Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

28.09.2015р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 30.03.2015р. на [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області [PERSON], відповідач по справі, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Віто», реєстр.№ [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген-Транспортер», реєстр.№ [NUMBER] під його (позивача) керуванням. Стверджує, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач пошкодив його (позивача) транспортний засіб та залишив місце пригоди, не надавши при цьому йому та пасажирам його автомобіля жодної допомоги. Вказує, що в результаті даної ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани потиличної ділянки голови, що зумовило необхідність негайної госпіталізації у Мостиську КЦРЛ і тривалому перебуванні на лікуванні у вказаному закладі. Покликається на те, що внаслідок ДТП йому (позивачу) заподіяно моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями та пошкодженням його майна (автомобіля), що в подальшому негативно вплинуло на психологічний і фізичний стан здоров'я. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в його (позивача) користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також понесені судові витрати. Вимоги підтримано представником позивача в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що після ДТП він неодноразово звертався по телефону до позивача. Спочатку їхні (позивача та відповідача) батьки мали зустріч з приводу ДТП, на якій домовилися про ремонт автомобіля позивача, однак потім не дійшли згоди про розмір збитків, що підлягають відшкодуванню. Просить суд врахувати його матеріальне становище, зокрема, невисокий дохід та й те, що його дружина на даний час знаходиться відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 30.03.2015 року о 22.50 год. на дорозі «Львів-Шегині», а саме на її відрізку (ділянці), що на [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фольксваген-Транспортер», реєстр.номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], та автомобіля марки «Мерседес-Віто», реєстр. номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], відповідача у справі. Відповідно до постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.06.2015року, яка набрала законної сили, відповідач [PERSON] 30.03.2015 року о 22.50 год., керуючи автомобілем [NUMBER], та проїжджаючи по вул. Галицькій в м.Мостиська Львівської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген-Транспортер», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В результаті даної ДТП обидва транспортні засоби зазнали значних пошкоджень. Вищевказаною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4 та 124 КУпАП, та призначено у відповідності до вимог ч.2 ст.36 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність водія автомобіля [NUMBER], [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.06.2015 року, яка набрала законної сили, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. У ч.1 та ч.2 ст. 16 ЦК України зазначається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Джерелом підвищеної небезпеки, як це зазначається у ст.ст.1187, 1188 ЦК України, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як слідує із роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п.5 та п.9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, в результаті вищевказаної ДТП позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження і його автомобіль марки «Фольксваген-Транспортер», реєстр.номер [NUMBER], зазнав значних механічних пошкоджень. Так, із постанови заступника начальника СВ Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області Заболітного В.М. від 22.05.2015року, винесеної в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12015140230000171 від 31.03.2015року за ознаками ч.1 ст.286 КК України (за фактом вищенаведеної ДТП), слідує, що згідно висновку судово-медичного експерта №49/2015 від 15.04.2015року у водія автомобіля марки «Фольксваген-Транспортер», реєстр.номер [NUMBER], виявлено рану на голові та садно на спині, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Крім того, із наявної в матеріалах справи копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого Мостиської КЦРЛ №596 від 30.03.2015 року вбачається, що позивач [PERSON] в результаті зазначеної ДТП отримав забійно-рвану рану потиличної ділянки голови. Лікувальні рекомендації: щоденні перев'язки та продовження лікування у травматолога поліклініки за місцем проживання. Враховуючи вищенаведене, суд вбачає підстави для відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, оскільки внаслідок ДТП він переніс фізичний біль, моральні хвилювання та переживання, сильний стрес у зв'язку із пошкодженням його автомобіля та спричиненням йому тілесних ушкоджень, тривалість амбулаторного лікування. Крім того, позивач протягом тривалого часу був позбавлений можливості використовувати пошкоджений автомобіль, що спричинило ряд незручностей в побутовому житті і, як наслідок, порушення нормального ритму життя, виникнення пригніченого стану, що негативно вплинуло на його психічний стан здоров'я. Також позивач витрачав свій час та моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права. При цьому, судом безспірно встановлено, що саме внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON], вина якого встановлена у визначеному законом порядку - постановою суду, позивачу [PERSON] було заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, ступінь вини відповідача і його майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості,вважає необхідним для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути з відповідача в його користь 5000 гривень. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. При пред'явленні даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1218 гривень, що підтверджується квитанцією ПАТ «Правекс - Банк» №2601/з15 від 18.09.2015року. В той же час, відповідно до роз'яснень, даних у п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" пунктами 1 і 2 ч.1 ст.80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Згідно підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, оскільки ціна даного позову (майнового характеру) становить 20000 гривень, то за подання такого повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 487,20 гривень. Тобто, позивачем внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких умов, частина суми судового збору, що була сплачена позивачем в межах розміру встановленого законом (487,20 гривень), підлягає розподілу між сторонами відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 121,80 гривень (487,20 грн. х (5000 грн. : 20000 грн.)). Що ж стосується іншої частини сплаченої позивачем суми судового збору (1218-487,20=730,80грн.), то така, виходячи із положень ст.7 Закону України «Про судовий збір», може бути йому повернута за його клопотанням ухвалою суду у зв'язку із внесенням судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом, однак при розгляді справи представник позивача такого клопотання не заявляв. На підставі викладеного,

Outcome: approved