Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

15.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 23.07.2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Вона самостійно, власними силами, намагалася матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їхніх дітей. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від надання коштів на дітей, тим самим ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дітей та ставить її з дітьми в тяжке матеріальне становище. Тому вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Відповідач не отримує офіційного доходу у вигляді офіційної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкта господарювання, що не дає можливості визначити частку від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні від позову не відмовилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вважала, що заявлена нею сума є мінімальною, яку відповідач повинен сплачувати на утримання дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що на даний час не має доходів та не в змозі сплачувати зазначену позивачкою суму в якості аліментів. Водночас, він не відмовляється від свого обов'язку утримувати дітей та просив ухвалити рішення на розсуд суду. Вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: З копій свідоцтва розірвання шлюбу та свідоцтв про народження, паспортів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2004 року по 18.05.2010 року, мають дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 4-10). Даними довідки КП "Зміїв-Сервіс" від 10.02.2016 року підтверджується склад сім'ї [PERSON], яка проживає зі своїми батьками [PERSON], [PERSON], а також трьома малолітніми дітьми: [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2015 року народження. (а. с. 12). Сторонами не оспорювалися та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що неповнолітні син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю, а батько, який проживає окремо, не надає коштів на утримання дитини. У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають суттєве значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачкою [PERSON] вимога про визначення аліментів у твердій грошовій сумі обґрунтована тією обставиною, що відповідач не має постійної роботи та має мінливий дохід. Відповідач [PERSON] не надав доказів на спростування доводів позовної заяви, частково визнаючи позов, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Враховуючи повідомлені сторонами відомості про їх майновий та сімейний стан, часткове визнання відповідачем позову та наявність законних підстав для стягування з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на її користь коштів на утримання дітей є обґрунтованою і підлягає задоволенню. З відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved