Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просить: визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири №[ADDRESS], загальною площею 31,9 кв.м. та житловою площею 16,5 кв.м.; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 777,50 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.08.2011 вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З лютого 2018 року їхні з відповідачем сімейні стосунки припинені, з того часу спільне господарство та спільний бюджет вони не ведуть. Вони продовжують проживати на одній житловій площі, оскільки відповідач не бажає відїжджати з житлового приміщення. Їхній малолітній син проживає з позивачкою за однією адресою та знаходиться на її утриманні. У провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває її позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем. У період зареєстрованого шлюбу, та ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, тобто за кошти спільної праці подружжя у 2011 році ними було придбано квартиру №[ADDRESS], загальною площею 31,9 кв.м. та житловою площею 16,5 кв.м.. Право власності на спільно придбане майно оформили за взаємною згодою на відповідача. Вказана квартира є їхньою спільною сумісною власністю. На даний час вона має намір розподілити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки згоди щодо поділу майна, як майна подружжя вони не дійшли. Сторони у судове засідання не зявилися. Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Від представника позивача адвоката [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Крім того, до заяви представником позивача долучені документи на підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а саме: звіт від 18.05.2018 року про виконані послуги за угодою про надання правової допомоги від 13.03.2018 року та акт від 18.05.2018 року про виконані (роботи) послуги, згідно яких вартість послуг склала 4 000 грн.. Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Не заперечує проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири №[ADDRESS], загальною площею 31,9 кв.м. та житловою площею 16,5 кв.м. та стягнення з нього на користь позивачки витрат по сплаті судового збору в сумі 777,50 грн.. Відносно стягнення з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. - заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 06.08.2011 сторони перебувають у шлюбі /а.с.11/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.10/. Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 25 листопада 2011 року на ім'я [PERSON] була придбана квартира №[ADDRESS], загальною площею 31,9кв.м. та житловою площею 16,5кв.м. /а.с.6/. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.63 зазначеного Кодексу сторони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання вищезазначеним нерухомим та рухомим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. З урахуванням викладеного, досліджених письмових доказів, суд вважає встановленим, що спірна квартира №[ADDRESS], загальною площею 31,9 кв.м. та житловою площею 16,5 кв.м, придбана сторонами за час шлюбу за спільні сумісні кошти, а тому, у відповідності до ст.ст.60, 61, 70 СК України, суд вважає необхідним визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя та поділити її між позивачкою та відповідачем, визнавши за позивачкою право власності на Ѕ частину цього майна. До того ж, позов в частині поділу квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, визнаний відповідачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги та про представництво інтересів від 13.03.2018 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON]. 19.03.2018 року [PERSON] проведено оплату адвокату [PERSON] за договором про надання правової допомоги у справі про поділ майна в сумі 4 000 грн., що підтверджується квитанцією \\а.с.12\\. Звітом від 18.05.2018 року про виконані послуги за угодою про надання правової допомоги від 13.03.2018 року визначено вартість правничої допомоги з яких: консультація 500 грн.; складання позовної заяви - 1000 грн.; консультація з приводу спірних правовідносин 19.03.2018 року 500 грн., складання клопотання про відкладення розгляду справи 200 грн., вивчення судової практики з приводу спірних правовідносин 1500 грн., участь у судовому засіданні по справі 18.05.2018 року 800 грн.. Актом виконаних робіт від 18.05.2018 року сторони (адвокат [PERSON] та клієнт [PERSON]В.) підтвердили факт надання послуг відповідно до положень вказаного договору. Дослідивши зазначені докази, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи чи повязані ці витрати з розглядом справи суд вважає, що позивачкою понесені лише витрати в розмірі 3200 грн., оскільки справу розглянуто у відсутність сторін по справі за заявами позивачки, її представника та відповідача за наявними у справі матеріалами та представництва в суді не здійснювалося. Враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3200 грн. є співмірними і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 777,50 грн. судового збору.

Outcome: partial