Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

27 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві зазначено, що позивач перебувала з відповідачем в сімейних відносинах. В результаті цього, в них народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що на утримання дитини вона витрачає більше 3 000 гривень на місяць, оскільки вона потребує постійного догляду, нормального харчування, одягу, через це вона несе додаткові витрати, що ускладнює її матеріальне становище. [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини надає рідко та не регулярно, у вихованні участі не приймає та свої батьківські обов'язки не виконує. Відповідач працює наладчиком обладнання в ПрАТ «ВІННИЦЯПОБУТХІМ» та має постійний високий дохід, близько 8 000 грн., а також їздить на тимчасові заробітки до Чеської Республіки. Аліменти відповідач нікому не платить та стягнення за виконавчим документами з нього не проводяться. Враховуючи вищевказане, [PERSON] змушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 травня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін отримали. На виконання вимог ухвали суду [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. В даному відзиві відповідач зазначає, що факти, викладені в позовні заяві, є вигаданими, не відповідають дійсності, фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Так, після припинення шлюбних відносин [PERSON] щомісячно надавав кошти на утримання їх сина [PERSON] в сумі не менше 1500 грн. Також зазначає, що позивач позбавляє його можливості спілкуватись з сином, куплений одяг для сина не приймає. Відносно твердження про невиконання батьківського обов'язку, то [PERSON] зазначає, що це є не правда. Оскільки саме позивач забороняє йому спілкуватися з сином, постійно влаштовує скандали, коли він телефонує щоб побачитись з дитиною. Відповідач намагався зустрітися з сином у єврейській школі, де він навчається, проте [PERSON] влаштувала істерику та не давала можливості поспілкуватися з сином. Також [PERSON] зазначає, що позивач неодноразово вимагала від нього написати відмову від сина. Щодо свого майнового стану, то відповідач повідомляє, що він звільнився з ПрАТ «ВІННИЦЯПОБУТХІМ», через необхідність допомагати у догляді за матір'ю. Остання перенесла інсульт та хворіє на цукровий діабет. Пенсії матері не вистачає на лікування. Разом з тим, відповідач щомісячно надає кошти на утримання сина не менше 1500 грн. Враховуючи вищевикладене, сума аліментів, яку він може надавати [PERSON] становить 1500 грн., крім того, він буде сам купувати сину належний одяг та взуття, оскільки позивач цього не робить. Своїм правом [PERSON] на подання суду відповіді на відзив не скористалась. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. При цьому за змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 33824 та №33821 вбачається, що позивач [PERSON] та син сторін - [PERSON], зареєстровані в м. Вінниці на [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Слід зазначити, що факт проживання сина з матір'ю, відповідачем не заперечується у відзиві. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 27 вищевказаної Конвенції визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд критично ставить до твердження, висловлене в позовній заяві [PERSON], відносно того, що відповідач працює у ПрАТ «ВІННИЦЯПОБУТХІМ» та його дохід становить близько 8 000 грн., з наступних підстав, Так, з довідки ПрАТ «ВІННИЦЯПОБУТХІМ» №22 від 06.06.2018 року встановлено, що [PERSON] працював на посаді слюсаря-ремонтника (налагоджувальника) 6-го розряду цеху виробництва мийних засобів з 01.01.2000 року по 09.11.2017 рік. Таким чином, судом встановлено, що наразі відповідач вже не працює на вказаному підприємстві. Щодо посилання [PERSON] на те, що він здійснює догляд та купує ліки своїй матері, то суд критично ставиться до цього, з наступних підстав. В травні 2016 року матері відповідача було проведено обстеження, де вказано про перенесення інсульту, однак [PERSON] звільнився з роботи для догляду за матір'ю лише в листопаді 2017 року (тобто через півтора роки). Відносно купівлі ліків для матері, то [PERSON] не надано належних доказів щодо підтвердження даних фактів. З ксерокопій рецептів та чеків не вбачається, хто саме оплачував ці ліки. Доказів щодо розміру пенсії матері, відповідачем не надано. Разом з тим, суд не виключає можливість купівлі ліки відповідачем, оскільки він є сином і зобов'язаний піклуватись про батьків. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що відповідач регулярно їздить на тимчасові заробітки до Чеської Республіки, то суд не приймає їх до увагу, оскільки нею не надано жодного доказу на підтвердження даного факту. Суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відносно посилання позивача на те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, то слід зазначити наступне. У відзиві на позовну заяву [PERSON] заперечує даний факт та зазначає, що саме позивач здійснює перешкоди у спілкуванні з сином. Отже, пояснення кожної сторони з приводу участі у вихованні сина є суперечливими. Жодною із сторін не надано належного письмового доказу на підтвердження свого твердження. Разом з тим, суд звертає увагу, що участь батьків у вихованні дитини не впливає на розмір аліментів. Слід відзначити, що у разі виникнення перешкод у спілкуванні з сином та вихованні, батько має право, звернутися до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини. Частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Так, судом враховується, що син проживає разом із позивачем [PERSON], [PERSON] є працездатною особою, на даний час не працює, постійного заробітку не має. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Отже, прожитковим мінімумом визначається мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини. Виходячи з положень статті 141 СК України (що мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини), для забезпечення дитини прожитковим мінімумом батьки мають рівними частками брати участь в матеріальному утриманні дитини, тобто 1860,00 : 2 = 930 грн. Отже, кожен з батьків дитини має мінімально сплачувати аліменти в розмірі 930 грн. Разом з тим, суд зазначає, що даний розмір є лише мінімальним, тобто суд може визначити розмір і в більшій сумі. Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 1500,00 грн. На думку суду, щомісячне утримання дитини в розмірі 3 000, грн. (кожен з батьків сплачуватиме по 1500,00 грн.) буде достатнім розміром для гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище позивача та платника аліментів, також суд приймає до уваги реальні можливості відповідача і потреби його неповнолітньої дитини, і те, що обов'язок утримувати неповнолітню дитину є обов'язком обох її батьків, тому приходить до висновку, що аліменти в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, будуть обґрунтованими та законними. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнення аліментів присудити з 27.04.2018 року. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: partial