Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 24 листопада 2000 року, посвідченого Первомайською філією Універсальної біржі "Південь", за яким він набув право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Посилаючись, що житловим будинком розпорядитися не може, так як йому стало відомо, що угода купівлі-продажу житлового будинку повинна бути посвідчена в нотаріальному порядку, позивач просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надіслав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в суд не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, своїм правом на подання відзиву, заяв, клопотань та заперечень щодо заявлених вимог не скористався. Судом постановлено ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 листопада 2000 року на Первомайській філії Універсальної біржі "Південь" було посвідчено договір №387 про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS], який укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 4). На підставі вказаного договору, право власності на житловий будинок [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №3 стор.162 за №400, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення, (а.с.25). Норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (2000 рік) норми, щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до положень ст.227 Цивільного кодексу України (1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Судом встановлено, що, сторони відповідно до вищезазначеного договору свої зобов'язання виконали. Позивач сплатив [PERSON] обумовлену договором вартість будинку, зареєстрував право власності в БТІ, заселився до будинку, де проживає до теперішнього часу, а [PERSON] прийняла кошти за будинок та передала будинок у власність позивача. Виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку неможливо, так як в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано за позивачем 13 грудня 2000 року, продавець будинку [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджуються даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [INFO] року (а.с.11). Відповідно до довідки Кривоозерської держнотконтори №1961/01-16 від 14 листопада 2018 року (а.с.29) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №54052142 від 13 листопада 2018 року (а.с.30) спадщина після смерті [PERSON] ніким не прийнята, спадкоємці за заповітом чи законом відсутні, син продавця - відповідач по справі, не оспорює дійсність договору купівлі - продажу та право власності позивача на жилий будинок, проданий йому [PERSON] 24 листопада 2000 року. Згідно положень ст.153 ЦК України (1963 року), договір є укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. За приписами ч.2 ст.47 ЦК України (1963 року), яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо в зв'язку із смертю однієї із сторін, то суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною.

Outcome: approved