Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], яка померла 08 липня 2015 року. У позовній заяві зазначено, що мати позивача [PERSON] померла 08 липня 2015 року. За життя, а саме 10 лютого 1997 року, [PERSON] на користь позивача був складений заповіт на все майно, яке належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. Інших спадкоємців які б претендували на спадкове майно - немає. В даний час він бажає оформити право власності на спадкове майно, як спадкоємець за заповітом, однак не може цього зробити через те, що не подав заяви до нотаріальної контори протягом строку, встановленого ст.1272 ЦК України. Строк подачі заяви ним пропущено через те, що у період 2015-2016 років він перебував на роботі за межами України. Просив позов задовольнити, визначити йому додатковий строк для подання заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини. У судове засідання позивач, представник позивача не прибули, направили на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у їх відсутності. Просили позов задовольнити та визначити позивачу [PERSON] додатковий термін для подання заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини. За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обовязком сторін по справі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, з письмової згоди представника позивача по справі, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 лютого 1997 року у виконавчому комітеті [PERSON] сільської ради, секретарем Сарниківської сільської ради Бринецькою, було посвідчено заповіт від імені [PERSON], реєстровий №9 відповідно до якого вона все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде їй належати за законом на день смерті заповіла синові [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] померла 08 липня 2015 року в м.Івано-Франківську, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НМ №216012, виданим 10 липня 2015 року виконавчим комітетом Петрилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. Приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском піврічного терміну на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до довідки №579, виданої 01 серпня 2017 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, заповіт, посвідчений від імені [PERSON] 09 лютого 1997 року, реєстровий №9 - не змінений і не відмінений. Останнє місце реєстрації [PERSON] було с.Діброва Рогатинського району Івано-Франківської області. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину"). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк, якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини. За частинами першою та третьою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, що не виключає можливості одержання своєї частки спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, також і після спливу значного строку. Підставами для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Відповідно до розяснень, даних у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, особа, яка не прийняла спадщини в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме через те, що в період, визначений законом для прийняття спадщини, він перебував за межами України через що не зміг своєчасно звернутися до нотаріальної контори. На підставі наведеного позов слід задовольнити визначити [PERSON], [INFO], жителю [INFO] кв.№1 - додатковий строк три місяці - з часу набрання рішенням суду законної сили - для подання ним заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON], яка померла 08 липня 2015 року.

Outcome: approved