Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

17.10.2017 року ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до Марківського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №59_199 від 26.06.2013. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії\~Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит №59_199 від 26.06.2013 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 156 000 (сто пятдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати, повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 20 % річних. Кредит надано строком на 120 (сто двадцять) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23.06.2023 на придбання обєкта нерухомості. Згідно п. 3.3.3 кредитного договору позичальникзобовязався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1300 грн та сплачувати проценти , нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, не пізніще останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків в АТ «Ощадбанк» на відповідні рахунки позичальника. Пунктами 2.4.2-2.4.3 кредитного договору передбачено,що проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником , починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день фактичного користування кредитом. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а саме: не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом. Згідно п.п.4.3.1, 4.3.4 кредитного договору [PERSON] зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майно по своїх зобовязаннях, що випливають з договору. Відповідно до п.3.9 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому , або у визначений банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором, в тому числі, але не виключно, у випадку затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом на три календарні місяці. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору повинно проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати одержання вимоги від банку. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки від 26.06.2013 року з [PERSON]. Відповідно до п.2.1 договору поруки , поручитель безумовно, безвідкладно та безоплатно зобовязується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобовязання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. У відповідності до п.п.3.2.2, 3.2.3 договору поруки у випадку повного або часткового невиконання( неналежного виконання) позичальником зобовязання за кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до позичальника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобовязанням , а поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Кредитор має право вимагати виконання зобовязання за кредитним договором на власний вибір, як від позичальника і поручителя спільно, так від будь-якого з них окремо, причому як в повному обсязі так і частково. Свої зобов'язання відповідачі належним чином не виконували, в зв'язку з чим станом на 26.06.2013 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 266199,16 грн. яка складається із: - борг за кредитом в розмірі 135298,08 грн.; - проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 28.09.2017 в розмірі 90092,32 грн.; - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по березень 2017 року -34712,39 грн.; -три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 28.09.2017 року -6096,37 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання, призначені на 05.12.2017, 19.12.2017 не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином\~шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Марківського районного суду Луганської області, оскільки відповідачі зареєстровані на тимчасовоокупованій території України куди підприємством поштового звязку «Укрпошта» не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 19.12.2017 згідно ст.280 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії\~Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит №59_199 від 26.06.2013 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 156 000 (сто пятдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати, повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 20 % річних. Кредит надано строком на 120 (сто двадцять) місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23.06.2023 на придбання обєкта нерухомості (а.с.8-13). Згідно п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1300 грн. та сплачувати проценти , нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, не пізніще останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків в АТ «Ощадбанк» на відповідні рахунки позичальника. Пунктами 2.4.2-2.4.3 кредитного договору передбачено,що проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день фактичного користування кредитом. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а саме: не виконав зобовязання щодо погашення кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом. Згідно п.п.4.3.1, 4.3.4 кредитного договору [PERSON] зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майно по своїх зобовязаннях, що випливають з договору. Відповідно до п.3.9 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому , або у визначений банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором, в тому числі, але не виключно, у випадку затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом на три календарні місяці. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов договору повинно проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати одержання вимоги від банку. Свої зобов'язання відповідачі належним чином не виконували, в зв'язку з чим станом на 26.06.2013 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 266199,16 грн. яка складається із: - борг за кредитом в розмірі 135298,08 грн.; - проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 28.09.2017 в розмірі 90092,32 грн.; - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по березень 2017 року -34712,39 грн.; - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 28.09.2017 року -6096,37 грн. Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається в силу ст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання вказано в ч.2ст.615 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29.09.2017 року складає 266199,16 грн. Щодо вимог про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних згідно ст.625ЦПК України,\~суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина першастатті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»). Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині втрат від інфляції. Щодо вимог позивача про стягнення боргу в солідарному порядку, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору, може забезпечуватись письмовим договором поруки. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки від 26.06.2013 року з [PERSON] (а.с.18-22). Відповідно до п.2.1 договору поруки, поручитель безумовно, безвідкладно та безоплатно зобовязується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобовязання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. У відповідності до п.п.3.2.2, 3.2.3 договору поруки у випадку повного або часткового невиконання( неналежного виконання) позичальником зобовязання за кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до позичальника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобовязанням , а поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Кредитор має право вимагати виконання зобовязання за кредитним договором на власний вибір, як від позичальника і поручителя спільно, так від будь-якого з них окремо, причому як в повному обсязі так і частково. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Отже, порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Сторони в договорі поруки погодили зокрема в п.п.10.1.1, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до протягом 30 років з моменту підписання. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даному випадку згідно з п. 2.2 Договору № 59_199 від 26.06.2013 іпотечний кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 23.06.2023 року при цьому було погоджено , що позичальник зобов'язаний щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця ,наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти платежами в сумі 1300,00 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. Згідно розрахунку заборгованості остання сплата за договором про іпотечний кредит №59_199 від 26.06.2013 відбулася 20.06.2014 року, а заборгованість за договором виникла з 03.11.2014 (а.с.5). Вказівка в умовах договорів поруки про їх дію до повного виконання зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст.559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4ст. 559 ЦК Українипро те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Це узгоджується і з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де вказано, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, де вказано, що умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідача задоволенню не підлягають. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову позивачем платіжним дорученням від 04.10.2017 був сплачений судовий збір у сумі 3992,99 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. \~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial