Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.03.2014 року, згідно з договором позики відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 3024 дол.США грн., що станом на 10.05.2017 року становить 80347,68 грн.. Однак, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала та грошові кошти не повернула. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 80347,68 грн.. В судове засідання позивач не з'явився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання 17.04.2018р., 10.08.2018р., 06.06.2018р., 05.07.2018р. та 30.07.2018 року не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та ЗаконівУкраїни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. \~ \~ \~ \~30.07.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії договору позики від 21.03.2014 року, відповідач отримала від позивача в позику грошові кошти в сумі 3024 дол.США грн.. Строк повернення встановлений до 21.06.2014 року (а.с. 51). Позивач зазначив, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала, та у строк, встановлений договором, борг не сплатила. Відповідно до ст. 1046 ЦК України («Договір позики») за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 1049 ЦК України визначено обов'язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже, ч. 3 ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов'язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов'язку. Позивач до суду не надав оригінал боргового документу - договору позики. При цьому позивач посилався на те, що надсилання оригіналу документу поштою містить ризики випадкової втрати поштою, або технічними працівниками суду та вважав за необхідне доручити Рубіжанському міському суду Луганської області засвідчити копії наданих документів оригіналам відповідно до ч.1 ст. 85, ч.1 ст. 87, ч.3 ст. 88 ЦПК України. Суд не бере до уваги аргументи позивача щодо неможливості направити оригінал поштою, оскільки вважає їх надуманими. При цьому зауважує, що технічні працівники суду не мають доступу до документації суду. При цьому суд не вважає, що зазначений доказ не можливо доставити до суду. Оскільки позивачем не надано до суду оригіналу договору позики, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги, та наявність якого у кредитора свідчитиме про невиконання відповідачем його обов'язку сплатити борг, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст. 136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Оскільки ухвалою\~суду від\~06.06.2018\~року позивачу\~було відстрочено\~сплату судового\~збору до\~винесення судового\~рішення по\~справі,\~з [PERSON]\~на користь\~держави підлягає\~стягненню судовий\~збір в\~сумі 1600 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed