Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється власником житлового будинку, який знаходяться в [ADDRESS]. В даному господарстві крім нього зареєстровані його дружина - [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] та колишній зять [PERSON], який з березня 2014 року і по даний час у зазначеному будинку не проживає та не з'являється, оскільки після розірвання шлюбу з його дочкою, проживає у своїх батьків в [ADDRESS]. Посилається на те, що даний факт не дає йому можливості вільно розпоряджатися своїм майном, виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, отримання субсидій, а тому просив задовольнити позов. Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, підтвердивши обставини викладенні у ньому. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Вислухавши сторони по справі та дослідивши матеріали, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Так, судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, який знаходяться за адресою в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER]. Однак, у вищевказаному житловому приміщенні крім позивача та його членів сім'ї зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. Згідно акту обстеження будинковолодіння, вбачається, що відповідач [PERSON], дійсно зареєстрований в [ADDRESS], однак більше року за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 319 ЦК України власник вправі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує його права у володінні, користуванні та розпорядженні цим житлом і він як власник вправі вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Крім того, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Відповідно до ст..7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питань про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Вищезазначені норми закріпленні і у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", у якому зазначено що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наявності законних на те підстав і оскільки це відповідає вимогам закону стосовно захисту права власності, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного та у відповідності до ст. ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: partial