Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

17 вересня 2021 року представник Державного підприємства" Миргородське лісове господарство" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь Державного підприємства" Миргородське лісове господарство" збитків в сумі 50000 гривень, заподіяних внаслідок вчинення правопорушення в галузі мисливського господарства та полювання та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 000253 від 20 лютого 2021 року, 20.02.2021 о 10 годині 00 хвилин відповідач [PERSON] проводив незаконне полювання в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с. Зуївці Миргородського району, в результаті чого добув одну голову оленя плямистого, що є порушенням ст.ст. 14,17,19 ЗУ «Про мисливське господарство та полювання» ст. 23 ЗУ «Про тваринний світ», ч.2 ст. 43 ЗУ «Про мисливське господарство та полювання». за що передбачено настання адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП. В судовому засіданні з розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП визнав. Пояснив, що здійснював відстріл лисиць, які крали курей. В процесі полювання почув рух тварини в очереті під болотом, куди і вистрелив. В подальшому з`ясував, що вистрілом добув оленя плямистого. Про вказану подію відразу повідомив лісничого. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 85 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень на користь держави. Відповідно до «Такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України)», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів України 19 червня 2017 року за №301/222, розмір збитків за незаконне добування або знищення оленя плямистого за одну особу становить 50 000 грн. В зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутись із позовом до суду. Відповідно до ухвали судді від 07 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання . 23 жовтня 2021 року представник відповідача, адвокат Акрітов П.К. подав відзив на позовну заяву , в якому вказував, що позовні вимоги про відшкодування шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення не підлягають задоволенню з огляду на необґрунтованість позову. Вказував, що відповідач погоджується та визнає факт проводження незаконного полювання в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с Зуївці, Миргородського району. Він здійснював відстріл лисиць, котрі крали курей. В процесі полювання почув рух тварини в очереті під болотом куди і вистрелив. В подальшому з`ясував, що вистрілом добув якусь тварину. Про вказану подію одразу повідомив лісничого. Дії відповідача були неумисні. Відповідач визнає що полював без належного на те дозволу. Однак позивачем не доведено належними, достатніми доказами факту добування саме «плямистого оленя», а не іншої тварини. В матеріалах позовної заяви відсутній будь який доказ, який встановлює належність продукту полювання до певного виду тварини. Належність м`яса та шкіри певному виду тварини має за клопотанням сторони встановлювати експерт, шляхом проведення відповідної експертизи, що не було здійснено Позивачем. Єдиний доказ по справі, який має властивість ідентифікувати тушку тварини і віднести її до певного виду тварин - відсутні, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідачем не використовувалася добута продукція полювання в особистих цілях, а тому у порушника не виникло зобов`язання відшкодувати вартість продукції полювання. Крім того позивач не звертався до відповідача для добровільного відшкодування понесеної матеріальної шкоди. В разі задоволення позову просив зменшити розмір відшкодування шкоди, так як [PERSON] згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 6 400 грн. на місяць, не має власного житла, фактично проживає без реєстрації в домогосподарстві, який належить його тещі [PERSON] , разом з ним проживає його дружина [PERSON] та двоє дітей [PERSON] 2004 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н., який перебуває на його утриманні Також на утримані перебуває мати [PERSON] , яка досягла пенсійного віку і також потребує утримання від сина. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Суду пояснив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 20.02.2021 о 10 годині 00 хвилин відповідач [PERSON] проводив незаконне полювання в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с. Зуївці Миргородського району, в результаті чого добув одну голову оленя плямистого. В судовому засіданні з розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП визнав. Відповідно до «Такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання розмір збитків за незаконне добування або знищення оленя плямистого за одну особу становить 50000 грн. Постановою Миргородського міськрайонного суду від 23.06.2021 року в становлено, що [PERSON] проводив незаконне полювання, в результаті чого добув одну голову оленя плямистого. Експертне дослідження не проводилося, так як це не є обов`язковим. Оскільки постановою суд у встановлена вина відповідача, тому просив стягти з відповідача збитки в розмірі 50000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Вказував, що відповідач погоджується та визнає факт проводження незаконного полювання в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с Зуївці, Миргородського району. Він ненавмисно добув оленя плямистого, так як здійснював відстріл лисиць, котрі крали курей. Про вказану подію одразу повідомив лісничого. Вказував, що позивачем не доведено належними, достатніми доказами факту добування саме «плямистого оленя», а не іншої тварини. В матеріалах позовної заяви відсутній будь який доказ, який встановлює належність продукту полювання до певного виду тварини. Належність м`яса та шкіри певному виду тварини має за клопотанням сторони встановлювати експерт, шляхом проведення відповідної експертизи, що не було здійснено позивачем. Відповідачем не використовувалася добута продукція полювання в особистих цілях, а тому у порушника не виникло зобов`язання відшкодувати вартість продукції полювання. Просив врахувати, що відповідач має скрутне матеріальне становище, так як отримує мінімальні заробітну плату, не має власного житла та має на утриманні малолітню дитину та непрацездатну матір. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 000253 від 20 лютого 2021 року, 20.02.2021 о 10 годині 00 хвилин відповідач [PERSON] проводив незаконне полювання в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с. Зуївці Миргородського району, в результаті чого добув одну голову оленя плямистого, що є порушенням ст.ст. 14,17,19 ЗУ «Про мисливське господарство та полювання» ст. 23 ЗУ «Про тваринний світ», ч.2 ст. 43 ЗУ «Про мисливське господарство та полювання», за що передбачено настання адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП (а.с. 16-17). Постановою Миргородського міськрайонного суду від 23.06.2021 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі шестидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. на користь держави, без конфіскації рушниці та незаконно добутих об`єктів тваринного світу (а.с. 7). Згідно постанови 20 лютого 2021 року о 10 годині 00 хвилин громадянин [PERSON] проводив незаконне полювання в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с. Зуївці Миргородського району в результаті чого добув одну голову оленя плямистого, що є порушенням ст.ст. 14,17,19 ЗУ «Про мисливське господарство та полювання» ст. 23 ЗУ «Про тваринний світ», ч.2 ст. 43 ЗУ «Про мисливське господарство та полювання» за що передбачено настання адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП. Відповідно до пункту 1 рішення Полтавської обласної ради від 12.07.2018 року №845 «Про надання державному підприємству «Миргородське лісове господарство» у користування мисливських угідь на території Миргородського району Полтавської області», надано державному підприємству «Миргородське лісове господарство» у користування мисливські угіддя на території Миргородського району Полтавської області для ведення мисливського господарства площею 9204,0 га., строком на 15 років (а.с. 20-22). Відповідно до Договору №058/18 про умови ведення мисливського господарства від 31.07.2018 року, укладеного між Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства і Державним підприємством «Миргородське лісове господарство», який складений на виконання рішення Полтавської обласної ради від 12.07.2018 року №845 «Про надання державному підприємству «Миргородське лісове господарство» у користування мисливських угідь на території Миргородського району Полтавської області», Державне підприємство «Миргородське лісове господарство» зобов`язалася використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням: вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях та виконувати інші функції відповідно до вимог Законів України « Про тваринний світ», «Про мисливське господарство та полювання», інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства (а.с. 23-27). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», мисливські тварини, що перебувають у стані природної волі, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що право на полювання в межах визначених для цього мисливських угідь мають громадяни України, які досягли 18-річного віку, іноземці, які одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання. Полювання з використанням вогнепальної мисливської зброї дозволяється лише особам, які в установленому порядку одержали в уповноваженому державному органі відповідний документ дозвільного характеру на право користування цією зброєю. До полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю. Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється, зокрема: полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених статтею 14 цього Закону (якими є посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо); відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання; паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання). Згідно ст. 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у, зокрема, порушенні права державної власності на мисливських тварин; порушенні правил полювання та здійснення інших видів використання мисливських тварин, правил регулювання їх чисельності. Законами України може бути встановлена відповідальність і за інші порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання. Притягнення порушників до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодувати збитки, завдані внаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання. Незаконно добуті мисливські тварини чи виготовлена з них продукція, а також знаряддя правопорушень підлягають конфіскації в установленому законодавством порядку. У разі вилучення незаконно добутих або набутих в інший спосіб живих мисливських тварин повинні бути вжиті заходи до їх збереження і, якщо можливо, повернення у природне середовище. Відповідно до ч. 1,2 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь. Такси для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства, і центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», полювання на парнокопитних тварин, куницю лісову, бобра, ондатру, бабака, білку, віднесених до державного мисливського фонду здійснюється відповідно до лімітів, що затверджуються на мисливський сезон спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання на підставі пропозицій користувачів мисливських угідь, погоджених з територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», добування мисливських тварин, віднесених до державного мисливського фонду здійснюється за дозволом - ліцензією або відстрільною карткою. За ліцензією здійснюється полювання на кабана, лань, оленів європейського та плямистого, козулю, лося, муфлона, білку, бабака, бобра, борсука, ондатру, куницю лісову. Згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», полювання може здійснюватися у такі строки: на самок лані, оленів європейського і плямистого, козулі, лося, муфлона, кабана та їх молодняк, здатний до самостійного існування, - у вересні - грудні. Згідно ст. 23 Закону України «Про тваринний світ» документами на право полювання є: посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка тощо); відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю (у разі полювання з такою зброєю); паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання. Зазначені документи мисливець зобов`язаний мати під час здійснення полювання, транспортування або перенесення продукції полювання і пред`являти їх на вимогу осіб, уповноважених здійснювати контроль у галузі мисливського господарства та полювання. Судом встановлено, що відповідач порушив ст. ст. 14,17,19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», ст. 23 Закону України «Про тваринний світ», так як незаконне полював в мисливських угіддях ДП «Миргородський лісгосп» поблизу с. Зуївці Миргородського району, в результаті чого добув одну голову оленя плямистого. Згідно ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Спільним наказом міністерства аграрної політики та продовольства України, міністерства екології та природних ресурсів України від 19.06.2017 року № 301/222, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.07.2017 року за № 842/30710 затверджено Такси для обчислення розмірів відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України). Розмір стягнення у випадку незаконного добування чи знищення оленя плямистого становить 50000 грн. (а.с. 11-14). Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» передбачено, що кошти, за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Користувачем, як встановлено судом, є Державне підприємство «Миргородське лісове господарство». Суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача щодо підстав зменшення розміру шкоди, в зв`язку з матеріальним становищем відповідача, оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством, Законом України «Про мисливське господарство та полювання», яке не передбачає зменшення розміру відшкодування завданої шкоди. Таким чином, позов про відшкодування шкоди в розмірі 50000 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved