Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 26.10.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу , вона є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за тією ж адресою. Відповідач [PERSON] , вселилася у будинок [ADDRESS] та була зареєстрована у ньому і на даний час в ньому проживає і не бажає виселятися та знятися з реєстрації, чим порушує її права як власника на володіння і користування майном. Протягом останніх років, відповідач відмовляється в добровільному порядку виселитись з будинку, влаштовує там сварки, систематично порушує правила співжиття, створює їй та її чоловіку нестерпні умови для проживання. Проживати з відповідачем стало неможливо, оскільки остання зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та знищує майно в будинку, постійно руйнує та псує належне їй помешкання. Вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, проте профілактичні бесіди проведені з відповідачем, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Зважаючи на таку поведінку відповідача, з огляду на те, що своїми діями відповідач створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним позивачу на праві особистої власності будинком , просить суд усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Аргументи учасників справи : Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява у якій він просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. 01.03.2019 року на адресу суду від відповідача в особі її представника [PERSON] надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні відомості про вчинення відповідачем хуліганських дій відносно позивача та докази хворобливого стану позивача. Представник відповідача вказує на те, що відсутні підстави визначені ст.116 ЖК України для виселення відповідача з житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , оскільки відомості викладені у характеристиці [PERSON] та акті обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] встановлені зі слів позивача та її чоловіка. З посиланням на викладене просить відмовити в задоволенні позову. 22.04.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від адвокатів Тричинець Н.П. та Стецяк Т.І., згідно якого останні повідомили суд про припинення надання правової допомоги відповідачу у справі [PERSON] .. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується розпискою про отримання нею судового виклику на судове засідання 02.07.2019 року , яке наявне в матеріалах справи та рекомендованим повідомленням про вручення за №8800601220160 та рекомендованим повідомленням ,яке повернулося на адресу суду із відміткою «адресат не проживає за вказаною адресою» за № [NUMBER] . Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приймаючи до уваги, що відповідач, належним чином повідомлений та обізнаний про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, подав до суду відзив на позов, повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів . В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії : 10.11.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. 23.04.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залишено зустрічну позовну заяву без руху. 19.03.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду зустрічну позовну заяву повернуто позивачу за зустрічним позовом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гулянич Т.М. зареєстрованого в реєстрі за №1041 від 26.10.2005 року ./а.с.5-6/. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 26.10.2005 року за №1653181, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гулянич Т.М. за №1041 від 26.10.2005 року набула право власності на домоволодіння та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] ./а.с.5/ Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10371929 від 12.04.2006 року Ужгородське районне державне підприємство технічної інвентаризації провело реєстрацію права власності домоволодіння за адресою [ADDRESS] , за власником [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу /ВСЕ 659552/ 26.10.2005/ посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гулянич Т.М. на праві приватної власності./а.с.6/ Згідно довідки №70 від 17.04.2006 року Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за гр. [PERSON] /а.с.7/ Як вбачається з будинкової книги - за адресою [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] /а.с.7 -9/ Згідно характеристики виданої секретарем Руськокомарівської сільської ради Л.Ю.Стеценко від 19.06.2017 року за №12/02-26, [PERSON] проживає в с. Н.Солотвино, вживає спиртні напої, домашнім господарством та вихованням своїх трьох малолітніх дітей не займається, не дотримується порядку в будинку./а.с.10/ Як вбачається із заяви [PERSON] , який є чоловіком відповідача , останній звернувся до голови Руськокомарівської сільської ради із заявою в якій виклав прохання вжити заходи впливу до [PERSON] - відповідача по справі , оскільки остання не займається веденням домашнього господарства, систематично вживає алкогольні напої на що витрачає гроші на утримання дітей. Неодноразово залишає дітей одних вдома без нагляду дорослих. Зазначає, що недавно перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння розбила вікна автомобіля належного його батькам./а.с.11/ Згідно акту - обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , складеним комісією Руськокомарівської сільської ради, дворогосподарство в якому проживає сім`я є доглянутим, проте на подвір`ї дворогосподарства виявлено побитими два автомобілі та зникли всі документи на автомобілі та причіп і водійські права [PERSON] . Зі слів [PERSON] та [PERSON] це зробила їх невістка [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, яка веде аморальний спосіб життя, неналежно доглядає за своїми дітьми, не дотримується чистоти в будинку. Комісія вирішила попередити [PERSON] та поспостерігати за її подальшою поведінкою і прийняти відповідні міри./а.с.12/ Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.10.2013 року , яке набуло законної сили , шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєсрований 05.05.2007 року за актовим записом № 09 - розірвано. Малолітніх дітей залишено проживати разом з батьком [PERSON] /а.с.106-109/ Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.11.2017 року, яке набуло законної сили , шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 25.05.2016 року, актовий запис № 04 - розірвано./а.с.110-111/ Згідно висновку інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 28.05.2017 року перевірку по рапорту старшого інспектора-чергового сектору реагування ПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області по факту вчинення кримінального правопорушення відповідачем [PERSON] було припинено через малозначність діяння ./а.с.113-114/ Як вбачається із виписки з протоколу №08 засідання виконавчого комітету Руськокомарівської сільської ради від 13.12.2018 року на якому була присутня і [PERSON] проведено розгляд заяв про аморальний спосіб життя [PERSON] /а.с.115/ Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації №396/03-31 від 12.04.2019 року, враховуючи інтереси малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей./а.с.117-120/ Згідно характеристики виданої сільським головою Руськокомарівської сільської ради В.С.Білак від 07.03.2019 року за №117/02-26, [PERSON] проживає в с. Н.Солотвино, не працює, вживає алкогольні напої, домашнім господарством та вихованням своїх трьох малолітніх дітей не займається. На даний час її місце перебування не відоме./а.с.122/ Позивач [PERSON] , посилається на те, що проживання відповідача у належному їм житлі, створює їй нестерпні умови для проживання , оскільки подальше проживання з ним є неможливим, оскільки остання зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та знищує майно в будинку, постійно руйнує та псує належне їй помешкання, систематично порушує правила співжиття . Позивач посилається на те, що проживання відповідача у належному їй будинку та не бажання з нього виселятися, порушує її права як власника на володіння і користування майном. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням, яке на праві власності належить позивачеві. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло , придбати його у власність або взяти в оренду, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користуватися займаним приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правовою підставою даного позову позивач визначила неможливість спільного проживання з відповідачем, яка систематично руйнує та псуює житло та порушує правила співжиття. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з аналізу змісту наведеної норми ст. 116 ЖК України вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ОСББ, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивач на підтвердження позовних вимог надала суду докази, а саме заяву сина позивача, який є і колишнім чоловіком відповідача - [PERSON] подану на ім`я голови Руськокомарівської сільської ради про вжиття заходів впливу до [PERSON] - відповідача по справі ( а.с.11); акт - обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] складеного комісією Руськокомарівської сільської ради, згідно якого комісія вирішила попередити [PERSON] та поспостерігати за її подальшою поведінкою ( а.с. 12); висновок по рапорту старшого інспектора-чергового сектору реагування ПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про перевірку по факту вчинення кримінального правопорушення відповідачем [PERSON] , виписку з протоколу №08 засідання виконавчого комітету Руськокомарівської сільської ради від 13.12.2018 року на якій була присутня [PERSON] , в яких відображені систематичні порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття що робить неможливим для неї проживання з відповідачем в одному будинку та систематичне руйнування та псування відповідачем належного їй жилого приміщення. Як встановлено судом, неодноразові заходи попередження застосовувані з приводу протиправної поведінки відповідача , виявилися безрезультатними, оскільки остання продовжувала антигромадське поводження, і така поведінка відповідача носила систематичний характер. Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела , що відповідач своєю поведінкою та своїми діями створює для неї неможливість спільного проживання в одному будинку; систематичність характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження і продовження відповідачем негідної поведінки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те, що позивач є єдиним власником будинку [ADDRESS] , а проживання і реєстрація відповідача порушує права позивача як власника на володіння, розпорядження і користування своєю власністю , зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved