Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

24 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради, третя особа голова комісії з ліквідації юридичної особи - Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради Здреник Тарас Миронович про поновлення на роботі, відшкодування завданої моральної шкоди, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду\~від 28\~вересня 2020\~року відкрите\~провадження у\~справі. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до Новомосковської міської ради про відшкодування завданої моральної шкоди, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були залишені без розгляду. Таким чином, судом розглядалися позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради, третя особа голова комісії з ліквідації юридичної особи - Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради Здреник Тарас Миронович про поновлення на роботі. На обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що у період з 27 вересня 2019 року по 25 серпня 2020 року вона працювала на посаді юрисконсульта Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради. 29.05.2020 року Новомосковською міською радою прийняте рішення № 1273 «Про припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради». Відповідно до наказу Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради від 16.06.2020 р. № 31В, визначений день звільнення всіх працівників підприємства 25 серпня 2020 року. Позивач [PERSON] в заяві зазначила, що про наказ Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради від 16.06.2020 р. № 31В про наступне звільнення її ніхто не повідомив, з наказом про заплановане вивільнення працівників вона особисто не була ознайомлена під підпис, акти про її відмову від підписання зазначеного наказу не складалися, також, наказ не направлявся їй до відома через засоби поштового зв`язку. Наказом Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради від 12.08.2020 року № 49, її, [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради з 25 серпня 2020 року згідно п.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (ліквідація підприємства). Позивач зазначила, що її звільнення проведене з порушення вимог Кодексу Законів про працю України, з нижченаведеного. Так, оскільки її не повідомили про наступне вивільнення, відповідачем були порушені приписи ст. 49-2 КЗпПУ. Крім того, на час звільнення, вона була вагітна, термін вагітності становив 28 тижнів, у зв`язку з чим, відповідач повинен був виконати вимоги ч. 3 ст. 184 КЗпПУ, тобто, звільнити з обов`язковим працевлаштуванням працівника. В зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд: -поновити її, [PERSON] на роботі на посаду юрисконсульта Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, посилалася на підстави звернення до суду викладені в заяві, просила суд задовольнити вимоги. В судове засідання представник відповідача - Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради не з`явився, прос місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений. Третя особа - голова комісії\~з ліквідації\~юридичної особи\~-\~Комунального підприємства\~«Муніципальна варта»\~Новомосковської міської\~ради Здреник\~Тарас Миронович\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~надав до\~суду письмові\~пояснення,\~в яких\~посилався на\~те,\~що звільнення\~позивача відбувалося\~з урахуванням\~вимог законодавства\~України. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши позивача, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до нижченаведеного. Судом встановлено, що у відповідності до Статуту Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради, засновником підприємства є Новомосковська міська рада. (а.с.10). У відповідності до трудової книжки та наказу Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради від 27.09.2019 р. № 55, [PERSON] прийнята на посаду юрисконсульта Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради з 27.09.2019 р. (а.с.5,6). Встановлено, що 29.05.2020 року Новомосковською міською радою прийняте рішення № 1273 «Про припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради». (а.с. 15). Наказом Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради від 12.08.2020 року № 49, [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради з 25 серпня 2020 року згідно п.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (ліквідація підприємства). (а.с. 9). Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, судом застосовуються наступні норми законодавства України. У відповідності до ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Статтею 36\~Кодексу законів\~про працю\~України визначені підстави припинення трудового договору, якими є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої\~статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи\~власника або\~уповноваженого ним\~органу (статті\~40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). В свою чергу, статтею 40\~КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Таким чином, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках ліквідації підприємства. У відповідності до приписів ст. 43 КЗпПУ, розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу,\~може бути\~проведено лише\~за попередньою\~згодою виборного\~органу (профспілкового\~представника),\~первинної профспілкової\~організації,\~членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. В той же час, при розірванні трудового договору з працівником у зв`язку з ліквідацією підприємства, власник або уповноважений ним органом повинні дотримуватися вимог законодавства України. Так, у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпПУ, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим, відповідно до\~статті 48\~Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до\~Закону України\~"Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі\~пункту 1\~частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення\~частини другої\~статті 40 цього Кодексу та положення\~частини другої\~цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Як зазначалося вище, наказом Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради від 12.08.2020 року № 49, [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради з 25 серпня 2020 року згідно п.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (ліквідація підприємства). Підставами винесення наведеного вище наказу зазначені: 1. Рішення Новомосковської міської ради від 29.05.2020 року № 1273 «Про припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради». 2. Наказ від 16.06.2020 р. № 31В «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» (а.с. 9). В той же час, незважаючи на те, що Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради є відповідачем у справі, а також, те, що судом направлялися запити щодо надання доказів ознайомлення за наказом та повідомлення [PERSON] про наступне вивільнення, Комунальним підприємством «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради не надано суду доказів того, що [PERSON] була належним чином повідомлена про наступне вивільнення, також, на адресу суд не надано копію наказу від 16.06.2020 р. № 31В «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У зв`язку з наведеним, враховуючи те, що Комунальним підприємством «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради не надано суду доказів того, що [PERSON] була належним чином повідомлена про наступне вивільнення, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] відповідачем не було дотримано процедуру звільнення, а саме були порушені приписи ст. 49-2 КЗпПУ. Також судом встановлено, що на час звільнення (25.08.2020 р.), позивач [PERSON] була вагітна, термін вагітності становив 28 тижнів, що підтверджується відповідними медичними довідками, у зв`язку з чим, відповідач повинен був виконати вимоги ч. 3 ст. 184 КЗпПУ. (а.с.24,25, 28). Частиною 3 статті 184 КЗпПУ визначено, що звільнення вагітних\~жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -\~частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Суду не надано доказів виконання відповідачем вимог частини 3 статті 184 КЗпПУ щодо працевлаштування позивача. Оскільки судом встановлено, що при звільненні [PERSON] відповідачем не було дотримано процедуру звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, а саме порушені приписи ст. 49-2 КЗпПУ та ч. 3 ст. 184 КЗпПУ, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з чим, позивача належить поновити на роботі. Приписами ч. 1, ч. 2 ст.\~235\~КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України\~«Про запобігання\~корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради № 100 від 25.08.2020 р., середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 677,59 грн. (а.с. 30). Кількість робочих днів за період з дати звільнення 25.08.2020 р. по 07.09.2021 р. складає 260 робочих днів. В зв`язку з наведеним, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 25.08.2020 р. по 07.09.2021 р. включно становить 176\~173,40 грн. (677,59 грн. х 260р.д.). На підставі п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку щодо негайного виконання рішення в частині стягнення з Комунального підприємства «Муніципальна варта» Новомосковської міської ради на користь [PERSON] заробітної плати, але не більше ніж за один місяць в сумі 14\~229,39 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved