Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов про розподіл майна, який підтримав в судовому засіданні та пояснив суду, що він з жовтня 1993 року по грудень 2012 року проживав однією сім'єю з [PERSON] в [ADDRESS]. Під час спільного проживання вони приватизували вказану квартиру на трьох , тобто він, як квартиронаймач, та члени його сім'ї: [PERSON] та син [PERSON] На даний час вартість квартири складає 38400 грн. Крім того, в 2008 році вони з [PERSON] купили у кредит, який було оформлено на нього, автомобіль ВАЗ 211040 державний номер [NUMBER], який коштує на цей час 63944, 00 грн. та мопед ХОНДА , вартістю на цей час 3500 грн. В 2008 році він також уклав договір на придбання автомобіля ЗАЗ з фірмою «АВТОПЛАН», а в 2011 році отримав через цю фірму автомобіль ЗАЗ ТF 69Y0, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], повний розрахунок, за який до цього часу не сплачено. Враховуючи те, що він з грудня 2012 року постійно мешкає в с. Пісочин Харківського району у своєї сестри [PERSON], а спільною квартирою у с. Балки користуються [PERSON] та [PERSON] він просив визнати за ними право власності за кожним по 1/3 частині вказаної квартири, припинити його право власності на його частку в цій квартирі, залишити її відповідачам та стягнути з них на його користь грошову компенсацію за його частку в квартирі в сумі 12800 грн. Також він просив визнати спільною сумісною власністю автомобіль ВАЗ 211040 державний номер [NUMBER] та мопед ХОНДА та залишити їх [PERSON], окільки даним автомобілем з часу прибання користується її син [PERSON] , а мопедом другий син [PERSON] На його користь стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за вказаний автомобіль в сумі 31972 грн. та 1750 грн. за мопед. Крім того [PERSON] просив зобов'язати відповідачів повернути йому зареєстрований за ним автомобіль ЗАЗ ТF 69Y0, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], який знаходиться за місцем мешкання [PERSON] в [ADDRESS], так як добровільно [PERSON] повернути його автомобіль та ключі від нього не погоджується, перешкоджає йому користуватись своїм автомобілем, чим порушує його права. За даний автомобіль він до цього часу сплачує грошові внески у фірму «АВТОПЛАН». Представники позивача [PERSON] за дорученням, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні у повному обсязі підтримали його позовні вимоги. Третя особа у справі, яка заявила самостійні вимоги, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності за ним на автомобіль ВАЗ 211040 державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, проти визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] заперечував та пояснив суду, що на 2008 рік він був приватним підприємцем і йому для роботи був потрібен автомобіль. Оскільки банк відмовив йому у наданні кредиту, то за домовленістю з матір'ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON], кредит на автомобіль було оформлено на [PERSON], який мав постійне місце роботи, за умови, що він сам буде погашати цей кредит на автомобіль і користуватись автомобілем. По даному кредитному договору він був поручителем. Цю домовленість він повністю виконав, так як щомісячно, до повного погашення кредиту сплачував внески до «ПРАВЕКС - БАНКУ» зі своїх доходів, відповідачі по його позову, не заплатили за спірний автомобіль, а ні копійки. В 2010 році для дострокового погашення кредиту, він позичив у свого знайомого [PERSON] кошти в сумі 30000 грн., які вніс в банк, про що [PERSON] відомо не було , так як він цим не цікавився, оскільки знав, що він сплачує гроші за свій автомобіль. Він весь час користувався та продовжує користуватись даним автомобілем. Оскільки автомобіль ВАЗ 211040 державний номер [NUMBER] куплений за його кошти та для його користування, він і просив суд визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. Позивач по первісному позову [PERSON] та його представники проти задоволення позову [PERSON] заперечували посилаючись на те, що кредитний договір на автомобіль ВАЗ 211040 було оформлено на [PERSON] Вони разом з [PERSON] проживаючи однією сім'єю, заплатили цей кредит, всі квитанції на сплату коштів у банк оформлені на [PERSON], а той факт, що [PERSON] , а не [PERSON] відносив гроші до банку не є підставою для визнання за ним права власності на спірний автомобіль. Разом з тим, [PERSON] визнав той факт, що з часу придбання і по теперішній час вказаним автомобілем користується саме [PERSON] Він користувався автомобілем ЗАЗ після придбання його з 2011 року. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала, позов [PERSON] визнала в повному обсязі та пояснила суду, що не заперечує того факту, що вони проживали однією сім'єю з [PERSON] з 1993 року по грудень 2012 року. Також вона не заперечувала проти того, що [PERSON] має право на 1/3 частину їх спільної квартири, та пропонувала йому повернутись у с. Балки і жити в своїй квартирі, в чому вона йому не перешкоджає. Виплатити [PERSON] грошову компенсацію за його долю у спільній квартирі [PERSON] не погодилась, мотивуючи тим, що вона не має такої матеріальної можливості. На визнання права спільної сумісної власності з [PERSON] на автомобіль ВАЗ 211040 та мопед «Хонда» , [PERSON] не погодилась посилаючись на те, що автомобіль ВАЗ 211040 дійсно купив її син [PERSON] за свої кошти. А кредит в 2008 році було оформлено на [PERSON] тільки тому, що сину в той час було відмовлено банком в наданні кредиту, так як він не мав постійного місця роботи. Мопед «Хонда» їм не належить, так як зареєстрований на сторонню особу і вона не заперечує, щоб [PERSON] забрав його собі. Також в 2008 році [PERSON] уклав договір на придбання автомобіля ЗАЗ, за який вони щомісячно вносили внески, через фірму «АТОПЛАН», а отримали цей автомобіль в березні 2011 року. Цей автомобіль дійсно знаходиться за місцем її мешкання у с. Балки, але вона не погоджується його повернути [PERSON], так як він не компенсував кошти, які вони сплатили за цей автомобіль спільно. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав, позов [PERSON] визнав у повному обсязі та дав в судовому засіданні пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Треті особи без самостійних вимог: ЧАО «АІСЕ Україна» та ПАОКБ «ПРАВЕКС-БАНК» в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що дає суду можливість розглянути справу у відсутність їхніх представників. Вислухавши сторони, свідків, перевіривши письмові докази, які є в матеріалах справи суд находить позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає повному задоволенню виходячи з наступного. Сторони у справі визнали той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, тобто були чоловіком та дружиною, починаючи з 1993 року по груднь 2012 року. Стаття 74 СК України передбачає - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В матеріалах справи є ксерокопія свідоцтва про право власності на житло від 28 серпня 2003 року, яким підтверджується, що [PERSON] та членам його сім'ї : [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Згідно довідки Красноградського РС ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими за вказаною адресою (а.с. 44). Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Із наведеного слідує, що вимоги [PERSON] стосовно визнання права власності за кожним із співвласників на вказану вище квартиру по 1/3 частині за кожним законні та підлягають задоволенню. Стаття 365 ЦК України передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) Частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) Річ є неподільною; 3) Спільне володіння і користування майном є не можливим; 4) Таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. 5) Суд постановляє рішення про припинення права власності особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, із наведених положень закону слідує, що вимоги [PERSON] стосовно припинення його права власності на належну йому 1/3 частину вказаної вище квартири та стягнення з відповідачів грошової компенсацію за його частку в квартирі не засновані на законі і задоволенню не підлягають. В матеріалах справи є ксерокопія кредитного договору №6279-065/08Р от 26.11.2008 року, укладеного між АК Б «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] на отримання кредиту для придбання автомобіля на суму 42075 грн., договір поруки до даного кредитного договору, де поручителем є [PERSON] і договір купівлі - продажу автомобіля від 14.11.2008 року, відповідно до якого [PERSON] купив автомобіль ВАЗ 211040 та безпосередньо була внесена сума 9900 грн.(а.с. 138-150). В матеріалах справи також є ксерокопія угоди № 201665 від 30.06.2008 року, укладеної між фірмою «АВТОПЛАН» та [PERSON] на придбання автомобіля. На момент підписання цієї угоди [PERSON] сплатив Автоплану 30339 грн., заборгованість на момент підписання договору залишилась 74504 грн. (а.с.201-203). В підтвердження свого позову [PERSON] надав суду усі квитанції про сплату ним кредиту за кредитним договором [PERSON].( а.с. 168-200) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив суду, що дійсно давав у борг своєму товаришу [PERSON] 30000 грн. для погашення ним кредиту за автомобіль. Також йому відомо, що кредит на отримання грошей на придбання автомобіля [PERSON] в банку було оформлено на чоловіка його матері [PERSON], так як в той час [PERSON] не мав постійного місця роботи і на себе оформити кредит не міг, але [PERSON] щомісячно сплачував кредит до банку за свої кошти. Свідок [PERSON] пояснив суду, що йому відомо, що [PERSON] придбав у кредит автомобіль ВАЗ, але кредит було оформлено на чоловіка його матері [PERSON] Сплатив цей кредит сам [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] постійно користувався автомобілем ВАЗ 211040 . Свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що автомобіль ЗАЗ знаходится за місцем мешкання [PERSON], яка відмовилась віддати його [PERSON], коли він хотів його забрати. Таким чином надавши оцінку усім доказам, які були досліджені, ,суд приходить до висновкує, що [PERSON] надав суду неправдиві пояснення стосовно того, що автомобіль ВАЗ 211040, на придбання якого на нього було оформлено кредит на отримання грошей, було куплено для нього. Судом встановлено, що фактично між сторонами існувала домовленість про те, що кредит на отримання грошей на придбання автомобіля ВАЗ від 26.11.2008 року було юридично оформлено на [PERSON], а фактично для придбання автомобіля [PERSON], який повністю і сплатив кредит за власні кошти від імені [PERSON] (л.д.46) Про те, що автомобіль ВАЗ було куплено для [PERSON] свідчить і той факт, що в червні 2008 року [PERSON] уклав договір на придбання для себе іншого автомобіля з фірмою «АВТОПЛАН», куди шомісячно вносив внески (а.с.201). Крім того враховуючи матеріальне становище [PERSON] суд вважає, що він не мав можливості одночасно сплачувати внески за двома кредитними договорами. Сам [PERSON] дійсно не міг пояснити, які саме суми він сплачував за кредитним договором на автомобіль ВАЗ. В підтвердження того, що автомобіль ВАЗ був придбаний саме [PERSON] свідчить і той факт, що саме він постійно з часу придбання користувався даним автомобілем, що не заперечує і сам [PERSON] (а.с.126-129). Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не може буди визнаний спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і мопед «Хонда» оскільки він є зареєстрованим за [PERSON], що підтверджується наданаю сторонами ксерокопією технічного талону (а.с.21). Позивач не надав суду ніяких доказів, які б підтверджували, що вказаний мопед є спільною власністю сторін по його позову. Вимоги [PERSON] стосовно поверненя йому автомобіля ЗАЗ підлягають задоволенню, так як згідно технічного паспорту даний автомобіль належить йому і ніхто не може порушувати його право на користування своєю річчю (а.с 61). 30.06.2008 року [PERSON] уклав з ЗАТ "АІСЕ Україна" або "АВТОПЛАН" угоду на придбання автомобіля, яка дії до 30 листопада 2016 року, і згідно з якою [PERSON] до цього часу сплачує відповідні внески за автомобіль ЗАЗ не маючи при цьому можливості користуватись вказаним автомобілем. Статті 15,16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Твердження відповідача [PERSON] про те, що вона не погоджується повернути [PERSON] автомобіль ЗАЗ, оскільки він не відшкодував їй спільні кошти затрачені на предбання вказаного автомобіля, не є підтавою для порушення права [PERSON] на користування автомобілем. [PERSON] не позбавлена права захищати свої права в установленому законом порядку. Судові витрати у справі слід розподілити між сторонами відповідно до задоволених позовних вимог, провівши взаємні розрахунки.

Outcome: partial