Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

25.01.2017 року позивачі звернулися з позовом до суду, у якому просили визнати незаконним та скасувати рішення виконкому [PERSON] міської ради № 76 від 27.01.2005 року, скасувати свідоцтво на право колективної власності серія САА № 020971 від 31 січня 2005 року на 51/100 ідеальної частки будинку за адресою місто Житомир вулиця Щорса (Покровська) № 154, скасувати державну реєстрацію свідоцтва на право колективної власності серія САА № 020971 від 31 січня 2005 року на 51/100 ідеальної частки будинку за адресою місто Житомир вулиця Щорса (Покровська ) № 154 шляхом скасування запису № 5189 в книзі №27, визнати за [PERSON], [PERSON] право користування 51/100 ідеальними частками будинку за адресою місто Житомир, вулиця Покровська, 154 та відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивачі просили стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що на підставі ордеру № 24 від 10.09.1973 року, який видано на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №695 від 06.08.1973 року [PERSON] отримав у користування квартиру № 1 за адресою місто Житомир вулиця Щорса (зараз Покровська) № 154. З моменту отримання ордеру [PERSON] і по сьогоднішній час, позивач [PERSON] проживала та зареєстрована в квартирі свого свекра, також з моменту народження 27.05.1986 року та по теперішній час позивач [PERSON] проживав та зареєстрований в квартирі свого діда за адресою: [ADDRESS]. Між позивачем [PERSON] та [PERSON] (сином квартиронаймача) 29.01.1972 року було укладено шлюб. 16.12.1986 року [PERSON] помер, а його дружина та син залишилась проживати в квартирі № 1 за адресою: місто Житомир, вулиця Щорса №154. Тобто позивачі разом із покійним сином квартиронаймача являлись членами сімї [PERSON], проживали з ним разом та вели спільне господарство. Після смерті свекра та чоловіка, [PERSON] разом із сином почали особисто утримувати житло, робити поточні та капітальні ремонти, нести витрати по сплаті комунальних послуг, та здійснювали невідємні поліпшення в квартирі. Проте [PERSON] районна спілка споживних товариств в січні 2005 року звернулись до [PERSON] комітету [PERSON] міської ради за встановленням колективної власності на квартиру № 1 за адресою: місто Житомир вулиця Щорса, 154 (51/100 ідеальної частки). На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 76 від 27.01.2005р. було видано свідоцтво на право колективної власності серія САА № 02971 від 31 січня 2005 року. В подальшому свідоцтво на право колективної власності на квартиру № 1 за адресою Житомир вулиця Щорса № 154 серія САА № 02971 від 31 січня 2005 року державно зареєстровано 23.02.2005 року Комунальним підприємством «[PERSON] обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради за № 5189 в книзі № 27 як 51/100 ідеальної частки. Позивачі вважають рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 76 від 27.01.2005 року, свідоцтво на право колективної власності серія САА №02971 від 31 січня 2005 року та його державну реєстрацію не законними та такими, що порушують їх права та законні інтереси. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, додатково пояснивши, що позивачі були вселені до спірної квартири як члени сімї покійного наймача [PERSON], проживають та зареєстровані у спірній квартирі, здійснюють її обслуговування, ремонти, сплачують комунальні платежі, договори з надання комунальних послуг укладені між позивачами та обслуговуючими підприємствами, вважають що спірне свідоцтво видано з порушенням норм законодавства, що регулювали на той час житлові правовідносини, позивачі мають право на користування та приватизацію вказаного житла. Представник відповідача [PERSON] районної спілки споживчих товариств [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши що відповідно до ст. 10 Закону України «Про споживчу кооперацію» власність спілки є недоторканною, спірна квартира не є комунальним майном, спірна квартира надавалася для проживання працівникам, вона не заперечує що позивачі мають право проживати в спірному житлі як члени сімї наймача квартири, однак право власності набуте спілкою правомірно. Представник відповідачів - [PERSON] комітету [PERSON] міської ради та Управління житлового господарства [PERSON] міської ради [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, під час розгляду справи заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту реєстрації [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, однак надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при винесенні рішенні поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - Комунального підприємства «[PERSON] обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради в судове засідання не зявився, однак направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. \~Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для\~\~всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. (\~ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України) Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.1 та ч.2\~ст.58 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до\~статі 61 Житлового кодексу\~УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. \~Також відповідно до вимог\~ст. 58 Житлового кодексу\~УРСР\~на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як убачається з матеріалів справи, виконкомом [PERSON] міської ради депутатів трудящих 23.08.1973 року, розглянувши клопотання [PERSON] Райспоживспілки виніс рішення № 95, відповідно до якого колишнє приміщення контори райспоживспілки по вул. Щорса 154 вважати житловим будинком та переобладнане приміщення надати сімї [PERSON] (а.с. 166) Судом встановлено, що 10.09.1973 року, на підставі рішення Виконкому від 06.08.1973 року № 695, видано ордер № 24 серія 017 на вселення до квартири [ADDRESS] Менделя Давидовича, завідувача складом райспоживспілки, сімя якого складається із 5 чоловік (а.с. 12). Судом також встановлено, що 29.01.1972 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] Менделевечем укладено шлюб, від якого 27.05.1986 року народився [PERSON]. (а.с. 14, 19) Однак, 16.12.1988 року [PERSON] помер (а.с. 15). Сторона позивача вказала та відповідачами не спростовано, що [PERSON] видано ордер на вселення до спірної квартири, після одруження його сина [PERSON] Менделевеча та позивачки - [PERSON] та народження їх спільної дитини - [PERSON], останні також були вселенні до квартири наймача. 27.01.2005 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради видано рішення № 76 про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, відповідно до якого вирішено оформити право власності на обєкти нерухомого майна, що належать юридичним та фізичним особам з вдачею свідоцтва про право власності згідно додатка № 1. Зі змісту додатка №1 серед обєктів нерухомого майна, зокрема, міститься частина житлового будинку в м. Житомирі по вул. Щорса 154, та інформація, що оформлення проводиться [PERSON] райспоживспілкою. (а.с. 55, 62) В рішенні №76 зазначено, що воно прийняте відповідно до рішення Міськвиконкому №145 від 25.03.99. Рішенням Міськвиконкому №145 від 25.03.99 визначено, що рішення оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна приймає виключно виконавчий комітет міської ради з видачою свідоцтва про право власності. При цьому, цим рішенням погоджено, що підготовку відповідних документів здійснює БТІ на підставі заявок власників. (а.с. 66) 31.01.2005 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради видано свідоцтво про право власності на 51/100 ід.ч. будинку по вул. Щорса, 154 в м. Житомир, згідно якого обєкт належить [PERSON] райспоживспілці на праві колективної власності (а.с. 16). Право власності було зареєстровано [PERSON] обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 23.02.2005 року за № 5189 в книзі 27 (а.с. 17). Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який видано [PERSON] обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 17.03.2006 року, житловий будинок № 154 по вул. Щорса в м. Житомирі перебуває у власності [PERSON] 49/400, [PERSON] 147/400, [PERSON] райспоживспілки 51/100 (а.с. 18). Сторона позивача вказує про незаконне оформлення [PERSON] райспоживспілкою 51/100 ід.ч. будинку по вул. Щорса, 154 в м. Житомир, а відтак і незаконну видачу свідоцтва на колективне право власності. Підпункту а) пункту 4.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена\~наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.98 за N 399/2839 (далі Інструкція), в редакції, яка діяла станом на день винесення Міськвиконкомом оспорюваного рішення, містить перелік, коли органи місцевого самоврядування здійснюють оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачою свідоцтва про право власності. Так, юридичним особам може бути оформлено право власності на підставі документів, встановлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна. Таким чином для прийняття Міськвиконкомом рішення про оформлення права власності повинно було підтвердити право власності на нерухоме майно, тобто надати документи, які підтверджують це право. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно належало та рахувалося на балансі [PERSON] райспоживспілки, що підтверджується рядом документів, які містяться в матеріалах справи, зокрема: листа за 1982 рік в якому правління [PERSON] райспоживспілки просить виготовити по етажний план житлового будинку, який йому належить по вул. Щорса 154, акту оцінки квартири по вул. Щорса, 154 в м. Житомирі, що знаходиться на балансі [PERSON] райспоживспілки від 09.10.1981 року, довідки [PERSON] обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 24.12.1999 року в якій вказується, що 51/100 ід.ч. будинку по вул. Щорса, 154 в м. Житомирі на праві приватної власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] райспоживспілкою, довідки від 11.09.2001 року в якій вказано, що в інвентарній справі № 10908 право власності на 51/10 ід.ч. будинку по вул. Щорса, 154 в м. Житомирі рахується за райспоживспілкою, листом від 10.08.2004 року в якому [PERSON] райспоживспілка просить начальника Бюро технічної інвентаризації виготувати технічну документацію на частину житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 154, листом [PERSON] райспоживспілки за 2005 рік адресований начальнику ДКП по технічній інвентаризації, в якому правління [PERSON] облспоживспілки підтверджує, що житловий будинок за адресою: м. Житомир, вул. Щорса 154, дійсно йому належить та рахується на балансі. (а.с. 148,149,150, 154,157, 158, 162) Також судом встановлено, що спірне майно було переобладнано з колишнього адміністративного будинку контори райспоживспілки під квартиру до якої вселено [PERSON] (а.с. 166) Слід зазначити,\~що передача на баланс не означає передачу у власність, тобто не є безспірною ознакою набуття права власності, однак аналізуючи всі зібрані судом докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірне майно рахувалося за райспоживспілкою ще до видачі ордеру та переобладнання колишнього адміністративного будинку контори райспоживспілки під квартиру. Правові, економічні та соціальні основи діяльності споживчої кооперації в Україні визначає Закон України «Про споживчу кооперацію» від\~10.04.1992 року № 2265-XII. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2265-XII, власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається розмірами обов'язкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів. Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами споживчих товариств та їх спілок. Власністю споживчих товариств є засоби виробництва, вироблена продукція та інше майно, що належать їм і необхідні для здійснення статутних завдань. Споживчим товариствам та їх спілкам можуть належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, товари, кошти та інше майно відповідно до цілей їх діяльності. Статтею 10 Закону № 2265-XII визначено, що власність споживчої кооперації є недоторканною, перебуває під захистом держави і охороняється законом нарівні з іншими формами власності. Забороняється відволікання майна споживчих товариств та їх спілок на цілі, не пов'язані з їх статутною діяльністю. Майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок або уповноважених ними органів. Свідоцтво про право власності на спірний обєкт було видано 31.01.2005 року. У той час, відносини власності в Україні регулювалися Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-XII, ч. 4 ст. 2 якого визначала, що власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону № 697-XII, суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 697-XII, об'єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно у 2005 році встановлювався Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 року. Згідно п. 1.2 Тимчасового положення, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до\~роз'яснень Президії Вищого Арбітражного суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Як роз'яснено у п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію"\~член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу -\~\~розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про власність», який розповсюджувався на правовідносини, що склалися, знайшли законодавче закріплення з прийняттям Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 року, член житлового,\~\~житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу,\~\~гараж,\~\~іншу будівлю\~\~або\~\~приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Так судом встановлено, що позивачі користуються спірним житловим приміщенням, як наймачі, викуп спірного майна позивачами здійснено не було, а тому порушувати питання щодо визнання незаконними та скасування вказаних в позовних вимогах правочинів делеговано власнику майна, якщо він вважає що права його порушені або органам які діють в інтересах держави щодо неправомірного набуття права власності на державне майно у звязку з переходом майна підприємства з державної форми власності у іншу форму власності. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання незаконним та скасування рішення виконкому [PERSON] міської ради № 76 від 27.01.2005 року, скасування свідоцтва на право колективної власності та скасування державної реєстрації свідоцтва на право колективної власності серія на 51/100 ідеальної частки будинку за адресою місто Житомир вулиця Щорса (Покровська ) № 154 шляхом скасування запису № 5189 в книзі №27, оскільки право власності є недоторканним та суд не встановив порушень при реєстрації права власності та видачі свідоцтва про право власності, які могли б потягнути за собою визнання незаконними та скасування вказаних правочинів та порушених прав позивачів. Щодо вимоги про визнання за позивачами права користування 51/100 ідеальними частками будинку за адресою місто Житомир, вулиця Покровська, 154, суд зазначає наступне. Статтею 47 Конституції України закріплений принцип непорушності конституційного права на житло, зокрема ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі\~ будинки\~ і жилі приміщення призначаються для постійного або\~ тимчасового\~ проживання\~ громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання\~\~ приміщень\~ у\~ жилих\~ будинках\~ для\~ потреб\~ промислового характеру забороняється. Відповідно до ст. 53 ЖК України жилі\~ приміщення\~ в\~ будинках\~ громадського\~ житлового\~ фонду надаються громадянам за спільним\~ рішенням органу\~ відповідної організації та її\~\~ профспілкового комітету з наступним повідомленням\~\~виконавчому\~\~ комітетові\~\~ відповідно\~\~\~районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON]\~ народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Судом встановлено, що 10.09.1973 року, на підставі рішення Виконкому від 06.08.1973 року № 695, видано ордер № 24 серія 017 на вселення до квартири [ADDRESS] Менделю Давидовичу та членам його сімї. У будинку № 154 по вул. Щорса в м. Житомирі мають зареєстроване місце проживання позивачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями паспортів позивачів, які в свою чергу є членами сімї [PERSON] (а.с. 19-22). Таким чином, враховуючи те, що позивачі були членами сімї наймача квартири [PERSON], тому користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, а оскільки наймач помер, а позивачі продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї, тому суд задовольняє позовну вимогу про визнання за [PERSON], [PERSON] право користування 51/100 ідеальними частками будинку за адресою місто Житомир, вулиця Покровська, 154. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому суд присуджує до стягнення солідарно з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 640,00 грн. На підставі ст. 47 Конституції України, Закону України «Про споживчу кооперацію», Закону України «Про кооперацію», Закону України «Про власність», Житлового кодексу УРСР,

Outcome: partial