Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

10.03.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 05.08.2014 року між ним та ПАТ «АКТАБАНК» в особі начальника відділення №9 ПАТ «АКТАБАНК» [PERSON] на умовах строковості, платності та повернення був укладений Договір банківського вкладу «Банківська класика» № В28-16958/Т/630551 від 05.08.2014 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 135 000,00 грн. на термін 1 місяць, починаючи з 05.08.2014 року по 05.09.2014 року (включно), під 21,00% річних. Пункт 2.3. зазначеного Договору визначає, що виплата нарахованих за вкладом процентів та повернення вкладу вкладнику здійснюється банком в день закінчення строку вкладу через касу ПАТ «АКТАБАНК». 05.09.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення йому депозиту, у звязку зі спливом строку вкладу, проте зазначена вимога залишилася без задоволення. 12.01.2015 року позивачем було повторно подану письмову вимогу про повернення йому депозиту, за наслідком чого він отримав відповіді від Національного Банку України від 09.10.2014 року за №22-310/583, від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.10.2014 року №21-036-11583/14 та від уповноваженої особи Фонду від 30.01.2015 року №363, проте зобовязання банку залишаються без виконання. У звязку з викладеним, позивач просить суд розірвати Договір банківського вкладу «Банківська класика» № В28-16958/Т/630551 від 05.08.2014 року, стягнувши з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 135 000,00 (сто тридцять пять тисяч) гривень 00 копійок, суму відсотків за користування вкладом 14 805,00 грн.; передбачені статтею 625 ЦК України 3% річних, починаючи з серпня 2014 року в сумі 2 115,00 грн. та інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по березень 2015 року 26 325,00 грн., а всього 178 245,00 грн., з покладенням на відповідача сплати судових витрат, у звязку з тим, що його (позивача) звільнено від сплати судового збору. В судове засідання позивач - [PERSON], його представник - [PERSON] (а.с.62,63), які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявилися (а.с.74). В письмовій заяві, поданій через канцелярію суду 09.10.2015 року [PERSON] просить суд провести розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.72). Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судового виклику на 09.10.2015 року та на 23.10.2015 року (а.с. 71,116), в судове засідання також не з`явився. 15.10.2015 року від представника ПАТ «АКТАБАНК» - [PERSON] на адресу суду надійшли письмові заперечення на позов (а.с. 79-82,85), в яких він зазначає, що постановою Правління Національного банку України від 16.09.2014 № 576 ПАТ «АКТАБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.09.2014 № 90, з 17.09.2014 року в ПАТ «АКТАБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, строком на три місяці з 17.09.2014 по 17.12.2014 року та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКТАБАНК». Свої заперечення мотивує тим, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, вказує, що 15.01.2015 року постановою Правління Національного банку України від № 19 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «АКТАБАНК» та 16.01.2015 року розпочато процедуру ліквідації банку з призначенням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, а за вказаної обставини задоволення вимог кредиторів банку відбувається лише за умови дотримання спеціальної процедури, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тоді як позивачем не було дотримано вказаної процедури, що свідчить про передчасність його до суду з даним позовом. Вважає, що права позивача не були порушені, невизнані чи оспорені в процедурі ліквідації банку. Також посилається на перерахування на рахунок коштів позивача з рахунка іншої юридичної особи ТОВ «Шляхбудсервіс». Шляхом розміщення грошей від імені іншої юридичної особи були штучно створені умови для незаконного відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Прокуратурою м. Дніпропетровська внесено відомості до ЄРДР щодо порушення кримінального провадження №12015040030000067 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Крім того, зазначає, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. У звязку з цим, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, стягнувши судовий збір з позивача. За викладених обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.2014 року між [PERSON] (далі, - Вкладник) та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК», в особі начальника відділення №9 ПАТ «АКТАБАНК» [PERSON], був укладений Договір банківського вкладу «Банківська класика» № В28-16958/Т/630551 від 05.08.2014 року (а.с.8), відповідно до п.1.1. якого [PERSON] передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 135 000,00 грн., терміном на 1 місяць, починаючи з 05.08.2014 року по 05.09.2014 року (включно), під 21,00% річних. Для внесення суми вкладу банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 26302001630551 (п.1.1.1. Договору). У відповідності до п.п. 1.3., 2.3. Договору виплата нарахованих за вкладом процентів та повернення вкладу вкладнику здійснюється банком в день закінчення строку вкладу через касу ПАТ «АКТАБАНК». Днем закінчення строку вкладу та днем розрахунку вважається останній день строку вкладу (п.1.1. Договору). Згідно п. 3.4.2. банк зобовязався повернути вкладнику суму вкладу в обумовлений цим договором строк та сплатити проценти за вкладом. За порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно чинному законодавству України (п. 4.1. Договору). Судом також встановлено, що постановою правління Національного банку України від 16 вересня 2014 року 576 ПАТ «АКТАБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.09.2014 № 90 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКТАБАНК» з 17 вересня 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «АКТАБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, строком на три місяці з 17.09.2014 року по 17.12.2014 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКТАБАНК» (далі, - Фонд) призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с.105-108). Постановою Правління Національного банку України від 15.01.2015 № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 №6 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКТАБАНК», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "АКТАБАНК" з призначеням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" - [PERSON], строком на 1 рік з 16.01.2015 по 15.01.2016 включно (а.с.110,111). Відповідачем не оспорюється, що позивач свої зобовязання за Договором банківського вкладу «Банківська класика» № В28-16958/Т/630551 від 05.08.2014 року виконав у повному обсязі. Проте відповідач свого обовязку по поверненню позивачу вкладу та процентів, у передбачений договором строк не виконав. Доказів протилежного суду не надано. 05.09.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому спірного депозиту і процентів, у звязку зі спливом строку вкладу (а.с.9), проте дану вимогу банк залишив без задоволення, чим порушує права позивача. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 2 ст. 1060 ЦК України). Статтею 1061 цього ж Кодексу передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та Цивільного кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається (ст. 525 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Аналізуючи викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду знайшли належне обгрунтування позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 135 000,00 грн., у звязку з чим вони підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача - [PERSON] на неможливість задоволення позову, у звязку з дією в банку тимчасової адміністрації, суд оцінює критично, не приймаючи їх до уваги, оскільки тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКТАБАНК» запроваджено з 17.09.2014 року, тоді як з вимогами про повернення суми вкладу та процентів [PERSON] звернувся 05.09.2014 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації, а отже будь-яких обмежень для видачі позивачу депозиту на час його звернення до банку не існувало і відповідач неправомірно проігнорував вимогу [PERSON], порушивши тим самим права останнього. З огляду на що позивач виправдано скористався своїм конституційним правом на судовий захист (ст. 55 Конституції України). Частиною 2 статті 8 Конституції України встановлено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Вказане спростовує доводи [PERSON] щодо передчасності зверення позивача до суду із зазначеним позовом без дотримання спеціальної процедури, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи, що на дату ухвалення цього рішення юридичну особу - ПАТ «АКТАБАНК» не ліквідовано, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.77-78), та судом не встановлено підстав для визнання спірних правовідносин припиненими, суд не вбачає перешкод для задоволення позовних вимог, заявлених в межах закону. З приводу обгрунтованості вимог про стягнення відсотків за користування банківським вкладом, суд вважає необхідним зазначити наступне. В позовній заяві позивач вказує, що з дня укладення спірного договору банківського вкладу (05.08.2014 року) до дня підготовки даної позовної заяви (10.03.2015 року) минуло 188 днів, які він і включає до формули розрахунку відсотків за користування вкладом, в результаті чого їх розмір за цей час склав 14 805,00 грн.: 135 000,00 грн. (сума вкладу) х 21,00% річних / 360 (кількість календарних днів у році) х 188 (календарні дні прострочення) = 14 805,00. Проте, дослідивши даний розрахунок, суд не може погодитися з розмірами деяких його значень (складових). У відповідності до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Аналогічні положення містяться і в п. 2.2.Договору, згідно якого при розрахунку процентів не враховується день надходження вкладу у банк та не враховується день закінчення строку вкладу. Тож, нарахування відсотків за користування вкладом слід здійснювати, починаючи з 06.08.2014 року по 04.09.2014 року, а це 30 календарних днів, які слід обліковувати за ставкою 21,00 % річних, як те передбачено п. 1.1. Договору. За кількість календарних днів у році суд приймає не 360 днів, як те зазначає позивач, а 365, що відповідає фактичній кількості днів у році та узгоджується з пунктом 2.2. Договору. В результаті чого розмір відсотків за час строку вкладу склав 2 330,14 грн.: 135 000,00 х 21,00% річних / 365 х 30 кал.днів = 2 330,14 грн. Що стосується нарахування відсотків за користування вкладом після закінчення строку вкладу, судом не виключається така можливість, оскільки в силу неповернення банком позивачу вкладу кошти останнього продовжують перебувати у користуванні відповідача, проте суд не погоджується з позицією [PERSON] щодо їх нарахування за ставкою 21,00 % річних. Ні законом, ні умовами спірного договору розмір процентів за користування вкладом після спливу строку банківського вкладу (депозиту) не визначено. Умов, які б передбачали можливість пролонгації договору зі збереженням його початкових умов, спірний договір також не містить. Між тим частина 3 статті 1058 ЦК України визначає, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ст. 1070 ЦК України, якою встановлено, що якщо розмір процентів за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта не встановлений договором, вони сплачуються у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. За змістом п. 2.6. Договору, у випадку розірвання цього вкладу за ініціативою вкладника раніше строку, визначеного цим договором, проценти перераховуються та сплачуються за процентною ставкою 0,01 % річних. Тобто вказаним пунктом сторони обумовили розмір процентів за вкладом на вимогу, а відтак після закінчення строку вкладу, починаючи з 06.09.2014 року проценти за користування вкладом слід рахувати за ставкою 0,01 % річних. Стосовно граничної дати, по яку мають нараховуватися такі відсотки, суд також не погоджується з доводами [PERSON], що нею є день підготовки позовної заяви, тобто 10.03.2015 року. Відхиляючи зазначені доводи, суд керується пунктом 5 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, якою встановлено, що під час тимчасової адміністрації нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами не здійснюється. У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань. Системний аналіз положень ЦК України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що між сторонами склалися зобовязальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами. Отже, визначальною обставиною в даному спорі, від якої залежить можливість нарахування відсотків, є дата запровадження в ПАТ «АКТАБАНК» тимчасової адміністрації (17.09.2014 року), а не день підготовки позивачем позову (10.03.2015 року). У звязку з цим, останнім днем нарахування відсотків буде 16.09.2014 року (включно), а всього за період з 06.09.2014 року по 16.09.2014 року налічується 11 календарних днів, за які нараховуються відсотки у сумі 0,41 грн.: 135 000,00 х 0,01% річних / 365 х 11 кал. днів = 0,41. Усього загальний розмір відсотків за користування вкладом, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягає стягненню з відповідача, складає 2 330,55 грн.: 2 330,14 + 0,41 = 2 330,55. Крім того, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно приписів п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Як видно, здійснення інфляційних нарахувань під час час запровадження тимчасової адміністрації унеможливлюється в силу прямої заборони законом, у звязку з чим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 26 325,00 грн., підлягають частковому задоволенню. Згідно розяснень Верховного суду України, викладених в листі від 03.04.1997 року №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» (далі, - Рекомендації), при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, отриманий шляхом перемноження між собою індексів інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції меншим за одиницю (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) та ділення отриманого результату на 100. Якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». У відповідності з Рекомендаціями, суд в своєму розрахунку застосовує індекс інфляції за один місяць вересень 2014 року, який становить 1,029. Таким чином, розмір інфляційних втрат, понесених відповідачем до запровадження в ПАТ «АКТАБАНК» тимчасової адміністрації та відповідно підлягають стягненню з відповідача складає 1 389,15 грн. : 135 000,00 х 1,029 / 100 = 1 389,15. Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 2 115,00 грн., суд вважає, що вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Зі ст. 625 ЦК України слідує, що право кредитора вимагати сплати процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правова позиція Верховного Суду України № 113 цс 14 від 01.10.2014 року). Вказане орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, у звязку з чим, суд не вважає нарахування 3% річних санкцією в розумінні п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а у поєднанні з відсутністю у законі прямої заборони на їх нарахування внаслідок запровадження тимчасової адміністрації, не вбачає підстав для обмеження такого нарахування датою запровадження в банку тимчасової адміністрації. Однак, позивач в своєму розрахунку невірно визначив дату початку прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, що зумовлює часткове задоволення цих вимог. Внаслідок виконаного судом розрахунку, розмір 3% річних склав 1730,95 грн., з яких: - з 06 по 30 вересня 2014 року: 135 000,00 грн. х 3% / 365 х 25 кал. днів = 277,40 грн. - за жовтень 2014 року: 135 000,00 грн. х 3% / 365 х 31 кал. днів = 343,97. - за грудень 2014 року: 135 000,00 грн. х 3% / 365 х 31 кал. днів = 343,97. - за січень 2015 року: 135 000,00 грн. х 3% / 365 х 31 кал. днів = 343,97 грн. - за лютий 2015 року: 135 000,00 грн. х 3% / 365 х 28 кал. днів = 310,68. - з 01 по 10 березня 2015 року: 135 000,00 грн. х 3% / 365 х 10 кал. днів = 110,96 грн. (277,40 + 343,97 + 343,97 + 343,97 + 310,68 + 110,96 = 1 730,95 грн.). За листопад 2014 року стягнення 3% позивач в позові таку вимогу не ставить, тому саме зазначена сума коштів і підлягає стягненню з відповідача. Зупиняючись на твердженнях [PERSON] щодо перерахування на рахунок позивача коштів з рахунка іншої юридичної особи ТОВ «Шляхбудсервіс» та проведення правоохоронними органами розслідування щодо незаконного отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду, суд відзначає, що вказане не стосується предмету даного позову, а питання правомірності розгляду даного позову в порядку цивільного судочинства вирішено судом ухвалою від 27.07.2015 року (а.с.65). Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Невиконанням обовязку щодо повернення позивачу суми вкладу та процентів за його користування відповідач фактично неправомірно позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні зазначеного договору, а це є недопустимим. Грошові кошти позивача [PERSON], зараховані на його банківський рахунок, є його власністю, якою він відповідно до ст. 319 ЦК України має право вільно розпоряджатися, зокрема на першу вимогу отримати всі власні кошти з банківських рахунків, а банк згідно ст.1066 ЦК України не має права його обмежувати в цьому. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України). Аналізуючи наявні у справі докази, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення умов Договору банківського вкладу «Банківська класика» № В28-16958/Т/630551 від 05.08.2014 року, у звязку з чим, вважає за необхідне розірвати вказаний договір, стягнувши з відповідача на користь позивача суму банківського вкладу в розмірі 135 000,00 грн., суму відсотків за користування вкладом - 2 330,55 грн., 3% річних - 1 730,95 грн. та інфляційні втрати - 1 389,15 грн., а всього - 140 450,65 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Оскільки позивача [PERSON] як споживача послуг банку звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд керується положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України, якою визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на момент подання позову до суду, за подання до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. В даному випадку 1 % ціни позову становить 1 782,45 грн., (178 245,00 грн. : 100% = 1 782,45 грн.), що не є меншим за 0,2 розміру мінімальної заробітної (1218,00 х 0,2 = 243,60), а розмір задоволених вимог = 79% (140 450,65 грн. х 100% / 178 245,00 грн. = 79%). Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 408,14 грн. (1 782,45 грн. х 79% / 100% = 1 408,14 грн.).

Outcome: partial