Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

20 грудня 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON] про визнання заповіту нікчемним . На підтвердження заявлених позовних вимог зазначила, що 30.10.2017 року померла [PERSON], [INFO], яка приходилась позивачці бабцею по батьківській лінії. 01.07.2013 р. бабця ,[PERSON], склала на її імя заповіт, відповідно до якого заповіла їй , на той час [PERSON], все своє майно,копія заповіту додається. І до, і після складання заповіту піклувалась про бабцю, доглядала її, купувала одяг, продукти харчування, ліки, постійно підтримувала її, фактично була її опікуном. Бабця проживала одна та була зареєстрована [INFO], про що свідчить копія довідки Маківської сільради № 59 від 16,11,2017 р. ,яка додається. 27.10.2017р. бабця потрапила по швидкій на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення Дунаєвецької центральної районної лікарні, де постійно перебувала не покидаючи лікарню до самої смерті, яка настала 22-10 год. 30.10.2017 р., про що свідчать копії довідок Дунаєвецької ЦРЛ від 20.11.2017 р. №742 та № 323, які додаються. Зранку 31.10.2017 р. від [PERSON] дізналась, що бабця померла, і що вони будуть займатися похованням ,оскільки після бабці залишились гроші. Після смерті бабці стало відомо, що під час перебування в лікарні, 30.10.2017 р. о 15-20 год., за 7 годин до смерті, від імені [PERSON], секретарем Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області [PERSON] був посвідчений заповіт, реєстровий номер № 132,відповідно до змісту якого волевиявлення [PERSON], було наступним: «.. на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: належні мені домоволодіння та земельну ділянку по вул.. 1 травня, 77 в селі Блищанівка Дунаєвецького району Хмельницької області заповідаю - [PERSON], [INFO]; належну мені земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6546 га (кадастровий номер № 6821886200:03:005:0054) заповідаю: [PERSON], 02,11,1944р.н. Зміст статей 1241, 1307 ЦК України мені розяснено.» На заповіті є власноручно виконаний [PERSON] текст:«Заповіт на моє прохання складено секретарем Маківської сільської ради прочитаний мною в голос, підписаний мною власноручно, підпис: [PERSON].», Вважає, що заповіт посвідчений від імені [PERSON], [INFO], є нікчемним, оскільки порушена процедура його посвідчення, а форма та зміст заповіту не відповідає вимогам законодавства, яке регламентує питання посвідчення заповітів в лікарнях, поза робочим місцем відповідної посадової особи, яка наділена правом посвідчувати заповіти.Оспорюваний заповіт є нікчемним, оскільки його було посвідчено з порушенням вимог закону щодо його форми та неповноважною особою. Спірний заповіт посвідчено секретарем (виконкому) сільської ради, якому відповідним рішенням сільської ради мало бути надано право на вчинення нотаріальних дій, лише в межах Маківської сільської ради. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках передбачених цим Законом. Спірний заповіт від 30,10,2017 р. складений у письмовій формі та посвідчений секретарем Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області [PERSON] з зазначенням місця вчинення нотаріальної дії - с. Маків Дунаєвецького району Хмельницької області. Проте згідно довідки Дунаєвецької ЦРЛ бабця ,під час її перебування в лікарі, не покидала лікарню, отже насправді спірний заповіт посвідчувався в м. Дунаївці в центральній районній лікарні . Текст заповіту надрукований на компютері, із зазначенням всіх анкетних даних бабці, що свідчить про те, що ще до відвідування бабці в лікарні секретар сільради вже знав про що буде складено заповіт і на кого, при тому що він не спілкувався з бабцею. В графі «підпис» зазначено прізвище імя та по батькові бабці, проте відсутній сам підпис бабці, що дає підстави стверджувати, що бабця заповіт не підписувала. Згідно ч. 1ст. 1257 ЦК України, нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала права на це майно, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення(ст.ст. 1247,1248 ЦК). Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Вважаючи, що під час посвідчення спірного заповіту [PERSON], секретарем Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області ,було допущено порушення діючого законодавства, а тому звернулася з даним позовом до суду. 25 січня 2018 року ухвалою суду витребовано у Маківській сільській раді Дунаєвецького району копії рішень сільської ради про наділення секретаря сільської ради чи секретаря виконкому повноваженнями вчиняти нотаріальні дії, які надійшли до суду 30.01.2018року та у Дунаєвецькій ЦРЛ копію медичної карти з епікризом стаціонарного хворого [PERSON] за період з 27 по 30.10.2017 року, які поступили до суду 02.02.2018 року. 26 лютого 2018 року ухвалою суду витребувано від Маківської сільської ради Дунаєвецького району книгу реєстрації заповітів за 2017 рік, копія якої надійшла до суду 07.05.2018р. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладенні в позовній заяві та докази додані до позовної заяви і просили стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачений нею судовий збір та витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, в задоволенні просила відмовити, оскільки вважає, що заповіт складено правильно, однак де складався заповіт їй невідомо. [PERSON] постійно була з нею, бо діти її померли. 26.10.2017 року вона забрала її до себе, а 27.10.2017 року їй стало погано ї її діти завезли в лікарню. Поховання [PERSON] здійснювала вона. Потім дочка принесла заповіт, в якому померла заповіла їй земельну ділянку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2017 року померла [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про смерть. О 15 год.20 хв. 30 жовтня 2017 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким домоволодіння та земельну ділянку по вул. 1 травня, 77 в селі Блищанівка Дунаєвецького району Хмельницької області заповіла [PERSON], [INFO], а належну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6546 га (кадастровий номер №6821886200:03:005:0054) заповіла [PERSON], 02,11,1944р.н.. Заповіт складено в с.Маків Дунаєвецького району Хмельницької області та посвідчено секретарем Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області , зареєстровано в реєстрі за № 132, прочитаний в голос, підписаний власноручно [PERSON], зареєстровано в Спадковому реєстрі № 50142704 30.10.2017р., місце посвідчення Маківська сільська рада Дунаєвецького району, що підтверджується наданим суду оригіналом заповіту та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу від 29.01.2018 року № 30/01-16 та копії спадкової справи № 559-2-17, заведеної до майна померлої [PERSON] судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 30.10.2017 року з заявами про прийняття спадщини 05.12.2017 року звернулася [PERSON] та 16.01.2018 року подала заяву [PERSON] про відмову від прийняття спадщини , яку остання відізвала 26.02.2018 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктів 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Відповідно до ч. 1ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Форма заповіту передбачає обов'язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 ЦК України (ч. 3ст. 1247 ЦК України). Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування підставі саме положень ст. 1251 ЦК України, з урахуванням вимог Закону України «Про нотаріат» та за процедурою, що визначена Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України і 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок). Пунктом 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органом місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від листопада 2011 року № 3306/5. визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитись в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування . Установлено, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений [PERSON] ,секретарем Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області 30.10. 2017 року . Із тексту оспорюваного заповіту вбачається, що місце його складання - с.Маків Дунаєвецького району Хмельницької області, що також підтверджується копією з реєстру для реєстрації заповітів, що прирівнюються до нотаріально посвідчених на 2016,2017 роки. Рішенням виконавчого комітету Маківської сільської ради від 08.12.2015 року №53(4) [PERSON] секретаря виконкому Маківської сільської ради уповноважено вчиняти нотаріальні дії. Згідно копії медичної карти з епікризом стаціонарного хворого [PERSON] № 7661 від 27.10.2017 року за період з 27 по 30.10.2017 року видно, що 27.10.2017 року хвора поступила на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення Дунаєвецької ЦРЛ, де перебувала до 30.10.2017 року. Вранці о 8 год.40 хв. стан [PERSON] був важкий і лікування продовжено, а о 22 год.40 хв. 30.10.2017р. вона померла. Головним лікарем Дунаєвецької ЦРЛ довідкою від 20.11.2017р. № 742 повідомлено, що [PERSON],жителька с.Блищанівка дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Дунаєвецької ЦРЛ у вищезазначений період і за період лікування хвора відділення не покидала. З листа Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 05.12.2017р., який адресований позивачці по справі вбачається, що померла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Дунаєвецькій центральній районній лікарні, що знаходиться в м.Дунаївці, в якому нотаріальне обслуговування мешканців Дунаєвецького району відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області здійснює державний нотаріус Дунаєвецької ДНК [PERSON] та зареєстровані по Дунаєвецькому району приватні нотаріуси [PERSON],Григорєв С.В.,[PERSON] та [PERSON]. Також зазначено,що відповідно до ст.1252 ЦК України до нотаріально посвідчених заповітів (крім секретних) прирівнюються заповіти осіб, які перебувають на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоровя, посвідчені головними лікарями, їх заступниками з медичної частини або черговими лікарями цих лікарень. Особа, на яку рішенням виконкому Маківської сільської ради покладено обовязок вчиняти визначені законом нотаріальні дії, може посвідчувати заповіти ,лише в межах села. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено і такі докази не надано суду відповідачкою та третьою особою, що заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в с.Маків Дунаєвецького району Хмельницької області, а не в лікарні. Враховуючи досліджені докази по справі в сукупності, суд дійшов висновку, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON], посвідчений секретарем Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області 30 жовтня 2017 року був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 1257 ЦК України він є нікчемним, а тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Отже, суд уважає, що позов [PERSON] про визнання заповіту нікчемним є обґрунтованим та доведеним в судовому засіданні, а тому підлягає до задоволення. Виходячи зі змісту ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд уважає, що відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. та 6266 грн. витрат, повязаних на професійну правничу допомогу, що підтверджується доданими квитанціями та розрахунком витрат, який наданий представником позивача. В задоволенні стягнення на користь позивачки решти витрат, повязаних на професійну правничу допомогу, слід відмовити, оскільки доказів на такі витрати суду не надала.

Outcome: partial