Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Адвокат Нечаєв Валерій Валерійович в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської РДА. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.03.2015 року сторони уклали шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Під час шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час (близько двох років) мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, виникають часті спори. Спільне господарство не ведеться. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Вже більше двох місяців не проживають разом. Дитина повністю на утриманні позивача. Надання судом строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин сторін, внаслідок їх тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не призвели до збереження шлюбу. За час окремого проживання, відповідач про дочку не турбується, матеріальної допомоги не надає. У добровільному порядку матеріально піклуватися про дочку відповідач не хоче, на жодні домовленості щодо виплати аліментів не погоджується. Самостійно забезпечувати дочку матеріально позивач не має змоги, працює приватним підприємцем, однак сума отриманих доходів не дозволяє самостійно реалізовувати повноцінне виховання дитини. У зв`язку з чим, позивач просить шлюб розірвати, стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки, а також визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Представник позивача в судовому засіданні засіданні обставини та вимоги позову підтримав. Відповідач в судовому засіданні обставини та вимоги позову визнав. Представник органу опіки та піклування Виноградівської РДА подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою суду 21.10.2019 року відкрито провадження у справі (а.с.16). 08.01.2020 року ухвалою суду вирішено клопотання відповідача про надання строку на примирення, приєднано: заяву/пояснення відповідача щодо позову, висновок органу опіки та піклування (а.с. 36-37). 13.01.2020 року закінчено підготовче провадження у справі (а.с.55-56). Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, місце державної реєстрації шлюбу - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 35 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого 24 березня 2016 року (а.с.7). За обставинами позову, заяви представника відповідача встановлено, що шлюб сторін існує формально, а фактично розпався, сторони шлюбним життям тривалий час не живуть, їх шлюб існує тільки формально. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Так, у відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.ст. 55, 56 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Таким чином вимога позову про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Також суд приймає рішення про задоволення вимоги позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини сторін. Так, за змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають значення (ч. 1 ст. 161 СК України). Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Обставини, передбачені ч. 2 ст. 161 СК України щодо позивача, судом не встановлені. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, її малолітній вік та місця постійного проживання, яким є місце проживання матері. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Виноградівської районної державної адміністрації № 03-24/2982 від 28.11.2019 року, поданого в порядку ст. 19 СК України, виходячи з інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.36-37). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. На підставі наведеного, оцінивши докази в їх сукупності, суд приймає рішення про задоволення позову в цій частині, визначає місце проживання дитини з її матір`ю. Вирішуючи вимогу позову про стягнення аліментів суд виходить з наступних мотивів. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Дитина сторін проживає з матір`ю (позивачем по справі) та потребує матеріального утримання зі сторони обох батьків. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 гривень, щомісячно, позивач підтверджує обґрунтованість такого розміру аліментів, що визнається відповідачем. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, стану здоров`я дитини, задовільного стану здоров`я відповідача, його мінливого заробітку, відсутність інших осіб, які б перебували на утриманні відповідача, рівності батьків в утриманні дитини, суд приймає рішення про задоволення позову та визначає розмір стягуваних з відповідача аліментів у сумі 3000 гривень щомісячно. З урахуванням наведених мотивів та підстав, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред"явлення позову. Днем пред"явлення позову є 15.10.2019 року (а.с.2). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Судові витрат від оплати яких позивач звільнений на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за вимоги позову: про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини в сумі 1536,80 гривень, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved