Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, визначити місце проживання сина разом з ним. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 26 грудня 2011 року Кінашівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано між ним та відповідачкою шлюб, актовий запис № 10. В шлюбі народилася одна дитина - син [PERSON] [INFO] . Причиною розпаду\~їхньої сім`ї\~послужило те,\~що втратили\~взаєморозуміння та\~повагу один\~до одного.\~Шлюб фактично\~розпався,\~збереження такого\~суперечить інтересам\~сторін. Вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання неповнолітньої дитини з ним, оскільки відповідачка не бере участь у його вихованні. В судове засідання позивач не з`явився, скерував заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання, не з`явилася, скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності та про визнання позову. В судове засідання Більшівцівська селищна рада представника не скерувала. Сільським головою Саноцьким В. подано заяву про розгляд справи у відсутності представника. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 26 грудня 2011 року Кінашівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області зареєстрований між сторонами шлюб, актовий запис № 10 (а.с.6). В шлюбі народився син [PERSON] [INFO] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно довідки N 63 від 19 жовтня 2020 року, виданої Більшівцівською селищною радою Івано-Франківського району Івано-Франківської обл., відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає окремо від позивача. Подружні відносини між сторонами припинені, проживають за різними адресами, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам дитини 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про остаточний розпад сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд зазначає наступне. Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності до статей 160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до пункту 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Таким чином, судом встановлено, що батько належним чином виконує свої обов`язки, створив всі умови для повноцінного розвитку своїх дітей. Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених судом, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої дитини, з його батьком, відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини сина [PERSON] року народження разом з батьком [PERSON] .

Outcome: approved