Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , встановивши останній заборону перебувати за місцем проживання заявника строком на 6 місяців; наближатись ближче ніж на 300 метрів до місця проживання заявника протягом 6 місяців; заборони особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб із ним спілкуватись строком на 6 місяців. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали заяву, вказуючи, що [PERSON] систематично протягом тривалого період часу вчиняє фізичне та психологічне насильство по відношенню до заявника, висуває йому безпідставні вимоги матеріального характеру, погрожує заявникові тим, що відбере у нього доньку [PERSON] . Як зазначив заявник, вказані дії [PERSON] вчиняє протягом останнього року, з цього приводу він багаторазово звертався до правоохоронних органів, наразі проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях, 13.07.2020 року під час зустрічі з медіатором [PERSON] облила його якоюсь рідиною та намагалась підпалити. [PERSON] та її представник проти заяви заперечували, вказуючи, що твердження [PERSON] не відповідають дійсності, вимоги щодо сплати коштів [PERSON] висувались, оскільки раніше [PERSON] позичив у неї кошти, насильства вона щодо заявника не вчиняла, навпаки саме їй [PERSON] та його батьками спричинялись тілесні ушкодження, а також створюються перешкоди у спілкуванні із дитиною. Щодо епізодів нанесення ударів, зафіксованих відеозаписом, [PERSON] повідомила, що записи неповні та нанесенню нею удару передувало застосування насильства з боку [PERSON] Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району представника в судове засідання не направила, про місце та час розгляду справи сповіщені в установленому порядку. Ухвалою суду від 21.07.2020 року відкрите провадження у справі. Судом відмовлено у задоволенні клопотань про витребування доказів, адже заявником не доведено, що інформація щодо отримання [PERSON] кредитів може мати значення для вирішення цієї справи, а отже ці докази не відповідають вимогам належності. При вирішенні заяви суд виходить з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як наголошує п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При дослідженні письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , наразі між ними в судовому порядку розглядається спір з приводу місця проживання неповнолітньої дитини, рішення по справі не ухвалене. Протягом 2019-2020 років [PERSON] та [PERSON] багаторазово звертались до правоохоронних органів з різних підстав, в тому числі і з заявами про спричинення тілесних ушкоджень одне одному. Як вказали учасники справи, за жодною із заяв вироку суду у кримінальному провадженні або ухвалення постанови у справі про адміністративне судочинство не відбулось. За таких обставин суд вважає, що твердження як [PERSON] , так і [PERSON] про спричинення одне одному тілесних ушкоджень наразі належними та допустимими доказами не підтверджено. Судом також досліджені аудіо та відеозаписи, надані учасниками. Суд погоджується, що дійсно на деяких записах зафіксовано, що [PERSON] висуває [PERSON] вимоги матеріального характеру, однак, суд не погоджується з твердженнями [PERSON] про те, що це є формною економічного чи психологічного насильства. Так, економічним насильством є форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характер; повне вилучення або обмеження коштів; контроль надходжень та "жорстке дозування" фінансових витрат. Психологічним насильством є насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, які доводять постраждалого до стану емоційної невпевненості, втрати здатності захистити себе і можуть заподіяти або заподіяли шкоду психічному здоров`ю. Натомість [PERSON] не є особою, фінансово чи психологічно залежною від [PERSON] , адже не перебуває на її утриманні, вони разом однією родиною не проживають, стосунків, притаманних подружжю або родині, не підтримують, тож вимоги про надання коштів незалежно від наявності чи відсутності законних передумов суд не розцінює як форму насильства, адже [PERSON] має при цьому можливість відмовити у наданні коштів без відповідних негативних наслідків для себе. На наданих суду відеозаписах дійсно зафіксовано два епізоди застосування [PERSON] фізичного насильства до [PERSON] . Оцінюючи вказані записи, суд частково погоджується з доводами [PERSON] про те, що надані відеозаписи є неповними, а являють собою певні витяги з цілої картини подій. Також суд враховує, що застосування обмежувальних заходів в судовому порядку має на меті негайне припинення застосування насильства щодо особи, тобто є терміновим заходом до особи, якому безпосередньо передує вчинення насильства у будь-якій формі, натомість як події, зафіксовані відеозаписами, відбувались за кілька місяців до звернення [PERSON] до суду. Посилання [PERSON] на те, що 13.07.2020 року після зустрічі з медіатором [PERSON] навмисно облила його невідомою речовиною та намагалась підпалити, достатніми доказами не підтверджені, адже фактично [PERSON] на підтвердження цих подій надано лише фотографію, на якій він зображений у сорочці із плямами. При цьому [PERSON] пояснила, що дійсно випадково облила [PERSON] соком, однак, жодних дій щодо спричинення шкоди його здоров`ю, не вчиняла та наміру такого не мала. Аналізуючи викладене та надані учасниками справи докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заявник не надав належних та достатніх доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису на час звернення його до суду. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed