Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

28.12.2016 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про витребування у останнього земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 05 лютого 2002 року вона є власником земельної ділянки площею 5,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Тяжка хвороба батька [PERSON] потребувала значних матеріальних затрат на придбання дорогих медичних препаратів і ці обставини змусили позивача [PERSON] звернутися до відповідача щодо можливості надання їй позики грошових коштів. Відповідач [PERSON] погодився та надав грошові кошти в борг, але відповідач [PERSON] зобов'язав позивача [PERSON] з метою виконання нею умов повернення йому боргу, передати йому оригінал державного акту на право приватної власності на належну їй земельну ділянку та саму вищевказану земельну ділянку для подальшого користування та написати йому розписку. До нотаріуса сторони не звертались та договір позики нотаріально не посвідчували, будь яких договорів оренди земельної ділянки не укладали та не реєстрували. Знаходячись від впливом тяжкої обставини, а саме хвороби батька позивач [PERSON] виконала всі умови відповідача. З 2015 року позивач [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача [PERSON] з проханням повернути їй оригінал державного акту на земельну ділянку та належну їй земельну ділянку, якою відповідач до цього часу продовжує протиправно володіти та користуватися, але відповідач реагував відмовою та говорив, що він купив цю земельну ділянку. В листопаді місяці 2016 року позивач [PERSON] звернулась на адресу відповідача з письмовою вимогою, повернути належну їй земельну ділянку, а також оригінал державного акта на неї. Відповіді на своє звернення [PERSON] так і не отримала. Позивач [PERSON] вважає, що в даному випадку, відповідач штучно обмежує та порушує її право власності на землю, так як продовжує утримувати її земельну ділянку у себе без жодних правових підстав. Виходячи з вищевикладеного позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та просить витребувати у відповідача [PERSON] земельну ділянку площею 5,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території - Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05 лютого 2002 року, а також сам оригінал державного акту на вказану земельну ділянку. Крім того просила вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області Ціпивко І.І. від 30.12.2016 року провадження за вказаною позовною заявою було відкрито, справу призначеного до судового розгляду. 14 лютого 2017 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про спонукання до вчинення певних дій. В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що 28 грудня 2008 року між ним та відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] укладено договір оренди землі площею 5.88 га, яка знаходиться на території Новомихайлівської сільради Новобузького району Миколаївської області, та яка належить відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] на праві власності, строком на 10 років. Істотні умови договору між сторонами погоджено, довір підписаний орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] Орендну плату в розмірі 120000,00 грн. за весь період оренди землі відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] отримала наперед, що не заборонено законом. Договір оренди землі між сторонами не зареєстровано в державному реєстрі з вини відповідача за зустрічним позовом [PERSON] Державна реєстрація договору вимагала виготовлення технічної документації розроблення проекту відведення земельної ділянки. Згідно п.18 договору відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] зобов'язалася замовити технічну документацію, а позивач [PERSON] зобов'язався організувати та оплатити вказану роботу на підставі довіреності [PERSON] Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] після отримання орендної плати виїхала до Росії, довіреність на виготовлення технічної документації позивачу за зустрічним позовом [PERSON] не надала, від виконання обов'язків по реєстрації договору ухилилася.[PERSON] звертався до реєстраційної служби управління юстиції з приводу реєстрації договору, але через відсутність технічної документації про відведення земельної ділянки, кадастрового номеру та нормативно-грошової оцінки, йому відмовлено в реєстрації договору. Враховуючи, що договір оренди землі між позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та відповідачем [PERSON] є укладеним та дійсним, а відповідачка в односторонньому порядку відмовилась від його реєстрації, [PERSON] вважає способом захисту його прав та інтересів є спонукання відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до вчинення конкретних дій та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Тому позивач за зустрічним позовом був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просити суд збов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у реєстрації укладеного 28 грудня 2012 року між ними договору оренди земельної ділянки площею 5.88 га на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка належить [PERSON] на праві власності, а саме : замовленні технічної документації на виділення земельної ділянки, замовленні та отримання витягу про привласнення земельній ділянці кадастрового номеру, замовленні та отриманні довідки про нормативно-грошову оцінку землі. Крім того вирішити питання про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 14.02.2017 року вказана зустрічна позовна заява була прийнята судом та призначена до розгляду із первісним позовом. Ухвалою Новобузького районного суду від 04.04.2017 року провадження по вказаній справі було зупинено за клопотанням представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], у зв'язку із розглядом Миколаївським окружним адміністративним судом позову [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Новобузької міської ради Миколаївської області, третя особі [PERSON], про визнання протиправною бездіяльності пов'язаної із зупиненням реєстрації оскаржуваного договору. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.07.2017 року провадження у справі було відновлено у зв'язку із ухваленням 22.06.2017 року Миколаївським окружним адміністративним судом постанови по справі, яка стала підставою для зупинення провадження даній справі. 04.09.2017 року в даній справі було виконано повторний автоматизований розподіл справи, оскільки головуюча суддя Ципівко І.І. не могла продовжити розгляд даної справи через відрядження для здійснення правосуддя у іншому суді. 05.09.2017 року дана справа була прийнята до провадження суддею Уманською О.В., про що було постановлено ухвалу. У судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з'явилась, її інтереси представляв адвокат [PERSON], повноваження якого підтверджувались договором про надання правової допомоги. Відповідач за первісним позовом [PERSON] також у судове засідання не з'явився, його інтереси представляла представник [PERSON], повноваження якої підтверджувались належним чином посвідченою довіреністю . Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, а зустрічний позов [PERSON] не визнав, просив залишити його без задоволення. Суду пояснив, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новомихайлівської сільської ради Новобузького эайону Миколаївської області. Весь час вона проживала в с.Новомихайлівка Новобузького району Миколаївської області зі своїм батьком - [PERSON], 1937 року народження, який з 1995 року почав хворіти та знаходився на диспансерному обліку у лікаря-терапевта Новобузької ЦРЛ з приводу ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби 2-го ступеню. Але в на початку 2012 року стан здоров'я батька значно погіршився в нього було виявлено тяжке онкологічне захворювання і з 11.05.2012 року [PERSON] знаходився на ДО у онколога Новобузької ЦРЛ Миколаївської області з приводу злоякісного новоутворення лівої легені .Тяжка хвороба батька потребувала значних матеріальних затрат на придбання дорогих медичних препаратів, його тривале лікування, затрати на його перевезення з одного медичного закладу до іншого місця, але в зв'язку тяжким матеріальний становищем сім'ї, позивачка за первісним позовом [PERSON] не могла належним чином та в повному обсязі виконувати рекомендації лікарів щодо лікування батька. Ці обставини змусили її звернутися до відповідача щодо можливості надання позики грошових коштів. Відповідач за первісним позовом [PERSON] погодився та надав [PERSON] грошові кошти в борга [PERSON] передала йому оригінал державного акту на право приватної власності на землю, як на підтвердження виконання свого грошового зобов'язання, а також передала на час існування боргу спірну земельну ділянку, якою він користувався безоплатно. З 2015 року позивачка за первісним позовом [PERSON] намагається повернути свою земельну ділянку та державний акт на неї, однак відповідач [PERSON] протиправно утримує їх у себе, та не повертає. В даному випадку, відповідач [PERSON] штучно обмежує та порушує право власності на землю [PERSON], так як продовжує утримувати її земельну ділянку у себе без жодних правових підстав. Я як власник земельної ділянки вона не має можливості володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, в порушення вимог ст.153 Земельного кодексу України, своїми діями відповідач фактично позбавляє її права власності на належну земельну ділянку. Щодо зустрічного позову, представник [PERSON] пояснив, що позивач за первісним позовом [PERSON] не укладала договору оренди землі із відповідачем [PERSON] Вона дійсно підписувала під час передачі коштів чисті аркуші, однак це було зумовлено її тяжким психологічним станом в той момент та скрутним матеріальним становищем, і вона погоджувалась на умови [PERSON] Лише після того, як вона звернулась до відповідача із вимогою про повернення їй належної земельної ділянки та державного акту, позивачка за первісним позовом [PERSON] довідалась, що вона ніби-то уклала договір оренди. Однак волевиявлення на укладення із відповідачем за первісним позовом [PERSON] договору оренди спірної земельної ділянки вона не мала, тому чинити будь-які дії пов'язані із його реєстрацією не бажає. Крім того, за вимогою самого відповідача за первісним позовом [PERSON] нею було написано розписку про отримання в борг коштів у сумі 120000,00 грн, хоча насправді вона взяла в борг лише 57000,00 грн. Лише через те, що на той момент їй терміново були гроші на лікування батька, нею було написано розписку такого змісту. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнала, просила залишити його без задоволення, а зустрічний позов [PERSON]. підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник [PERSON] суду пояснила, що 28 грудня 2008 року між відповідачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за первісним позовом [PERSON] укладено договір оренди землі площею 5,88 га на території Новомихайлівської сільради, яка належить [PERSON] на праві власності, строком на 10 років. Істотні умови договору між сторонами погоджено, договір підписано орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] Договір відповідає вимогам ЗК України, ЦК України, ЗУ «Про оренду землі»,а саме, згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.Відповідно до ч.3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. [PERSON] свої обов'язки по договору виконав, орендну плату в розмірі 120 000 грн. за весь період оренди землі позивачка за первісним позовом [PERSON] отримала наперед, що не заборонено законом. Згідно п.18 договору позивачка зобов'язалася замовити технічну документацію, а відповідач [PERSON] зобов'язався організувати та оплатити вказану роботу на підставі довіреності позивачки. Позивачка за первісним позовом [PERSON] після отримання орендної плати виїхала до Росії, довіреність на виготовлення технічної документації [PERSON] не надала, від виконання обов'язків по реєстрації договору ухилилася. Чотири роки про місце перебування позивача [PERSON] та її контактний зв'язок відповідачу [PERSON] не було відомо. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звертався до реєстраційної служби управління юстиції з приводу реєстрації договору, але через відсутність технічної документації про відведення земельної ділянки, кадастрового номеру та нормативно-грошової оцінки, йому відмовлено в реєстрації договору. Відсутність державної реєстрації договору оренди землі укладеного між сторонами не є підставою для її витребування як у незаконного володільця. Право володіння (оренди) у відповідача за первісним позовом [PERSON] виникло у момент підписання сторонами договору оренди. Право користування землею у нього обмежене з вини позивачки, яка не виконує умови договору і перешкоджає [PERSON] в її використанні. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто зовнішнім елементом щодо договору. Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. З огляду на викладене представник [PERSON] просила в судовому засіданні відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Вислухавши доводи представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.ст.13, 14 Закону України "Про оренду землі" ( в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) , договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Вказаний договір укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 18 вказаного Закону в цій же редакції було передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із частиною п'ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] дійсно отримала державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 05 лютого 2002 року, площею 5,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новомихайлівської сільської ради, який зареєстрований в Книзі № 8 реєстрації записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3530. Даний земельний пай вона використовує як одноосібник ( а.с.11, 12). В судовому засіданні представником відповідача за первісним позовом не заперечувався той факт, що оригінал вказаного державного акту дійсно наразі знаходиться у [PERSON], який намагається вчинити дії пов'язані із державною реєстрацією договору оренди землі. Крім того судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] дійсно проживала з батьком [PERSON], який знаходився на диспансерному обліку у лікаря-терапевта Новобузької ЦРЛ з 1995 року, з 11.05.2012 року знаходився на ДО у онколога Новобузької ЦРЛ з приводу злоякісного новоутворення, а [INFO] помер ( а.с.13-15). 24.12.2016 року та 15.12.2016 року позивачка за первісним позовом [PERSON] шляхом листування зверталась до відповідача за первісним позовом [PERSON] із вимогою про повернення їй спірної земельної ділянки та оригіналу державного акту про право власності на вказану земельну ділянку ( а.с.16-18). Крім того, суду надано договір оренди землі від 28.12.2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON] Предметом договору оренди є земельна ділянка площею 5,88 га яка знаходиться на території Новомихайлівської сільської ради. Договір укладено на 10 років із встановленням орендної плати у розмірі 12000,00 грн. на рік. Відповідно до п.20 даного договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у момент підписання договору оренди землі, після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Відповідно до п. 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Даний договір підписано [PERSON] та [PERSON] Договір у передбаченому порядку не зареєстровано. Акту приймання передачі земельної ділянки суду не надано ( а.с.38-39). Також суду надано копію розписки, відповідно до якої [PERSON] отримала в борг ( зайняла) кошти в розмірі 120000,00 грн строком на три місяці в [PERSON] однак у разі неповернення дана сума буде вважатися платою за земельний пай в розмірі 5,88 га строком на 10 років ( а.с.40). 06.02.2017 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] лист, в якому просив останню надати йому довіреність на виготовлення технічного запису щодо виділення земельної ділянки в натурі, на отримання інформації про кадастровий номер на орендовану земельну ділянку та отримання довідки про нормативно-грошову її оцінку( а.с.41-42). Свідок [PERSON] суду пояснив, що приблизно у 2012 року до нього зверталась позивачка за первісним позовом [PERSON] із пропозицією передати йому в оренду земельну ділянку, яку вона має у власності, строком на 49 років. Однак однією із умов, було передача коштів за оренду їй наперед в сумі 120000,00 грн. Через відсутність необхідної суми він не зміг укласти даний договір. А відповідач за первісним позовом [PERSON] уклав із позивачкою за первісним позовом [PERSON] такий договір при цьому передавши їй орендну плату наперед однією сумою 120000,грн. Свідок суду пояснив, що передача коштів у сумі 120000,00 грн, написання розписки про отримання даних коштів, а також підписання договору оренди земельної ділянки між сторонами по справі, були написані в один день після передачі коштів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів позивачки за первісним позовом [PERSON] їй відомо про те, що між сторонами по справі склалися боргові зобов'язання, оскільки [PERSON] отримала в борг у [PERSON].57000.00 грн., хоча при цьому нею було написано розписку про отримання в борг 120000.00 грн. Також [PERSON] пояснювала їй, що під час передачі коштів та написання розписки вона також ставила свої підписи на чистих аркушах паперу. Однак суд в цій частині не може прийняти показання свідка як належний доказ по справі, оскільки сама вона не була безпосереднім свідком вказаних подій, показання надає з чужих слів, а обставини їй повідомила сама позивачка за первісним позовом [PERSON], яка є зацікавленою особою. Крім того свідок [PERSON] суду пояснила, що після смерті батька позивачка за первісним позовом [PERSON] приблизно в кінці 2013 року виїхала до м. Москви, Російської Федерації, звідки періодично приїздила в с. Новомихайлівку, Новобузького району, через кожні 3 місяці на 10-15 днів. Приблизно у 2016 році свідок разом із позивачкою за первісним позовом [PERSON] особисто ходила до відповідача за первісним позовом [PERSON], з метою забрати у останнього державний акт на земельну ділянку яка належить [PERSON].однак він повідомив, що нічого не віддасть оскільки користується на підставі договору оренди. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації договору оренди землі . А тому, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Вказане роз'яснено в правовому висновку ВС України по справі №6-643цс16 від 13.06.2016 р. Таким чином, оскільки договір оренди землі від 28.12.2012р. не пройшов державної реєстрації, а також право оренди землі на підставі вказаного договору не зареєстровано, тому судом встановлено, що між сторонами відповідно до договору оренди землі від 28.12.2012 року не виникло прав та обов'язків, зокрема, у орендаря відсутнє право користування спірною земельною ділянкою, а у орендодавця відсутні відповідні обов'язки за договором, оскільки сторони цього договору не набули цивільних прав та обов'язків через відсутність державної реєстрації договору оренди землі чи права оренди. Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації, а також роз'яснено, що "вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК". Тобто, якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано чи отримано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та застосовуються положення, передбачені ст.ст. 1212-1215ЦК України, відповідно до яких, зокрема, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 19 своєї постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або берегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала /ч.1/. Положення цієї глави (83глава) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події /ч.2/. Положення цієї глави (83глава) застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння /п.2 ч.3/. Оскільки на час винесення рішення по справі правових підстав для користування належною позивачці [PERSON] земельною ділянкою та державним актом на право власності на землю, відповідач [PERSON] не має, тому вказане безпідставно набуте майно підлягає поверненню власнику, тобто [PERSON] Крім іншого, представником відповідача за первісним позовом заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав. Так, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права в межах строку позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що вперше до відповідача про повернення свого майна [PERSON] звернулась у 2015 році і отримавши негативну відповідь на своє прохання саме з цього часу вона дізналась про порушення своїх законних прав. До суду із даним позовом вона звернулась у грудні 2016 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності, тому суд не вбачає підстав для застосування в даному спорі строку позовної давності. Що стосується зустрічного позову, то в силу ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статі 203-204, 215, 626 ЦК України). Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір, як вид правочину, нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням. За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими вважаються умови визначені в законі, або умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Виключенням з названого правила є реальні договори. Для визнання його укладеним (таким, що набрав чинності), крім досягнення згоди сторін необхідно ще й передача речі, грошових сум, іншого майна або вчинення фактичних дій, передбачених ним. За своєю характеристикою, істотні умови відображають природу договору, а тому відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом, необхідні для даного виду або на погоджені яких наполягає хоча б одна сторона, то договір вважається укладеним і набуває обов'язкової сили для сторін. В силу статей 3, 627 ЦК України, договорам притаманна така риса, як свобода договору, яка поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи, стабільність суспільних відносин, економічну та фінансову рівновагу. Свободу договору можна визначити як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії та вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб'єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст.627 ЦК України, яка з посиланням на ст.6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За названими статтями, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначати умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв'язку; строк його дії; підстави і порядок припинення. Примус до укладення договору є дією неприпустимою, а за певних умов, і кримінально карною. В силу ст. 93 ЗК України, земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Оскільки зазначене вище у повній мірі стосується і договорів оренди земельних ділянок, то у будь-якої особи немає права примушувати власника землі до укладення договору на визначених ним умовах і з порушенням порядку надання землі. Наведені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в обгрунтування позову нормативні акти не передбачають примусу до укладення договору та його реєстрації. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не позбавлений права звернення до суду на захист свого права, однак у той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу, що зокрема можливо шляхом пред'явлення позову у порядку цивільного судочинства про стягнення боргу. Тому з огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. При вирішені питання про стягнення судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України. Оскільки первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, то із відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом [PERSON] сплачений нею судовий збір у сумі 2142 грн 40 коп., а судовий збір сплачений за зустрічним позовом не підлягає відшкодуванню, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені зустрічного позову.

Outcome: approved