Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання громадян втратившими право користування житловими приміщеннями будинку. Позивач вказує, що згідно договору дарування від 07 червня 1976 року та свідоцтва на спадщину за заповітом від 13 квітня 2004 року їй на праві власності належить будинок по [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстровані відповідачі - [PERSON], та її сини - [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Позивач зазначає, що згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач зазначає, що згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вказує позивач, реєстрація відповідачів у вказаному будинку позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном придбаним для вільного використання та проживання в ньому. Відповідачі не проживають в будинку вже тривалий час: [PERSON] -2,5 роки, [PERSON] років, [PERSON] -3 роки. Це підтверджується актом обстеження домоволодіння від 30 квітня 2014 року. На підставі вищевикладеного позивач прохала, визнати [PERSON] [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO] зареєстрованих в будинку по [ADDRESS] втратившими право користування житловими приміщеннями будинку по [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, направила письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та прохала його задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до ст.74 ЦК України, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Суд, з"ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 07 червня 1976 року, копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] №547 та свідоцтва на спадщину за заповітом від 13 квітня 2004 року. Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 30 квітня 2014 року Хорольської міської ради Полтавської області відповідачі зареєстровані, у будинку позивача за адресою: [ADDRESS], але не проживають вже тривалий час: [PERSON] -2,5 роки, [PERSON] років, [PERSON] -3 роки та не мають своїх особистих речей у вказаному домоволодінні, тобто більше 6 місяців без поважної причини, Факт реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS] також доводиться адресними довідками Хорольського РС УДМС України в Полтавській області від 12.06.2014 року №43/730, №43/731, №43/729. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Тобто, власник на власний розсуд може розпоряджатися належним йому житлом. Відповідно до ч.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, суд приходить до висновку, що згідно чинного законодавства відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не являються членами сім»ї позивача, не пов»язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків з позивачем і проживають за різними адресами. Так як позивач являється власником будинку за адресою: [ADDRESS] і згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідачі, як встановлено судом не являються членами її сім»ї, то позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS], являється правомірною. Крім того формальна реєстрація відповідача у будинку позивача перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися і розпоряджатися будинком, з огляду на що, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком за адресою: [ADDRESS], підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial