Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на на 1/12 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [PERSON] за договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку було надано в безстрокове користування земельну ділянку по Яблуневому проїзду, № 3, на якій [PERSON] та [PERSON] побудували домоволодіння, яке прийняте в експлуатацію рішенням виконкому Московської районної ради депутатів трудящих від 11.05.1965 року. Право власності на 1/2 частину домоволодіння було зареєстровано в КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації" за [PERSON] . Проте право на іншу 1/2 частину домоволодіння [PERSON] зареєстровано не було. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Спадщину прийняла [PERSON] та її брат [PERSON] , так як вони звернулися до нотаріальної контри з відповідними заявами, але оформити спадщину не змогли, оскільки 1/2 частина спірного домоволодіння не була зареєстрована КП „Харківське міське БТІ". Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.09.2012 року визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] [PERSON] оформити спадщину не встиг, так як помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/12 частини домоволодіння [ADDRESS] . Посилаючись на те, що [PERSON] є донькою спадкодавця, постійно проживала разом із ним на момент відкриття спадщини та від спадщини не відмовився, просила визнати за нею право власності на 1/12 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, якою підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив обставини справи згідно заявлених вимог та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, зазначили, що в позовних вимог викладені обставини відповідають дійсності, проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була повідомлена про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином, причини не явки суду не повідомила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] відомо про розгляд справи, але до суду з*явитися не має можливості Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 07.08.1957 року [PERSON] , відповідно до рішення виконкому Сталінської райради депутатів трудящих № 105 від 24.05.1957 року відведена земельна ділянка по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] було збудовано житловий будинок по [ADDRESS] , який прийнятий в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих від 11.05.1965 року, житловою площею 72,90 кв.м.. За [PERSON] рішенням народного суду Московського району м.Харкова від 09.06.1965 року було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Проте [PERSON] , право власності на свою частину будинку не оформив. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР (чинного на час смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529 ЦК Української РСР). [PERSON] , [INFO] , відповідач по справ, є донькою померлого [PERSON] , (свідоцтва про народження серія [NUMBER] , батьком записаний [PERSON] ). [INFO] [PERSON] одружилася із [PERSON] та після одруження їй було присвоєно прізвище [PERSON] (свідоцтво про одруження серія [NUMBER] ). Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.09.2012 року встановлено, що відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 07.08.1957 року [PERSON] , згідно рішення виконкому Сталінської райради депутатів трудящих № 105 від 24.05.1957 року відведена земельна ділянка по проїзду [ADDRESS] . Цим же рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Рішення набрало законної сили. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2014 року встановлено, що син [PERSON] - [PERSON] звернувся до 12 Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але оформити право на спадщину не встиг, оскільки помер [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив, тому право на спадщину після його смерті одержують спадкоємці за законом. Цим же рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова визнано за [PERSON] право власності на 1/12 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги на підставі ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року), оскільки є дочкою померлого [PERSON] . Заповіту [PERSON] не залишив, а тому право на його спадщину одержують спадкоємці за законом. Згідно 549 ЦК України (в редакції 1963 року ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що згідно відповіді 12 Харківської державної нотаріальної контори від 26.03.2014 року № 920/02-47 вона позбавлена права звернутися для оформлення права власності та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька оскільки оригінали право установчих документів відсутні. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Цивільним кодексом України передбачена черговість спадкоємців за законом, відповідно до якої у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). [PERSON] - спадкоємець першої черги, оскільки є донькою померлого [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Також, згідно діючого законодавства, ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємці, які постійно мешкали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються прийнявшими спадщину, якщо під час строку, встановленого ст.1270 ЦК України, вони не заявили про відмову від спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Згідно відповіді Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори від 26.03.2014 року № 920\\02-47, [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину після батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки не має оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статі 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно У своєму інформаційному листі №10-1387 від 27.09.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набирання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За клопотання сторони позивача, судові витрати покладаються на позивача

Outcome: approved