Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

17 липня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву від 23.09.2013 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 2000 грн. Підписана заява разом з «Умовами на правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. [PERSON] у порушення умов договору у встановлений строк не проводив чергові платежі. Станом на 30.04.2020 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 139488,79 грн., з яких 1951,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 128919,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1500 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 6618,51 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, у якій просив справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Кондратов Микола Іванович, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову прохав відмовити. Також від адвоката Кондратова О.С. надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому він зазначає, що обставини, на які посилається позивач нічим не підтверджуються, жодних доказів на підтвердження обставин укладання та існування кредитного договору позивачем не надано, а обставини, на які посилається позивач є вигаданими. Відповідач не визнає самого факту укладання кредитного договору, на який посилається лише позивач та заперечує існування кредитних правовідносин між ним та позивачем. До позовної заяви позивачем не додано жодного належного та допустимого доказу існування самого кредитного договору, а відтак й заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом є безпідставними. Вимоги позивача не ґрунтуються на нормах закону та суперечать дійсним обставинам. Крім того, як вбачається з змісту позовної заяви позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на т.з. "Кредитний договір" № б/н від 23.09.2013 року. Проте самого такого кредитного договору ним не надано та в справі не існує, оскільки такого кредитного договору не існує взагалі. Проте згідно ст. 1055 ЦК України чітко визначено форма кредитного договору, а саме: 1. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 2. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Посилання ж позивача та його доводи в позовній заяві на Анкету - Заяву жодним чином не спростовують викладене вище, оскільки зазначена Анкета-заява також не є та не може вважатися кредитним договором, оскільки вона не містить у собі усіх істотних умов кредитного договору, які визначені законом. У заяві [PERSON] від 23 вересня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. З цих підстав задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафами не можна, а з огляду на те, що відповідач заперечує сам факт отримання кредиту, то у задоволенні позову прохає відмовити повністю. Від представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь на відзив, в якому спираючись на заяву-анкету від 23.09.2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» прохає задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судом встановлено, що 23.09.2013 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 18). У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить Договір про надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 19-51). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 30.04.2020 року становить 139488,79 грн., з яких 1951,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 128919,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1500 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 6618,51 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-15). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві позичальника від 23.09.2013 року відсутні дані про суму кредиту чи кредитного ліміту, дані про видачу картки, її виду, номеру та строку дії та не зазначена процентна ставка по кредиту (а.с. 18). Згідно розрахунку заборгованості, що відповідає умовам Анкети-заяви, вбачається, що у [PERSON] відсутня заборгованість перед банком, оскільки у наданій банком Виписці взагалі не вказано жодного рахунку. Постановою Правління НБУ від 11.09.2017 № 89 "Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку" (із змінами) були затверджені План рахунків бухгалтерського обліку банків України та відповідна Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, якими встановлені й визначені відповідні рахунки , на яких та за якими обліковуються заборгованість в т.ч. за поточними зобов`язаннями за кредитами, за простроченими зобов`язаннями, окремі рахунки передбачені для обліку пені та штрафів. Проте надана позивачем т.з. Виписка взагалі не містить жодного з них. Не містить вказана Виписка й обов`язкових її реквізитів. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити (п. 5.5 Положення № 254): номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (за дебетом або кредитом відповідно); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеню, комісією і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Однак як встановлено з розрахунку заборгованості процентна ставка встановлювалася від 30 % річних до 43,20 % річних. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі № 342/180/1, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.09.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредиту та Умови надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», та повідомив споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником відповідача надана заява про надання доказів щодо витрат на правничу допомогу протягом 5 днів з дня оголошення рішення. Оскільки заява подана відповідно до ст. 141 ЦПК України, то відповідачу необхідно надати цей строк. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed