Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] 16.03.1977 розірвали шлюб. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, у межах шестимісячного строку, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом. Свої спадкові права позивач не оформляла у зв`язку із відсутністю фінансової можливості. На початку травня 2019 року вона повторно звернулася до нотаріуса із приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою нотаріуса від 13.05.2019 у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено. Підставою відмови стало те, що при перевірці інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нотаріусом було встановлено, що домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] , на даний час є зареєстрованим на ім`я відповідача [PERSON] , номер запису 8277487. Позивач вважає таку реєстрацію права власності на домоволодіння незаконною та такою, що порушує її права як спадкоємця майна після смерті матері. Для реєстрації права власності на домоволодіння відповідач надав дублікат договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 12.08.1968. Після того як відповідач отримав указаний договір, останній збудував на даній земельній ділянці флігель, який у свою чергу був предметом судового розділу спільного майна подружжя між відповідачем та її померлою матір`ю, та згідно рішення суду у порядку реального розподілу майна був виділений [PERSON] . Після указаного розподілу майна право забудови ділянки було надано [PERSON] та остання отримала нотаріально зареєстрований Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності, згідно якого на праві безстрокового володіння їй була надана під забудову земельна ділянка по [ADDRESS] . На указаній земельній ділянці [PERSON] побудувала у 1982 році житловий будинок із господарськими побутовими будівлями та спорудами. Дане домоволодіння було прийняте у експлуатацію. З цього часу [PERSON] набула права власності на нерухоме майно: домоволодіння по [ADDRESS] , та зареєструвала своє право власності. У подальшому, [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0770 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку за указаною вище адресою та отримала відповідний Державний акт. Відповідач, скориставшись тим, що [PERSON] померла, а позивач не мала можливості вирішувати питання спадкування, домігся незаконної реєстрації старого Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 12.08.1968, отримавши його дублікат. Формально відповідач отримав у власність нерухоме майно, яке, окрім іншого, знаходиться на чужій земельній ділянці. Яким чином державний реєстратор Манченко О.С. здійснила зазначену реєстрацію та якими додатковими документами керувалася позивачу не відомо. Посилаючись на указані обставини, а також на ст.ст.4.128 ЦК УРСР, ст.ст.15.16.181,182.331 ЦК України, п.4,23 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966, позивач просить скасувати з внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] проведену на ім`я [PERSON] , номер запису про право власності 8277487, судові витрати стягнути з відповідача на її користь. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідачем був поданий відзив на позов, у якому останній указав, що позов не визнає, вважає, що підстави для скасування права власності на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, розташованих по [ADDRESS] , проведену на його ім`я з внесенням відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що позивач не надала доказів на підтвердження будівництва будинку [PERSON] за її життя та реєстрацію права власності за останньою. Про розподіл майна із його колишньою дружиною [PERSON] за рішенням суду йому нічого не відомо. За яких обставин суд визнав право власності за [PERSON] на побудований ним флігель, сарай та огорожу йому не відомо. Відсутні докази про те, що Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 12.08.1968 був розірваний, скасований, відмінений тощо. Відсутні докази про право власності за [PERSON] на побудований житловий будинок із прибудовою загальною площею 64,9 кв.м., житловою - 56 кв.м., прибудову до літньої кухні, гараж, погріб, ворота, огорожу. Будинок будував він із матеріалів, які виписував та купував із 1968 по 1985 роки. У будинку проживає з 1969 року і по даний час. Вважає, що правомірно зареєстрував право власності на будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У 2014 році через втрату Договору від 12.08.1968 він звертався до КП «Охтирське міське БТІ» із заявою про проведення технічної інвентаризації, до Сумського обласного державного нотаріального архіву із заявою про видачу дублікату Договору та до реєстраційної служби Тростянецького РУЮ у Сумській області для проведення реєстрації дублікату Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 04.12.2014 за №610 замість втраченого від 12.08.1968. Про державний акт на право приватної власності на землю, виданого на ім`я [PERSON] йому нічого не відомо. Про існування Договору від 11.01.1974 йому нічого не відомо. За життя [PERSON] цей договір не зареєструвала (а.с.85-86). Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги повністю підтримує. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав за викладених у позові обставин, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засіданні не з`явився, у відзиві на позов просив розглядати справу в його відсутність, позов не визнає (а.с.85-86). Третя особа державний реєстратор відділу реєстрації апарату Тростянецької міської ради Манченко О.О. у судове засіданні не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, будь-яких заяв щодо позицію по заявлено позову до суду не подавала. Представник третьої особи КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт»судове засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, свою позицію щодо позову не висловив (а.с.139). Ураховуючи заяви відповідача, представника третьої особи та неявку третьої особи без поважних причин суд визнав за можливе розглянути справу у їх відсутність, на підставі наявних доказів у справі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, із огляду на наступне. Так, судом установлено, що [INFO] у м.Тростянець Сумської області померла [PERSON] (а.с.16). [PERSON] до 16.03.1977 перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.15). Позивач доводиться померлій [PERSON] та відповідачу [PERSON] рідною донькою (а.с.14-15). Позивач, як єдина спадкоємиця першої черги після смерті матері [PERSON] у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але свої спадкові права на той час не оформляла. 13.05.2019 позивач звернулася до нотаріуса із приводу видачі їй свідоцтвп про право на спадщину після смерті [PERSON] , але у вчиненні такої нотаріальної дії їй було відмовлено, про що мається постанова нотаріуса. Підставою для відмови стало те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок по [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] , номер запису власності 8277487 (а.с.24). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2019 за №168563452 судом установлено, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстроване 24.12.2014 державним реєстратором Тростянецького районного управління юстиції Сумської області Манченко О.О. на підставі дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності, серія та номер: 610, виданого 04.12.2014 Сумським обласним державним нотаріальним архівом (а.с.31). Позивач вважає таку реєстрацію права власності на домоволодіння незаконною та такою, що порушує її права як спадкоємця майна після смерті матері. Відповідач у відзиві вказав, що вважає реєстрацію його права власності на житловий будинок по [ADDRESS] законною, оскільки він будував цей будинок, зареєстрував домоволодіння на підставі дублікату Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 04.12.2014 за №610, який йому був виданий після звернення до Сумського обласного державного нотаріального архіву, замість втраченого Договору від 12.08.1968. Натомість, судом установлено, що під час шлюбу [PERSON] із [PERSON] останньому, як робітнику Тростянецького АТП 18041, на підставі рішення виконкому міської Ради депутатів трудящих за №200 від 24.07.1968 та Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 12.08.1968 була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. по [ADDRESS] . Також [PERSON] був наданий дозвіл на будівництво будинку, сараю на указаній земельній ділянці зі строком закінчення робіт до 12.08.1971 (а.с.51-55). Рішенням народного суду Тростянецького району Сумської області від 11.10.1973 спільне майно подружжя [PERSON] було розділене, за яким [PERSON] виділено та визнано за нею право власності на домоволодіння по [ADDRESS] , який рахувався за [PERSON] та складався з житлового тимчасового приміщення (флігелю), сараю, погребу, забору. За отриману більшу частину майна з [PERSON] на користь [PERSON] була стягнута грошова компенсація (а.с.17). Після розподілу майна подружжя, 14.11.1973 [PERSON] за рішенням виконкому Тростянецької міської Ради депутатів трудящих №307 було надано право особистого будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с.18,74). На підставі указаного рішення, 11.01.1974 [PERSON] , як забудовнику, за Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності, у безстрокове використання була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. по [ADDRESS] . Даний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за №223 (а.с.19-20,72-73). У подальшому, [PERSON] побудувала житловий будинок загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м., літню кухню з прибудовою, сарай, погріб, гараж та огорожу, ввела домоволодіння в експлуатацію 02.09.1986, виготовила технічний паспорт та 30.09.1986 у Охтирському БТІ зареєструвала за собою право власності на дане домоволодіння, про що свідчить реєстрацій напис БТІ, зареєстрований у реєстрову книгу за №37-5657 від 30.09.1986. Земельну ділянку під домоволодінням площею 0,0770 гектарів [PERSON] приватизувала, отримавши державним акт на право приватної власності на землю серії СМ №045951 від 03.08.1999 (а.с.21-23,25-30,56-62). За положенням ст.128 ЦК УРСР (1963 р.), яка діяла на момент виникнення правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передання визнається вручення речей набувачеві. Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] , згідно ч.1 ст.4 та ч.ч.1,2 ст.128 ЦК УРСР (1963 р.), який діяв на момент виникнення правовідносин, набула права власності на домоволодіння по [ADDRESS] , виходячи із правочину - Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 11.01.1974, який був нотаріально зареєстрований 14.02.1974 за реєстровим номером 223. На момент виникнення вказаних правовідносин діяла відповідна "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966, згідно п.1 якої було визначено, що реєстрація будинків з обслуговуючим їх будівлями і спорудами та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР провадять Бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Згідно п.4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, колективним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Згідно п.23 Інструкції на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 11.01.1974 був належним чином зареєстрований у Охтирському БТІ, про що свідчить реєстраційний напис від 30.10.1986 та записаний у реєстрову книгу за №37-5657. Таким чином, судом установлено, що за життя [PERSON] повністю був дотриманий порядок набуття нею права власності на домоволодіння по [ADDRESS] та проведення його реєстрації на підставі належних документів.Тому, після смерті [PERSON] право на дане домоволодіння має єдина спадкоємиця - донька померлої позивач [PERSON] . Всупереч, наявній реєстрації права власності на указане домоволодіння, на підставі дублікату Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва особистого житлового будинку на праві особистої власності від 04.12.2014 за №610, виданого за зверненням [PERSON] . Сумським обласним державним нотаріальним архівом, замість втраченого Договору від 12.08.1968, державним реєстратором Манченко О.О. 24.12.2014 була проведена реєстрація права власності на домоволодіння за гр. [PERSON] . На підставі ж указаного дублікату Договору, КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» 19.12.2014 був виготовлений технічний паспорт. Указане підтверджується документами, що містяться у електронній частині реєстраційної справи, (а.с.133-136,142-157). Задовольняючи заявлену позивачем вимогу суд також враховує наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст.41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положеннями п.1,3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у відповідності з яким державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Однак під час реєстрації права власності [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] державним реєстратором не було встановлено, що на це домоволодіння мається право власності за [PERSON] , що призвело до суттєвого порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно вимог до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. За таких обставин, ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що прийняте державним реєстратором Манченко О.О. рішення про державну реєстрацію права власності на домоволодіння за [PERSON] було прийняте на підставі правовстановлюючого документа, який втратив свою чинність,а тому така державна реєстрація підлягає скасуванню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у виді сплати 768,40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved