Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. Свою заяву мотивувала тим, що вона народилася [INFO] в м. Вінниці та мешкала з батьками за адресою: [ADDRESS] , де й була зареєстрована. Після одруження з [PERSON] з квітня 1989 року почала проживати з чоловіком за його адресою: [ADDRESS] , де і народилася їхня донька [PERSON] , [INFO] . В 1997 році в зв`язку з обміном батьками квартири та переїздом останніх проживати за адресою: [ADDRESS] , була знята з реєстрації за попереднім місцем. З того часу заявниця залишалась без реєстрації. У 2005 році через сімейні суперечки заявниця разом з дитиною переїхала проживати до батьків, де проживає по теперішній час. Заявниці вказує, що в 2008 році нею втрачений паспорт старого зразка, однак через брак часу, неофіційною роботою, заходів щодо його поновлення не вживала. На даний час вона позбавлена можливості оформити свою належність до громадянства України, зважаючи на те, що Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області їй відмовлено в оформленні та видачі паспорту в зв`язку з відсутністю необхідних документів. За таких обставин, просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження по даній цивільній справі. Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надало відзив на вказану заяву, відповідно до якого останнє заперечує щодо встановлення цього факту та просить відмовити в задоволенні заяви, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження цих обставин. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2019 року (без винесення окремого процесуального документа) задоволено клопотання представника заявника та викликано як свідків ряд осіб. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2019 року (без винесення окремого процесуального документа) представника заявника зобов`язано надати для огляду в судовому засіданні оригінал медичної карти дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області Скляр О.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог заяви з підстав, викладених у письмовому відзиві. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є та були мешканцями сусідніх будинків по [ADDRESS] ) показали, що пам`ятають заявницю, яка, ще будучи вагітною, вселилася та проживала тривалий час зі своїм чоловіком [PERSON] по [ADDRESS] , де і народила доньку. Пам`ятають її по прогулянках з дитиною в дворі будинку, в тому числі і протягом 1991 року, особистих спілкуваннях в той час, який пов`язують з подіями серпневого путчу 1991 року. Крім того свідок [PERSON] вказує, що пам`ятає події 1991 року та проживання заявниці за адресою проживання її чоловіка [PERSON] , так як 13 червня 1991 року він повернувся додому після закінчення військової строкової служби. Свідок [PERSON] показала, що з дитинства підтримує дружні відносини з заявницею [PERSON] , остання була на її весіллі 15 жовтня 1991 року. Свідок вказує, що заявниця спочатку проживала з батьками по [ADDRESS] , де й була зареєстрована. В 1989 році, коли вийшла заміж, переїхала до чоловіка на [ADDRESS] . Батьки заявниці після обміну квартири та, маючи неприязні стосунки з дочкою, не зареєстрували заявницю за своїм новим місцем проживання, чоловік теж її не зареєстрував за своєю адресою, дитина ж після досягнення 16-річного віку зареєстрована за місцем проживання свекрухи. Також зазначала, що в середині 1991 року заявниця зверталась з приводу здійснення щеплень своєї дитини, оскільки до вересня 1991 року не було якісної вакцини. Також відмічала, що заявниця вже близько 15 років не проживає зі своїм чоловіком. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що заявниця є подругою його сестри, знає її тривалий час, пам`ятає як вона проживала в період 1991 року зі своєю донькою за адресою свого чоловіка по [ADDRESS] . Допитаний як свідок [PERSON] показав, що його дружина [PERSON] (заявниця) з 1989 року та приблизно до 2008 року весь час проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Наразі вони спільно не проживають. З 1990 року він працював на хімзаводі, а дружина здійснювала догляд їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дитина не відвідувала дошкільний заклад, оскільки вони відмовлялися від вакцинації. Запевняв, що в період 1991 року дружина з малолітньою донькою мешкала в м. Вінниці та за межі країни за час їх спільного проживання не виїжджала. Пояснив, що не прописував дружину в своєму помешканні, оскільки дружина повинна була зареєструватись по місцю проживання своїх батьків. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 293 ч. 1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В узагальненні судової практики Верховного суду України "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 03.10.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України) або станом на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом № 2235?ІІІ). Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України потрібно заявнику для оформлення належності до громадянства України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. В силу ст. 17 ЦК України (в редакції 1963 року) місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Ст. 1 Закону України «Про громадянство» визначає поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п.п.1,2 ч.1\~ст.3 Закону України «Про громадянство України»\~- громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Закону України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001\~- встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Судом установлено, що заявниця [PERSON] народилась [INFO] в місті Вінниця та мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 вересня 2017 року, внесенням змін про запис у трудовій книжці серії [NUMBER] щодо прізвища працівника з « [PERSON] » на « [PERSON] » (російською мовою) із зазначенням підстави його внесення на внутрішньому боці обкладинки (свідоцтво про шлюб сер. [NUMBER] від 13.01.1989), завіреної підписом та печаткою роботодавця (а.с. 17 зворот, 20). Як слідує з листа 2-го міського відділу у м. Вінниця УДМС України у Вінницькій області від 08 травня 2019 року №0510-636/0510.1-19 та форми №1 [PERSON] була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року сер. [NUMBER] від 24.02.1989 відповідно до її заяви про видачу паспорта у зв`язку зі зміною прізвища з « [PERSON] ». Після отримання даного паспорта [PERSON] з приводу обміну, псування, втрати паспорта не зверталась (а.с. 10,11). Наразі [PERSON] немає документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство, зокрема паспорта громадянина України, як і паспорта громадянина СРСР. Рішенням заступника начальника 2-го МВ у м.Вінниці УДМС України у Вінницькій області від 02 травня 2019 року [PERSON] відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, оскільки особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта, не підтверджено факт реєстрації [PERSON] на території України на період 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. Судом установлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 квітня 1989 року. Як слідує з медичної картки [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] , (оригінал картки досліджувався в судовому засіданні), остання містить запис про відмову від вакцинації дитини, надалі наявний запис від 07 жовтня 1991 року про залишення запрошення для проведення прививки дитині та 08 жовтня 1991 року вчинено запис про проведення обстеження дитини та здійснення «проби «Манту». Запис про проведену проби в дитини 08 жовтня 1991 року міститься також і в перфокарті профілактичних прививок (а.с.14, зворот). Як слідує з адресного листка вибуття ( форма №20) [PERSON] від травня 1997 року розділ 8 «Звідки прибув у дану місцевість і коли» містить запис «м.Вінниця, 1971 рік», а розділ 9 «Був прописаний за адресою» містить запис « [ADDRESS] » та розділ 10 «Куди вибув» - « м.Вінниця, переїхав у цьому населенному пункті на [ADDRESS] ». Даний листок не містить зміну місця прописки особи з 1971 по 1997 роки, що дає підстави дійти висновку про наявність постійної прописки заявниці в період з 1971 по 1997 роки за адресою: [ADDRESS] . Суд також звертає увагу на показання свідків, зокрема чоловіка заявниці [PERSON] та її подруги [PERSON] , які стверджували про постійне проживання заявниці на території України, зокрема протягом 1991 року за місцем проживання її чоловіка [PERSON] . Щодо заперечень заінтересованої особи з приводу показань свідків, то суд враховує, що події відбувалися 27 років тому, однак вказані показання свідків, в тому числі близьких осіб, суд оцінює з урахування письмових доказів, які наявні в матеріалах справи, зокрема записів медичної картки доньки заявниці, які містять записи як про місце проживання дитини, так і відповідні записи записи датовані 1991 роком. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] , [INFO] , станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved