Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Нікопольського міськрайонного суду із позовною заявою, яку неодноразово уточнювали 08.05.2015 р. (а.с. 41-44), 03.09.2015 р. (а.с. 75-78), 22.02.2017 р. (а.с. 119-122), 20.11.2017 р. (а.с. 173-177) За своїми позовними вимогами просять суд - встановити факт недостовірних відомостей, викладених [PERSON] в заяві до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 13.06.2014 р. - зобовязати [PERSON] направити на адресу Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області письмове спростування заяви від 13.04.2014 р. - стягнути з [PERSON] на свою користь по 10000,00 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивують тим, що вони зареєстровані та проживають за адресою [INFO]. 04.10.2014 р. в будинку за зазначеною адресою, було проведено обшук на підставі Ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 05.09.2014 р. Підставою для проведення обшуку була заява відповідача [PERSON] про зберігання та використання вогнепальної зброї [PERSON] За наслідками проведеного обшуку вогнепальної зброї знайдено не було. Вважають, що [PERSON], своїми діями щодо звернення до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою поширила недостовірну інформацію щодо них, чим принизила їх честь та гідність. Проведенням обшуку відбулось втручання в їх особисті права, які гарантуються Конституцією України та цивільним законодавством, тому просять задовольнити позов. В судових засіданнях позивачі, представник позивачів на задоволенні позову наполягали. Відповідач, представник відповідача проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Надіслали на адресу суду заперечення до позовних вимог. (а.с. 22-25, 47-50) Також надіслали на адресу суду клопотання про слухання справи за їх відсутності. Суд вислухавши думку позивачів, представника позивачів, відповідача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи [PERSON] є директором Дмитрівської ЗОШ І-ІІ ступенів, (далі Школа). 19.05.2014 р. учень 6 класу Дмитрівської школи [PERSON] [INFO] звернувся з усною заявою до вчителя історії [PERSON] про те, що декілька днів потому в нього стріляв з гвинтівки мешканець с. Дмитрівка - [PERSON]. Вчитель [PERSON] письмово, у формі доповідної, повідомила про цей випадок директора школи [PERSON] (а.с. 29) В той же день 19.05.2014 р. комісією у складі голови комісії, директора школи [PERSON], членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON] було складено акт за яким засвідчено, що учень шостого класу [PERSON] звернувся з усною заявою про те, що [PERSON] стріляв у нього з повітряної гвинтівки. (а.с. 31) 21.05.2014 р. мати малолітнього [PERSON], в своєму пояснені на імя директора школи [PERSON] підтвердила слова свого сина [PERSON] щодо обставин використання зброї [PERSON] В своєму поясненні зазначила, що звертатися до міліції не буде, оскільки побоюється за себе та за життя своєї дитини. (а.с. 30) 13.06.2014 р. співробітником Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області було складено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), за яким [PERSON], як директор Дмитрівської школи, повідомила про події з використанням зброї, які їй сталі відомі зі слів учнів школи.(а.с. 27-28, 153-155) 18.06.2014 р. відомості про кримінальне правопорушення було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12014040340002537 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 152) Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду від 05.09.2014 р. було задоволено клопотання слідчого СВ Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, яке погоджено прокурором Нікопольської міжрайонної прокуратури по проведенню обшуку в будинку та прибудинкових надвірних будівлях, розташованих в с. Дмитрівка, Нікопольського району, пров. Садовий, 1 де зареєстровані та фактично проживають [PERSON], [PERSON] з метою відшукання та вилучення вогнепальної зброї. (а.с. 156-157) 04.10.2014 р. слідчим СВ Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області було проведено обшук в будинку та прибудинкових надвірних будівлях, розташованих в с. Дмитрівка, Нікопольського району, пров. Садовий, 1, за наслідками якого заборонених предметів виявлено не було. (а.с. 158-162) Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За приписами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з роз'ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" (зі змінами, внесеними до цього пункту Постановою від 4 червня 1993 р. № 3), при розгляді справ, за позовами про захист честі та гідності суди повинні з'ясовувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей листівок, які за своїм змістом або формою порочать честь і гідність громадянина чи організації. Згідно з роз'ясненнями, даними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій", звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області як директор Дмитрівської школи із заявою про події, які їй сталі відомі зі слів учнів школи. За своїми поясненнями, які надані суду, позивачі, представник позивачів наполягають, що [PERSON] упереджено ставиться до сімї [PERSON], [PERSON], тому написала заяву до міліції не як директор школи, а як громадянка. Однак, на підтвердження упередженого ставлення [PERSON] до позивачів доказів матеріали справи не містять, з пояснень свідків не встановлено. Оцінюючи зазначені факти, суд приходить до висновку, що в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей, про спростування яких пред'явлено позов, оскільки виходячи із зазначених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, звернення громадянина до правоохоронних органів про захист прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей. Тому, враховуючи й те, що доказів, які б свідчили про поширення [PERSON] відомостей серед інших осіб, не встановлено, суд вважає, що достатніх підстав для задоволення позову не має. При цьому суд погоджується з доводами [PERSON], що вона діяла в межах своїх повноважень у встановлений законодавством спосіб. Ст. 1167 ЦК України встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. За нормами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки позивачами, представником позивача винних дій з боку [PERSON] при написанні заяви до правоохоронних органів не доведено, матеріали справи не містять, з пояснень свідків не встановлено, суд вважає за можливе відмовити [PERSON], [PERSON] у задоволені вимог щодо стягнення на їх користь моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК України у звязку із відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір підлягає зарахуванню в дохід Держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed