Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] 27.05.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] до їх повноліття в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, від дня пред'явлення позову до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, а також пояснила суду, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2001 року, від шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від свого обов'язку щодо утримання дітей, 27.05.2015 року вона звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні їй стало відомо, що після пред'явлення нею позову відповідач 03.06.2015 року подав за місцем роботи заяву про добровільне перерахування з нього аліментів на її користь на утримання дітей у розмірі 33% від заробітної плати. Але відповідач крім заробітної плати має інші види доходу, зокрема від здачі в оренду земельної частки ( паю). Аліментів на час розгляду справи вона не отримувала. Крім того вона не довіряє відповідачу, так як він на протязі всього спільного життя ухиляється від матеріального утримання дітей і може відкликати заяву про відрахування аліментів у будь-який час. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей за відсутністю на час розгляду справи спору між сторонами та добровільною сплатою аліментів. Крім того пояснила суду, що відповідач по справі ніколи не ухилявся від виконання свого обов'язку по забезпеченню дітей, завжди цікавився і цікавиться життям своїх дітей, але оскільки документально підтвердити це не має можливості тому звернувся із заявою по місцю роботи, щоб з його доходів проводили в добровільному порядку відрахування 33% аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька ( ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що сторони по справі починаючи з 25.08.2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 6), від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). З довідок Красноградської міської ради Харківської області від 21.05.2015 року № 1652 та від 26.05.2015 року № 1752 видно, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні (а.с. 10-11). Відповідач по справі працює у Красноградському ЦКПРС ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ПАТ «Украгазвидобування», де згідно його заяви від 03.06.2015 року буде проводитись стягнення аліментів із заробітної плати в розмірі 33% на користь [PERSON] на утримання двох дітей, яка проживає за адресою: [ADDRESS], стягнення розпочато з 01.06.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати. Разом з тим на підставі наданої позивачкою копії довідки судом встановлено, що [PERSON] має додаткові доходи від здачі в оренду земельної частки (паю) ТОВ «Чернещина» Зачепилівського району Харківської області з 08.02.2008 року терміном на 10 років та отримує щорічно орендну плату у розмірі 3529,41 грн. Відповідно до ст. 182 СК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В ч.1 статті 183 СК України зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Задовольняючи даний позов, суд виходить із того, що заробітна плата із якої відповідач має намір добровільно відраховувати аліменти на користь позивачки є не єдиним джерелом його доходу та на момент звернення до суду станом на 27.05.2015 року відповідач добровільно аліменти не сплачував, а також не надав суду доказів того, що у добровільному порядку надавав достатню фінансову допомогу дітям для задоволення їх потреб, а лише після пред'явлення до нього позову 03.06.2015 року подав за місцем роботи заяву про відрахування з нього заробітної плати аліментів на утримання дітей з 01.06.2015 року, без домовленості із позивачкою щодо способу виконання обов'язку утримувати дітей. Крім того в своій письмовій заяві відповідач просить бухгалтерію за місцем роботи стягувати аліменти у процентному відношенні до заробітної плати, що не передбачено нормами Сімейного кодексу України. Суд при вирішенні розміру частки заробітку, яка буде стягуватися як аліменти керується принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України суд, враховує те, що відповідач [PERSON] працює та отримую стабільну заробітну плату, на утриманні нікого не має, аліментними зобов'язаннями не обтяжений, є здоровим, а тому спроможний платити аліменти на утримання дітей в розмірі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до їх повноліття, оскільки на момент звернення до суду станом на 27.05.2015 року у позивачки існували порушені права, які на час розгляду справи так і не відновились, так як аліменти на утримання дітей із заробітної плати позивача у добровільному порядку ще не відраховувались. Крім цього суд враховує, те що відповідач подав заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на утримання дітей з 01.06.2015 року, що також порушує права позивачки на отримання аліментів на утримання дітей від відповідача, оскільки відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку з 27.05.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved