Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

17 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області із позовом до СВК «Колонтаївський» про визнання недійсним договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно із свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2014 року номер НАВ 520680, виданого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, позивач став власником земельної ділянки площею 6,8100 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Зазначену земельну ділянку позивач успадкував, після смерті матері [PERSON]. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді у СВК «Колонтаївський», договір без номеру від 16.03.2012 року, укладений між матір'ю позивача [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені СВК «Колонтаївський», зареєстрований у Відділі Держкомзему Краснокутського району Харківської області 27.12.2012 року №632358374001617. Позивач вважає, що вказаний договір оренди землі має бути визнаний недійсним та розірваний, виходячи з наступних підстав: договір було підписано [PERSON], як фізичною особою, а тому він не мав відповідних повноважень на його підписання, тим більше, що керівником СВК на той момент був [PERSON] У розділі Договору «Орендна плата» з пункту 9 по пункт 14 не зазначено розміру орендної плати, а зазначені цифри «3%» і «5001,14 грн.» не зрозумілі для позивача. Крім того не зазначено порядок внесення орендної плати. Виходячи зі змісту ст.ст.215,792 ЦК України та ст.ст. 15,19 ЗУ «Про оренду землі» позивач посилається на недійсність договору оренди землі та просить визнати його таким та розірвати. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом його прав. У свою чергу, до початку розгляду справи по суті і відповідно до ст. 31 ЦПК України, відповідач СВК «Колонтаївський» подав до суду зустрічну позовну заяву. У зустрічній позовній заяві посилається на те, що 16 березня 2012 року між [PERSON] та СВК «Колонтаївський» було укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки площею 6,81 га, кадастровий номер [NUMBER], який було зареєстровано 27.12.2012 року за №632358374001677 у Відділі Держкомзему Краснокутського району Харківської області. Згідно договору оренди землі [PERSON] передала, а позивач по зустрічному позову прийняв строком на 8 років в платне користування вищевказану земельну ділянку. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2014 року [PERSON]набув право власності на вищезазначену земельну ділянку. Позивач по зустрічному позову зазначає, що відповідач [PERSON], порушуючи норми чинного законодавства України, вже перебуваючи у правових відносинах з СВК «Колонтаївський» уклав 10 листопада 2014 року договір оренди землі на ту саму земельну ділянку з іншою юридичною особою - ПСП «Фацелія». Викладені обставини змусили позивача по зустрічному позову звернутися до суду за захистом своїх прав, а саме за визнанням договору оренди землі укладеного 10.11.2014 року між [PERSON] та ПСП «Фацелія» - недійсним. Представник позивача по первісному позову та відповідач по зустрічному підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував. Представник відповідача по первісному позову та позивач по зустрічному СВК «Колонтаївський» заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Пояснив, що жодних наслідків у вигляді порушення прав позивача, обставини на які посилається позивач, не потягли. Прохав відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], а зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.78), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічний позов СВК «Колонтаївський» необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 18 цього Закону в редакції, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору в контексті заявлений по справі підстав позову були: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її невиплату; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї із істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державний реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 19 вказаного Закону України, яка діяла на день укладення договору, при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою. Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 16 березня 2012 року [PERSON] уклала з СВК «Колонтаївський» договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передала СВК «Колонтаївський» свою земельну ділянку площею 6,81 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], строком на 8 років. Договір оренди був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року за №632358374001677. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] земельну ділянку площею 6,8100 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю серї [NUMBER]. Таким чином, відповідно до ст. 1218 ЦК України позивач по первісному позову успадкував права та обов'язки орендодавця за вищевказаним договором оренди. На підставі рішення загальних зборів засновників СВК «Колонтаївський» від 02.03.2009 року з [PERSON] було укладено контракт, згідно якого його призначено виконавчим директором Кооперативу. Пунктом 4.1. контракту зазначено, що він має право в порядку, визначеному контрактом укладати від імені кооперативу господарські договори. Пункт 4.4. контракту визначає вичерпний перелік договорів, які не має права укладати керівник кооперативу. Заборони щодо укладання та підписання договору оренди земельної ділянки в ньому не зазначено. Відповідно до копії Наказу №4-ОК від 15 квітня 2014 року [PERSON] звільнено з посади виконавчого директора СВК «Колонтаївський» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України в зв'язку із закінченням строку трудового контракту. Таким чином, виконавчому директорові СВК «Колонтаївський» [PERSON] на момент підписання спірного договору було надано необхідні повноваження на підписання господарських договорів від імені Кооперативу, в тому числі і договорів оренди землі. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження, а таких даних матеріали справи не містять. Згідно до наявної в матеріалах справи копії вищевказаного договору оренди земельної ділянки, п.п. 9-14, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3%, 5001,14 грн., що під час виконання цього договору сторони застосовували, як 3% від вартості орендованої земельної ділянки, що складає 5001,14 грн.; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься у строк до 30 грудня поточного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Розмір орендної плати переглядається один раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно до п.п. 16, 17, 18 вказаного договору оренди земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із використанням земельної ділянки із дотриманням вимог чинного законодавства стосовно умов збереження стану об'єкта оренди. Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. У п. 26 договору не вказано про наявність чи відсутність обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Як вбачається з пояснень представника відповідача по первісному позову, СВК «Колонтаївський» виплачувало належним чином оренду плату, а саме своєчасно та в установленому порядку, про що свідчать відомості за 2012 - 2013 роки (а.с.58-61) про отримання [PERSON] орендної плати та касові ордера (а.с. 62-63) про отримання орендної плати [PERSON] Натомість, представником позивача по первісному позову вказані доводи не спростовані та ним не надано жодного пояснення з цього приводу. У постанові Верховного Суду України від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15 за аналогічним позовом фізичної особи до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колос» про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки у справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої пунктом першим частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», була викладена наступна правова позиція, яка у даній справі підлягає застосуванню відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. З урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України,частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд у таких справах повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, оскільки у даній справі позивач по первісному позову не надав доказів про те, що були порушені умови ст. 15 Закону України «Про оренду земельної ділянки» стосовно орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її невиплату. Орендна плата за договором сплачувалася орендарю повністю і з цього приводу спору не виникало. Згідно до матеріалів справи з боку орендаря договір оренди був підписаний повноваженою особою; не доведено наявність обмежень орендованої земельної ділянки чи порушення відповідачем порядку сівозмін, таких вимог з боку орендодавця стосовно недотримання вимог земельного законодавства не заявлялося; сторони узгодили, що земельна ділянка передається в оренду без розроблення проекту її відведення, тому суд вважає, що відсутність у спірному договорі оренди умов про порядок сівозмін та вказівки про наявність чи відсутність обмежень щодо використання земельної ділянки - не порушило прав орендодавця, що в цілому свідчить про несуттєвий характер таких порушень ст. 15 Закону України «Про оренду земельної ділянки», що в цілому не впливає на дійсність цього договору оренди. Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Відповідно до змісту договору оренди землі волевиявлення [PERSON] було спрямоване на передачу в оренду земельної ділянки згідно до державного акту, доданого до спірного договору оренди в копії. Згідно до наявної в матеріалах справи копії акту прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 16 березня 2012р., [PERSON] передала в оренду належну їй на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,81 га, кадастровий № [NUMBER], розташовану на території Колонтаївської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Вказаний договір був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року за №632358374001677. Наведене свідчить, що при укладанні спірного договору сторони досягли всіх істотних умов, а в подальшому СВК «Колонтаївський» належним чином виконувало свої зобов'язання за договором оренди землі та виплачувало орендодавцеві орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою, що підтверджується матеріалами справи, а саме: відомостями про виплату орендної плати та касовими ордерами, а тому підстави для задоволення позовних вимог позивача по первісному позову [PERSON] про визнання договору оренди землі та його розірвання, укладеного 16.03.2012 року між [PERSON] та СВК «Колонтаївський» - відсутні. Що стосується позовних вимог позивача по зустрічному позову, то вони підлягають задоволенню на підставі слідуючого. Судом встановлено, що 16 березня 2012 року [PERSON] уклала з СВК «Колонтаївський» договір оренди землі, за умовами якого [PERSON] передала СВК «Колонтаївський» свою земельну ділянку площею 6,81 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], строком на 8 років. Цей договір оренди був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Краснокутському районі Харківської області 27.12.2012 року за №632358374001677. [INFO] [PERSON] померла. Власником земельної ділянки, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є [PERSON]. Після оформлення спадщини після смерті [PERSON] відповідач по зустрічному позову [PERSON], як спадкоємець [PERSON], незважаючи на те, що договір оренди землі з СВК «Колонтаївський» припинений або розірваний не був, 10 листопада 2014 року уклав договір оренди землі на спірну земельну ділянку [NUMBER] площею 6,81 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER] з Приватним сільськогосподарським підприємством «Фацелія», про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 14.06.2016 року. Окрім цього, в судовому засіданні представники сторін не заперечували факту укладення спірного договору оренди землі між [PERSON] та ПСП «Фацелія». Частиною 4 ст. 32 Закону України «Про оренди землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 41 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору. За таких обставин суд вважає, що права СВК «Колонтаївський» були порушені, оскільки смерть фізичної особи-орендодавця [PERSON] не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до її спадкоємця перейшли права та обов'язки за договором оренди. До відповідача по зустрічному позову [PERSON], який набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця [PERSON], разом із правом власності на земельну ділянку перейшли права та обов'язки за договором оренди, у тому числі право на отримання орендної плати, що ним було реалізовано, та він 18.07.2014 року, 07.10.2014 року отримував орендну плату, про що свідчать видаткові касові ордери. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто, на момент вчинення правочину [PERSON] не повідомив орендаря ПСП "Фацелія" про те, що належна йому на праві власності земельна ділянка площею 6,81 га, перебуває вже в оренді, на підставі укладеного договору оренди між його матір'ю [PERSON] та СВК " Колонтаївський", який не було розірвано в судовому порядку. Отже, в момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України, а отже, договір є недійсним. За таких обставин, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved