Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, в якій, з урахуванням просить суд змінити договір найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS], виділивши їй у користування кімнату розміром 13,3 кв.м., а відповідачам - кімнати розміром 18,2 кв.м. та 11,9 кв.м. Позивач у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить змінити договір найму жилого приміщення по [ADDRESS], у зазначений нею спосіб, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки члену його сім'ї, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Третя особа Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація належним чином повідомлена про судове засідання, не з'явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], була видана [PERSON] із сім'єю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Ордеру на жиле приміщення [NUMBER] виданого 04 липня 1989 року Виконкомом Подільської районної Ради народних депутатів м. Києва, що підтверджується копією ордеру (а.с. 6). Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної дільниці №321 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» № 2731 від 13.08.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], власником особового рахунку є [PERSON] (а.с. 7). Як зазначила [PERSON], рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, пояснивши, що [PERSON], знаходячись в нетверезому стані, ображав її, застосовував до неї фізичну силу, погрожував вбивством, з приводу чого неодноразово виникали конфлікти стосовно користування квартирою, що підтверджується постановами про відмову в порушенні кримінальної справи, внаслідок чого вона проживає в кімнаті площею 13,3 кв.м. одна по теперішній час, де також за свій власний рахунок зробила ремонт (а.с. 10-12). Додатково зазначивши, що в 2013 році відповідачі зі своєю знайомою, знаходячись у нетверезому стані, пошкодили замок дверей її кімнати та вчинили крадіжку майна, яке належало їй особисто, за що відповідача [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності та засуджено до умовного строку, що порушує право позивача на житло та на приватне і сімейне життя. Відповідно до викопіровки з поверхового плану буд. [ADDRESS], вищезазначена квартира складається з трьох кімнат жилою площею 43,4 кв.м.: 1-а кімната - 18,2 кв.м. з балконом, 2-а - 13,3 кв.м., 3-я - 11,9 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору (а.с. 8). [PERSON] уклала з відповідачами договір найму, відповідно до якого між нею та відповідачами склався певний порядок користування кімнатами, відповідно до якого позивач займає кімнату площею 13,3 кв.м., а відповідачі займають дві кімнати площами 18,2 кв.м. та 11,9 кв.м. На даний час між мешканцями квартири за адресою: [ADDRESS] склалися неприязні стосунки, які також тривають з приводу оплати житлово- комунальних послуг, які добровільно врегулювати не виявляється можливим. Розглядаючи цю справу суд враховує інтереси сторін і вирішує спір залежно від установленого порядку та на підставі закону, а також враховуючи встановлений сторонами порядок користування спірним житловим приміщенням з дотриманням права цих осіб на житло, виходячи з такого. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ч. 5 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків,коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи зпорушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 103 Житлового кодексу Української РСР Договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Закріплене в ст. 9 ЖК УРСР право безстрокового користування жилими приміщеннями в будинках державного та комунального житлового фонду, що виникає на підставі ордеру та договору найму, не свідчить про те, що договір не може змінюватись. Судом було достовірно встановлено, що з часом стосунки між наймачем та членами його сім'ї змінились, виникли інші фактори, у відповідності до яких, договір найму жилого приміщення потребує змін. За ст. 62 ЖК УРСР до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Законом закріплено правило ст. 651 ЦК, відповідно до якого зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові наслідки зміни договору закріплені в ст. 653 ЦК. За ст. 654 ЦК зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Житловий кодекс Української РСР містить декілька виключень з загального правила про те, що на зміну договору найму житла вимагається двостороння згода наймодавця і наймача. Ці випадки передбачені ст.ст. 104 - 107 ЖК УРСР. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 Житлового кодексу Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Право члена сім'ї наймача на зміну договору найму пов'язане із закріпленим в ст. 64 цього Кодексу принципу рівності прав і обов'язків всіх членів сім'ї. Спірні відносини у даній справі виникли у зв'язку з об'єктивною необхідністю зміни договору найму житлового приміщення за вимогою члена сім'ї після припинення шлюбних відносин та за наявності неприязних стосунків між сторонами, що є істотною умовою та вирішальною обставиною по цій справі. У даному конкретному випадку суд вважає, що зміна договору найму використовується для уникнення конфліктів в сім'ї у зв'язку із спільним використанням жилих приміщень, умовами його оплати, утриманні тощо. Умов, які не допускають зміни договору найму жилого приміщення судом не встановлено, оскільки на такі зміни наявні: згода наймача; відповідність розміру жилої площі, нормативам; відповідність умов жилого приміщення вимогам ст. 63 ЖК УРСР. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР" роз'яснено, що в силу ст. 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення, розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Судом встановлено, що виділ не призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і не викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, відповідачем [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, приймаючи визнання позову відповідачем [PERSON], на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial