Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[INFO] помер батько позивача [PERSON] , який за свого життя був членом колективного сільськогосподарського дольового підприємства «Деньгівське» Деньгівської сільської Ради народних депутатів Золотоніського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, до складу якого, серед іншого, входить право на земельну частку (пай), розміром 3,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧP № 0227190 , виданого КСГП «Деньгівське», розташованого на території Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 05.03.1997 року № 68. Спадкодавець за свого життя заповіту не склав, а тому після його смерті відкрилася спадщина на все майно останнього, яке було успадковане позивачем по справі, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном на підставі чинного на той момент п.1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP. Позивач хоч і є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , однак належним чином оформити свої спадкові права не може, оскільки оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений, а тому у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом позивачу було відмовлено. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, позивач звернулася до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача - Деньгівськоїсільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду відповідного листа, згідно якого просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи по справі - Мохнацької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської областів судове засідання не з`явився, направивши до суду відповідного листа, згідно якого сільська рада, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч.,ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 03.06.1999 року) [PERSON] помер [INFO] . Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 1999 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 24.09.1966 року) [PERSON] народилася [INFO] , а її батьком зазначений [PERSON] . В подальшому позивач змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON] в наслідок укладення шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (серії [NUMBER] від 05.10.1986 року). Таким чином судом встановлено, що позивач є дочкою померлого [PERSON] , а тому відноситься до першої черги спадкування. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до довідки, яка видана Мохнацькою сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області від 02.05.2019 року за №33, [PERSON] на протязі шести місяців з дня смерті свого батька [PERSON] вступила у фактичне володіння і управління спадковим майном свого батька, шляхом отримання у власність його речей домашнього вжитку протягом 6-ти місяців з дня його смерті. Згідно загальних принципів законодавства, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач стверджує, що за свого життя [PERSON] отримав право на земельну частку (пай), розміром 3,04 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧP № 0227190 , виданого КСГП «Деньгівське», розташованого на території Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 05.03.1997 року № 68. Разом із тим позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку було відмовлено, оскільки оригінал вказаного вище сертифікату був втрачений, що стверджується листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 18.10.2019 року за №1015/02-16. Відповідно до Постанови Пленуму Верховною Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У силу ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини. Як вбачається із копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧP № 0227190 , виданого КСГП «Деньгівське» на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 05.03.1997 року № 68 [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Деньгівське». Дане право також підтверджується списком осіб, які мають право на земельну частку в колективному сільськогосподарському підприємстві «Деньгівське» Деньгівської сільської Ради народних депутатів Золотоніського району Черкаської області затвердженого рішенням сесії Деньгівської сільської Ради народних депутатів номер 4/22 від 10.04.1996 року, згідно якого, Спадкодавець значиться під номером 188. Окрім того із листа Міськрайонного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 13.08.2019 року № С-137/0-0.181-141/147-19, вбачається, що відповідно до записів Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності по Деньгівській сільській раді, на ім`я [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧP № 0227190 від 16.10.1997 року. Суд бере до уваги, що вказаний вище державний акт на право власності на земельну ділянку виданий спеціальним уповноваженим органом на підставі рішення органу місцевого самоврядування, та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності. Вказана обставина ніким із сторін не оспорюється та фактично сторонами визнається, а тому в силу норм ст.. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягає. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Нормами ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи позивач належним чином прийняла спадщину та продовжує користуватися нею. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа був втрачений, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved