значні витрати, пов`язані з навчанням та лікуванням дітей фактично не доведено належними доказами, оскільки позивачем надано суду Консультативний висновок спеціаліста та довідку №997 від 26.10.2020, з яких вбачається, що у дітей наявне захворювання очей та вони перебувають на обліку. Разом з цим, позивачем не долучено будь-яких доказів на підтвердження факту понесення будь-яких витрат. Також, позивачем надано суду довідки №20 та №21 від 22.10.2020 Дитячої музичної школи ім. Р.А. Скалецького, з яких вбачається, що за період з вересня 2020 по жовтень 2020 позивач понесла витрати на навчання дітей у музичній школі на загальну суму - 480 грн. Суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам, що відповідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Також, відповідно до положень ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 02.11.2020 року і до повноліття дітей. В решті заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Outcome: approved