Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

13.02.2020 позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 17.07.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитно-заставний договір №LVН9А8000СЮ118 за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 21 219,55 доларів США строком користування до 16 липня 2013 p., зі сплатою 16.92 % річних (п.16.1 кредитно-заставного договору). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитом 17 07.2008 року, позивач передав в заставу автомобіль Mitsubishi Paiera Sport 3,0 2005 року випуску, д.н.з [NUMBER] заставною вартістю 128 034,32 гривні, що становить 40 582,20 доларів США (п.п.16.7 -16.11 кредитно-заставного договору). Позивач вказує, що не маючи змоги погашувати залишок кредиту, який становив за даними відповідача близько 20000 доларів США, останній передав відповідачу 29.01.2010 року за актом предмет застави, а саме автомобіль Mitsubishi Pajero Sport 3,0 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вважаючи, що його заставна вартість та реальна вартість повністю покриють вартість заборгованості по кредиту. У грудні 2018 року, позивач помітив, що з його пенсійної картки знято пенсію, внаслідок чого змушений був звернутись в банк,в якому йому було повідомлено про наявність виконавчого провадження у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича. В подальшому позивачем було отримано копію постанови ВП №55690988 від 27.11.2018 року про арешт коштів боржника по виконавчому напису №10190 виданого 26.10.2017 року і копію самого виконавчого напису нотаріуса. Так, позивач вказує, що за даним виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, вчиненого 26.10.2017 року за реєстраціним номером 10190, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість стягнуто, у розмірі 11 889,14 доларів США, що складає 2995734,27 гривень, за курсом НБУ, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13192,39 доларів США, за відсотками у розмірі 9206,57 доларів США, з комісії у розмірі 6690,18 доларів США та пені 86 800,00 доларів США та 1800 гривень витрат понесених за вчинення виконавчого напису. Позивач зазначає, що всупереч вимогам Закону, нотаріус вчинив виконавчий напис у жовтні 2017 року, а дата погашення кредиту (п. 16.1.5 кредитно-виставного договору) 16.07.2013 року, тобто напис вчинений після чотирьох років з дня права вимоги банку до позивача. Окрім того, заборгованість позивача, як боржника перед банком, не визнавалась, жодних листів від нотаріуса не приходило, а ні за 30 днів до вчинення напису, а ні після. Також, відповідно до Постанови ВС України від 06.09.2017 року по справі №331/648/15 зробив висновок про те, що умова щодо наявності в кредитному договорі отримання банком комісії за обслуговування кредиту є нікчемною Натомість нотаріус вчинив виконавчий напис, яким стягнув із позивача заборгованість з комісії у розмірі 6690,18 доларів США. Окрім того, позивач зазначає, що з нього було стягнуто 86 800,00 доларів США при зазначеній заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13192,35 доларів США, що, в свою чергу вказує на незаконність такого виконавчого напису та безпідставність нарахованих сум. 15.02.2019 ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадженняю. 03.04.2019 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву,в якому зазначено, про те, що у зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ КБ "ПРИВАТБАНК", з метою захисту своїх цивільних прав, звернулось до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва A.A., із заявою про вчинення виконавчого напису. З метою вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, у тому числі:кредитний договір;виписка з особового рахунку боржника;письмова вимога банку про усунення порушень за кредитним договором та докази її направлення. На думку представника відповідача, вказане свідчить, що нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором отримав від Банку документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. 26.10.2017 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим A.A. було вчинено виконавчий напис № 10190 за кредитним договором від 17.07.2008 р. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" грошових коштів в сумі 115889,14 дол. США з яких:заборгованість за тілом кредиту - 13192,39 дол. СПІА;заборгованість за відсотками - 9206,57 дол. США;заборгованість з комісії - 6690,18 дол. США;заборгованість з пені - 86800,00 дол. США; Виконавчий напис нотаріуса № 10190 від 26.10.2017 року містить всі необхідні відомості визначені п. 4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена:: Наказом МЮ України від 22.02.2012 р. № 296/5. Таким чином, на думку представника відповідача, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Тому, виконавчий напис нотаріуса був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. Щодо того, що [PERSON] зазначає про порушення нотаріусом при вчиненні виконавчого напису трирічного строку давності, оскільки з моменту виникнення права вимоги за кредитним договором (16.07.2013 року) до дня вчинення виконавчого напису минуло більше чотирьох років, при цьому вказує, що будь-яких повідомлень від банку про існування боргу він ніколи не отримував. З приводу зазначеного, варто зауважити, що відповідно до п. 13.11 кредитного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п`ять) років. При цьому, Постановою Верховного Суду від 17.05.2018 року у справі № 61-5271 св 18 роз`яснено, що трьохрічний строк в межах якого може бути вчинено виконавчий напис законодавець пов`язує з моментом виникнення права вимоги, при цьому обумовлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності виконавчий напис видається у межах цього строку. Позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК України). 06.05.2019 позивачем було подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що Банк стверджує, що звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та подав ряд документів, надавши суду їх копії, а також копію письмової вимоги до [PERSON] без підпису та дати, додав копію опису вкладення, де зазначено про відправлення претензії вих.№87ILVLFZ13.Gj9 від 21.08.2017 року. Однак, дані документи в сукупності не доводять направлення [PERSON] претензії. Окрім того, як вбачається із поданої суду та позивачу копії заяви ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я приватного нотаріуса Завалієва А.А,. Банком подано для вчинення виконавчого напису копію кредитного договору, засвідчені виписки з особового рахунку. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2019 року ВС, зазначено наступне. 1\ Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 2) Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника s установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим; 3) Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України зід 01.11.2017 у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що зносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - з тому числі за кредитними договорами. Позивач вказує, що за таких обставин виконавчий напис за №10190 від 26.10.2017 p., вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, в позовній заяві зазначалось, шо позивач не просить застосувати строк позовної давності, як у відзиві написав відповідач, а посилається на пункт з глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, і яким передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи,якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів/] затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. Пунктом 1 зазначеного Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису І подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Однак, всупереч вимогам Закону, нотаріус вчинив виконавчий напис у жовтні 2017 року, а дата погашення кредиту (п.16.1.5 кредитно-заставного договору) 16.07.2013 року, тобто напис вчинений більш як після чотирьох років з дня права вимоги банку до позивача. Окрім того, заборгованість позивача, як боржника перед банком, не визнавалась, жодних листів ні від нотаріуса, а ні від Банку не приходило, а ні за 30 днів до вчинення напису, ні після. Щодо пені, яка банком нарахована у розмірі 86800 доларів США (в п`ять раз більше суми основного нарахованого боргу), то слід зазначити, що така сума є не те що б спірною, а взагалі безпідставно нарахованою, оскільки статтею 257 ЦК встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст.258 цього кодексу). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з джя коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК). За таких обставин, позивач вказує, що нотаріус не мав права задовольняти таку вимогу, а виконавчий напис №10190 від 26.10.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріальногс округу Завалієвим А.А. повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. 06.05.2019 ухвалою суду було витребувано документи, на підставі яких здійснювався виконавчий напис. 28.12.2019 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було направлено копії документів, на підставі яких було вчиненно виконавчий напис. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не прибув, надав до суду копію нотаріальної справи та просив розглядати у його відсутність. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так,вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також, ст.88 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Також, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 29червня 1999року,№1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до таких висновків, що стягувачем не було надано приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано копію кредитного договору, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, а також копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому ,законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, належності всіх документів, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та з пропущенням строків звернення стягувача для вчинення виконавчого напису. Оскільки посилання відповідача на те, що кредитним договором передбачено, що сторони встановили строки позовної давності є безпідставними, так як п.13.11 Договору передбачено, що «Сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування Кредитом, неустойки тривалісю 5 (п`ять років)», є безпідставними, тому що позовна давність могла б застосовуватись в разі якщо відповідач звертався з позовними вимогами до суду, а звернення в порядку вчинення виконавчого листа регулюються ст. 88 Закону України «Про нотаріат», з врахуванням зазначено строк з можливістю звернення з заявою про вчинення виконавчого напису збіг. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно дост. 141 ЦПК Україниз відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на дорогу, які підтверджуються копію проїзних документів, в розмірі 5 160, грн. 14 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved