Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

26.05.2015р. виконавчий комітет Житомирської міської ради (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачі) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі від незареєстрованого шлюбу є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Оскільки батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.05.2015 року малолітнього [PERSON] відібрано у відповідачів, у зв'язку з безпосередньою загрозою для його життя та здоров'я. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнала. Відповідач пояснила, що намагалася виконувати обов'язки по вихованню дитини, піклувалася про те, щоб дитина була одягнута та нагодована, водила сина до дитячого садочку, однак у зв'язку необхідністю щоденно здобувати кошти на життя, залишала дитину з батьком - відповідачем [PERSON] Так, як син часто хворів, не мав можливості відвідувати дитячий садок. Вказала, що після відібрання дитини з відповідачем не живе, пішла від нього до матері. Просила не відбирати у неї сина, оскільки вирішила на перший час залишитись проживати з матір'ю, яка допоможе їй у вихованні та догляду за дитиною, поки вона буде працювати. Так, як умови її особистого життя змінилися, просила відмовити позивачу у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечував щодо позову, пояснив, що виховував сина разом з відповідачем [PERSON], до відібрання дитини проживали разом в квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що син має жвавий характер, інколи сам міг відімкнути квартиру і вийти на вулицю. З балкону дитина не випадала, бо не мала такої фізичної можливості. Орган опіки має на меті відібрати дитину безпідставно, замість того щоб допомогти сім'ї. Квартира в якій проживала дитина дійсно потребує ремонту, однак зробити такий ремонт він не міг, так, як у липні 2014 року отримав перелом ноги і півроку не міг ходити. Просив відмовити позивачу у позові так як перебуваючи у КП «Сонячний дім» дитина не розвивається і призначене лікування шкодить її здоров'ю. Представник третьої особи органу опіки і піклування Житомирської міської ради позовні вимоги виконкому підтримав, просив позов задовольнити. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є вихователем-методистом КУ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради пояснив, що відповідач [PERSON] відвідувала в центрі сина [PERSON] двічі на тиждень з подарунками. Крім того, вказав, що дитина поступила в установу в нормальному фізичному та розумовому стані. Свідок [PERSON], яка є дочкою відповідача [PERSON] пояснила, що коли навідувала матір за місцем проживання її співмешканця [PERSON], то не часто бачила її нетверезою. Зазначила, що мати в квартирі прибирала, однак приміщення потребувало ремонту. Свідок [PERSON] - мати відповідача [PERSON] пояснила, що з дочкою перебуває в нормальних відносинах. У дочки є багато проблем, без реєстрації не може працевлаштуватися, раніше інколи випивала. Проживати з дитиною у квартирі відповідача [PERSON] неможливо, оскільки там немає умов та ремонту, [PERSON] приводить друзів та вживає алкогольні напої. Сина [PERSON] в своїй квартирі не зареєстрував. Свідок [PERSON], яка є дочкою відповідача [PERSON] пояснила, що матір працює як може, дитину немає на кого залишати, тому вимушена залишати з батьком, який нерідко вживає алкогольні напої в компанії друзів, тому дитина залишається без догляду. Вже після відібрання дитини, матір залишила [PERSON] та переїхала до бабусі [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Наказом служби у справах дітей Житомирської міської ради № 24 від 25.04.2014р. [PERSON], [INFO], поставлено на облік як дитину у сім'ї якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.18). Як вбачається з листа Комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» від 05.10.2014р. працівник медичного закладу 13.10.2014 відвідала дитину за місцем її проживання та встановила, що побутові умови, санітарний стан помешкання вкрай незадовільні, матір не виконує обов'язки по догляду та виховання дитини (а.с.15). Згідно листів Житомирського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 18.11.2014р. та 16.04.2015р. сім'я відповідачів перебуває на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах, з проблеми неналежного виконання батьками батьківських обов'язків з 2013 року (а.с.13, 14). З листів Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області від 05.11.2014р. та 20.04.2015р. вбачається, що працівниками СКМСД Житомирського МВ з відповідачами було проведено профілактичну роботу щодо виховання малолітнього сина [PERSON], однак останні на шлях виправлення не стали, крім того неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 184 КУпАП (а.с.10,16). З матеріалів справи вбачається, що до виконавчого комітету Житомирської міської ради листом від 29.03.2015 року звернулась адміністрація Житомирського дошкільного навчального закладу №42 про вирішення питання батьківства відповідачів щодо дитини [PERSON], у зв'язку з тим, що вони про неї не піклуються належним чином, не виконують батьківських обов'язків та не приймають ніякої участі у його вихованні (а.с.9). Виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення № 270 від 20.05.2015р. про відібрання у [PERSON] та [PERSON] малолітнього сина [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав (а.с.19, 20). Згідно положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства " батьки або особи ,які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» забороняє будь-яке насильство над дітьми і зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Відповідно до ст.11 Закону № 2402 -111 сім'я є природним середовищем для фізичного , духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків . Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до ст.18 Конвенції Про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є її відібрання від батьків без позбавлення батьківських прав. Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 СК України закріплено і право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ст.170 СК України, Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам-за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У разі відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд повинен прийняти рішення, як це зазначено у статті 167 СК про передачу дитини батькові, іншим родичам, звичайно, за умови їх бажання, взяти дитину на виховання, але і має можливість утримувати цю дитину. Як у випадках зі статтею 167 СК, можлива ситуація виникнення «черговості» на передачу дитини, суд діє відповідно до вимог Закону,-батькові повинна бути надана перевага, потім дідові, бабі, а потім іншим родичам. Якщо відсутні батько, родичі або ніхто із них не забажає забрати дитину-вона передається органам опіки та піклування. Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав не означає, що батьки і діти втрачають правовий зв'язок між собою. Батьки в цих випадках зберігають право представництва в інтересах дітей, давати згоду на всиновлення дитини іншою особою, спадкувати після смерті дитини, одержувати аліменти у зв'язку з непрацездатністю і потребуючим матеріальної допомоги тощо. Але з відібранням дитини батько, мати втрачають право на особисте безпосереднє виховання дитини і визначати її місце проживання, бути опікуном, піклувальником, бо саме в цих правах вони обмежені. Враховуючи зібрані по справі докази, надані пояснення свідків, сторін, їх представників, суд вважає, що відповідач [PERSON] неналежним чином піклувався про свого малолітнього сина [PERSON], що створювало загрозу для його життя і здоров'я, а тому є підстави для відібрання від нього дитини. Разом з тим, при вирішенні даної категорії справ суд має виходити виключно з інтересів дитини, а тому зважаючи, що у матері дитини змінилися життєві обставини, вона припинила спільне проживання з відповідачем, переїхала до матері, яка в судовому засіданні підтвердила намір надати їй посильну допомогу у вихованні і догляді онука [PERSON], враховуючи перегляд матір'ю свого ставлення до дитини та зміну своєї поведінки, суд приходить до висновку про те, що позов в частині відібрання дитини у [PERSON] задоволенню не підлягає, як і похідні вимоги про стягнення з неї аліментів. Вказаний висновок суду ґрунтується і на бажанні відповідача [PERSON] виховувати сина [PERSON] поза межами попереднього місця проживання, щодо якого на час розгляду справи, надано відомості, як про непридатне для проживання дитини житло. Оскільки позов задоволено частково і у вимогах про відібрання дитини від матері відмовлено, то рішення органу опіки та піклування про негайне відібрання дитини втрачають чинність і дитина повинна бути повернута матері, а стягнення аліментів з батька дитини [PERSON] є правом матері відповідно до ст. 181 СК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: partial