Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на будинок [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.04.2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого вона передала грошові кошти у розмірі 30 000 гривень, а відповідач, яка зайняла їх для розвитку бізнесу, зобов'язалася повернути їх до 01.01.2014 року, а в якості плати за користування грошима, [PERSON] дозволила позивачу проживати в зазначеному будинку. У визначений строк боржник не повернула позичену суму грошових коштів, у зв'язку з чим передала позивачу у власність житловий будинок [ADDRESS]. В результаті, до позивача перейшло право власності, однак вона не має жодного документу, який би підтверджував саме її право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Тому, просить суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимоги не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно з яким [PERSON] позичила у позивача грошові кошти в розмірі 30 000 гривень, та зобов'язалася повернути їх до 01.01.2014 року. Оскільки, на той час позивач потребувала помешкання, [PERSON], в якості плати за користування грошима, дозволила позивачу проживати в її будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі рішення суду № 2-5526/05 від 10.10.2005р. Згідно ст. ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належним чином сторонами у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. Вчасно повернути позичені кошти відповідач не змогла, тому вирішила передати у власність позивача житловий будинок [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. "А" загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., літньої кухні літ. "Б", споруд № 1, 3, 4, та яким вона фактично володіє. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржником позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Аналізуючи положення статті, об'єктом відступного може бути нерухоме майно. Розмір відступного встановлюється сторонами. Відступне має бути оформлено договором, в якому вказується розмір відступного, порядок та строк його надання. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідним державним органом. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного, тому суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, тим самим захистити її майнові права. На підставі викладеного та

Outcome: approved