Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

12.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2003 р. належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS]. Відповідачі - його донька із сином зареєстровані в його будинку, однак ще з вересня 2010 року забрали всі свої речі та звільнили житлове приміщення, виїхавши до Російської Федерації, але до теперішнього часу не знялися з реєстрації будинку позивача, тому просив визнати їх такими, що втратили право користування вказаним будинком. Позивач на задоволенні позову наполягав. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх присутності, позовні вимоги визнали повністю. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2003 р. належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідносин (стаття 16 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім'ї позивача - донькою, відповідач [PERSON] - онуком (а.с.10). Згідно акту обстеження будинку від 12.08.2016 вбачається, що в зазначеному будинку окрім позивача зареєстровані також відповідачі [PERSON] та [PERSON], які з вересня 2010 фактично в будинку не проживають (а.с.8), що також підтверджено паспортом відповідача [PERSON], виданим відділом УФМС Росії 22.04.2016, де зазначено, що вона зареєстрована в м. Нафтоюганську автономного округу - Югре (а.с.9), поясненнями свідка [PERSON] Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання [PERSON] та [PERSON] більше одного року в будинку [ADDRESS] без поважних причин, своїх особистих речей в будинку вони не мають, а тому позов є підставним і його слід задовольнити. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено. На підставі статей 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved