Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]. про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 20% від заробітку відповідача на місяць, але не мене 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; сина [PERSON], [INFO] в розмірі 20% від заробітку відповідача на місяць, але не мене 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сина [PERSON], [INFO] в розмірі 20% від заробітку відповідача на місяць, але не мене 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дітей, судові витрати по справі просила покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 12 лютого 2000 року перебуває у зареєстрованому Люхчанською сільською радою Сарненського району Рівненської області з відповідачем шлюбі. Під час подружнього життя народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Посилається на те, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини; з ініціативи відповідача постійно виникають сварки, свідками яких є діти, що впливає на їх психічний стан та спричиняє дітям та позивачу душевні страждання, часто зловживає спиртними напоями. Крім того, відповідач матеріально сім'ю не забезпечує, діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і участі в їх вихованні не приймає, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, письмовою заявою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, враховуючи думку позивача, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому Люхчанською сільською радою Сарненського району Рівненської області шлюбі з 12 лютого 2000 року, актовий запис №2. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 2000 року сторони дійсно є батьками [PERSON], [INFO]. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 2002 року сторони дійсно є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 грудня 2007 року сторони дійсно є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши позовну заяву та письмові докази, вважає, що між сторонами не склались подружні відносини, сім"я існує формально, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, в зв"язку з чим суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов"язки батьків і дітей випливає, що відповідач зобов"язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті на трьох і більше дітей аліменти стягуються у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК були внесені зміни стосовно того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя та приходить до висновку про доцільність стягнення аліментів в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 червня 2017 року і до повноліття дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст. 180- 183 , 184 СК України ,

Outcome: partial