Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про дачу згоди на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що 21 листопада 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі народилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. На даний час з відповідачем разом не проживає. Позивач вказує, що при медичному огляді в сина [PERSON] виявили серйозні проблеми з зором, які потребують медичного втручання. Протягом двох років вона лікує сина і неодноразово проводився огляд та операції за межами України. У зв'язку із цим сина [PERSON] 26.07.2012 року прооперували в Клінічній лікарні Мюнхенського Університету ім. Людвіга Максиміліана, офтальмологічній клініці м. Мюнхена, Німеччина. Вона вже неодноразово відвідувала дану клініку, після останнього огляду у лікаря повідомлено про те, що сину необхідна негайна операція та медичне лікування, оскільки є всі прогнози того, що дитина втратить зір. Також позивач в позові зазначає, що вона звернулась за допомогою до клініки м. Мюнхена, Німеччина, де її син неодноразово перебував на лікуванні та їй вдалось домовитись про термінове лікування в клініці, яке повинно розпочатись 10.03.2014 року. На даний період дитина потребує хірургічного втручання та стаціонарно-амбулаторного лікування, яке повинно відбутись в Клінічній лікарні Мюнхенського Університету ім. Людвіга Максиміліана, офтальмологічній клініці м. Мюнхена, Німеччина, де є європейські спеціалісти та необхідне обладнання для лікування, однак для виїзду дитини за кордон необхідна згода відповідача, якої він в добровільному порядку безпричинно не надає. Через відмову відповідача надати дозвіл на вивіз дитини вона не може звернутись до посольства Німеччини для виготовлення документів необхідних для від'їзду до Німеччини. А тому просить суд надати дозвіл на тимчасові, багаторазові виїзди за кордон в країни Шенгенської Угоди, країни Європейського Союзу, в країни СНД для лікування [PERSON], [INFO] у її супроводі, без згоди та супроводу його батька - [PERSON], [INFO] до 31.12.2014 року Надалі позивачем уточнено позовні вимоги, а саме період на який вона просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий, разовий виїзд за кордон в країни Шенгенської Угоди, країни Європейського Союзу, в країни СЕД для лікування [PERSON], [INFO] у її супроводі, без згоди та супроводу його батька- [PERSON], [INFO], з 08.03.2014року до 30.04.2014року з дня набрання чинності рішенням по даній справі, у зв'язку з чим подала письмову заяву та просила розглянути справу у її відсутності, позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку через засоби масової інформації, а тому, виходячи з того що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон в супроводі одного з батьків дитини без згоди іншого. Судом встановлено, що 21 листопада 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.4). Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.02.2009 року Відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції (копія на а.с.5) вони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, а саме виписки з історії хвороби № 358/14 від 23.01.2014 року вих. 172, виданої Івано-Франківською обласною дитячою клінічною лікарнею ( копія а.с. 12) при медичному огляді дитини [PERSON] виявлено проблеми з зором, рекомендоване медичне втручання. Крім того 26.07.2012 року дитину прооперували в Клінічній лікарні Мюнхенського Університету ім. Людвіга Максиміліана, офтальмологічній клініці м. Мюнхена, Німеччина, що підтверджується протоколом операції та довідкою від 25.07.2012 року ( копя, а.с.10). Позивач неодноразово відвідувала з дитиною дану клініку, що підтверджується копіями попередніх віз ( а.с. 6-8). У відповідності до медичної довідки від 15.01.2014 року виданої Клінічною лікарнею Мюнхенського Університету ім. Людвіга Максиміліана, Офтальмологічної клініки, комерційним відділом, відділом менеджменту пацієнтів та оподаткування підприємств, адреса; Матільдештрассе, 8, Д-80336, Мюнхен, [PERSON], [INFO], номер паспорта [NUMBER], виданий 04.05.2012 року, дитина буде прийнята на стаціонарно- амбулаторне лікування у вказаній клініці 10.03.2014 року ( копія, а.с.11). За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд неповнолітнього сина за кордон в супроводі позивачки, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився. Відтак позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини, суперечить батьківським обов'язкам та перешкоджає повноцінній реалізації прав дитини, а тому таке порушене право дитини підлягає судовому захисту, у спосіб, що обраний позивачем. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищевикладене, безумовно враховуючи інтереси малолітньої дитини, першочергово зважаючи на те, що охорона прав дітей визначена, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, суд дійшов висновку, що такий дозвіл необхідно надати позивачці, оскільки він в повній мірі відповідатиме інтересам неповнолітнього [PERSON] На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved