Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання Виноградівсьої міської ради Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є одноосібним власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.08.2006 p. Відповідач [PERSON] , як племінник позивача зареєстрований в належному позивачеві будинку. З початку 2018 року фактично не проживає в ньому. Не проживання позивача є порушенням права власності на будинок. На адресу позивача надходить різна поштова кореспонденція з банківських установ, судів, тощо. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи проведено відповідно до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.08.2006 p. (а.с.6-10). Відповідач [PERSON] , як племінник позивача зареєстрований в належному позивачеві будинку, але вже фактично не проживає в ньому більше одного року (а.с.11-12). Як зазначає позивач, реєстрація відповідача у будинку порушує її права та законні інтереси. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 ЖК України. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З врахуванням наведеного, відповідач втратив право на проживання та користування вказаним житлом, оскільки не проживає в зазначеному житловому будинку понад 1 рік, у зв"язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved