Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулась до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зеніт" (далі по тексту - відповідач, ОСББ "Зеніт") про зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2012 року відповідача зобов'язано з нею укласти договір про надання послуг, однак відповідачем не виконані вимоги судового рішення та її адресу направляються неправомірні вимоги щодо сплати боргу, а відтак просить суд задовольнити її позовні вимоги шляхом зобов'язання відповідача провести звірку розрахунків за житлово-комунальні послуги, скласти акт-звірки, скасувати неправомірно нараховану частину боргу, підготувати, узгодити та підписати додаткову угоду щодо порядку розрахунків за теплопостачання та обслуговування квартирного лічильника. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав у них викладених. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач вказуючи на неправомірні дії відповідача стосовно невиконання ним рішення Дарницького районного суду м. Києва про укладення з нею договору про надання послуг, посилається на неправомірне направлення на її адресу претензій щодо сплати боргу, при цьому ігноруючи показання її теплолічильника. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. А статтею 14 цього кодексу передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Тобто, законодавство пов'язує право звернення за судовим захистом з суб'єктивною думкою юридичної особи щодо порушення чи оспорювання її інтересів; об'єктивна наявність чи відсутність таких порушень встановлюється під час розгляду справи. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду. Відтак, звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії, а саме провести звірку розрахунків за житлово-комунальні послуги, скласти акт-звірки, скасувати неправомірно нараховану частину боргу, підготувати, узгодити та підписати додаткову угоду щодо порядку розрахунків за теплопостачання та обслуговування квартирного лічильника, позивачем не доведено яким чином порушується її право чи не визнається іншою особою до якої пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України, а посилання на вищенаведені обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема в матеріалах відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою провести звірку розрахунків та підписати додаткову угоду щодо порядку їх проведення, також відсутні докази неправомірного нарахування боргу та претензії щодо його стягнення. Окрім того, відсутнє рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2012 року про зобов'язання укласти договір, на яке позивач посилається як на підставу своїх вимог. В судовому засіданні позивачем вказані докази не надано, відповідне клопотання щодо їх витребування не заявлялось, хоча права і обов'язки їй було роз'яснено до початку розгляду справи по суті. Разом з тим, згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на недоведеність вимог позивача та їх безпідставністю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed