Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

14.08.2020 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства "Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 18.10.2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді першого заступника директора підприємства, а з 11.11.2015 року на посаді провідного економіста з планування. Наказом №371 від 26.06.2015 року його звільнено з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. 03.04.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у справі №667/5636/15-ц ухвалив рішення, яким поновив його на посаді провідного економіста з планування та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню. 03.04.2017 року представник відповідача отримав копію зазначеного рішення, але, всупереч встановленого законом порядку в частині негайного виконання щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць, рішення було виконано лише 05.03.2020 року на підставі наказу відповідача від 18.11.2019 №57-П. 03.05.2017 року ухвалою апеляційного суду Херсонської області у справі №667/5636/16 рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року залишено без змін. 01.06.2017 року за касаційною скаргою відповідача ВССУ відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 03.05.2020 року в частині що не підлягає негайному виконанню до закінчення касаційного провадження. 16.10.2019 року постановою Верховного Суду Касаційного Цивільного Суду у справі №667/5636/16 касаційну скаргу відповідача було залишено без задоволення та поновлено виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 у справі №667/5636/15-ц в частині що не підлягала негайному виконанню. 18.11.2019 року наказом № 57-П його поновлено на посаді провідного економіста з планування з 26.06.2015 на виконання постанови Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі 667/5636/16. 04.03.2020 року він поштою отримав лист відповідача від 30.01.2020 року № 60-01/31, яким його було повідомлено про те, що наказ №57-П від 18.11.2019року його поновлено на посаді провідного економіста з планування з 18.11.2019 року та запропоновано негайно приступити до виконання посадових обов`язків. 05.03.2020 року він приступив до виконання посадових обов`язків на посаді провідного економіста з планування та його було ознайомлено з наказом про поновлення на посаді. Також 05.03.2020 року його було попереджено про заплановане звільнення з 06.05.2020 року. 06.05.2020 року ним надано заяву від 06.05.2020 №2105с, в якій зазначено реквізити для перерахування грошових коштів для проведення повного розрахунку при звільненні та перерахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 06.05.2020 року наказом № 18-П «Про розірвання трудового договору у зв`язку зі скороченням чисельності» (додаток №15 до позовної заяви) його звільнено з 06.05.2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, проведено остаточний розрахунок та виплачено лише компенсацію за невикористанні відпустки за період з 01.10.2017 по 06.05.2020 згідно зі статтями 47, 83, 116 КЗпП України. Вказує, що йому при проведенні повного розрахунку не виплачено грошові кошти за період з 03.04.2017 року по 05.03.2020 року у зв`язку з затримкою виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 у справі №667/5636/15 в розмірі 373711,52 грн. (за період з 04.04.2017 по 04.03.2020 календарних днів 728, відповідно 728*513,34 (середньоденна заробітна плата визначена рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року у справі №667/5636/15-ц )=373711,52 грн.). Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року у справі №667/5636/15-ц про поновлення на роботі за період з 03.04.2017 по 05.03.2020 у розмірі 373711, 52 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 18.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 02.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 13.11.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017року по справі №667/5636/15-ц ДП «Херсонстандартметрологія» направлено лист вих. №265-03/31 від 03.04.2017 на адресу [PERSON] з пропозицією приступити до виконання посадових обов`язків, а також надання відповідних банківських реквізитів для перерахунку грошових коштів стягнутих на його користь. 03.04.2017 року в.о. Генерального директора ДП «Херсонстандартметрологія» видано наказ №141 про поновлення [PERSON] на роботі та виплату останньому стягнутих грошових коштів. 04.04.2017 року за підписами співробітників підприємства складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці. Вказує, що не зважаючи на пропозиції ДП «Херсонстандартметрологія» позивач не з`явився до підприємства та не приступив до виконання посадових обов`язків, а також не надав реквізитів для перерахунку йому стягнутих грошових коштів. Така бездіяльність позивача фактично унеможливила виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року по справі №667/5636/15-ц, хоча всі необхідні дії для цього відповідачем були здійснені. В подальшому ДП «Херсонстандартметрологія» оскаржило рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 по справі №667/5636/15-ц до апеляційного суду Херсонської області. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.05.2017 по справі №667/5636/15-ц апеляційну скаргу ДП «Херсонстандартметрологія» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Після цього позивачу знов було направлено лист від 05.05.2017 року вих. №344-01/31 із пропозицією приступити до виконання посадових обов`язків, а також надання відповідних банківських реквізитів для перерахунку грошових коштів стягнутих на його користь. Однак цього разу позивач також проігнорував дану пропозицію та не вчинив жодних активних дій для того щоб приступити до виконання своїх обов`язків на підприємстві та отриманні відповідних грошових коштів стягнутих на його користь. Також зазначив, що позивач не звертався до органів примусового виконання рішень в порядку Закону України «Про виконавче провадження». В додатках до позову [PERSON] надав заяву від 06.04.2017 року, нібито надану ним до ДП «Херсонстандартметрологія» з датою вхідної кореспонденції 06.04.2017року та №425-1. Водночас станом на сьогодні дану заяву серед документів підприємства виявити не вдалось. Більше того перевіривши журнал вхідної кореспонденції за вищевказаною датою виявлено, що подібна заява не надходила в цей день до підприємства, а також в той період часу не могло бути такого вхідного номеру як «425-1». В подальшому ДП «Херсонстандартметрологія» оскаржено ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03.05.2017 по справі №667/5636/15-ц та рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 по справі №667/5636/15-ц в касаційному порядку. Постановою Верховного суду від 16.10.2019 по справі №667/5636/15-ц касаційну скаргу ДП «Херсонстандартметрологія» залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. 18.11.2019 року ДП «Херсонстандартметрологія» знов видано наказ про поновлення [PERSON] на роботі, оскільки минулий наказ через неправомірну бездіяльність останнього виконати не вдалось. 18.11.2019 року [PERSON] втретє було направлено листа (вих. №1704-01/31) з пропозицією приступити до виконання посадових обов`язків та надати банківські реквізити. 30.01.2020 року [PERSON] вчетверте було направлено листа (вих. №60-01/31) з пропозицією приступити до виконання посадових обов`язків та надати банківські реквізити. Фактично з наказом щодо поновлення на роботі від 18.11.2019 року №57-П позивача було ознайомлено лише 05.03.2020року, про що свідчить його власний підпис на даному наказі та безпосередньо підтверджується самим позивачем в його позовній заяві. Середній заробіток за час вимушеного прогулу присуджений [PERSON] рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року по справі №667/5636/15-ц перераховано 05.03.2020 року. Зазначає, що ДП «Херсонстандартметрологія» наполягає на відсутності вини підприємства в невиплаті належних [PERSON] сум внаслідок ігнорування ним численних листів підприємства, не приступання останнім до виконання посадових обов`язків після винесення рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017року по справі №667/5636/15-ц, а основне - ненадання [PERSON] власного розрахункового рахунку для здійснення відповідного переведення грошових коштів. Просить суд відмовити в задоволенні позову. 30.11.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній вказує, що заперечення наведені представником відповідача у відзиві не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що відповідач погоджується з його доводами та визнає факт його поновлення на роботі саме 05.03.2020 року на підставі наказу від 18.11.2019 року №57-П, виданого на виконання Постанови ВС КЦС від 16.10.2019 року у справі №667/5636/15, та що заробітна плата за час вимушеного прогулу була перерахована йому також лише 05.03.2020 року. Вказує, що з наданих до відзиву копій документів відповідачем фактично направлено лише один лист від 30.01.2020 року №60-01/31, вимоги якого ним були виконані. Зазначені представником відповідача обставини документального оформлення в квітні-травні 2017 року його поновлення на роботі, а саме нібито видання наказу від 03.04.2017року №141, направлення листів від 03.04.2017 року №265-01/31; від 05.05.2017 року №.