Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

11.03.2019 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно договору дарування квартири від 18.02.2002 року, відповідач [PERSON] подарував йому кв. [ADDRESS] і більше семи років за вказаною адресою не проживає, витрат по утриманню квартири не несе. Позивач вказував, що оскільки відповідач довгий час у спірній квартрі не проживає без поважних причин, самовільно покинув квартиру, не сплачує комунальні послуги та не утримує квартиру, просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування нею. 11.03.2019 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О. 15.03.2019 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній справі та призначене підготовче судове засідання. 16.10.2019 року ухвалою суду закінчене підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з"явився, надав суду заяву та просив розглянути справу у його відсутність, при цьому позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Відповідач до суду не з"явився, про судові засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення повісток, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, а тому суд вбачає за можливе проводити розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що кв. [ADDRESS] згідно договору дарування квартири від 18.02.2002 року належить позивачу [PERSON] , даний договір зареєстрований в БТІ м.Києва (а.с.4). Згідно актів, затверджених начальником ЖЕД - 9 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" від 13.11.2012 року, 29.12.2017 року, 25.01.20018 року та 24.02.2018 року відповідач [PERSON] у кв. [ADDRESS] не проживає (а.с.5-6). Судом встановлено, що відповідач не надав суду докази, а також не повідомив про підстави звільнення від доказування, що особисто йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не можу грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного ріие тая суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користувгння житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки відповідач, втратив право користування цим жилим приміщенням після того як залишив квартиру. Реєстрація відповідача у квартирі на даний час чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, в зв`язку з чим права підлягають захисту в судовому порядку, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved