Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30.01.2013 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 30.10.2012 року, з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 01.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що з часу прийняття рішення про стягнення аліментів, сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного утримання дитини, оскільки рівень матеріального забезпечення постійно зростає, натомість відповідач не бажає збільшити розмір аліментів, визначених рішенням суду. Крім цього, позивач вказує, що відповідач має тимчасові заробітки, оскільки їздить на роботу за кордон, а тому має фінансову можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначені рішенням суду. Позивач вважає, що відповідач здатний сплачувати аліменти, необхідні для забезпечення належного рівня життя дитини. На підставі викладеного, позивач просила змінити розмір аліментів, визначених рішенням Ковельського міськрайонного суду від 30.10.2012 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на предявлений позов не подав. Таким чином, у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК ). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з позовної заяви, шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Ковельського міськрайоного суду від 30.01.2013 року. Дана обставина не спростована відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 098696, виданого 14.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, встановлено, що [PERSON], [INFO], 14.07.2015 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO], та після укладення шлюбу взяла собі прізвище чоловіка - [PERSON]. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.10.2012 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 01.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Після винесення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років збільшився відповідно до\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік"\~та для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня\~2018 року - 1860 грн., з 1 липня\~2018 року - 1944 грн., з 1 грудня\~2018 року - 2027 грн. Відповідач має вік 28 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1300 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1300 грн. щомісячно, на переконання суду, буде обєктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Відповідно до\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Враховуючи визначені\~ст. 182 СК України\~обставини, суд приходить до висновку про необхідність збільшити розмір аліментів та стягувати аліменти в розмірі 1300 грн. щомісяця. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому вимога позивача про збільшення розміру аліментів починаючи з дня предявлення позову не підлягає до задоволення. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial