Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

31 серпня 2018 року, [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просив з урахуванням уточненої заяви визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : [ADDRESS] як на членом колишнього колгоспного двору та на ? частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлої [INFO] року [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що будинок на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок належав його дружині [PERSON] як голові колгоспного двору, що перешкоджає успадкувати його в нотаріальній конторі. В підготовчому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши про визнання позовних вимог. Як слідує з положень ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем позов визнається, про що надана письмова заява, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] був колгоспним двором, головою якого була [PERSON], що володіла будинком, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 27 квітня 1988 року (а.с.4). Членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 913 від 08.10.2018 року. Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. Згідно ст. 126 Цивільного кодексу УРСР, працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Як встановлено в засіданні [PERSON] та [PERSON] не заявляли вимог про виділ своєї частки з майна колгоспного двору. Як слідує з наданої копії спадкової справи № 272/2018, заведеної після померлої [PERSON], після її смерті з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом звернувся позивач [PERSON], який є чоловіком померлої. [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини на користь [PERSON]. 26 липня 2018 року Чернігівською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] було повідомлено про неможливість оформлення спадщини, оскільки, в документі, що посвідчує право власності вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору. Відповідно до інформаційної довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] в Чернігівському РБТІ зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 27.04.1988 року. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, оскільки свідоцтво про право власності видано на голову колгоспного двору, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність судового захисту прав позивача шляхом задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач при подачі позову не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати, то судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави. Разом з тим, враховуючи визнання позову відповідачами судовий збір підлягає стягненню в розмірі 50 відсотків його розміру, який би підлягав сплаті при поданні позову, що становить 370 грн 60 коп (741,21*50/100).

Outcome: approved