Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 21.07.2001 року. В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням Виноградівського районного суду від 28.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За рішенням Виноградівського районного суду від 05.09.2013 року з відповідача присуджено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 605 гривень на кожну дитину щомісячно. Рішенням Виноградівського районного суду від 12.03.2014 року розмір призначених аліментів зменшено та присуджено аліменти у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Дане рішення вступило в законну силу згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 06.05.2014 року. На обґрунтування позову позивачка зазначила, що на даний час 500 гривень на дитину не вистачає для забезпечення мінімальних потреб дитини у харчуванні та розвитку, ціни на продукти харчування та товари першої необхідності значно зросли. Крім того позивачка зазначила, що ніде не працює, здійснює догляд за дітьми самостійно. На даний час цих коштів не вистачає на утримання дітей, тому позивачка просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, оскільки відповідач є матеріально забезпеченим, фактично продовжує займатися підприємницькою діяльністю, оскільки таку офіційно припинив фіктивно, а відтак цілком спроможний сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Не погоджуючись із заявленим позовом відповідач подав до суду письмове заперечення (а.с. 49-51), згідно якого просив у задоволені позову відмовити та стягнути з позивачки на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. У поданому запереченні відповідач зазначає, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять доказів зміни матеріального чи сімейного стану позивачки та відповідача, погіршення або поліпшення стану здоров'я. Доводи позовної заяви про значне погіршення матеріального стану позивачки нічим не підтверджені. Деякий час відповідач займався підприємницькою діяльністю - торгував на ринку в м.Чоп пластмасовими виробами, однак через слабку торгівлю з 24.02.2015 року він змушений був припинити свою підприємницьку діяльність, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця від 24.02.2015 року. Доводи позивачки про те, що він фіктивно продовжував торгувати на ринку не відповідають фактичним обставинам справи і це було провокацією батька позивачки, який приїхав на ринок в м.Чоп, де намагався сфотографувати його на ринку, однак його там не було і потім кимось була на нього написана відповідна скарга в органи внутрішніх справ. Через відсутність роботи, як підтверджується даними його трудової книжки, з 05.06.2015 року по 25.01.2016 року він знаходився на обліку як безробітній в Виноградівському районному центрі зайнятості, де роботу йому так і не запропонували. Під час перебування на обліку як безробітній і, особливо, після припинення перебування на цьому обліку, відповідач не має можливості будь-де працювати, так як через значне погіршення стану здоров'я його батьків [PERSON] та [PERSON] змушений на даний час постійно знаходитися біля них в м.Чоп та час від часу в лікарських закладах, і фактично живе на їхню пенсію. Незважаючи на неможливість влаштуватися на роботу, він належним чином виконує рішення Виноградівського районного суду від 06.05.2014 року і з допомогою батьків щомісяця сплачує відповідачці по 1000 грн. на двох дітей, що підтверджується доданими квитанціями. Також зазначає, що матеріальне становище відповідачки не погіршилось, а навпаки покращилось, так як згідно рішення Виноградівського районного суду і від 27.04.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя її позовні вимоги було задоволено частково: - Визнано що будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; - Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою [ADDRESS]; - Визнано за [PERSON] права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у задоволенні позову просили відмовити з підстав наведених у запереченні. Відповідач будучи допитаний в якості свідка пояснив, що дійсно його було притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, він розпродував товар, який залишився від здійснення підприємницької діяльності. На даний час не працевлаштований, проживає з батьками, які є пенсіонерами та у зв'язку з їхнім захворюваннями вони не можуть себе доглядати, догляд за ними здійснює він. З рахунок їх пенсії він сплачує аліменти, сплачені кошти на правову допомогу є заощадженнями батьків. Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.5, 6). На даний час шлюб між сторонами розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01.03.2007 року (а.с.3). Рішенням Виноградівського районного суду від 28.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7-7зв.). За рішенням Виноградівського районного суду від 05.09.2013 року з відповідача присуджено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 605 гривень на кожну дитину щомісячно (а.с.8-8зв.). Рішенням Виноградівського районного суду від 12.03.2014 року розмір призначених аліментів зменшено та присуджено аліменти у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Дане рішення вступило в законну силу згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 06.05.2014 року (а.с.52-52 зв.). Згідно повідомлення від 24.02.2015 року № 09-22/165 24.02.2015 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця [PERSON], код [NUMBER] (а.с.53). Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу розміром 340 грн. (а.с.14). Рішенням Виноградівського районного суду і від 27.04.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя позовні вимоги задоволено частково, визнано що будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою [ADDRESS]; визнано за [PERSON] права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою [ADDRESS] (а.с.60-62 зв.). Згідно записів трудової книжки [PERSON] з 05.06.2015 року по 25.01.2016 року він знаходився на обліку як безробітній в Виноградівському районному центрі зайнятості (а.с.56). Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. № 928-VIIІ прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 по 30.11.2016 року встановлено у розмірі 1531 грн., а з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 1637 грн. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. У відповідності до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців. Частина друга цієї ж статті проголошує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Даючи оцінку доводам позивачки, суд зазначає, що позивачкою не всі доводи, викладені в позовній заяві підтверджені належними доказами. Зокрема зазначаючи, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує прибутки, підтвердження цьому не надає, а доказами поданими відповідачем зазначені доводи спростовані. Так, в судовому засіданні відповідач підтвердив, що в лютому 2015 року припинив підприємницьку діяльність. Після цього одноразово вирішив розпродати залишки продукції, за що був притягнутий до адмінвідповідальності. В подальшому таких дій не вчиняв. Підтвердження факту регулярного зайняття підприємницькою діяльністю матеріали справи не містять, а відтак дані доводи суд відхиляє. Крім того, на обґрунтування необхідності саме такого розміру аліментів позивачем не наведено. Доводи, наведені позивачкою у судовому засіданні про те, що діти потребують додаткових витрат, пов'язаних з купівлею одягу, канцелярського приладдя, тощо не стосуються даного спору, оскільки у відповідності до сімейного законодавства зазначені витрати є додатковими витратами на утримання дитини, що не є предметом розгляду у даній справі. Даючи оцінку доводам відповідача про те, він на даний час не має змоги сплачувати аліменти більше ніж ті, що вже визначені судом у розмірі по 500 грн. на кожну дитину через те, що немає роботи та вимушений доглядати непрацездатних батьків, суд виходить з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, а інше сторонами не зазначалося, що відповідач є особою працездатного віку, працездатним, інших утриманців, крім спільних з відповідачкою дітей не має. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у законному порядку призначений опікуном своїх батьків та те, що його батьки за станом здоров'я потребують постійного стороннього догляду, що в свою чергу позбавило б можливості відповідача влаштуватися на роботу чи в інший спосіб отримувати доходи. Судом відхиляються доводи відповідача про те, що у позивачки покращилося матеріальне становище, оскільки рішенням Виноградівського районного суду івід 27.04.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя позовні вимоги задоволено частково, визнано, що будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою [ADDRESS]; визнано за [PERSON] права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою [ADDRESS], з огляду на те, що вказана справа стосувалася поділу майна подружжя і таке майно визнано спільною сумісною власністю подружжя і розподілено фактично порівну між сторонами. Доводи позову про те, що на даний час значно зросли ціни на продукти харчування та товари першої необхідності, а відтак аліментів у розмірі 500 грн. на кожну дитину не вистачає для нормального розвитку дитини, суд визнає такими, що заслуговують на увагу. Крім того суд зауважує, що 500 грн. на даний час є меншим від половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Разом з тим, оцінивши надані та досліджені докази у їх сукупності, доводи сторін, беручи до уваги встановлені у справі обставини, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial