Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що наказом ВАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» №120-ос від 09.06.2008 року його прийнято на роботу слюсарем-ремонтником 4-го розряду у цех вантажо-підіймальних машин по погодинно - преміальній системі оплати праці. 30.04.2018 року наказом ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» №78-ос його звільнено з роботи з 2 травня 2018 року, за угодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП України на підставі його заяви про звільнення. При звільнені відповідач не повністю виплатив йому кошти , в тому числі заробітну плату за невикористану щорічну відпустку в сумі 7215,49 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не розрахувався з ним в повному обсязі у день звільнення, він має виплатити йому кошти в сумі 7215,49 грн. та його середній заробіток за день за весь час затримки, тобто, починаючи з 02.05.2018 року по день фактичного розрахунку. З таким самим позовом до того ж відповідача він не звертався. Просить стягнути з відповідача на його користь кошти в сумів 7215 грн. 49 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто з 02.05.2018 року по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що заборгованість за невикористану щорічну відпустку відповідач йому сплатив 20.07.2018 року, продукція виготовлена на заводі продавалася за готівку і в період з грудня 2017 року по серпень 2018 року із звільненими та працюючими працівниками підприємство неодноразово розраховувалось готівкою через касу підприємства у незрозумілій черговості, крім того, в червні 2018 року рахунок підприємства був відкритий, тобто відповідач мав можливість сплатити йому заборгованість, а тому зобов'язаний сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача Костюк О.С. позов не визнав, пояснив, що з позивачем розрахувалися в повному обсязі 20.07.2018 року, що сталось не з вини підприємства, оскільки, в зв'язку з примусовим виконанням наказу Господарського суду Вінницької області від 14.11.2017 року, в період з 11.12.2017 року по 01.08.2018 року рахунки підприємства були заблоковані виконавчої службою, окрім періоду з 15.02.2018 року по 05.03.2018 року, в зв'язку із розглядом апеляційної скарги підприємства та в 06 - 07.06.2018 року, коли виконавче провадження було зупинено в зв'язку з оскарженням дій державного виконавця. Тоді підприємство відкрило рахунок в Банку «Південний» та виплатило частково зарплату працівникам, проте для позивача не вистачило коштів. Не заперечує, що в період з квітня 2018 року по липень 2018 року підприємство розраховувалось із звільненими працівниками готівкою через касу, оскільки частково продукція підприємство продавало за готівку. Черговість погашення заборгованості перед звільненими працівниками йому невідома. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити частково. З 09.06.2008 року по 02.05.2018 року позивач працював у ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" на посаді слюсаря-ремонтника ремонтно-механічного цеху, що стверджується трудовою книжкою позивача. На час звільнення заборгованість відповідача по заробітній платі позивачу склала у розмірі 7215 грн. 49 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 115 від 06 липня 2018 року (а.с.7). Дана заборгованість погашена 20.07.2018 року, що стверджується відомістю на виплату готівки № 83 за липень 2018 року (а.с.23) та поясненнями позивача. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, сам представник відповідача Костюк О.С. не заперечив того, що в період з квітня 2018 року по липень 2018 року підприємство розраховувалось із звільненими працівниками готівкою через касу, в червні 2018 року відповідачем було відкрито р/рахунок. Будь-яких доказів про якусь черговість погашень заборгованостей перед працівниками, яка узгоджується з вимогами законодавства, колективним договором підприємства, інших доказів на обґрунтування поважності причин, які зумовили не проведення виплати належних позивачу сум, суду не надано, Доводи представника відповідача про те, що для позивача не вистачило коштів таких обставин не обґрунтовують. Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі на момент звільнення з роботи, а належних, допустимих, переконливих, безспірних, достатніх доказів про поважність причин для не проведення виплати належних позивачу сум, суду не надано, то згідно норм статті 117КЗпП України позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення підлягають задоволенню. Відповідно до Розділів І,ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. N 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі Відповідно до п.8 Розділу ІУ даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно поданих доказів, останніми двома місяцями позивача роботи, що передують звільненню, є березень та квітень 2018 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 травня 2018 року по 20 липня 2018 року склав 16550,31 грн. ( середньоденний заробіток -312,27 грн. х 53 робочих дні за період 03.05 2017 року - по 20.07.2018 року). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 у справі № 6-77цс11. Оскільки відповідач сплатив належні при звільненні позивачу кошти 20.07.2018 року, з позовом до суду позивач звернувся 20.07.2018 року, строк звернення до суду із даним позовом ним не пропущено. Разом тим, позов позивача щодо стягнення з відповідача належних йому до виплати при звільненні 7215 грн. задоволенню не підлягає, оскільки вказана сума відповідачем позивачу сплачена. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір за розгляд справи складає 704 грн. 80 коп. Таким чином, до стягнення підлягають 16550,31 грн. ( 69,64 % (процент задоволених позовних вимог) x 704,80 грн. (розмір судових витрат) /100).

Outcome: approved