Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд: усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті її батька [PERSON] померлого [INFO] року, та визнати за нею, [PERSON], право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй, бабусі [PERSON] та її батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року, кожному з них по 1/3 частці. Квартира складається з 2х житлових кімнат, має площу 29,9 кв.м., у т.ч. кімнату площею 10,9 кв.м., кімнату площею 18,3 кв.м., кухню площею 5,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., коридор площею 5,1 кв.м., вбудовану шафу площею 1,6х0,4 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м. Загальна площа квартири становить 45,9 кв.м. Її бабуся [PERSON] померла [INFO] року та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки спірної квартири. Спадкоємцем І черги був син бабусі, тобто її батько, - [PERSON] Останній на день смерті бабусі мешкав разом із нею у спірній квартирі та таким чином прийняв спадщину. [PERSON] помер [INFO] року та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 часток спірної квартири. Відповідач по справі є її сестрою. Вони звернулися до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. з заявою про прийняття спадщини. Але, вона вважає, що її сестра [PERSON] повинна бути усунена від права на спадщину на підставі ст. 1224 п. 5 ЦК України, тому що вона ухилялася від надання допомоги батькові, який мав тяжку хворобу. [PERSON] хворів з вересня 2010 року, перебував на диспансерному обліку у невропатолога, офтальмолога з діагнозом: дисметаболічна енцефалопатія ІІ ст., атрофічний процес головного мозку, вентрикуломегелія (по даним МРТ) з не різко вираженною координаторною недостатністю, психоорганічний та судорожний синдром з частотою 3-4 приступи на тиждень, зниження ВНД (27 балів); гіпертонічна хвороба ІІ стадії АГ-2 ступеню, гіпертензивне серце, серцево-судинний ризик високий СНІ ст.; хронічний гепатит, асоційований з вірусом гепатиту В (з 1989 р.) середнього ступеню тяжкості, хронічний панкреотіт, середнього ступеню тяжкості; о/у ПВ глаукома лівого ока, антипатія сітківки обох очей, міопічний астигматизм обох очей. З анамнезу відомо, що у 2007 році її батько отримав черепно-мозкову травму, після чого його почали непокоїти часті головні болі, головокружіння, хиткість руху, погіршувався зір. З вересня 2010 року в батька почали з'являтися судорожні припадки. За період з вересня 2010 року до смерті батько амбулаторно, регулярно приймав гепотеазивні, ноотронні препарати, проходив протисудорожне лікування. Також за цей час батька тричі лікувався у неврологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 6» ДОР, а саме у періоди 21.09.2010 року, 22.06.2011 року - 06.07.2011 року, 28.10.2011 року - 09.11.2011 року. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я батько постійно потребував догляду, був у безпорадному стані. Доглядати за батьком потрібно було постійно, також постійно були необхідні ліки й харчі. У батька кожного тижня бути приступи хвороби, він не міг самостійно пересуватися. Усе це робила вона, купувала ліки й харчі, водила батька до лікарні та по вулиці, оскільки він тримався за неї. В батька постійно паморочилася голова, оскільки раніше він працював зварювальником. Коли батько захворів він не міг працювати та мав жодної роботи та повністю знаходився на її утриманні. Грошей в батька не було. [PERSON] знала про хворобу батька, але ніколи не цікавилася, що потрібно чимось допомогти. Так склалося, що після розлучення батьків в 2001 році відповідачка залишилася мешкати із матір'ю. Відповідачка мала заробіток та мала можливість допомагати. Коли батько знаходився на лікуванні у лікарні, вона його повністю забезпечувала ліками, харчами, одягом тощо. Вона водила батька на прогулянки, на томограф. За все платила вона. Коли в неї народилася дитина, вона почала мешкати разом із чоловіком, але коли була вагітною, то постійно знаходилася біля батька. За таких обставин, вважає, що відповідачку слід усунути від права на спадщину за законом. [PERSON] не погодилася із позовними вимогами [PERSON], та пред'явила до неї зустрічну позовну заяву, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просила суд відмовити [PERSON] в задоволені первісного позову в повному обсязі та визнати за нею, [PERSON], право власності на нерухоме майно у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] зазначила на наступні обставини. [INFO] року помер її батько [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді частини квартири [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.08.2006 року, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] встановлено, що майно належить на праві спільної сумісної власності громадянці [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спірну частину квартири батько отримав у спадщину, як єдиний спадкоємець першої черги після смерті своєї матері (її бабусі) - [PERSON], яка померла [INFO] року. 06 серпня 2013 року вона звернулася до приватного нотаріуса Михайлець Ксенії Олександрівни та подала заяву про прийняття спадщини. Після спливу строку визначеного Цивільним кодексом України вона звернулась до зазначеного вище приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, однак в зв'язку з тим, що оригінали документів на спірне майно знаходяться лише у позивача за первісним позовом - її сестри [PERSON], а вона не з'явилась до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про прийняття спадщини та не надала оригінали правовстановлюючих документів на момент спливу строку прийняття спадщини на спірне майно, приватний нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З огляду на викладене, вона вважає, що [PERSON] своїми діями (бездіяльністю) порушує її законне право на отримання спадщини за законом, в результаті її неправомірних дій нотаріус не мав можливості видати свідоцтво про прийняття спадщини за законом. Нею в передбачені законом строки були подані всі необхідні наявні документи, та вчинені можливі дії, щодо отримання дублікатів документів на спірне майно з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом. Враховуючи викладене, відповідно до норм чинного законодавства, вона має право на отримання спадщини за законом та вчинила всі дії визначені діючим законодавством в передбачені законом строки. Посилання Відповідача на ч. 5 статті 1224 Закону вважає незаконними та необґрунтованим. При ознайомленні з позовними вимогами сестри, вона була вкрай шокована на скільки близька людина, з якою вони разом росли, ділили радість та зустрічали незгоди, може так наговорювати на свою рідну сестру, їй стало вкрай неприємно та болісно, оскільки хто ж як не рідня може підтвердити взаємовідносини з батьками. При наданні допомоги своїм батькам жодна дитина не робить це показово перед сусідами чи кимось іншим. В 2001 році після розлучення батьків, вона жила окремо від батька (разом з матір'ю), однак це жодним чином не вплинуло на їхнє із сестрою спілкування, вони як і раніше продовжували спілкуватися з батьком, поздоровляли один одного зі святами та проводили разом час. Згодом ми з сестрою подорослішали, батько почав жити з іншою жінкою, в результаті чого зустрічі з батьком відбувалися все менше і менше, однак вони як і раніше спілкувалися по телефону, розповідали однин одному про досягнення та інші моменти свого життя. В телефонних розмовах з батьком, він жодного разу не повідомляв її про тяжку хворобу, час від часу скаржився на поганий зір та періодичні головні болі, але такі симптоми не можливо характеризувати як безпорадний стан та тяжку хворобу. Вона продовжувала підтримувати відносини з батьком та у разі коли батько запрошував приїхати до нього або звертався до неї за допомогою, вона завжди приїздила та надавала все необхідне батькові наскільки дозволяв її заробіток. Посилання [PERSON] в своїй позовній заяві, відносно того, що вона знала про хворобу, мала заробіток та можливість допомогти, але ухилялась від надання допомоги - не відповідає дійсності, а є лише власними доводами відповідача, які є необґрунтованими та недоведеними. Голос батька в телефонних розмовах був завжди бадьорим та щирим, що виключало сумніви або натяки на тяжку хворобу. Також, ані сестра, ані співмешканка батька, жодним чином не повідомляли її про можливі обставини тяжкої хвороби або безпорадного стану батька. Коли її сестра завагітніла, в період вагітності вона дійсно проживала разом з батьком, в зв'язку з тим, стала на облік до лікаря за місцем прописки, а саме: [ADDRESS], і відразу, після народження дитини, (дата народження сина відповідача [INFO] року), як і зазначає відповідач в своїй позовній заяві, поїхала від батька та стала постійно проживати з чоловіком в іншому місті. Таким чином, не зовсім зрозуміло, якщо батько був у безпорадному стані, то чому відповідач про це нікому не повідомляла? Та чому відразу поїхала від батька як тільки відпала необхідність стояти на обліку у лікаря? Щодо надання батькові допомоги, то на початку травня 2013 року до неї зателефонувала співмешканка батька та повідомила що про стан батька і про те що його забрали до лікарні. Лікар провів обстеження та виписав певний перелік ліків, які необхідно було купувати, оскільки в лікарні необхідних ліків не виявилося. Того ж дня, протягом години, вона позичила в борг грошові кошти, та придбала все необхідне для лікування батька, перелік тих ліків які їй було повідомлено в телефонній розмові (на загальну суму 800 грн.) та відвезла до лікарні. При телефонній розмові був присутній її чоловік [PERSON], придбання ліків та всього іншого необхідного в лікарню для батька купували разом з чоловіком. З огляду на викладене, в позовній заяві відповідача [PERSON] та документах які надані по справі, відповідач [PERSON] жодним чином не підтверджує та не надає допустимих доказів тих обставин на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а саме: по-перше перебування батька у безпорадному стані, по-друге потреби батька саме в її допомозі та звернення до неї, [PERSON] її батька за допомогою, по-третє її можливості в наданні допомоги, в четверте ухилення від надання батьку допомоги батьку. Взагалі підтвердження жодного факту на вимогу ч. 5 статті 1224 ЦК України відповідач не надає, вже не кажучи про їх сукупність. З огляду на викладене вона, в силу своїх можливостей та необхідності батька в її допомозі всіляко, допомагала батькові, та піклувалась про нього належним чином, не тільки за життя, а й після смерті. Всі витрати, які необхідні були на поховання відбувалися за її рахунок, в підтвердження в неї залишилися чеки. Грошові кошти були взяті в борг у рідної тітки [PERSON], які згодом були повернуті частково з її заробітної плати, а решті (оскільки заробітна плата є невелика) після отримання державної допомоги на поховання. Посилання відповідача [PERSON] на те, що все викладене, в її позовній заяві можуть підтвердити сусіди вважає недоцільним та необґрунтованим, оскільки сусіди, не є членами родини, вони не володіють достатньою інформацією про родинні стосунки та взаємовідносини, не володіють достовірною інформацією про заробіток членів родини та надання чи ухилення від надання допомоги. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали первісну позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позову посилалися на обставини викладені у первісній позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог [PERSON] [PERSON] позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала та просила її позов задовольнити у повному обсязі, посилалася на обставини викладені у зустрічній заяві. В задоволенні первісного позову просила відмовити вказуючи на необґрунтованість позовних вимог [PERSON] Приватний нотаріус Михайлець К.О. в судове засідання не з'явилася, завчасно надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення у справі на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] і [PERSON] є сестрами, та їхнім спільним батьком є [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження сторін, копіями паспортів, копією свідоцтва про шлюб відповідача за первісним позовом, долученими до матеріалів справи у копіях (а.с. 12, а.с. 43-45). Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року (а.с. 11), за кожним із них по 1/3 частці у спірному майні. Квартира являє собою приватизовану двокімнатну квартиру загальною площею 45,9 кв.м., яка складається з: житлової кімнати, площею 10,9 кв.м.; житлової кімнати, площею 18,3 кв.м.; кухні, площею 5,8 кв.м.; ванної кімнати, площею 2,9 кв.м.; коридору, площею 5,1 кв.м.;, вбудованої шафи, площею 1,6х0,4 кв.м.; балкону, площею 0,9 кв.м. (а.с. 15, 16). [PERSON] є бабусею [PERSON] та [PERSON], та вона померла [INFO] року в м. Дніпропетровську, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку спірної квартири. [PERSON] фактично прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Про те, що [PERSON] проживав із своєю матір'ю свідчать довідки житлової організації за місцем проживання № 01/30 від 13.08.2013 року (а.с. 14, 88) та покази допитаних у судовому засіданні свідків. За життя [PERSON] не оформив спадкового майна, тобто за ним право власності на 1/3 частку квартири зареєстровано не було. [PERSON] помер [INFO] року в м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10), та після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частки спірної квартири [PERSON] та [PERSON] звернулися у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 83, 97), та нотаріусом Михайлець К.О. 23 липня 2013 року було заведено спадкову справу № 22/2013. [PERSON] постановою нотаріуса від 04.12.2013 року (а.с. 49, 103) було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину після смерті батька у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. В судовому засіданні встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у іншого спадкоємця [PERSON], яка їх [PERSON] не надавала. Згідно з випискою із амбулаторної картки хворого [PERSON] (а.с. 13), останній хворів з вересня 2010 року по листопад 2011 року, наблюдався за місцем мешкання в поліклініці № 1 Шостої міської клінічної лікарні. З 01.11.2011 року по 05.05.2013 року наблюдався в КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9», перебував на диспансерному обліку у невропатолога, офтальмолога з діагнозом: дисметаболічна енцефалопатія ІІ ст., атрофічний процес головного мозку, вентрикуломегелія (по даним МРТ) з не різко вираженною координаторною недостатністю, психоорганічний та судорожний синдром з частотою 3-4 приступи на тиждень, зниження ВНД (27 балів); гіпертонічна хвороба ІІ стадії АГ-2 ступеню, гіпертензивне серце, серцево-судинний ризик високий СНІ ст.; хронічний гепатит, асоційований з вірусом гепатиту В (з 1989 р.) середнього ступеню тяжкості, хронічний панкреотіт, середнього ступеню тяжкості; о/у ПВ глаукома лівого ока, антипатія сітківки обох очей, міопічний астигматизм обох очей. З анамнезу відомо, що у 2007 році [PERSON] отримав черепно-мозкову травму, після чого його почали непокоїти часті головні болі, головокружіння, хиткість руху, погіршувався зір. З вересня 2010 року в нього почали з'являтися судорожні припадки. За період з вересня 2010 року до смерті [PERSON] амбулаторно, регулярно приймав гепотеазивні, ноотронні препарати, проходив протисудорожне лікування. Також за цей час [PERSON] тричі лікувався у неврологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 6» ДОР, а саме у періоди з 21.09.2010 року - 29.09.2010 року, з 22.06.2011 року - 06.07.2011 року, з 28.10.2011 року - 09.11.2011 року. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON] постійно потребував сторонньої допомоги і контролю. Так, стаття 1224 ЦК України серед підстав усунення від права на спадкування визначає, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пленум Верховного Суду України у п. 6 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року N 7, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкоємця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухиляння особи від надання допомоги спадкоємцеві, який потребує допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухиляння пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Як вбачається із матеріалів справи факт перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані через хворобу підтверджується випискою із амбулаторної картки хворого складеною в.о. головного лікаря Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» та показаннями свідків, догляд за ним здійснювала донька позивачка по справі [PERSON], відповідач [PERSON], яка не проживала разом із спадкодавцем також надавала допомогу батькові, зокрема надавала кошти та придбавала ліки, а після його смерті придбавала необхідні речі для його поховання (а.с. 51). З долучених до матеріалів справи фотознімків вбачається, що за життя [PERSON] спілкувалася та підтримувала стосунки із батьком, також як і була в добрих стосунках із позивачкою за первісним позовом [PERSON], разом із батьком були присутніми на весіллі [PERSON] та її чоловіка (а.с. 120 - 132). [PERSON] навідувалася до сестри [PERSON], та навіть пестилася із її дитиною (а.с. 127, 128, 129, 130, 131), мали спільних друзів (а.с. 132). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона проживала із [PERSON] однією сім'єю. Останній хворів та [PERSON] надавала батькові усю необхідну допомогу, придбавала ліки, харчі та одяг. Відповідача [PERSON] вона за останні дев'ять років життя [PERSON] бачила всього три рази. Та не надавала допомоги батькові не переймалася його долею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що з [PERSON] вона спілкувалася до останнього. Йому у всьому допомагала донька [PERSON], виводила його на прогулянки, повноцінно доглядала батька. [PERSON] жодним чином не допомагала ані бабусі, ані батькові. За життя [PERSON] обурювався [PERSON], та їй відомі факти коли той звертався до [PERSON] по грошову допомогу, але вона йому відмовляла. Навіть колишній хлопець [PERSON] приходив до [PERSON] та приносив йому фрукти й молоко. Підтвердила, що їй відомо про те, що [PERSON] давала гроші [PERSON] Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] не допомагала батькові за життя ані матеріально, ані морально. [PERSON] будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка зауважила, що їй як родичці сторін відомо, що обидві доньки допомагали [PERSON], коли той потребував допомоги. [PERSON] спілкувалася із батьком по телефону, їздила провідувати батька у лікарню. [PERSON] їй телефонувала та казала, що батько у поганому стані. Саме [PERSON] зверталася до неї по допомогу після смерті [PERSON] Вона займала [PERSON] і [PERSON] кошти на здійснення поховання та інші пов'язані із цією подією заходи. Вони їй потім повертали кошти. [PERSON] брала у неї в борг кошти на лікування хворого батька, але вона в неї їх потім не брала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що батькові допомагала донька [PERSON]. [PERSON] не згадував про [PERSON], а її вона бачила один раз на похоронах батька. При цьому [PERSON] була біля батька весь час та займалася усім, надавала йому допомогу, піклувалася про нього, винаймала для батька таксі та позичала на лікування гроші. Ані [PERSON], ані хто-небудь з її сторони до [PERSON] не приходив та допомоги йому не надавав. За все життя біля батька вона не бачила [PERSON]. Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд не знаходиться підстав зробити висновок, що [PERSON] умисно ухилялася від надання допомоги батькові, який потребував допомоги у зв'язку із наявністю у нього тяжких захворювань. Надані сторонами докази не свідчать, що [PERSON] уникала від обов'язку забезпечувати підтримку та допомогу [PERSON], а те, що вона довготривалий час не підтримувала стосунків із батьком було зумовлено життєвими обставинами, а саме те, що її мати у 2001 році розлучилася із [PERSON], та [PERSON] після розірвання шлюбу батьків залишилася постійно проживати із матір'ю, але в міру можливості спілкувалася із батьком, та час від часу надавала йому допомогу. При цьому [PERSON] також підтримувала родинні стосунки із [PERSON], про що суд робить обґрунтований висновок після дослідження в судовому засіданні наданих відповідачем за зустрічним позовом фотознімків. Отже, за таких обставин, у задоволенні первісного позову слід відмовити. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 2/3 частки спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька, оскільки в судовому засіданні не встановлено перешкод для отримання нею в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку спірної квартири, за тієї умови, що в неї наявні оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно та вона у встановлений законом строк та у визначеному порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батька. Натомість, вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню, та суд вбачає підстави для визнання за нею права власності на 1/3 частку спірного майна в порядку спадкування за законом після смерті батька, оскільки вона є спадкоємцем І черги після смерті [PERSON] та у визначений законом строк і в передбаченому порядку звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, але не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які утримує у себе [PERSON] Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок [PERSON]

Outcome: approved