Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

29 липня 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 червня 2014 року вона придбала у приватну власність квартиру [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі фактично не проживає, але є зареєстрованим [PERSON], як попередній власник, право власності якого було припинено в зв'язку зі зверненням стягнення на дану квартиру, як на предмет іпотеки. Вважає, що порушуються її права як власника квартири, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді квартири, що розташована в [ADDRESS]. Усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні нею квартирою, що розташована за вищевказаною адресою та зобов'язати відповідача у справі знятися з паспортної реєстрації квартири [ADDRESS]. Позивачка до судового засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Представник Охтирського міськрайонного сектору УДМС України в Сумській області в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. За даних обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та відповідно до ст.ст. 169, 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 07 червня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8). У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується повідомленням Охтирського МС УДМС України в Сумській області від 31.07.2014 року та довідкою ПП «Базис» (а.с. 9, 12). Як видно з договору купівлі - продажу від 07 червня 2014 року (а. с. 7) [PERSON] придбала вказану квартиру у [PERSON], якому вона належала на праві приватної власності та була отримана ним згідно свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03 червня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст.ст.317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселенні, на користування житлом. Як видно з матеріалів справи, право власності [PERSON] припинилося в результаті примусової реалізації майна, що йому належало. Як роз'яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Судом встановлено, що відповідач є попереднім власником спірного майна та втратив право щодо володіння, користування та розпорядження ним у встановленому законом порядку шляхом примусової реалізації з прилюдних торгів. Правових підстав для проживання, користування та володіння відповідача у спірній квартирі позивача на час розгляду справи суд не вбачає. Тому реєстрація відповідача за зазначеною адресою без наявних на те підстав є порушенням права власності нового власника квартири, у зв'язку із чим відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування спірним приміщенням, з огляду на що суд вважає обґрунтованими та законними позовні вимоги, щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном позивачу, та з урахуванням ст. 391 ЦК України вважає їх такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дійсно маються підстави для визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням з вищевказаних підстав. Вирішуючи позов в решті позовних вимог суд виходить зі слідуючого. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Обставини, зазначені у позові не є такими, які відповідно до вимог зазначеного Закону давали б підстави для зобов'язання Охтирського міськрайонного сектору УДМС в Сумській області зняти з реєстрації за вказаною адресою відповідача, оскільки, вони не порушують в цій частині права позивачки. На думку суду право позивачки буде захищено в достатній мірі тим, що відповідач визнаний втратившим право користування житлом, що є підставою для зняття його з реєстраці. До того ж зі змісту Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", таке питання як зняття з реєстрації до компетенції суду не відноситься, а здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (ст.ст. 7, 11 Закону) на підставі відповідних документів. Суд вважає, що в даному випадку правовідносини також регулюються ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" та приходить до висновку, що право позивачки необхідно захистити, усунувши перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання втратившим право на користування житлом [PERSON] і такий спосіб захисту буде достатнім для позивача. Разом з тим, відсутні підстави для зобов'язання [PERSON] знятися з реєстраційного обліку за адресою по [ADDRESS], оскільки, це не поширюється на дані правовідносини з вищевикладених підстав, тому в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243, 60 грн. понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212- 214, 224-228 ЦПК України суд,-

Outcome: partial