Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись\~на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема і на земельну ділянку на території Будищенської сільської ради, яка відповідно до рішення Будищенської сільської ради від № 56 від 27.11.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок» надавалася [PERSON] для садівництва площею 0,12 га в селі Єлизаветівка, Черкаського району, Черкаської області. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна здійснюється за законом. Позивач вказує, що як спадкоємець першої черги за законом він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво на інше спадкова майно яке залишилося після смерті [PERSON] . Проте позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказану земельну ділянку, оскільки померлим не завершено процес приватизації та не виготовлено правовстановлюючий документ на спадкове майно. Позивач звертався із заявою до Будищенської сільської ради про заміну сторони приватизації та визнання за [PERSON] права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки. 08.05.2020 - рішенням Будищенської сільської ради №90-6/VІІ «Про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо визнання права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки» відмовлено в задоволенні заяви від 10.04.2020 повністю, скільки до повноважень органів місцевого самоврядування вищевказані процедури не відносяться. Враховуючи неможливість реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, позивач звернувся до суду з відповідним позовом в якому просить визнати за ним в порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки для садівництва, площею 0,12га в селі Єлизаветівка Черкаського району Черкаської області, після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , та одержання документа, що посвідчує право власності на землю на ім`я [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Жорнік М.О., позовні вимоги підтримала, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, проте від сільського голови Г.М. Приходька через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 27.11..1997 року рішенням Будищенської сільської ради №56 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» вирішено: приватизувати земельні ділянки для садівництва в тому далі громадянину [PERSON] в с. Єлизаветівка, площею 0,12 га. Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 15.10.2014 року, [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до відомостей, які надійшли на запит суду з Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] від 05.11.2014 року про прийняття спадщини, заведено спадкову справу №667/2014. На ім`я спадкоємця [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Згідно листа завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. від 22.09.2020 року вбачається що у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,12га, що розташована в с.Єлизаветівка Черкаського району Черкаської області, відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.1 ч.3 ст.152 ЗК України захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Вказана позиція відповідає правовому висновку, зазначеного у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 128/1911/15-ц. Відповідно до ст. 126 ЗК України оформлення речових прав на земельну ділянку оформляється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Враховуючи, що рішенням Будищенської сільської ради, яким померлому передано земельну ділянку у приватну власність, передувало 01 січню 2013 року і правовстановлюючим документом, який за життя спадкодавець не встиг отримати був саме Державний акт, тому відповідно до законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а тому за спадкоємцем в порядку захисту спадкових прав необхідно визнавати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією земельної ділянки. Відповідно до п. 23\~Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вказані обставини справи, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають до повного задоволення. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України. Враховуючи той факт, що позивачем не ставиться вимога про стягнення із відповідача на його користь судових витрат, суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved