Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

19 листопада 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 30 квітня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . У період шлюбу у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини їхнє спільне життя не склалося, відповідач почав зловживати спиртними напоям, виносити цінні речі з дому та програвати гроші в гральних автоматах, не працював та зовсім не піклувався про дитину. З осені 2015 року, після того, як він у нетверезому стані побив її на очах у дитини, яка дуже злякалася, вони почали жити окремо. Відповідач залишився проживати у квартирі. Яку вони спільно купили, а вона з дитиною пішла до батьків. З цього часу відповідач жодного разу не виявляв бажання спілкуватися зі своєю дитиною, не цікавився її життям, станом здоров`я, тощо. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 16 червня 2016 року, шлюб між ними було розірвано. Добровільно матеріально допомагати дитині відповідач відмовлявся, тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. 04 вересня 2017 року, на підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя від 16 серпня 2017 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача. Однак, з моменту винесення судового наказу, відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання своєї дитини. 15 жовтня 2019 року вона зверталася до Лівобережного ВП з заявою стосовно злісного ухилення відповідача від сплати аліментів, відомості внесено до ЄРДР за № 12019050790001670 від 16 жовтня 2019 року, на даний час ведеться розслідування. Враховуючи, що відповідач з самого народження і до цього часу ніколи не бажав спілкуватися з дитиною, не цікавився її життям, здоров`ям, духовним розвитком, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, діючи в інтересах дитини, вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року, після отримання відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року підготовчий розгляд справи було закрито, та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Румеліотіс В.В., заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами за адресою його реєстрації, однак конверти були повернуті до суду без отримання адресатом, за закінченням строку зберігання. Через наведені обставини відповідач одночасно був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 червня 2016 року, що набрало законної сили 30 червня 2016 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 квітня 2014 року Міським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно дошлюбне прізвище - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 15 серпня 2014 року було зроблено відповідний актовий запис № 912, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зокрема, судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя від 16 серпня 2017 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте як вбачається з довідки про неотримання аліментів, виданої Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя за вих. № 15.1-59/11766 від 15 серпня 2019 року, за період з 07 серпня 2017 року по 23 серпня 2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 67347,61 гривень, згідно з судовим наказом № 263/9779/17 від 16 серпня 2017 року, який видано 16 серпня 2017 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2020 року, що набрало законної сили 06 серпня 2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 07 серпня 2017 року по 23 серпня 2019 року у розмірі 20 225 гривень 60 копійок Як вбачається з витягу з ЄРДР за № 12019050790001670 від 16 жовтня 2019 року, 15 жовтня 2019 року до ЧЧ Лівобережного ВП надійшла заява [PERSON] , [INFO] , про те, що її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , всупереч рішенню Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 серпня 2017 року злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . На даний час прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » у зв`язку з розірванням шлюбу з [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 19 листопада 2019 року, виданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] разом з донькою, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 10 вересня 2019 року за вих. № 84, виданої в.о. завідувача ДНЗ «Ясла-садок № 156 «Дельфінятко» О.І. Буряченко, [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , дійсно відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок № 156 «Дельфінятко» Маріупольської міської ради Донецької області з 01 серпня 2018 року по теперішній час. За час відвідування дитячого садка, а саме групи № 3, батько дитини, [PERSON] , протягом усього часу в дошкільний заклад не з`являвся. З дитячого садочка, згідно заяви матері [PERSON] на ім`я завідувача ЗДО № 156, дитину забирають бабуся, [PERSON] , або дядя, [PERSON] . Квитанцію про сплату за харчування дитини надає мати, [PERSON] . Як вбачається з довідки, виданої заступником головного лікаря по медичному обслуговуванню населення КНП «ЦПМСД № 2» Є.В. Матвєєвим за вих. № 214/01-09 від 19 вересня 2019 року, дитина, [PERSON] , [INFO] , спостерігається в КНП «ЦПМСД № 2 м. Маріуполя» з народження. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дитині з лікарем-педіатром [PERSON] , укладала мати дитини, [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , до лікаря дитину не приводив. Відповідно до характеристики за місцем проживання, наданої ДОП Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області лейтенантом поліції Е. Шимадіним 16 жовтня 2019 року, за час мешкання на обслуговуваній території ПС № 19 [PERSON] зарекомендував себе з негативного боку, зловживає спиртними напоями, у вживанні наркотичних засобів помічений не був. Неодноразово надходили звернення на [PERSON] від мешканців будинку, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП та направлено до суду. Також [PERSON] підтримує стосунки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї малолітньої дитини, оскільки, як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджується відповідними доказами, з 2015 року відповідач не проявляє жодного інтересу до життя своєї малолітньої доньки, не спілкується з дитиною, матеріально та морально не підтримує її, що на думку суду є неприпустимим. Зокрема, дані факти підтверджуються також показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] , які є матір`ю та рідним братом позивача, пояснили, що у 2014 році [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , у 2014 році у них народилась дитина. Проте сімейне життя не склалося. [PERSON] зловживав спиртними напоями, виносив речі з дому, у зв`язку з чим через рік вони розлучилися. Вихованням дитини відповідач не займався з самого народження і до цього часу, ніякої допомоги на утримання дитини ніколи не надавав. Свідок [PERSON] , який є другом позивача, пояснив, що з [PERSON] він завжди спілкувався, проте разом з відповідачем її ніколи не бачив. Йому відомо, що відповідач ніколи не займався вихованням дитини, на даний час з вихованням та утриманням дитини [PERSON] допомагають мати та брат, ані відповідач, ані його родичі взагалі не допомагають. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 08 липня 2020 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 23 червня 2020 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.91 року)- далі Конвенція, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.2009 року дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Частина 8 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що батько взагалі не спілкується з малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , інтересу до життя дитини, її внутрішнього світу не виявляє, не проявляє до неї батьківської турботи, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача [PERSON] , якою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768, 40 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню зазначений судовий збір на користь позивача [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved