Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] в особі адвоката Цигиці Любові Миколаївни, завернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради про в изнання права на приватизацію. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили на те, що на підставі направлення на поселення 1998 року, виданого ВП ЗАЕС, позивачу, його дружині [PERSON] та донці [PERSON] було надано право на поселення до гуртожитку «Славутич», 2, за адресою: [ADDRESS] . З дати вселення і по теперішній час, позивачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р. № 500-VІ, позивачі мають підстави скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку, фактично проживають в ньому і не мають власного житла. З метою отримання ордеру на вказану квартиру позивачі зверталися до ДП «НАЕК «Енергоатом» BП «ЗАЕС» з заявою про видачу ордеру, однак відповіддю № 50-50/25726 від 24.11.2017 р., їм було відмовлено у видачі ордеру та роз`яснено, що гуртожиток «Славутич» був переданий в комунальну власність територіальної громади м. Енергодар Запорізької області. Рішенням Енергодарського міського ради Запорізької області від 29.02.2016 року № 53 «Про затвердження акту прийому-передачі гуртожитку «Славутич -1,2,3» будинок був переданий в комунальну власність територіальної громади та рішенням Енергодарської міської ради від 07.12.2016 року № 14 йому залишено статус «гуртожитку» та мешканцям надано право на приватизацію, у зв`язку з чим позивачам було рекомендовано звернутися до Енергодарської міської ради Запорізької області. Після цього позивачі звернулися з заявою про видачу ордеру до виконавчого комітету Енергодарської міської ради, але відповіддю від 13.12.2017 року № 01-05-17-М/2105, їм було відмовлено у видачі ордеру, так як направлення видавалось ВП «ЗАЕС», виконавчий комітет не має підстав видачі ордеру для отримання житла. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.12.2018 року, було встановлено право позивачів на користування житловим приміщенням у гуртожитку, а саме квартирою [ADDRESS] . Тобто, на теперішній час позивачі хочуть скористатись своїм правом на приватизацію даної квартири у гуртожитку, оскільки для цього є всі законні підстави, а також в них наявні всі документи для здійснення приватизації, окрім ордеру на поселення до даного приміщення. Просять суд визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення, а саме квартири у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.01.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.04.2019 року справу призначено до розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явилися, від представника адвоката Цигиці Л.М. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та представника, вимоги, викладені в позові, підтримують у повному обсязі. Відповідач Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзиву та клопотань по справі від відповідача до суду не надходило. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради через канцелярію суду надало заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають задоволенню з наступних підстав: Частиною 1 статті 10\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. У відповідності до\~статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 53 від 29.02.2016 року «Про затвердження акта прийому-передачі гуртожитку «Славутич 1,2,3» був затверджений акт прийому-передачі вищезазначеного гуртожитку разом з нежитловими приміщеннями із індивідуально визначеним майном та товарно-матеріальними цінностями гуртожитку (а.с.10) Згідно до направлення заступника Генерального Директора ВП Запорізька АЕС без номеру та без дати [PERSON] зі складом сім`ї: дружина [PERSON] та донька [PERSON] , направлено до поселення у гуртожиток (а.с.61). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, позивач [PERSON] 26.12.2015 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки №2366 від 02.10.2018 року, виданої Сектором реєстрації, позивач [PERSON] мешкає в гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 26.02.1999 року, а позивач [PERSON] з 26.02.1999 по 20.08.2010, з 18.02.2014 по 03.02.2017, з 02.06.2017 по теперішній час (а.с.14). З урахуванням вищезазначеного, територіальній громаді міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради на праві комунальної власності належить спірна квартира [ADDRESS] , яка на теперішній час перебуває на балансі Управління комунальної власності Енергодарської міської ради. Відповідно до технічного паспорту опис об`єкта в цілому є наступним: у житловому будинку [ADDRESS] складається з: 1\~ -коридор розміром 6,6 кв.м., 2\~-санвузол розміром 2,3 кв.м., 3 -кухня розміром 6.1 кв.м., 4 - кімната житловою площею 17,8 кв.м., балкон 0,9 кв., загальною площею 33.7 кв.м., житловою площею 17.8 кв.м. (а.с.52). З метою отримання ордеру на вказану квартиру позивачі зверталися до ДП «НАЕК «Енергоатом» BП «ЗАЕС» з заявою про видачу ордеру, однак відповіддю № 50-50/25726 від 24.11.2017 р., їм було відмовлено у видачі ордеру та роз`яснено, що гуртожиток «Славутич», який перебував у віданні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на праві повного господарського відання у ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені якого володіння, користування та розпорядження ними здійснював ВП «Запорізька АЕС», був переданий в комунальну власність територіальної громади м. Енергодар Запорізької області (а.с.11). Позивачі звернулися з заявою про видачу ордеру до виконавчого комітету Енергодарської міської ради, але відповіддю від 13.12.2017 року № 01-05-17-М/2105, їм було відмовлено у видачі ордеру, так як направлення видавалось ВП «ЗАЕС», виконавчий комітет не має підстав видачі ордеру для отримання житла (а.с.12). 01.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, та рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.12.2018 року вимоги позивачів було задоволено, та визнано право позивачів на користування житловим приміщенням у гуртожитку, а саме квартирою [ADDRESS] (а.с.49-51). Дане рішення суду не скасована та набрало чинності 29.01.2019 року. У лютому 2019 року позивачі з заявою звернулися до органу приватизації щодо приватизації вище вказаної квартири, але відповіддю № 01-20/123 від 07.03.2018р., їм було відмовлено в реалізації права на приватизацію, оскільки вони не мають можливості надати оригінал ордеру про надання житлової площі (а.с.37). Відповідно до частини 1\~статті 345 Цивільного кодексу України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Отже майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку встановленому\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом її приватизації. Частиною 1\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до\~ст. 5 Житлового кодексу\~УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України\~у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст.\~60\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та пункту 2 частини 1 статті\~3, статті\~321\~Цивільного кодексу\~України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених \~Конституцією\~та законом. Згідно з ч.ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 16 червня 1992 року № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно п. 1 ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоповерхових будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно п. 4, 5 ст. 5 цього закону право на приватизацію державного житлового фонду з використанням чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Відповідно до\~Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього\~Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло, в тому числі, шляхом приватизації житла у гуртожитку. Як встановлено, позивач [PERSON] мешкає в гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 26.02.1999 року, а позивач [PERSON] з 26.02.1999 по 20.08.2010, з 18.02.2014 по 03.02.2017, з 02.06.2017 по теперішній час. Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права на приватизацію вказаної квартири. Відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам, зокрема житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Вказані вище положення\~Закону N 500\~встановлюють право громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них можуть реалізувати конституційне право на житло, зокрема шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом). Житлова кімната у гуртожитку - окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому; житлові приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них. Громадяни, на яких поширюється дія цього\~Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно норми п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (із змінами), відповідно якого документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и) видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено\~законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~сфера дії цього\~Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до\~ст. 59 Житлового кодексу Української РСР\~ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Крім того, суд зазначає на те, що ордер це - документ, що має тимчасову дію. Отже, квартира [ADDRESS] належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а позивачі є суб`єктами приватизації, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. \~ \~ \~ \~ \~Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Тобто, законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог\~Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зареєстрував своє постійне місце проживання в гуртожитку. Іншою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до\~Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому\~Закон N 500-VI\~не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved