Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт належності їй трудових книжкок колгоспника, виписки з облікової картки про індивідуальні відомості про застраховану особу, а також архівних довідок, які видані [PERSON] трудовим архівом, сіл селища Старовижівського району. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в отриманих документах в графах «прізвище» її зазначено як «Гінько», що суперечить даним, зазначеним у паспорті, де її прізвище зазначено «Гинько». Через цю розбіжність Старовижівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області їй відмовлено у видачі довідки про страховий стаж для призначення тимчасової соціальної допомоги. Вказує, що виправити дані розбіжності не можливо, оскільки підприємства у яких вона здійснювала свою трудову діяльність ліквідовані. Заявник в судове засідання не зявилась, подала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, вимоги заяви підтримала, просила суд заяву задоволити. Одночасно подала оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів заяви. Старовижівським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області подано суду пояснення до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення з клопотанням розглядати справу без участі його представника. Представником Управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації подано суду клопотання про розгляд справ за її відсутності. Проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до розяснень пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки колгоспника, серії БЕЛ № 0214605, яка оформлена 01 листопада 1986 року (аркуш справи 18) вбачається, що вона видана на імя «Карацай Нина Емельяновна», [INFO] (записано російською мовою), та містить запис про виправлення прізвища на «Гинько» (записано російською мовою), який належним чином не засвідчений, що ставить під сумнів належність її заявнику. Згідно із записів трудової книжки встановлено, що «Гинько Нина Емельяновна» працювала у колгоспі «Победа» в період 1985-1989 рр. Судом встановлено, що 17 червня 2016 року директором сільськогосподарського унітарного підприємства "Савушкино" [PERSON], видано довідку № 44 (аркуш справи 15). Зі змісту цієї довідки слідує, що «Гинько (Карацай) Нина Емельяновна», згідно обліку за 1985 - 1989 рр. дійсно працювала у колгоспі «Победа» з 15 травня 1985 по 30 березня 1989 рік, була членом колгоспу. З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки колгоспника № 620, яка оформлена 20 червня 1989 року (аркуш справи 19) вбачається, що вона видана на імя «Гінько Ніна Омелянівна», що також ставить під сумнів належність її заявнику. Згідно із записів трудової книжки встановлено, що «Гінько Ніна Омелянівна» працювала у колгоспі ім.Карла Маркса Любохинівської сільради Старовижівського району Волинської області. 25 серпня 2015 року [PERSON] трудовим архівом, сіл селища Старовижівського району [PERSON], видано архівну довідку Г-304/01.31. Зі змісту цієї довідки слідує, що [PERSON] перебувала членом колгоспу імені [PERSON] з 1981 року і по наявних документах працювала в колгоспі імені [PERSON] с.Любохини з лютого 1981 року по травень 1998 року (аркуш справи 17). 25 серпня 2015 року [PERSON] трудовим архівом, сіл селища Старовижівського району [PERSON], видано архівну довідку Г-305/01.31 про те, що [PERSON], працюючи в колгоспі імені [PERSON] село Любохини отримувала заробітну плату помісячно (аркуш справи 17). 14 червня 2018 року [PERSON] трудовим архівом, сіл селища Старовижівського району [PERSON], видано архівну довідку Г-245/01.31 про кількість людино-днів по місяцях, яку виробила [PERSON] працюючи в колгоспі імені [PERSON] село Любохини Старовижіввського району (аркуш справи 16). 26 серпня 2015 року [PERSON] трудовим архівом, сіл селища Старовижівського району [PERSON], видано архівну довідку Г-306/01.31 про те, що [PERSON] дійсно з 05 грудня 1983 року була прийнята на роботу закладчиком в цех сухої переробки Старовижівського льонзаводу (наказ № 473 від 05 грудня 1983 року). [PERSON] була звільнена з роботи з 02 травня 1985 року за прогули без поважних причин по ст.40 п.4 КЗпП України (наказ № 281/3 від 26 червня 1985 року). За час роботи їй була нарахована заробітна плата помісячно. З відповіді Старовижівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 20 липня 2018 року (аркуш справи 9) встановлено, що заявнику [PERSON] відмовлено у видачі довідки про страховий стаж для призначення тимчасової соціальної допомоги, оскільки в архівних довідках № Г-304/01.31 від 25 серпня 2015 року, № Г-305/01.31 від 25 серпня 2015 року, № Г-306/01.31 від 26 серпня 2015 року та № Г-245/01.31 від 14 червня 2018 року, які видані [PERSON] трудовим архівом сіл, селища Старовижівського району, трудовій книжці колгоспника та індивідуальних відомостях про застраховану особу прізвище, імя та по-батькові не співпадають із даними паспорта. З копії паспорта № 001849992 виданого 10 травня 2018 року 0725 встановлено, що заявник іменується [PERSON], [INFO] (аркуш справи 7). Ця обставина підтверджується також копіями картки платника податків, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дочки [PERSON], довідкою виконавчого комітету Любохинівської сільської ради Старовижівського району Волинської області (аркуш справи 8, 10-12, 21). Згідно статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 4, 5, 6 постанови Ради Міністрів СРСР від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців», яка набрала чинності 01 січня 1975 року (була чинною на момент влаштування заявника на роботу вперше), робітники і службовці, які влаштовуються на роботу, зобовязані надати адміністрації підприємства, установи, організації трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається. Особи, які приймаються на роботу в якості робітника або службовця вперше, зобов'язані подати адміністрації довідку про нього занятті, видану за місцем проживання відповідною житлово-комунальним органом, сільським чи селищним Радою депутатів трудящих, вуличним комітетом (довідка, видана вуличним комітетом, повинна бути завірена райвиконкомом), а звільнені з лав Збройних Сил СРСР зобов'язані пред'явити адміністрації військовий квиток. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, імя, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу роботу, звільнення. Записи про найменування роботи або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників відповідно до найменувань професій, зазначених в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у звязку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Питання щодо трудових книжок в Україні регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" та Інструкцією\~про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України\~від 29 липня 1993 року № 58, відповідно до яких, при влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.\~До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у звязку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Отже, зі змісту зазначених нормативно-правових актів (які діяли у різні періоди роботи заявника) можна зробити однозначний висновок про те, що на одну особу заводиться (заводилась) одна трудова книжка, у яку вносяться (вносились) відомості про всю трудову діяльність особи. Разом з тим, наявність в заявниці двох трудових книжок не є перешкодою для задоволення заяви, оскільки з досліджених трудових книжок встановлено, що трудова книжка колгоспника, серії БЕЛ № 0214605, яка заведена 01 листопада 1986 року у колгоспі «Победа» в Білоруській РСР і містить інформацію про трудову діяльність заявниці в період з 15 травня 1985 року до 01 квітня 1989 року, а трудова книжка колгоспника № 620, заведена 20 червня 1989 року у колгоспі ім.Карла Маркса Любохинівської сільради Старовижівського району Волинської області в Українській РСР і містить інформацію про трудову діяльність заявниці в інший період, а саме, починаючи з 31 січня 1990 року. Вказаними документами підтверджується факти трудової діяльності заявниці. Встановлення факту того, що вищезгадані трудові книжки колгоспника, архівні довідки та індивідуальні відомості про застраховану особу належить заявнику, необхідно їй для реалізації свого права, зокрема отримання довідки про страховий стаж для призначення тимчасової соціальної допомоги. З врахуванням викладеного, оцінивши всі докази в сукупності, суд вважає доведеним, що трудова книжка колгоспника серії БЕЛ № 0214605, яка оформлена 01 листопада 1986 року та видана на імя «Карацай Нина Емельяновна» та містить запис про виправлення прізвища на «Гинько», трудова книжка колгоспника № 620, яка оформлена 20 червня 1989 року та видана на імя «Гінько Ніна Омелянівна», архівні довідки № Г-304/01.31\~від 25\~серпня 2015\~року,\~№ Г-305/01.31\~від 25\~серпня 2015\~року,\~№ Г-306/01.31\~від 26\~серпня 2015\~року та\~№ Г-245/01.31\~від 14\~червня 2018\~року,\~які видані\~[PERSON] трудовим\~архівом сіл,\~селища Старовижівського\~району на\~імя «Гінько\~Ніна Омелянівна», належать заявнику [PERSON]. Враховуючи, що заявник не має іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, за викладених обставин заяву в цій частині слід задовольнити. Стосовно вимоги заявника про встановлення факту належності їй індивідуальних відомостей про застраховану особу від 30 травня 2018 року виданих на ім'я [PERSON], номер облікової картки: [NUMBER], суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, заявник має подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Таким чином, згідно норм чинного процесуального законодавства, для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до статті 318\~ЦПК України у\~заяві повинно\~бути зазначено: 1)\~який факт\~заявник просить\~встановити та\~з якою\~метою; 2)\~причини неможливості\~одержання або\~відновлення документів,\~що посвідчують\~цей факт; 3)\~докази,\~що підтверджують\~факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Як встановлено судом, заявник в порушення процесуальних вимог щодо змісту заяви, не подала суду докази того, що установа, яка видала індивідуальні відомості про застраховану особу від 30 травня 2018 року на ім'я [PERSON], номер облікової картки: [NUMBER], не може внести до них відповідні виправлення, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення заяви в цій частині. Оскільки заявник має можливість вирішення даного питання в позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що в частині встановлення факту належності Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 30 травня 2018 року виданих на ім'я [PERSON], номер облікової картки: [NUMBER] слід відмовити. Відповідно до вимог частини 7 статті 294\~ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення не відшкодовуються.

Outcome: partial