Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.10.2008 року між сторонами по справі укладено шлюб. За час перебування у шлюбі 22.08.2012 р. сторонами було придбано спільне майно: 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд та земельну ділянку площею 0,0586 га, кадастровий № [NUMBER] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Придбання частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за вказаним договором вчинялося за письмовою згодою позивача, як дружини відповідача, посвідченого нотаріально. Інша частина житлового будинку та інша частина земельної ділянки (яка має окремий кадастровий номер) належали позивачу ще до укладення шлюбу з відповідачем. Також під час шлюбу у 2018 році сторонами по справі за спільні кошти було придбано автомобіль Audi А6, 2001 р. в., ДНЗ [NUMBER] , № кузову [NUMBER] . Автомобіль був поставлений на облік на імя відповідача. Позивач вказує на те, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні як особистим майном так і спільним, питання про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. З наведених підстав позивач вказує, що 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,0586 в [ADDRESS] , автомобіль Audi А6, були придбані сторонами під час шлюбу, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на Ѕ з 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 83,8 кв. м., житловою площею 43,2 кв. м. із господарчими та побутовими будівлями і спорудами, які належать відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.2012 року [PERSON] , [INFO] ; на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0586 га, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий № [NUMBER] ; та Ѕ частину автомобіля Audi A6, 2001 р. в. днз. [NUMBER] . В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, до суду надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заячного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час судового засідання повідомлявся належним чином судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання та повторно телефонограмою, про причини неявки до суду не повідомив, від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За нормою ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як встановлено судом, сторони з 31 жовтня 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.12) та під час шлюбу придбали наступне майно: -на ім`я відповідача [PERSON] 2/5 (дві п`ятих) частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд у [ADDRESS] (а. с. 13 - 15); -на ім`я відповідача [PERSON] земельну ділянку у [ADDRESS] площею 0,0586 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, кадастровий № [NUMBER] (а. с. 13 - 15); -на ім`я відповідача [PERSON] автомобіль AUDI A6, 2001 року випуску, VIN [NUMBER] (а. с. 52 - 54). Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вказане майно подружжя є їх спільною сумісною власністю, а тому суд приходить до висновку про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Outcome: approved