Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

21.11.2019 р. в Здолбунівський районний суд звернулось АТ КБ «ПриватБанк» з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 17689,91 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.10.2012 р. між позивачем та відповідачем підписано заяву про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. АТ КБ «Приватбанк» зобов`язання по Договору про надання банківських послуг виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач порушив умови договору в частині погашення заборгованості по тілу кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком. В судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомленні належним чином. Водночас, разом із позовною заявою представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі та відмовити в позові з тих підстав, що позивач ні в кредитному договорі, ні в будь-якому іншому документі не зазначав і не повідомляв його про розмір відсотків, строк дії договору, зміну розміру кредиту та інші умови. Розрахунок заборгованості, який надано позивачем до позовної заяви не відповідає анкеті-заяві. Ні «Умови та правила надання банківських послуг», ні «Правила користування платіжною картою», ні «Тарифи банку» не містять його підпису». Позивачем не надано доказів, що самі ці Умови він розумів при укладенні договору. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2012 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно до умов договору, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До матеріалів справи банк долучив Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки. Однак відповідач не виконував умови кредитного договору в частині повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2019 р. становила 17689,91 грн., з яких: 10598,31 грн. - заборгованість за тілом кредита, 5191,59 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита, 581,44 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 818,57 грн. - штраф (процентна складова). Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. А відтак, враховуючи зміст статей 633, 634 ЦК України, суд дійшов висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.10.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.11.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З заяви позичальника від 20.10.2012 року вбачається, що відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, нараховану пеню та штрафи. Позивач обґрунтовує право вимоги в частині розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.10.2012 року витягом з Тарифів Банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - ресурсами, які є невід`ємними частинами договору. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем не долучено до матеріалів справи витяг з «Тарифів Банку». При цьому, з дослідженої судом анкети-заяви не вбачається, за яким тарифом відповідач отримав кредитну картку та на яких умовах, що не дає суду можливості визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості. Отже, перевірити розмір нарахованих сум неустойки та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, тому суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку 20.10.2012 р. Як і відсутні докази на підтвердження того, що вказані Умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойкою та штрафами у розмірі, визначеному позивачем, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення штрафів, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Разом з тим позивач просить стягнути 5191,59 грн. заборгованості за прострочене тіло кредиту. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Кредит - розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. А відтак, Умови та правила надання банківських коштів, якими обґрунтовані позовні вимоги, передбачають, що "кредит" та "прострочений кредит" - це кредитні кошти надані Банком, тобто, це - одна і та сама сума грошових коштів, яка була отримана та своєчасно не повернута позичальником. Суд зазначає, що укладений між сторонами кредитний договір від 20.10.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру щомісячних платежів та строку повернення кредиту (користування ним). При цьому, умовами анкети-заяви не передбачено порядок та умови нарахування складової, як заборгованість за простроченим тілом кредиту. Крім того, з системного аналізу положень Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є й завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти. Проте, за відсутності визначеного та погодженого договором порядку нарахування заборгованості за кредитом, позовні вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту є необґрунтованими. Однак, враховуючи, що отриманий позичальником кредит у розмірі 5000 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не погашений, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. А відтак, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд бере до уваги, що у спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а факт порушення прав кредитора є очевидним, відтак вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 10598,31 гривень, та 581,44 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, як отримані ним та у добровільному порядку не повернуті. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір за розгляд позовної заяви покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved