Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, який є її племінником, та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є рідною тіткою [PERSON], який помер [INFO] року. В установлений законом строк позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, проте 01.01.2018 року отримала постанову державного нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, через відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між позивачем та спадкодавцем [PERSON] Враховуючи викладене позивач просить суд встановити факт родинних відносин між нею та померлим [INFO] року [PERSON], який є її племінником, та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року позовну заяву залишено без руху. 04.09.2018 року на виконання ухвали суду від 13.08.2018 року до матеріалів справи надійшла доповнена та уточнена позовна заява. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.09.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання по справі. 08.10.2018 року до матеріалів справи надійшов відзив Харківської міської ради на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вказував, що надана до суду копія військового квитка від 01.03.1963 року [NUMBER] не може бути допустимим доказом родинних відносин позивача із її сестрою [PERSON], а в матеріалах справи відсутні інші докази, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність такої обставини. Через недоведеність родинних відносин позивача із [PERSON], неможливо стверджувати про родинний зв'язок із її рідним сином - [PERSON], факт родинних відносин з яким просить встановити позивач. Враховуючи викладене, у зв'язку із тим, що позивач не довела той факт, що вона є рідною тіткою [PERSON], неможливо стверджувати, що остання відноситься до спадкоємців третьої черги і має право успадкування майна - квартири [ADDRESS]. Також, представник відповідача зазначає, що в матеріалами справи не підтверджено коло спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, необхідних для подальшого вирішення справи, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 06.11.2018 року на виконання ухвали суду від 19.10.2018 року з Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до матеріалів справи надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 163/2018, заведена після померлого [INFO] року [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві. Представник Харківської міської ради правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення позивача та її представника, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13.12.1928 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Воловською сільською радою Воловського району Тульської області, про що видано Свідоцтво про шлюб № 19. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище "[PERSON]" /а.с. 15/. [INFO] року народилась позивач по справі - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Урусівським сел. Васивського району Тульської області 09.12.1941 року.В свідоцтві про народження [PERSON] батьками записані: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 14/. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно Воловською сільською радою Воловського району Московської області 13.03.2019 року. В свідоцтві про народження [PERSON] батьками записані: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 89/. 05.10.1963 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 06.03.2018 року № 00019704459. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище "[PERSON]" /а.с. 73/. [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Червонозаводським РАЦС м. Харкова 11.01.1964 року. В свідоцтві про народження [PERSON] батьками записані: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. В судовому засіданні позивачкою достовірно підтверджено належними та допустими доказами по справі, що вона є рідною тіткою [PERSON] Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області 22.01.2018 року /а.с. 12/. Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Згідно зі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 24.01.2017 року, [PERSON] успадкував після смерті свої матері [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] /а.с. 6/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 78740532 від 24.01.2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с. 7/. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК України застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Цивільним Кодексом передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України), у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України), у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України), у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України), при цьому кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Позивач [PERSON] відноситься до третьої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи № 163/2018 року [PERSON] 06.03.2018 року, в установлений законом строк, звернулась до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини /а.с. 66/. Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини матеріали спадкової справи №163/2018 не містять. 01.08.2018 року постановою державного нотаріусу Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, через відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між позивачем та спадкодавцем [PERSON] /а.с. 77/. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. Згідно з ч. 2-4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що надані позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом в контексті положень ст. ст. 76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved