Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 13.06.2017 року було укладено договір фінансового лізингу № 170357. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу трактор Беларус 892, а позивач зобов'язувався сплачувати за користування трактором лізингові платежі та інші платежі відповідно до умов договору. Згідно з додатком 1 до договору лізингу вартість трактору марки Беларус 892 складає 22 370,94 доларів США, авансовий платіж у розмірі - 50.00%, сума якого становить 11 185,47 доларів США; щомісячний авансовий платіж 932,12 доларів США; адміністративний платіж (10%) - 2 237,09 доларів США; комісія за передачу (3%) 671,13 доларів США., за курсом долара 26,15, вартість предмета лізингу на дату підписання 585000,00 грн. 13.06.2017 року позивач сплатив за умовами договору авансовий платіж в розмірі 58500 грн. та вважав це частиною оплати транспортного засобу. На момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач [PERSON] був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. В даному договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Даний договір фінансового лізингу обмежує права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця та розширені його права, що суперечить вимогам чинного законодавства. Тому позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 170357 від 13.06.2017, додатковий договір до договору фінансового лізингу від 13.06.2017 та додатковий договір від 14 червня 2017 року недійсними та стягнути на його користь грошові кошти в сумі 58500,00 грн. Під час судового засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. Представник відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом опублікування виклику до суду в газеті "Урядовий кур'єр", причини неявки суду невідомі. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». 13 червня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Автотехнікс Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 170357. Предметом договору лізингу є трактор Беларус-892 (п. 1.1 Договору). Згідно з додатком 1 до договору лізингу вартість трактору марки Беларус 892 складає 22 370,94 доларів США, авансовий платіж у розмірі - 50.00%, сума якого становить 11 185,47 доларів США; щомісячний авансовий платіж 932,12 доларів США; адміністративний платіж (10%) - 2 237,09 доларів США; комісія за передачу (3%) - 671,13 доларів США., за курсом долара 26,15, вартість предмета лізингу на дату підписання 585000,00 грн. (а.с. 12). 13.06.2017 року позивач сплатив за умовами договору адміністративний платіж в розмірі 58500 грн. (а.с. 18) Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. За приписами ч. 1ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено судом, договір лізингу від 13.06.2017 року між позивачем та відповідачем нотаріально посвідчений не був, а отже в силу ст.. 220 ЦК України є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 116 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг » діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першоїстатті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства. За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно дост. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial