Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

09 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона є матір*ю - [PERSON], який помер [INFO] та дружиною [PERSON], який помер [INFO]. Син [PERSON] був членом колгоспу імені Суворова з 1978 року по 1984 рік та з 1992 року по 1993 рік. Чоловік - [PERSON] також був членом колгоспу імені Суворова; пропрацював в ньому все життя, в 1983 році пішов на пенсію, але продовжив працювати сторожем та охороняв колгоспну техніку. Миколаївською сільською радою Костянтинівського району колгоспу імені Суворова було передано у колективну власність земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання. Державний акт КСП імені Суворова був виданий 29 грудня 1995 року. До списку до Державного акту повинні були вноситися члени колгоспу та живі пенсіонери - колгоспники станом на 01 січня 1995 року. До зазначеного списку незаконно не були включені [PERSON] та [PERSON], натомість особи які працювали в колгоспі імені Суворова нетривалий час або не працювали взагалі, були включені до списку та отримали сертифікати. Позивач, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею померлих [PERSON] та [PERSON], просить визнати за нею в порядку спадкування право на отримання земельної ділянки (паю) площею 10,2 га (5,1га + 5,1га) в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в адміністративних межах Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке повинно належати спадкодавцям сину [PERSON], що помер [INFO]; зобов*язати Костянтинівську районну державну адміністрацію Донецької області видати на її ім*я сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 10,2 га в умовних кадастрових гектарах колишніх членів КСП імені Суворова на території Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини та зазначила, що за життя [PERSON] та [PERSON] за судовим захистом своїх прав не звертались, але їм було відомо про те, що вони не включені до списку до Державного акту. Протокол про виключення [PERSON] із членів колгоспу імені Суворова вважає сфальсифікованим. Представник відповідача - Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області Левковський К.І. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] не були включені до списку громадян-членів КСП до Державного акту про право колективної власності на землю. Відповідно до протоколу засідання правління колгоспу імені Суворова від № 11 від 08 вересня 1994 року [PERSON] було виключено із членів колгоспу у зв*язку з чим були відсутні підстави для включення його до списку членів КСП, який є додатком до Державного акту про право колективної власності на землю. Після виключення із членів колгоспу, [PERSON] продовжив працювати в колгоспі, але вже на умовах трудового договору. [PERSON] за життя не оскаржив рішення про його виключення із членів колгоспу та не звертався до Костянтинівської РДА із заявою про включення його до додаткового списку до Державного акту. [PERSON] мав право тільки на отримання майнового паю, про що свідчить видане свідоцтво [NUMBER], а не земельного, оскільки помер до моменту розпаювання та отримання КСП імені Суворова Державного акту про право колективної власності на землю. Наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності і на відмові в задоволенні позову з цих підстав. Представник третьої особи - Управління Держземагентства у Костянтинівському районі Донецької області Аллахвердов А.А. заперечував проти задоволення позову, оскільки він не грунтується на законі і є безпідставним; крім того наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Представник третьої особи - Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області в судове засідання не з*вився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а.с.25) та матір*ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.13). Як вбачається із трудової книжки колгоспника (а.с.9-11), [PERSON] 20 червня 1978 року був прийнятий в члени колгоспу Червоний партизан Костянтинівського району електрозварником 5 розряду, а 12 грудня 1984 року звільнений із вказаного колгоспу згідно поданої заяви за власним бажанням. 03 лютого 1993 року [PERSON] був прийнятий в члени колгоспу імені Суворова різноробочим, а 14 жовтня 1996 року звільнений за власним бажанням. В трудовій книжці [PERSON] є запис про те, що 17 лютого 1997 року він був прийнятий на роботу в агрофірму «Колос» - в структурний підрозділ Суворова різноробочим, а 27 березня 1998 року звільнений у зв*язку з реорганізацією КС АПФ «Колос» та переведений на роботу в ООО імені Суворова. 28 березня 1998 року прийнятий на роботу за переводом в ООО імені Суворова слюсарем технічної майстерні, звідки 15 червня 1999 року звільнився за власним бажанням (а.с.9-11). Згідно архівної довідки № 324 від 10 травня 2006 року (а.с.17) сальдо по заробітній платі [PERSON] за 1999 рік на кінець місяця становить 916 гривень 92 копійки. Судом були досліджені надані представником відповідача по справі оригінали протоколів засідання правління колгоспу імені Суворова № 5 від 14 квітня 1993 року, № 3 від 21 березня 1994 року, № 7 від 04 червня 1994 року, № 11 від 08 вересня 1994 року. З протоколу засідання правління колгоспу імені Суворова № 5 від 14 квітня 1993 року вбачається, що [PERSON] було прийнято в члени колгоспу кузнецом (а.с.40-44). Як вбачається з протоколу засідання правління колгоспу імені Суворова № 3 від 21 березня 1994 року (а.с.63-66), розглядалось питання про систематичне порушення трудової дисципліни [PERSON] Відповідно до протоколу засідання правління колгоспу імені Суворова № 7 від 04 червня 1994 року (а.с.61-62), розглядалось питання про появу [PERSON] на роботі в нетверезому стані. Згідно протоколу засідання правління колгоспу імені Суворова № 11 від 08 вересня 1994 року (а.с.45-50) розглядалось питання про систематичну появу [PERSON] на роботі в нетверезому стані та вирішено виключити його із членів колгоспу за власним бажанням. Відповідно до довідки КУ «Трудовий архів Костянтинівського району» від 04 листопада 2014 року № 559 (а.с.23) згідно книг обліку витрат з оплати праці колгоспу «Червоний партизан», імені Суворова, СООО «Суворова», що надійшли на зберігання, [PERSON] дійсно працював та значиться із січня 1960 року по грудень 1994 року . За 1995 рік значиться, але відпрацьованих днів не зазначено. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.20). 10 лютого 1998 року на ім*я [PERSON] було видано свідоцтво [NUMBER] про належність йому права на майновий пай в пайовому фонді КСП АФ «Колос», вартість якого станом на 1 грудня 1994 року становить 14117 умовних пайових гривень (а.с.24). Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради від 03 вересня 2014 року № 148 (а.с.22) на момент смерті [PERSON] з ним у будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали : дружина - [PERSON] та син - [PERSON] [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.12), на момент його смерті разом із ним в будинку [ADDRESS] була зареєстрована і [PERSON] (а.с.13). Позивачу по справі 17 липня 1997 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] у землі, яка перебуває у колективній власності АФ «Колос» (а.с.16). 29 грудня 1995 року КПС імені Суворова, що розташоване в с.Миколаївка Костянтинівського району було видано Державний акт про право колективної власності на землю серія [NUMBER] (а.с.51-52). Додатком до вказаного акту є Список громадян-членів КПС імені Суворова (а.с.53-57), з якого вбачається, що до Списку під номером 104 включена позивач по справі - [PERSON]; [PERSON] та [PERSON] до вказаного списку не включені. З [PERSON] із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.58-59) вбачається, що 05 грудня 2005 року зареєстроване припинення юридичної особи - СТОВ імені Суворова за судовим рішенням, без правонаступництва. Представником відповідача надані копія розпорядження голови Костянтинівської райдержадміністрації від 30 березня 1998 року № 134 (а.с.82,83), клопотання Миколаївської сільської ради від 15 січня 1998 року № 12 (а.с.84), витяг з протоколу № 2 рішення комісії по реорганізації КСАПФ «Колос» від 09 січня 1998 року (а.с.85-86), протокол № 1 від 01 грудня 1996 року (а.с.91), рішення Миколаївської сільської ради від 19 квітня 1997 року (а.с.92), що доводять те, що Список громадян-членів КСП імені Суворова, який є додатком до Державного акту про колективну власність на землю змінювався і доповнювався у зв*язку з помилковим невключенням осіб до нього за заявами останніх, але, як встановлено із пояснень сторін в судовому засіданні, [PERSON] не звертався із заявою про включення до Списку та відсутній у Списку членів КСП імені Суворова, які мають право на земельну частку (пай) (а.с.87-90). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за вимогами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, а саме з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. У спадкодавця право на пай виникає з моменту одержання сільськогосподарським підприємством, у якому він працював, державного акту на право колективної власності на землю, що передбачено Указом Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Із досліджених доказів вбачається, що право колективної власності на землю у КСП імені Суворова виникло з часу отримання Державного акту - з 29 грудня 1995 року, тобто вже після смерті [PERSON], який не був включений до списку членів КСП, що є додатком до державного акту та помер до отримання КСП імені Суворова державного акту - [INFO], у зв*язку з чим право на земельну частку (пай) у нього не виникло. [PERSON] був виключений із членів колгоспу, та не включений до списку членів КСП, що є додатком до Державного акту право колективної власності на землю, отже у нього право на отримання земельного паю також не виникло. [PERSON], знаючи про те, що не включений до списку, за життя не звертався за захистом свого права на протязі 10 років - в 1995 році КПС імені Суворова було отримано Державний акт, а в 2005 році [PERSON] помер, що на думку суду свідчить про те, що він не вважав свої права порушеними. Оскільки у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на час їх смерті не виникло право власності на земельні паї, то спадщина на них не відкривалась і у їх спадкоємиці - [PERSON] не виникло право власності на це майно в порядку спадкування після смерті чоловіка та сина. Посилання представника позивача на те, що позивачкою було отримане свідоцтво про право власності на майновий пай на ім*я чоловіка - [PERSON], не можуть бути взятими до уваги, оскільки цей факт не впливає на вищевикладене. Суд не приймає до уваги надані представником позивача письмові пояснення [PERSON] (а.с.67), [PERSON] (а.с.68), оскільки вони не є належним доказом по справі; клопотання про допит в якості свідків зазначених осіб сторонами по справі не заявлялось. Суд прийшов до висновку про те, що за життя - протягом 10 років [PERSON] не скористався своїм правом на оскарження рішення про виключення із членів колгоспу та включення до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), тому не набув права на земельну частку (пай). Встановлені на підставі наявних в справі доказів фактичні обставини не свідчать про наявність у [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку (пай), тому позивачка не може успадковувати права та обов`язки, які не належали померлим, отже, відсутні підстави для визнання за нею в порядку спадкування права на отримання земельного паю та зобов*язання відповідача видати на її ім*я сертифікатна право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст. 267 ЦК України відмова у задоволенні позову у зв*язку із пропущенням строку позовної давності без поважних причин можлива лише у тому разі, коли право позивача порушено. Представником відповідача - Костянтинівської райдержадміністрації заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до висновку про те, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності та причини пропуску, що наведені в клопотанні (а.с.6-7) не є поважними. Але, оскільки позовні вимоги є підставними та необгрунтованими, суд дійшов висновку, що в їх задоволенні слід відмовити саме з цих підстав, а не у зв*язку з пропуском позовної давності. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed