Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

16 грудня 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 186408,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 16.09.2010 по 12.06.2019 вона працювала в ПрАТ «Харківський коксовий завод», була звільнена за власним бажанням з посади бухгалтера. При звільненні повний розрахунок по заробітній платі відповідач не провів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.06.2019 та на момент написання позову з урахуванням середнього заробітку: заробітна плата: 28545,80-6525,00 (виплата 05.09.2019) = 22020,80 грн. Середній заробіток - вартість однієї години 122,41 грн, на момент написання позову складає 9792,80 гривень. З 14.08.2019 до 01.10.2019 позивач працювала в ПрАТ «Харківський коксовий завод», була звільнена за власним бажанням з посади бухгалтера. При звільненні повний розрахунок по заробітній платі відповідач не провів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 14.08.2019 та на момент написання позову з урахуванням середнього заробітку: заробітна плата за серпень 2019 року - 19664,14 грн, заробітна плата за вересень 2019 року - 5638,61 грн, заробітна плата за жовтень 2019 року - 127,67 грн. Середній заробіток, при вартості однієї години в 33,51 грн, на момент написання позову складає 2680,80 грн. За розрахунками позивача загальна сума заборгованості складає 186408,00 гривень. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2019 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.11.2020 позивачу встановлено строк для оплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітну за час затримки остаточного розрахунку або для надання документів, що підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 березня 2021 року позовні заяву в частині стягнення середнього заробітку залишено без розгляду за заявою позивача. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Наказом ПрАТ «Харківський коксовий завод» № 191-к від 16.09.2010 [PERSON] прийнята до економічного відділу інженером (КП-2149.2) з 16 вересня 2010 року тимчасово на 2 місяці з окладом 1500 гривень на місяць. Наказом ПрАТ «Харківський коксовий завод» № 118-к від 12.06.2019 [PERSON] , бухгалтер бухгалтерії заводу, 12 червня 2019 року звільнена за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Наказом ПрАТ «Харківський коксовий завод» № 155-к від 13.08.2019 [PERSON] , таб. № 4218, прийнята бухгалтером до бухгалтерії заводу з 14 серпня 2019 року з окладом 5745 грн на місяць. Наказом ПрАТ «Харківський коксовий завод» № 190-к від 01.10.2019 [PERSON] , бухгалтер бухгалтерії заводу, 01 жовтня 2019 року звільнена за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Позивач зазначає, що в день звільнення з нею не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Підтвердженням суми наявності заборгованості по заробітній платі може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489 затверджено та введено в дію типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій: № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу». № П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки». № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)». № П-5 «Табель обліку використання робочого часу». № П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника». № П-7 «Розрахунково-платіжна відомість (зведена)». На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі з боку відповідача позивачкою надано власний розрахунок заборгованості по заробітній платі, яка з урахуванням середнього заробітку складає 186408,00 грн. При цьому відсутні відомості про заборгованість по заробітній платі без урахування середнього заробітку, а також про період, за який утворилася заборгованість. Також, позивачем в обґрунтування наявності та розміру заборгованості по заробітній платі надано довідку Форма ОК-5 - індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] з Пенсійного фонду України, поточну виписку за контрактом № 8192125311 . Суд вважає, що здійснений позивачем розрахунок та надані відомості пенсійного фонду не є належними та допустимими доказами підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачкою по заробітній платі, виходячи з наступного. Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" створено Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування. Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб. Відповідно до статті 20 Закону реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України. Відповідно до пункту 3 частини третьої Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562, дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів доходів і зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією, та відомостей, що надходять з інших джерел, визначених статтею 18 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Слід зазначити, що пенсійний фонд не є контролюючим органом за перерахуванням грошових коштів. Таким чином, форма ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу не є доказом про наявність заборгованості підприємства по заробітній платі. Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підстави для звільнення позивача від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні. В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки нею не доведено обставин, на які вона посилалась в обґрунтування позову. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed