Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] , законний представник позивача [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Палагицька сільська рада Тлумацького району Івано-Франківської області, про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області її бабуся [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, посвідчений 16.07.1999 року секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області Рузевич М.В та зареєстрований в реєстрі за № 18, яким все своє майно: житловий будинок з надвірними будівлями, приватизовану земельну ділянку площею 0,85 га заповіла її батьку [PERSON] , [INFO] . Після досягнення похилого віку бабуся, яка проживала одна, почала хворіти, в результаті чого втратила здатність до самообслуговування, у зв`язку з чим потребувала постійної сторонньої допомоги. Через вказані причини батько переїхав проживати до бабусі в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області. В останні роки у бабусі почастішали головні болі, які турбували її, тому 30.09.2015 року у супроводі її батька [PERSON] та матері [PERSON] , бабуся звернулася за медичною допомогою до лікаря психіатра., де після огляду їй було встановлено діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок дисцикулярної енцефалопатії у вигляді психоорганічного синдрому з маячними включеннями. З роками хвороба прогресувала, самопочуття бабусі ставало ще гіршим, вона часто скаржилася на безсоння, почуття постійної тривоги, порушення сприйняття, мислення, емоцій та пам`яті, почала розмовляти сама з собою. [INFO] в житловому будинку по [ADDRESS] її батько [PERSON] раптово помирає, проте її бабуся навіть цього не усвідомлювала та не розуміла того, що сталося, не повідомила нікого, продовжувала розмовляти з померлим. Батька знайшли її мати, хресна мати [PERSON] та їхня сусідка [PERSON] , оскільки не могли додзвонитися до батька та поїхали у село. Після похорону батька її тітка [PERSON] (бабуся відповідача) забрала бабусю до себе, а через 2 місяці бабуся померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. 06.09.2017 року вона, як спадкоємець за правом представлення, звернулася до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франкіської області Водославської Н.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено, оскільки право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, який складено бабусею [PERSON] 21.03.2017 року на ім`я [PERSON] (відповідачка). Вказує, що після досягнення бабусею [PERSON] похилого віку і майже до її смерті доглядав та опікувався нею її батько [PERSON] , а тому у бабусі не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань через 14 днів після смерті свого сина складати новий заповіт на користь відповідачки, яка наперед знала про психічний стан бабусі і могла цим скористатись. В той же час, в останні роки свого життя перед смертю через важку психічну хворобу її бабуся фактично нікого іншого не впізнавала, крім свого сина [PERSON] . Тому, заповідальне розпорядження [PERSON] , посвідчене 21.03.2017 року, не відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкоємця, не було вільним, адже в момент підписання і посвідчення заповіту, заповідач [PERSON] через свою психічну хворобу та досить похилий вік 83 роки не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. В судовому засідання 23.01.2018 року відповідач [PERSON] подала копію відзиву на позовну заяву про визнання заповіту недійсним (Том 1 а.с. 74-77), оригінал якого 29.01.2018 року надійшов на адресу суду (Том 1 а.с. 116-124), в якому просила в задоволенні позову відмовити повністю, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Вказала, що викладені в позовній заяві вимоги є надуманими та не відповідають дійсним обставинам. Твердження позивача не підтверджуються жодними доказами доданими до матеріалів справи. Спірний заповіт [PERSON] від 21.03.2017 року був посвідчений секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області відповідно до норм чинного законодавства, а саме складений в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання; заповідач [PERSON] особисто прочитала заповіт та власноручно його підписала. При складанні заповіту секретар Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області належним чином перевірила особу заповідача, її дієздатність та вільне волевиявлення. Позивачем не надано доказів того, що померла [PERSON] не була здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними. Також голослівними є твердження позивача, що заповідач перебувала під чиїмось тиском чи обманом. Попри похилий вік [PERSON] була дієздатною особою, могла самостійно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Те, що заповідачка у 2015 році зверталася до Тлумацької районної лікарні за консультацією, ще не несе за собою наслідків визнання її психічно хворою чи недієздатною особою. Встановлений діагноз може не відповідати дійсності, оскільки [PERSON] ніколи не перебувала під наглядом лікаря-психіатра, щоб встановлювати такий важкий прогресуючий діагноз. [PERSON] увесь час перебувала у задовільному психічному стані, жодного порушення емоцій, мислення чи пам`яті у неї не було, жодних розмов самої з собою у неї не проявлялося. До самої смерті вона була при пам`яті та здоровому глузді. Неправдивими є твердження позивача про обставини смерті [PERSON] , вказані у позовній заяві. Син померлої [PERSON] працював по заробітках на будівництві з її чоловіком [PERSON] , [INFO] , та часто спілкувався з ним. У день смерті [PERSON] не вийшов на роботу, а залишився вдома. Її чоловік не міг додзвонитися до нього, запідозривши щось недобре, повертаючись з роботи, разом із сусідом [PERSON] та її батьком [PERSON] , з якими разом працював, пішли з`ясувати, що сталося. Підійшовши до будинку, вони побачили у вікно, що [PERSON] лежить на підлозі, не рухаючись, а біля дверей стояла його мати [PERSON] та намагалася відчинити двері. Не зумівши відчинити двері, вони виламали віконну раму та потрапили до будинку, та виявили, що [PERSON] мертвий. Після цього вони повідомили родичів, які в свою чергу одразу подзвонили до матері позивача [PERSON] та повідомили про смерть чоловіка. Після смерті сина заповідачки [PERSON] - [PERSON] , його дружина (невістка заповідачки) [PERSON] заявила, що їй не потрібна [PERSON] і що вона не збирається доглядати за нею. При цьому заповідачка [PERSON] з перших днів після смерті сина спостерігала негатив до себе з боку її невістки. Після поминок [PERSON] , дружина померлого почала виносити з будинку по [ADDRESS] та вантажити в автомобіль ламінат, який був куплений заповідачкою [PERSON] для проведення ремонту її будинку та намагалася забрати усі документи на будинковолодіння та земельні ділянки. Після похорону [PERSON] , дочка заповідачки [PERSON] - [PERSON] забрала матір до себе додому проживати, де вона і проживала до дня своєї смерті. Розуміючи, що невістка з онукою від неї відмовилися, 21.03.2017 року на її ім`я прабабця [PERSON] склала та особисто підписала новий заповіт, який оформлено та посвідчено секретарем Палагицької сільської ради [PERSON], яким заповіла відповідачці все своє майно. Вказані події [PERSON] брала близько до серця, тому через 2,5 місяці померла. 12.02.2018 року від позивача [PERSON] та її законного представника [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив (Том 1 а.с. 139-141), в якому вони вказали, що обставини, на які посилається відповідачка [PERSON] у відзиві є вигаданими і не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами. Твердження відповідача викладені у відзиві про те, що 21.03.2017 року заповіт [PERSON] був посвідчений секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області відповідно до норм чинного законодавства є хибними, адже заповідальне розпорядження [PERSON] не відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця не було вільним, адже на момент підписання і посвідчення заповіту заповідач [PERSON] через свою психічну хворобу та досить похилий вік 83 роки не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Проставлений підпис у заповіті взагалі не відповідає дійсному підпису заповідача, який проставлений у її паспорті та заповіті від 16.07.1999 року. Крім того, спірний заповіт не зареєстровано в Спадковому реєстрі, оскільки ні заповідачем [PERSON] , а ні секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області заява про реєстрацію спірного заповіту не подавалася до Івано-Франківської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», що підтверджується відомостями, які містяться у спадковій справі. Пояснення відповідача викладені у відзиві про те, що [PERSON] увесь час перебувала у задовільному психічному стані, жодного порушення емоцій, мислення чи пам`яті у неї не було, жодних розмов самої з собою у неї не проявлялося, до самої смерті вона була при пам`яті та здоровому глузді є надуманими, не заслуговують на увагу та спростовуються медичними документами, зокрема: копією довідки № 9, яка видана 26.07.2014 року Тлумацькою ЦРЛ, яка підтверджує, що [PERSON] у віці 80 років втратила здатність до самообслуговування у зв`язку з чим потребувала постійної сторонньої допомоги; листом відповіддю № 445 від 18.07.2017 року Тлумацької ЦРЛ, який підтверджує, що 30.09.2015 року [PERSON] у супроводі родичів звернулася за медичною допомогою до лікаря психіатра Тлумацької ЦРЛ, де після обстеження їй поставлено діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок дисцикулярної енцефалопатії у вигляді психоорганічного синдрому з маячними включеннями та рекомендовано лікування. Факт психічної хвороби у [PERSON] підтверджується записами в медичній картці хворої про огляд в лікаря-психіатра. [PERSON] не є медичним фахівцем в галузі психіатрії, щоб давати висновок про психічний стан [PERSON] . Що стосується пояснень [PERSON] про обставини смерті [PERSON] , то вони взагалі є надуманими та брехливими. Покійний [PERSON] не працював, зокрема і на будівництві із чоловіком відповідачки [PERSON] . Він здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] . Про факт смерті першою дізналася [PERSON] , яка з місця роботи не могла дозвонитися до чоловіка [PERSON] , а тому разом із [PERSON] та [PERSON] поїхали в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, щоб з`ясувати, що сталося. Осіб, вказаних у відзиві на позов відповідача, взагалі по місцю проживання померлого не було. Останні роки життя [PERSON] представник позивача [PERSON] завжди допомагала своєму чоловікові [PERSON] здійснювати постійний догляд за матір`ю, а після смерті чоловіка мала на меті забрати бабусю до себе, однак [PERSON] (бабуся відповідача) після смерті [PERSON] без жодних пояснень забрала бабусю [PERSON] до себе та не давала можливості навіть бачитися з останньою. 19.02.2018 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов (Том 1 а.с. 157-159), в яких вона вказала, що 12.02.2018 року вона звернулася до Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківсьої області із заявою про надання Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту [PERSON] від 21.03.2017 року. Згідно наданого витягу вбачається, що заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі 06.09.2017 року, проте, помилково зроблено описку в зазначенні по батькові заповідача, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Однак, всі інші персональні дані заповідача [PERSON] вказано коректно. На її усне звернення 12.02.2018 року секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області було повідомлено, що нею 12.02.2018 року було подано до ДП «Національні інформаційні системи» заяву про виправлення даної описки в зазначенні по батькові заповідача [PERSON] . Вважає, що допущена описка посадової особи, яка посвідчувала заповіт не може бути підставою для визнання заповіту недійсним на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Незначні, формальні порушення процедури посвідчення заповітів не можуть визнаватися підставою для недійсності цього правочину. Несвоєчасне внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру аналогічно не може визнаватися підставою для недійсності правочину. Того ж дня, а саме 19.02.2018 року, через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання доказу недопустимим (Том 1 а.с. 150-152), в якому вона просила визнати недопустимим доказом у справі копію медичної карти [PERSON] та постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства відповідальними працівниками Тлумацької ЦРЛ, яке містить ознаки кримінального правопорушення, та направити його компетентним органам. У заяві вказала, що після смерті [PERSON] , її мати та батько, який є онуком померлої, звернулись до Тлумацької ЦРЛ для внесення відомостей про смерть її прабабусі [PERSON] . Проте, в реєстратурі Тлумацької ЦРЛ їм повідомили, що медичної картки [PERSON] немає, що вона пропала. Працівниками було заведено нову медичну картку, де і було внесено запис про смерть [PERSON] , на підставі якої згодом і було видано довідку про смерть [PERSON] . Враховуючи той факт, що законний представник позивача [PERSON] є працівником Тлумацької ЦРЛ, є очевидним факт, що оригінал даної медичної картки був отриманий нею в приватному порядку від співробітників реєстратури Тлумацької ЦРЛ, грубо порушуючи норми закону. Вважає, що оригінал медичної карти був потрібен позивачам для підробки історії хвороби про неналежний психічний стан її прабабусі [PERSON] . В судовому засіданні 30.03.2018 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Богославець О.М. подав заяву [PERSON] про введення суду в оману щодо фактичних обставин справи (Том 1 а.с. 200-201), в якому [PERSON] вказала, що у відповіді на відзив позивач стверджує про те, що складений померлою [PERSON] заповіт від 21.03.2017 року не підписувався заповідачкою та не подавався на реєстрацію секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області Спадковому реєстрі до Івано-Франківської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи». В судовому засіданні 21.02.2018 року представник позивача при дачі пояснень наголошував на тому, що оспорюваний заповіт не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що тягне за собою наслідком визнання його недійсним. Однак в цьому ж судовому засіданні подав клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи від 21.08.2018 року. Даним клопотанням позивач просить суд поставити на вирішення експертизи питання «Чи могла за станом здоров`я [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на момент складення і підписання заповіту від 21.03.2017 року, посвідченого секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №8?». Отже, це може означати тільки те, що позивач з самого початку знав про факт реєстрації заповіту, більше того, знав номер реєстрації в спадковому реєстрі. Таким чином, позивач свідомо вводив суд в оману щодо факту реєстрації заповіту. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, повністю погодилася з позицією свого представника - адвоката Васютина Я.В., в подальшому 17.09.2019 року на адресу суду надіслала клопотання, в якому просила судовий розгляд справи проводити за її відсутності. Пред`явлений позов підтримала в повному обсязі. Вказала, що представництво її інтересів в даній справі здійснюватиме її представник - адвокат Васютин Я.В. (Том 3 а.с. 48). В судовому засіданні 21.02.2018 року законний представник позивача [PERSON] - [PERSON] та представник позивача [PERSON] - адвокат Васютин Я.В. позов підтримали з підстав зазначених в ньому, відповіді на відзив та просили позов задовольнити. Додатково [PERSON] вказала, що вона працює медсестрою в Тлумацькій ЦРЛ. Вона разом із своїм чоловіком [PERSON] проживали по [ADDRESS] . З померлою [PERSON] вона була в нормальних стосунках. Протягом останніх років перед смертю її чоловік [PERSON] не працював, оскільки був змушений переїхати до своєї матері [PERSON] в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, оскільки остання була похилого віку та потребувала постійного догляду та допомоги по господарству і побуті. Після смерті чоловіка вона не мала можливості забрати до себе свекруху [PERSON] , оскільки їй цього не давали зробити відповідач та її бабуся [PERSON] 19.11.2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд цивільної справи здійснювати за її відсутності. Пред`явлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вказала, що представництво інтересів позивача [PERSON] в даній справі згідно довіреності здійснюватиме представник - адвокат Васютин Я.В. (Том 3 а.с. 104). Крім того, представник позивача - адвокат Васютин Я.В. в судовому засіданні вказав, що для правильного вирішення спору необхідно встановити ряд обставин, зокрема: чи страждала [PERSON] психічним захворюванням; чи був зареєстрований заповіт після його посвідчення; чи проживав [PERSON] (батько позивача) разом з матір`ю [PERSON] до дня своєї смерті; чи могла дійсно посвідчити заповіт [PERSON] 21.03.2017 року, засвідчивши його своїм підписом і чи була вона дієздатною та час посвідчення заповіту. Також наголосив на тому, що Тлумацьким ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018090240000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в рамках якого буде призначатися судово-почеркознавча експертизаспірного заповіту [PERSON] , тому необхідності у заявленні такого клопотання по даній цивільній справі на даний час немає. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Богославець О.М. позов не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що невістка [PERSON] (законний представник позивача) після смерті свого чоловіка [PERSON] відмовилася від свекрухи [PERSON] . Після цього [PERSON] вирішила, що якщо в неї немає сина, то заповідати майно невістці не буде, оскільки остання є для неї чужою людиною. 21.03.2017 року [PERSON] в Палагицькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області склала заповіт, яким заповіла відповідачці по справі [PERSON] все своє майно, в тому числі і будинковолодіння по [ADDRESS] . Заповіт [PERSON] самостійно підписала, перед тим його прочитавши. Секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] було перевірено дієздатність [PERSON] . Однак при реєстрації зазначеного заповіту секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] було допущено описку в зазначенні по батькові заповідача, яку було виправлено, та його зареєстровано в реєстрі. Син померлого спадкодавця [PERSON] випивав, працював на будівництві разом із чоловіком відповідача [PERSON] . У період його відсутності [PERSON] сама себе обслуговувала, вона була осудна, розуміла значення своїх дій та могла керувати ними. Померла [PERSON] говорила, що її внучка, позивачка по справі [PERSON] , також її не провідувала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Вказала, що вона не часто відвідувала свою прабабусю [PERSON] , оскільки мала маленьку дитину, і їй важко було це робити. Але бабусю часто провідували її чоловік [PERSON] , батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Останні три роки перед смертю, її прабабуся [PERSON] далеко не ходила. Після смерті її дядька [PERSON] прабабуся протягом двох місяців проживала разом з ними. Смерть сина сильно підірвала її здоров`я, вона важко переживала те, що їй за життя довелося похоронити двох синів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, в судові засідання не з`являвся, однак, 10.01.2018 року, 18.09.2018 року на адресу суду надіслав заяви, в яких проти позовних вимог не заперечив, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд справу розглянути у його відсутності (Том 1 а.с. 65, Том 2 а.с. 101); крім того, 18.09.2018 року, 20.11.2018 року, 13.12.2018 року, 15.01.2019 року, 19.07.2019 року, 15.11.2019 року на адресу суду надіслав заяви, в яких у розгляді справи покладався на розсуд суду та просив суд справу розглянути у його відсутності (Том 2 а.с. 79, 123, 143, 163, Том 3 а.с. 17, 100). В ході судового засідання в якості свідка була допитана секретар Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] ., яка повідомила, що до неї в сільську раду звернулася дочка померлої [PERSON] - [PERSON] та повідомила, що її мати хоче написати заповіт. Вона погодилася і сказала, що може це зробити по місцю проживання [PERSON] . Через два дні за нею приїхав внук померлої [PERSON] і вона з ним поїхала до спадкодавця [PERSON] . Коли вона зайшла до будинку, [PERSON] сиділа на стільці, привіталася з нею та сказала, що вона її впізнає та знає хто вона є та де працює. [PERSON] говорила з нею нормально, розпитувала про її сестру, яка була її ровесницею та з якою ходили разом до школи. Розказувала, що у дочки їй добре, за нею гарно доглядають та те, що дочка [PERSON] забрала її до себе, оскільки її син [PERSON] помер. [PERSON] спершу хотіла записати будинковолодіння своїй дочці [PERSON] , але остання почала її переконувати, що вона вже не молода, тому краще скласти заповіт на внучку [PERSON] , яка є її правнучкою. [PERSON] погодилася, сказала, що [PERSON] її доглядає, приносить їй їсти. Вона повернулася до сільської ради, щоб підготовати документи, де склала заповіт. Через деякий час в сільську раду прийшла сама [PERSON] , сказала дочці дати їй окуляри, перечитала заповіт і власноручно його підписала. [PERSON] почувала себе нормально, пригадала її дівоче прізвище, скаржилася, що двоє її синів померли. Про те, що вона складала попередній заповіт нічого не говорила. На час складання заповіту сумнівів щодо психічного стану [PERSON] у неї не виникало, остання чітко висловлювала свої думки з приводу складання заповіту на користь своєї правнучки [PERSON] . Під час цього також була присутня ще одна правнучка [PERSON] та дочка [PERSON] . Вона відразу не зареєструвала заповіт. Після складання заповіту вона надсилає інформацію в інформаційний центр в місто Івано-Франківськ, про що нікого не повідомляє. Додатково повідомила, що ще у 2016 році, коли був живий син [PERSON] , до неї приходила [PERSON] та просила, щоб вона в ніякому разі не прописувала до неї її сина та невістку [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою матері відповідача [PERSON] і живе з нею через дорогу та часто заходить до них у гості. Позивача [PERSON] та її законного представника [PERSON] не знає. Знає, що [PERSON] постійно готувала їсти своїй матері, щоб їй віднести, так як проживала окремо. Деколи готували їжу бабусі і внучки. Коли [PERSON] помер, [PERSON] залишилася сама, тому [PERSON] забрала маму до себе. [PERSON] не хворіла, була при своєму розумі, але сильно переживала та постійно скаржилася, що поховала двох синів, а залишилася тільки одна дочка, дуже цим переймалася, тому хотіла залишити їй свою хату, а вона хай сама вирішує, кому вона дістанеться. Свідок вказала, що вона періодично бачила [PERSON] на подвір`ї, або в будинку. В березні 2017 року вона бачила [PERSON] , спілкувалася з нею, жодних відхилень у її поведінці не помічала. Тому вважає, що відповідач не могла вплинути на прабабусю, щоб остання склала заповіт на її користь. Після смерті [PERSON] жодного разу не бачила, щоб [PERSON] провідувала [PERSON] . Нічого про заповіт [PERSON] їй не говорила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дочкою померлої [PERSON] . Десь за три тижні до дня смерті її брата [PERSON] до неї подзвонила дружина брата [PERSON] (законний представник позивача) вимагала віддати їй документи на будинок, який належить [PERSON] . Вона не хотіла віддавати документи на будинковолодіння дружині брата, тоді вона почала кричати та говорити, щоб краще її брат [PERSON] помер. Через три тижні її брата дійсно знайшли мертвим у будинку матері [PERSON] , де вони проживали разом. Його тіло виявили її син [PERSON] , чоловік відповідача [PERSON] та сусід [PERSON] . Після смерті брата її мати [PERSON] пішла жити до неї, а документи на будинок [PERSON] забрала, а також забрала будівельні матеріали, в тому числі і ламінат. Мама себе добре почувала, не хворіла, однак через деякий час злягла на два тижні, після чого померла. Мати сказала, що складений заповіт на ім`я померлого сина [PERSON] вже недійсний, тому хоче скласти інший заповіт на її ім`я, оскільки з її дітей вона залишилася одна, про що також повідомила секретаря Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. Однак на цю пропозицію вона не погодилася та сказала, що в такому випадку краще зробити заповіт на ім`я правнучки спадкодавця, а її внучки, відповідача по справі [PERSON] , на що мати погодилася. На час складання заповіту мати була здорова і адекватно себе поводила, сама себе обслуговувала. Мати важко переживала смерть сина, сумувала за ним, тому приймала снодійне, оскільки не могла спати, однак психічно хворою не була. Її внучка [PERSON] переїхала проживати до будинку померлої бабусі [PERSON] в липні-сепні 2017 року. Свідок [PERSON] пояснив, що померла [PERSON] була його бабусею. Він працював разом з дядьком [PERSON] на будові, куди їздив власним автомобілем, тому постійно заїжджав до сім`ї [PERSON] . Бабуся перед смертю почувала себе добре, про заповіт нічого не говорила, знає, що вона хотіла переписати свій будинок його матері [PERSON] , але вона відмовилася на користь його дочки [PERSON] . В день смерті [PERSON] вони разом з [PERSON] та [PERSON] приїхали до нього додому. В будинку світило світло, однак двері були зачинені. Через вікно вони побачили, що [PERSON] лежить на підлозі, вони розбили вікно та виявили, що [PERSON] мертвий. Бабуся [PERSON] була в стресі, не розуміла, що сталося з її сином. [PERSON] протягом останніх двох років перед смертю проживав разом з матір`ю. З його слів за цей період дружина померлого приїздила до нього три рази, з свекрухою майже не спілкувалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2014 році він одружився з відповідачкою по справі [PERSON] Дядько дружини - [PERSON] був оформлений по догляду за своєю матір`ю [PERSON] , з якою проживав без реєстрації. Він підробляв на будовах та взяв його на роботу, де вони разом працювали на будівництві. [PERSON] постійно скаржився на свою дружину, говорив, що вона проживає окремо від нього в м. Тлумач Івано-Франківської області, між ними погані стосунки, спілкуються мало, дружина нічого не хоче робити, не готує йому їду. [INFO] [PERSON] не вийшов на роботу, тому він разом із співробітниками заїхали до нього додому запитати, що сталося, та знайшли [PERSON] мертвого на підлозі. Після чого, він повідомив всіх рідних та близьких про те, що сталося. Після цього приїхала дружина померлого [PERSON] . До того часу він бачив померлу [PERSON] приблизно два рази в тиждень, вона була здоровою. Після смерті сина [PERSON] пішла проживати до його тещі [PERSON] . Йому відомо, що бабуся жодних таблеток не приймала. В період з 20 по 23 березня 2017 року [PERSON] була малорухлива, однак жодних психічних відхилень у її поведінці він не помічав. Свідок [PERSON] пояснила, що померла [PERSON] була її бабусею. Після смерті дядька [PERSON] вони з матір`ю (свекрухою [PERSON] ) забрали бабусю до себе, оскільки вона була старенькою, однак жодних психічних відхилень у неї не було, вона впізнавала всіх, ніяких препаратів не приймала. Бабуся вирішили скласти заповіт на користь її матері (свекрухи) [PERSON] , однак мати відмовилася, сказавши, що як складати заповіт, то вже краще на ім`я правнучки [PERSON] . 21.03.2017 року вона була присутня при посвідченні заповіту бабусею разом з дочками [PERSON] та [PERSON] . На час складання заповіту бабуся була адекватна, однак фізично сама самостійно не могла піти в сільську раду. До своєї невістки [PERSON] бабуся ставилася посередньо. Невістка [PERSON] (законний представник позивача) разом із своєю дочкою [PERSON] (позивач) жодного разу після смерті її сина [PERSON] не приходили до бабусі [PERSON] , тільки приїхали на її похорон. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що вони працювали на будові разом з чоловіком відповідача [PERSON] та померлим [PERSON] [INFO] вони приїхали з роботи і заїхали до [PERSON] додому. Двері були зачинені, а через вікно вони побачили, що [PERSON] лежить на підлозі, як згодом виявилося, мертвий, а його мати [PERSON] кликала його. Він працював з [PERSON] разом на роботі десь протягом трьох років. Йому було відомо, що [PERSON] оформлений по догляду за своєю перестарілою матір`ю та проживає з нею разом за адресою: [ADDRESS] . Дружина проживала окремо від [PERSON] , нічим йому не допомагала. Неодноразово бачив померлу [PERSON] , її поведінка була цілком адекватною. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживали по сусідству з померлими [PERSON] та [PERSON] . Постійно бачили померлу [PERSON] , вона з ними віталася, розпитувала про щось, скаржилася, що вже не може нічого робити, оскільки її болять ноги та має тиск, психічно хворою вона зовсім не виглядала. [PERSON] працював на будові, а його дружина проживала в м. Тлумачі, приїжджала дуже рідко, може один раз в рік. [PERSON] доглядав за матір`ю, за будинком, готував їду, дружина не допомагала йому, тільки часто приходила до них [PERSON] бабуся відповідача. [PERSON] неодноразово передавав від [PERSON] зароблені гроші його дружині або дочці. Також [PERSON] ствердив, що на похороні [PERSON] його дружина [PERSON] говорила, що їй [PERSON] не потрібна і вона її забирати до себе не буде. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює лікарем-психіатром в Тлумацькій ЦРЛ. З [PERSON] колеги по роботі, працюють в межах одного відділу. В 2015 році до неї в кабінет звернулася [PERSON] в супроводі невістки [PERSON] та сина [PERSON] . Літня жінка не могла відповісти де вона знаходиться, тривожилася, роздивлялася, говорила нісенітниці, а саме що вагітна, чужі люди палять її хату, тощо. Вона виписала [PERSON] препарат «Синопакс» для прийому з переривами. Цей препарат корегує поведінку та впливає на пам`ять. Лікування давало деякий час ефект, допомагало реально сприймати життя, впливало на мислення і емоції. Пізніше родичі зверталися для корекції лікування, [PERSON] більше до неї не приходила. Який був встановлений діагноз [PERSON] не пам`ятає, діагноз потребував підтвердження, як і не може сказати чи хвора приймала виписані препарати. Вона рекомендувала детальне обстеження в Обласній лікарні для встановлення точного діагнозу. Чи було виконано її рекомендації сказати не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом з [PERSON] та [PERSON] приїжджала в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, коли повідомили про смерть її чоловіка [PERSON] , щоб підтримати [PERSON] . Коли вони приїхали, [PERSON] лежав мертвий, біля нього були родичі та його мати [PERSON] . Вони викликали поліцію. Після прибуття, поліція опитувала всіх родичів та присутніх. [PERSON] не опитували, оскільки сказали, що вона нічого не розуміє. [PERSON] сиділа на дивані мовчки, також мовчки сиділа і на похороні свого сина, складалося враження, що вона перебуває в своєму світі. В період з 2015 року по 2017 рік [PERSON] проживала у м. Тлумачі, а її чоловік проживав в с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області та здійснював догляд за своєю матір`ю [PERSON] . [PERSON] була з свекрухою у нормальних стосунках, спілкувалися по телефону, возила її до лікарні. Особисто з померлою [PERSON] вона знайомою не була. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала по сусідству з померлою [PERSON] . Її сусідка [PERSON] проживала сама, пізніше до неї пішов проживати її син [PERSON] . Часто до неї приходила дочка [PERSON] та чоловік відповідача [PERSON] [PERSON] часто скаржилася на здоров`я, оскільки була похилого віку, приходила до неї додому і просила дати їй валідол. Останні два роки її поведінка була нормальною, її впізнавала, була адекватною. Чи приїжджала [PERSON] до свекрухи ствердити не може. На похороні також поводила себе адекватно, тільки сильно переймалася, з ким тепер вона залишиться проживати, оскільки сама жити не може. Останній раз бачила [PERSON] приблизно місяць після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в Тлумацькій ЦРЛ разом з [PERSON] з 2001 року. [PERSON] хороша, спокійна жінка. Вона була свідком того, як [PERSON] возила свекруху [PERSON] до лікаря. [PERSON] поводила себе неадекватно, їй причувалися різні голоси, відчувала запах газу, говорила що вагітна. [PERSON] була в добрих стосунках з невісткою [PERSON] , остання їздила допомагати їй поратися на городі. Чула як померлий [PERSON] розказував про неадекватну поведінку своєї матері та бачила, що він 4 рази з цього приводу звертався до лікарні. На похороні сина [PERSON] була спокійною, постійно мовчала. У зв`язку з неможливістю явки свідка [PERSON] до суду, представник позивача [PERSON] - адвокат Васютин Я.В. відмовився від її допиту, проти чого не заперечували учасники справи. Відмова прийнята судом (протокол судового засідання від 18.04.2018 року (Т. 1 а.с. 235-239). Крім того, в судовому засіданні 11.11.2019 року протокольною ухвалою задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Богославця О.М. та знято з розгляду заяву [PERSON] , подану нею на адресу суду 19.02.2018 року, про визнання доказу недопустимим (протокол судового засідання від 11.11.2019 року (Т. 3 а.с. 87-91). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦПК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Нормами статтей 1233, 1234 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини . Право на спадкування, відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Судом встановлено, що віповідно до довідки виконавчого комітету Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської бласті № 1068 від 15.09.2017 року [PERSON] (бабуся позивачача), яка померла [INFO] була постійним жителем с. Палагичі та на день смерті була зреєстрована та проживала в будинку [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані: правнучка [PERSON] (відповідач), 1997 р.н., праправнучка [PERSON] , 2014 р.н. Заповіт від імені [PERSON] в Палагицькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області посвідчувався 21.03.2017 року за № 8 на ім`я [PERSON] (відповідач), не змінювався і не відмінявся (Том 1 а.с. 35 зворот). Згідно копії свідоцтва про народження батько позивача [PERSON] народився [INFO] і його батьками були [PERSON] та [PERSON] (Том 1 а.с. 6). Позивач [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (законний представник) (Том 1 а.с. 15). Відповідно до копій довідок лікарської консультативної комісії Тлумацької ЦРЛ № 8 від 16.07.2014 року та № 12 від 24.07.2015 року [PERSON] (батько позивача), 1962 р.н., житель м. Тлумача Івано-Франківської області здоровий і може здійснювати догляд за перестарілою особою (Том 1 а.с. 7, 9). Відповідно до копій довідок лікарської консультативної комісії Тлумацької ЦРЛ № 9 від 16.07.2014 року та № 13 від 24.07.2015 року [PERSON] (бабуся позивача) хворіє та по стану доров`я потребує стороннього догляду, не здатна до самообслуговування (Том 1 а.с. 7, 9). Своєю заявою від 08.10.2014 року [PERSON] дала згоду на те, щоб постійний догляд за нею здійснював її син [PERSON] (батько позивача) (Том 1 а.с. 8). [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Том 1 а.с. 11). Відповідно до копії повторного свідоцтва про смерть [PERSON] (бабуся позивача) [INFO] померла (Том 1 а.с. 12). Ще за життя [PERSON] (бабуся позивача) посвідчила два заповіти, а саме: 16.07.1999 року, яким все належне їй майно, жилий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку приватизовану (державний акт на право державної власності на землю серії ІІ-ІФ № 047828 від 16.06.1995 року) в розмірі 0,85 га заповіла [PERSON] (батько позивача) (Том 1 а.с. 5); 21.03.2017 року, яким жилий будинок і господарські будівлі в даному господарстві, все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день сметі і на що вона згідно закону матиме право заповіла [PERSON] (відповідач) (Том 1 а.с. 48). Дані відомості також підтверджуються копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48993387 від 06.09.2017 року, відповідно до якої заповіт [PERSON] , який посвідчено 16.07.1999 року Палагицькою сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстровано 06.03.2012 року (Том 1 а.с. 45). А також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48996097 від 06.09.2017 року, відповідно до якого заповіт [PERSON] , який посвідчено 21.03.2017 року Палагицькою сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстровано 06.09.2017 року (Том 1 а.с. 161). Як встановлено в судовому засіданні секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] було допущено описку в зазначенні по батькові заповідача, а саме вказано « [PERSON] », а не « [PERSON] », яку було виправлено та винесено відповідні зміни Івано-Франківською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» до Спадкового реєстру, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50922333 від 14.02.2018 року (Том 3 а.с. 63 зворот). З огляду на вищенаведене, суд не бере до уваги заперечення позивача [PERSON] та її представників в частині того, що заповіт [PERSON] від 21.03.2017 року не зареєстровано в Спадковому реєстрі. Нормами статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства, дійсним є той заповіт, який був складений [PERSON] (бабуся позивача) пізніше, а саме 21.03.2017 року, який скасував попередній заповіт заповідача від 16.07.1999 року. В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (бабуся позивача і відповідача) у шестимісячний термін, а саме 06.09.2017 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Водославської Н.В. із заявою про прийняла спадщини за законом, спадкоємцем якої міг бути її батько [PERSON] , який помер до відкриття спадщини [INFO] (Том 1 а.с. 34), а 11.09.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Водославської Н.В. із заявою про прийняла спадщини за заповітом (Том 1 а.с. 49). Постановою приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Водославської Н.В. № 747/02-31 від 24.11.2017 року спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, який складено її бабусею [PERSON] 21.03.2017 року на ім`я [PERSON] (а.с. 14). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 167/2017 від 06.09.2017 року, заведеної приватнимо нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (а.с. 33-61). Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, зокрема, в даному випадку - секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. №3306/5 (далі Порядок), а також ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. У відповідності до п.п 1.1-1.4, 2.1, 2.3, 2.4, 2.5 Порядку, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Відповідно до статті 7 Закону України "Про нотаріат" посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Посадові особи органів місцевого самоврядування при вчиненні нотаріальних дій зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України "Про нотаріат". При вчиненні нотаріальних дій перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. При вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат». Матеріалами справи встановлено, що заповіт складений [PERSON] (бабуся позивача і прабабуся відповідача) на користь [PERSON] від 21.03.2017 року відповідає вимогам чинного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України в редакції 2004 року). У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України (в редакції 2004 року) за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Крім цього, згідно з висловленою Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2017 року у справі N 6-2833цс16 правовою позицією, Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Призначення експертизи у разі заявлення клопотання про її призначення хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи згідно з вимогами п. 2 ч. 1 статті 145 ЦПК України (в редакції 2004 року) є обов`язковим. Судом встановлено, що на підставі заявленого клопотання законного представника позивача - [PERSON] - [PERSON] , ухвалою суду від 28.01.2019 року (Том 2 а.с. 171-174), яка змінена постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.03.2019 року (Том 2 а.с. 215-218), призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи страждала [PERSON] (бабуся позивача і прабабуся відповідача) на момент вчинення заповіту, посвідченого 21.03.2017 року секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 8, психічним захворюванням та чи могла вона усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення заповіту,проведення якої доручено Комунальному закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Комунальному закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 08/К від 11.05.2019 року (далі Висновок) встановлено, що у зв`язку з недостатністю в медичній документації даних про психачний стан [PERSON] (бабуся позивача і прабабуся відповідача) та невідповідностями у встановленому діагнозі дійти відповіді на поставлені питання не виявляється можливим (Том 3 а.с. 2-8). Згідно амбулаторної карти № 091301 [PERSON] вбачається, що остання впродовж життя хворіла різними соматичними захворюваннями, була консультована профільними спеціалістами і їй встановлювалися різні діагнози. 30.09.2015 року [PERSON] вперше була проконсультована психіатром і їй поставлено діагноз РПП (розлади психіки та поведінки) внаслідок ДЕ (дисциркуляторної енцефалопатії) у вигляді психоорганічного синдрому з маяковими включеннями та призначено відповідне лікування. Також 01.12.2015 року на прийом до лікаря за хвору прийшла родичка і з її слів відомо, що [PERSON] знову говорить нісенітниці. [PERSON] поставлено той же діагноз, рекомендовано лікування та консультативний огляд в ОПНЛ № 3 для уточнення діагнозу. У висновку вказано, що аналізуючи матеріали справи, представлену медичну документацію, встановлено, що [PERSON] один раз за своє життя, а саме 30.09.2015 року консультована лікарем-психіатром, їй було встановлено діагноз РПП (розлади психіки та поведінки) внаслідок ДЕ (дисциркуляторної енцефалопатії) у вигляді психоорганічного синдрому з маячними включеннями. В даному діагнозі не встановлено глибину та ступінь вираженості психоорганічного синдрому, також в амбулаторній карті відсутні діагностичні критерії дисциркуляторної енцефалопатії, про що свідчить відсутність записів про дану патологію, до огляду психіатра і в подальшому, а маячні включення мають тимчасовий характер і мають здатність редукуватися. Також, з показів лікаря-психіатра [PERSON] відомо, що оглядів пацієнтки більше не було, а зверталися одноразово родичі, з метою коригування лікування. Тому простежити перебіг захворювання неможливо. В подальшому, у період наближений до укладення заповіту, психіатром підекспертна не оглядалася. Заповіт був складений через 1,5 року після психіатричного огляду. Оскільки у встановленому діагнозі є ряд невідповідностей, а ткож через відсутність об`єктивних даних про психічний стан [PERSON] у період укладення заповіту 21.03.2017 року, встановити та оцінити психічний стан [PERSON] не виявляється можливим. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, вищевказаний висновок не містить даних про неспроможність [PERSON] в момент укладення оспорюваного заповіту усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що відповідно не є підставою для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. Крім того, відповідно до повідомлення в.о. головного лікаря Тлумацької ЦРЛ Татарина В.М. № 445 від 18.07.2017 року (Том 1 а.с. 10) [PERSON] , [INFO] , жителька с. Палагичі Тлумацького району Івано-Франківської області, на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не перебувала. Однак, 30.09.2015 року хвора звернулася на прийом амбулаторно у супроводі родичів. Їй було встановлено діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії у вигляді психоорганічного синдрому з маяковими включеннями та рекомендовано лікування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що на момент укладення оспорюваного заповіту покійна [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Інших достовірних належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказані обставити, ні позивачем [PERSON] , ні її представниками суду подано не було. Як встановлено судом, заповіт [PERSON] посвідчено секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON], який нею записано зі слів [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноруч підписаний нею в присутності секретаря Палагицької сільської ради Тлумаького району Івано-Франківської області Камінської В.П. При складанні заповіту [PERSON] 21.03.2017 року, секретарем Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] було перевірено дієздатність померлої [PERSON] . У судовому засіданні позивачем [PERSON] та її представниками не доведено, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставин щодо відсутності волевиявлення бабусі [PERSON] на складання заповіту від 21.03.2017 року на користь відповідача по справі [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із положень цивільного законодавства суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При такому вирішенні позову, суд вважає, що судові витрати понесені позивачем по справі слід покласти на її рахунок. Також враховуючи те, що відповідач не подала суду заяв про відшкодування понесених судових витрат, а також до закінчення судових дебатів у справі не подала відповідних доказів стосовно понесених судових витрат, суд вважає, що понесені відповідачем судові витрати слід покласти на її рахунок. На підставі новеденого, неруючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 202, 203, 207, 209, 215, 225, 1216 - 1222, 1233, 1234, 1236, 1247, 1252, 1257, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: dismissed