-344-01/31 не відповідають фактичним обставинам та спростовуються відомостями відображеними в звітності, наданої відповідачем до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополя за квітень, травень 2017 року та листопад 2019 року за формою № Д4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Вказує, що на виконання Постанови ВС КЦС від 16.10.2019 року у справі №667/5636/15 відповідачем видано наказ від 18.11.2019 року №57-П «Про поновлення на роботі» та на виконання вимог законодавства відповідачем надано у всі контролюючі органи відповідні звіти та повідомлення про поновлення на роботі позивача. Однак інформація відображена в довідці відповідача від 07.05.2020 року № 289-01/31 про доходи не відповідає інформації отриманої ним на офіційному порталі ПФ України про нараховану заробітну плату. Також, звертає увагу на те, що наказ відповідача від 03.04.2017 року №141, яким нібито його поновлено в квітні 2017 року, не відповідає нумерації наказів відповідача. Зокрема наказ від 18.11.2019 року №57-П, яким дійсно його поновлено на роботі, має позначку «П». Щодо посилання у відзиві та надання суду копії листа відповідача від 03.04.2017 року № 265-01/31, вказує, що до відзиву надано тільки одну сторінку журналу реєстрації документів, створених установою, в якому за 03.04.2017 року зареєстрований лише один документ, що не відповідає звичайним умовам ведення ділової активності та створення та направлення ділової переписки відповідачем, та свідчить про створення вказаного документу з метою ввести в оману суд. Щодо посилання у відзиві та надання суду копії акту без номеру від 04.04.2017 року, підписаного посадовими особами відповідача, про його відсутність на роботі, зазначає, що вказаний документ було створено після 05.03.2020 року, а 05.03.2020 року йому було надано для ознайомлення лише один наказ від 18.11.2019 року №57-П. Крім того, 05.03.2020 року провідний інженер з підготовки кадрів надав письмове доручення №1092с, підписане генеральним директором, яким зобов`язав його надати «пояснення стосовно відсутності на робочому місці в період часу з 18.11.2019 по 04.03.2020 включно» та встановив «термін виконання 11.00 годин 05 березня 2020 року». Ним надано письмові пояснення, якими повідомлено відповідача, що з наказом про поновлення на посаді від 18.11.2019 року №57-П його було ознайомлено лише 05.03.2020 року. Протягом 05.03.2020 року провідним інженером з підготовки кадрів, провідним юрисконсультом та головним інженером відповідача було здійснено всі необхідні заходи, пов`язані з виконанням наказу про поновлення на роботі від 18.11.2019 року №57-П. а саме: ознайомлено з посадовою інструкцією провідного економіста з планування та надано її копію; визначене робоче місце; проведено інструктаж з техніки безпеки, про що було зроблено відповідний запис; за підписом генерального директора відповідача надано доручення №1091C надати оригінал трудової книжки з «терміном виконання 11.00 годин 05 березня 2020 року»; надано доручення № 1093С про надання відомостей про роботу до влаштування на ДП «Херсонстандартметрологія». Крім того, 05.03.2020 року наказом відповідача №27-В «Про надання відпусток» йому надано відпустку з 06.03.2020 року по 05.05.2020 року за період роботи на посаді провідного економіста відповідача з 01.10.2014 року по 01.10.2017 року та наказом від 05.03.2020 року №102 «Про надання матеріальної допомоги» надано матеріальну допомогу на оздоровлення. Також, 05.03.2020 року його було поперед жено про заплановане звільнення з 06.05.2020 року та вручено повідомлення від 05.03.2020року №151-01/31, ніяких інших документів йому не було надано ні для ознайомлення, ні для надання пояснень. Також, звертає увагу про відсутність повноважень та прав, передбачених посадовими обов`язками працівників відповідача, які підписали акт від 04.04.2017 року, на складання відповідних актів. У вказаному акті відсутній підпис представника профспілкової організації відповідача та будь-яких осіб з комісії по трудовим спорам до компетенції якої належить контроль за будь-якими трудовими спорами та порушеннями трудової дисципліни. За результатам складання акту від 04.04.2017 року відповідачем жодних інших дій, передбаченим положенням колективного договору відповідача та КЗпП України, зроблено не було, що свідчить про те що вказаний акт було створено «заднім числом» з метою введення в оману суд. Щодо посилання у відзиві та надання суду копії листа відповідача від 05.05.2017 року № 344-01/31 вказує, що до відзиву надано тільки одну сторінку журналу реєстрації документів, створених установою, в якому за 05.05.2017 року за порядковим номером 344 зареєстровано два листа, крім того лист на ім`я [PERSON] без зазначення адреси. Щодо посилання у відзиві та надання суду копії листа відповідача від 18.11.2019 року№1704-01/31, вказує, що надано копію саме першого екземпляру листа, надрукованого на фірмовому бланку, що свідчить про те, що вказаний лист взагалі не було направлено позивачу. Щодо посилання у відзиві та надання суду копії акту відповідача від 06.05.2020 року б/н про нібито ознайомлення з наказом відповідача від 03.04.2017 №141 «Про поновлення на роботі» та відмову позивача засвідчити ознайомлення особистим підписом, вказує, що його ознайомили 05.03.2020 року з усіма документами, що стосувались поновлення на роботі та необхідними для допуску до роботи, що свідчить про створення вказаного документу з метою ввести в оману суд. Також вказує, що в період з 03.04.2017року по 05.03.2020 року на посаді провідного економіста з планування працювали [PERSON] в період часу з 01.07.2015 року по 21.06.2019 року та [PERSON] в період часу з 21.06.2019 року по 05.03.2020 року, які отримували заробітну плату відповідно до посадових окладів та щомісячних наказів відповідача. Крім того, [PERSON] було прийнято на посаду з центру зайнятості на вакантну посаду. Також зазначає, що відповідно до запису в трудовій книжці від 03.04.2017 року №7 його поновлено на роботі на підставі наказу відповідача від 03.04.2017 року №141, а саме «Запис №6 недійсний, поновлено на попередній роботі» зроблено провідним інженером з підготовки кадрів відповідача [PERSON] . Про існування наказу від 03.04.2017 року №141 йому стало відомо лише після отримання трудової книжки. З зазначеним наказом його не ознайомлено до фактичного звільнення, яке відбулось 07.05.2020 року. 07.12.2020 року представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких представник відповідача акцентує увагу на тому, що відповідач визнає не той факт що [PERSON] не було поновлено 03.04.2017 року, а той факт, що всупереч неодноразово направленим листам на адресу позивача, останній з невідомих причин не виходив на роботу з 2017року по 2020 рік, хоча мав на те право у відповідності до судового рішення та наказу відповідача виданого на виконання даного судового рішення. ДП «Херсонстандартметрологія» вказує, що воно здійснило вичерпні дії для поновлення позивача на роботі та для виплати йому належних сум, проте фактично виплатити ці суми було нереально через ненадання позивачем своїх реквізитів для здійснення грошового перерахування. Також зазначає, що виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, а тим більше в частині перерахування належних позивачеві грошових коштів, неможливе без активних дій позивача. Вказує, що зазначене свідчить про відсутність вини, як одної основних підстав для покладання відповідальності на відповідача за ст. 116, 117 КЗпП України. Стосовно невідповідності інформації відображеної в довідці ДП «Херсонстандартметрологія» від 07.05.2020 року №289-01/31 даним про нараховану заробітну плату Пенсійного Фонду України, представник відповідача вказує, що предметом дослідження у справах про покладання відповідальності на власника, або уповноважений ним орган за ст. 116, 117 КЗпП є відповідний склад правопорушення. Зокрема суду необхідно дослідити і встановити дату, в яку був проведений остаточний розрахунок. Вищезазначена дата підтверджується платіжним дорученням №1361 від 05.03.2020року, яким і було здійснено остаточний розрахунок з позивачем. Тому вказує, що є незрозумілими твердження позивача про якісь невідповідності даних Пенсійного Фонду України з даними ДП «Херсонстандартметрологія», та необхідність дослідження даних обставин у цій судовій справі. Незрозумілим є відношення таких обставин до підстав і предмету позову. Також наголошує на безпідставність тверджень позивача стосовно неналежності доказів у вигляді витягів з журналів реєстрації вхідних/вихідних документів з огляду нате, що відповідачем надавались лише окремі сторінки цих журналів, оскільки представником відповідача надано інформацію з журналів вхідної/вихідної кореспонденції лише за дати які стосувались направлення/прийняття відповідних листів. Було надано сторінки починаючи з попередньої дати і до наступної дати після дня відповідної події. 27.01.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середньомісячну заробітну плату за вимушений прогул в розмірі 520439,92 грн. збільшення позовних вимог обґрунтовує тим, що для вирахування суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 03.04.2017року по 04.03.2020 року, має бути прийнята за основу заробітна плата останнього за попередні 2 місяці, згідно довідки відповідача від 07.05.2020 року за № 290-01/31, а саме: березень 2020 року - 28825,74 грн., квітень 2020 року - 1200 грн. Вказує, що його середньомісячна заробітна плата становить (28825,74 грн. + 1200,00 грн.) / 42 робочих дня (березень 21, квітень 21) =714,89 грн. А отже, його середній заробіток за період з 03.04.2017 року по 04.03.2020 року становить 520439,92 грн (728*714,89=520 439,92.грн ). Ухвалою суду від 27.01.2021 року прийнято до розгляду збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17.06.2021 року представник відповідача звернувся до суду з заявою, в якій просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову про стягнення заробітної плати у зв`язку із невиконанням рішення суду від 03.04.2017 року у зв`язку зі спливом позовної давності. Вказану заяву обґрунтовує тим, що позивач звернувся до суду після спливу строку пред`явлення до суду відповідного позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Вказує, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнився або повинен був дізнатися про порушення свого прав, як це визначено ст. 233 КЗпП. Зазначає, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року у справі № 667/5636/15-ц позивача поновлено на посаді провідного економіста з планування ДП «Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології а сертифікації», в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Наказом № 141 від 03.04.2017 року ДП Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» було виконано рішення суду в частині, що підлягала негайному виконанню, але [PERSON] відповідний наказ не отримав, не ознайомився із ним та до роботи не приступив. Вищевказаний наказ неодноразово було направлено на адресу реєстрації позивача. В подальшому, 18.11.2019 року ДП «Херсонстандартметрологія» знову видано наказ № 57-П від 18.11.2019 року про поновлення [PERSON] на посаді. Як визнається позивачем у справі, із наказом ДП «Херсонстандартметрологія» № 57-П від 18.11.2019 року він ознайомився особисто під підпис 05.03.2020 року. Таким чином, навіть якщо вважати, що моментом фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника є 15.03.2020 (момент ознайомлення [PERSON] з наказом), то строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями саме з 05.03.2020 року , та сплинув 05.06.2020 року. Згідно із інформації з офіційного сайту Херсонського міського суду Херсонської області, позовну заяву [PERSON] подав 14.08.2020 року, тобто майже після 2,5 місяців після спливу строку позовної давності. В останнє судове засідання позивач не з`явився, надав повноваження захиснику, в попередніх судових засідання позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, а також просив відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущено. Представник відповідача в останнє судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, а також просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем та працював на посаді першого заступника директора з 18.10.2012 року, а з 11.11.2014 року на посаді провідного економіста з планування ДП «Херсонстандартметрологія». Наказом за №371 від 26 червня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» [PERSON] звільнено з посади за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року позов [PERSON] задоволено. Скасовано накази в.о. директора ДП «Херсонстандартметрологія» за №355, №362, №371 від 17.06.2015 року, 19.06.2015 року, 26.06.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Поновлено [PERSON] на посаді провідного економіста з планування ДП «Херсонстандартметрологія». Стягнуто з ДП «Херсонстандартметрологія» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 228949,64 грн., що визначений без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, а також заробітну плату за 05.06.2015 року в сумі 513,43 грн., що визначена без вирахування податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 03.04.2017 року в.о. Генерального директора ДП «Херсонстандартметрологія» видано наказ №141 про поновлення [PERSON] на посаді провідного економіста з планування з 03.04.2017 року та виплату останньому середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць. 03.04.2017 року ДП «Херсонстандартметрологія» направлено лист вих. №265-03/31 від 03.04.2017 на адресу [PERSON] з пропозицією приступити до виконання посадових обов`язків, а також надання оригіналів документів передбачених КЗпП України та банківських реквізитів для суми стягнення. 04.04.2017 року ДП «Херсонстандартметрологія» складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці 04.04.2017 року. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.05.2017 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року залишеним без змін. 05.05.2017 року ДП «Херсонстандартметрологія» направлено лист вих. №344-01/31 від 05.05.2017 на адресу [PERSON] з пропозицією приступити до виконання посадових обов`язків, а також надання оригіналів документів передбачених КЗпП України та банківських реквізитів для суми стягнення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 03 травня 2017 року в частині, що не підлягає негайному виконанню до закінчення касаційного провадження. 16.10.2019 року постановою Верховного Суду рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 03.05.2017 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 03.05.2017 року, в частині, що не підлягала негайному виконанню. 18.11.2019 року Генеральним директором ДП «Херсонстандартметрологія» видано наказ № 57-П на виконання постанови Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі 667/5636/16 про поновлення [PERSON] на посаді провідного економіста з планування з 18.11.2019 року та нарахування та виплату останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 228949,64 грн., що визначений без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, а також заробітної плати за 05.06.2015 року в сумі 513,43 грн., що визначена без вирахування податків та інших обов`язкових платежів. 18.11.2019 року ДП «Херсонстандартметрологія» направлено лист вих. №1704-01/31 від 18.11.2019 на адресу [PERSON] з пропозицією негайно приступити до виконання посадових обов`язків, а також надання оригіналів документів передбачених КЗпП України та банківських реквізитів для перерахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 30.01.2020 року ДП «Херсонстандартметрологія» направлено лист вих. № 60-01/31 від 30.01.2020 на адресу [PERSON] з пропозицією негайно приступити до виконання посадових обов`язків, а також надання оригіналів документів передбачених КЗпП України та банківських реквізитів для перерахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 05.03.2020 року [PERSON] приступив до виконання посадових обов`язків на посаді провідного економіста з планування та його було ознайомлено з наказом про поновлення на посаді. 05.03.2020 року ДП «Херсонстандартметрологія» перераховано [PERSON] 184717,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1361 від 05.03.2020 року, призначення платежу «банківська карта [NUMBER] , [PERSON] Перерахування середньої зарплати за період червень 2015- квітень 2017 р. згідно рішення суду». Відповідно до ст.235 КЗпП, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. В силу вимог ч. ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. За нормами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, за змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Судом встановлено, що відповідач не виконав вчасно рішення від 03.04.2017 року про поновлення позивача на роботі та видав наказ про поновлення лише 18.11.2019 року. Представник відповідача стверджував, що підприємство діяло добросовісно та видало наказ про поновлення №141 від 03.04.2017 року, а в подальшому неодноразово надсилало листи з вимогою приступити до роботи, однак, це суперечить матеріалам справи. Так, [PERSON] 06.04.2017 року звернувся до відповідача із заявою про поновлення на роботі та перерахування коштів, про що свідчить відмітка ДП "Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" за вхідним номером 425-1. Зазначену заяву у позивача прийняли на пункті пропуску, не допустивши його до робочого місця. Доказів направлення та отримання позивачем копії наказу про поновлення на роботі №141 від 03.04.2017 року або іншої кореспонденції щодо поновлення [PERSON] відповідачем не надано. Крім цього, позивача також не ознайомлювали із зазначеним наказом 05.03.2020 року, а тільки ознайомили із наказом про поновлення на роботі №57 від 18.11.2019 року. Отже, відповідачем не доведена неправомірна бездіяльність [PERSON] у виконанні рішення про поновлення на роботі, а тому останній має право на виплату йому середнього заробітку по день фактичного поновлення на роботі. В той же час, частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 461/1303/19 (провадження № 61-17899св20), постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18). Судом встановлено, що позивача було поновлено на роботі 05.03.2020 року, того ж дня йому було перераховані виплати згідно рішення суду від 03.04.2017 року. Отже, саме з цього дня позивач знав, що йому не сплатили середній заробіток моменту ухвалення рішення суду до моменту його фактичного поновлення на роботі, а тому останнім днем подачі позову є 05.06.2020 року. Однак, позивач звернувся до суду лише 06.08.2020 (відправляв кур`єром, вказана дата зазначена в описі відправлення, судом отримано 14.08.2020) року, не ставлячи питання про поновлення строків позовної давності. Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлене представником відповідача застосування позовної давності до вимог [PERSON] має бути прийняте до уваги судом, оскільки наявний факт пропуску позивачем такого строку, а питання про поновлення даного строку не ставиться, в зв`язку з чим відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed