Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та Козацької сільської ради, 23.01.2017 року надала суду заяву про зміну своїх позовних вимог, а саме, просить визнати за нею право власності на 1/3 частку земельного паю в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року. З зустрічними позовними вимогами до суду звернулась [PERSON] та 23.01.2017 року її представник [PERSON] надав до суду заяву з проханням визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки земельного паю в КСГП «України» площею 4,35 в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON], надав до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON], надав до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Від Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутністю представника сільської ради, заперечення щодо позову відсутні. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги сторін. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 05.06.2003 року виконкомом Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району, актовий запис про смерть № 15. За життя померлий Заповіт не складав. З наданих суду копій свідоцтва про одруження від 08.11.1998 року серії [NUMBER], актовий запис № 6 та свідоцтва про шлюб від 13.012.2005 року серії [NUMBER] вбачається, що позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] на момент його смерті перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 08.01.1976 року, померлий [PERSON] доводився рідним сином відповідачки [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року. Враховуючи, що правовідносини між сторонами щодо права власності на спадкове майно виникли після смерті спадкодавця (момент відкриття спадщини01.06.2003 року), тобто до 01 січня 2004 року, то до таких правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 р. Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом від Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори була витребувана копія спадкової справи № 424/2003 до майна померлого [PERSON]. Відповідно до матеріалів спадкової справи, у відведений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, батьки померлого - [PERSON], [PERSON] та їх невістка - [PERSON] звернулись до нотаріусу з заявами про прийняття спадщини померлого [PERSON] Стаття 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом зазначеної норми вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.2 ст..549 ЦК УРСР строк. Таким чином, батьки та дружина спадкодавця [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину. В 2015 році [PERSON] здійснила запит до Козацької сільської ради з метою дізнатись чи дійсно її померлому чоловікові [PERSON] належить земельна частка (пай) КСГП «Україна», оскільки на момент відкриття спадщини сторонам не було відомо про існування земельного паю. 18 травня 2015 року Козацька сільська рада в своєму листі повідомила, що [PERSON] був включений до списків членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», які мали право на земельну частку (пай). Був виписаний сертифікат [PERSON] (серія [NUMBER]) на земельну частку (пай), площею 4,35 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат був зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) КСГП «Україна» на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 327/96 від 20.06.1996 року. [PERSON] з певних причин не отримав документів, що посвідчували б його право на земельну частку (пай). Тому його земельна ділянка має статус як «не витребувана земельна частка (пай)». Відповідно до Списку громадян членів КСП «Україна», який є додатком до Розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про затвердження розрахунків вартості земельних часток (паїв) та її розмірів в умовних кадастрових гектарів КСП «Україна» від 20.06.1996 року № 327/96, спадкодавець [PERSON] був включений до вказаного Списку під № [NUMBER]. Разом з цим, відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області повідомив суд, що згідно наявних у Відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування земельною ділянкою та других примирників державних актів станом на 31.12.2012 року у Відділу відсутня інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або користування землею за [PERSON] на території Білгород-Дністровського району Одеської області. При цьому, суд вважає правомірними наголошення сторін щодо належності їх спадкодавцю [PERSON] земельної частки (паю), яка повинна бути включена до його спадкової маси, оскільки своїм правом на отримання земельного паю [PERSON] скористався належним чином, з дотриманням встановленого порядку, а відповідні державні органи, які були уповноважені на проведення розпаювання земель, сприяли реалізації права [PERSON] на отримання земельної частки, зокрема райдержадміністрацією було прийняте відповідне рішення та виготовлено Сертифікат на земельну частку (пай) КСГП «Україна». Та обставина, що спадкодавець фактично не отримав належний йому Сертифікат, не позбавляє його самого права на земельну частку (пай). Саме це право спадкується наразі його спадкоємцями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.2 ст. 548 ЦК УРСР). Як вище було зазначено, спадкоємцями [PERSON] є його батьки - [PERSON], [PERSON] та дружина - [PERSON], по 1/3 частці спадкового майна (земельного паю) кожний. 05 листопада 2011 року спадкоємець [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 14. З матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті в порядку ст.. 1268 ЦК України, до державного нотаріусу звернулась дружина - [PERSON], яка на момент смерті спадкодавця, в даному випадку [PERSON], проживала разом з ним. У відповідності до ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, спадщина у вигляді 1/3 частки земельного паю [PERSON], що була прийнята його батьком [PERSON], переходить до єдиної спадкоємиці останнього - [PERSON]. В цілому успадкована [PERSON] частка земельного паю складає 2/3, а частка [PERSON] становить 1/3. Такі обставини були сприйняті та визнанні сторонами, що підтверджується їх останніми заявами про визнання вимог одна одної. Згідно зпостановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. 15.10.2016 року нотаріус Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Іваницький О.Ю. відмовив позивачу в оформлені спадщини в нотаріальному порядку у зв'язку з відсутністю оригіналу Сертифікату на земельну частку (пай). За роз'ясненнямПостанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Беручи до уваги вищевикладені обставини справи, аналізуючи всі представлені суду докази, встановивши характер правовідносин сторін та правовий спірного майна, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги сторін та тим самим захистити їх спадкові права на отримання земельного паю, який був виділений їхньому спадкодавцю, але фактично не отриманий ним.

Outcome: approved