Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

29 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття та стягнення на повнолітню дочку [PERSON] 1000 грн. щомісячно до припинення нею навчання. Позовна заява мотивована тим, що за час подружнього проживання [PERSON] із [PERSON] у них 02 січня 1999 року народилися дочка [PERSON], яка на даний час є повнолітньою та навчається в Чернівецькому національному університеті ім.Федьковича,а тому потребує матеріальної допомоги. Вони є також батьками неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що дочка [PERSON] навчаються не за місцем проживання, вона потребує витрат повязаних із проїздом до навчального закладу та інших витрат, зумовленими її навчанням та проживанням. Діти перебувають на її утриманні та вихованні. В неї невеликий дохід, а тому вона не взмозі самостійно створити умови, необхідні для нормального фізичного та духовного розвитку дітей. Із відповідачем не вдається дійти згоди у питанні добровільного надання ним допомоги на утримання дітей, що призвело до виникнення даного спору між ними. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, вказала, що витрати на повнолітню дочку [PERSON] окрім іншого зумовлені ще і проблемами із зором, який значно погіршився, а тому потребує постійного спостереження офтальмолога. Неповнолітня дочка [PERSON] є студенткою Івано-Франківського медичного університету та навчається на І курсі денної форми навчання, що також зумовлює додаткові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що по можливості матеріально підтримує дітей, так, наприклад, у січні надав дітям 2600 грн. Він згідний сплачувати аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 2500 грн., оскільки має невеликий дохід. Підтвердив, що крім постійного заробітку, має рухоме майно - трактор та орендує близько 2 га орної землі. Спірні правовідносини сторін виникли із сімейних відносин та регулюються нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] 02 січня 1999 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №081956, виданим 15 січня 1999 року Княгиницькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області. Згідно свідоцтва серія І-НМ №063207 виданого Княгиницькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області 01 вересня 2000 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. 06 травня 2006 року у подружжя [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №036935, виданим 17 травня 2006 року виконавчим комітетом Княгиницької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до довідки Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича №4147 від 22 грудня 2017 року [PERSON] є студенткою даного навчального закладу та навчається на другому курсі денної форми навчання факультету іноземних мов. Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Згідно консультативного висновку офтальмолога від 11 серпня 2017 року [PERSON] встановлено діагноз «міопія слабкого ступеню». Рекомендовано підбір контактної корекції та спостереження офтальмолога. В судовому засіданні зясовано, що відповідач [PERSON] працевлаштований, а саме працює в ТзОВ «Галич Екофрукт» та займає посаду охоронника. На підтвердження даної обставини відповідачем надано довідку про місце роботи. Та обставина справи, що відповідач [PERSON] окрім основного доходу за місцем роботи має ще додаткові заробітки, оскільки є власником трактора, орендує землю та займається сільськогосподарськими роботами, що дають дохід, встановлена судом у звязку із наданими у судовому засіданні поясненнями позивача, що не оспорювалось відповідачем. Позивач стверджує, що наявність у неї з відповідачем двох неповнолітніх дітей, яких вони зобовязані утримувати до повноліття, а також повнолітньої дочки, яка ще продовжує навчання та у звязку із цим потребує матеріальної допомоги, є підставою для задоволення позову. В той же час відповідач не відмовляється від обовязку щодо утримання дітей проте, зважаючи на власний дохід, оспорює розмір аліментів, визначений позивачем. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей\~моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. З набранням чинності 08 липня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»N 2037-VIII відбулися зміни в законодавстві, яке регулює питання стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Так, з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін цей розмір складав 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для неї утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. \~\~\~ \~За змістом\~ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка (син) продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до роз'яснень, даних у п.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою (сином) віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно\~ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Встановлено, що відповідач є молодою, фізично здоровою людиною, працює, а тому виходячи з обов'язку кожного з батьків утримувати дітей матеріально, діючи в інтересах дітей, суд прийшов до переконання, що відповідач спроможний сплачувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі одніє третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч.1\~ст.191 СК України). Також, суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1\~\~ст. 430 ЦПК України\~\~ і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В п.35 постанови Пренуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року (із змінами і доповненнями) роз'яснено якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Outcome: partial