Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" відокремленого підрозділу "Моторвагонне депо Королево" РПЧ-5 про поновлення на роботі. В ході розгляду справи позивачем та його представником позовні вимоги уточнено. Заявлений позов мотивовано тим, що наказом № 369 від 30.10.1995 року позивач [PERSON] прийнятий до Державного територіально - галузевого об'єднання Львівська залізниця відокремлений підрозділ «Моторвагонне Депо - Королево» на роботу за штатною посадою екіпірувальник. Відповідно до наказу № 306-06 від 14.10.2003 р. за власною заявою переведений із робочого - екіпірувальника до цеху №30, дільниці 05 робочим роздатчиком нафтопродуктів зі шкідливими умовами праці, що стверджується наказом № 306- 06 від 14.10.2003р. Відповідно до наказу начальника локомотивного Депо Королево № 292 від 30.12.2008 р. з 01.01.2009 року Локомотивне Депо Королево перейменоване у моторвагонне Депо Королево згідно наказу НЗ № 8 від 10.12.2008р. Згідно наказу № 267/ОС від 12.11.2013р. позивач переведений із підрозділу дільниці експлуатації - робітника роздавальника нафтопродуктів до господарської дільниці - слюсарем - сантехніком 3 розряду. Відповідно до наказу № 41/ ОС від 27.03.2014р. позивача звільнено із дільниці господарсько - будівельного цеху - слюсар - сантехнік 4-го розряду за п.8 ст. 40 КЗпП України за вчинення за місцем роботи розкрадання майна. Підставою для звільнення став протокол оперативної наради при в.о. начальника залізниці [PERSON] від 24.03.2014р. в якому зазначається, що згідно вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.02.2014р. (справа № 299/572/14-к) роздавальник нафтопродуктів РПЧ - 5 Королево [PERSON] будучи матеріально відповідальною особою, відповідно до укладеного договору про матеріальну відповідальність за довірені йому матеріальні цінності від 04.01.2010 р., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, грубо порушуючи вимоги посадової інструкції, затвердженої 03.0.2011 р., згідно якої він повинен забезпечувати схоронність підзвітних матеріальних цінностей та нести відповідальність за облік та видачу паливно - мастильних матеріалів, під час нічного 12- годинного чергування у період із 5 на 6 жовтня 2013р. вчинив незакінчений замах на привласнення паливно - мастильних матеріалів -дизельного масла марки МІ 4В, яке перебувало у його віданні загальним об'ємом 55 літрів, на суму 812,35 грн. [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч.1 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн.). Позивач вважає своє звільнення з підстав п. 8 ст. 40 КЗпП України незаконним із наступних підстав. За вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.02.2014р. (справа № 299/572/14-к) позивача засуджено за намір неправомірних дій - обіймаючи посаду роздавальника нафтопродуктів -РПЧ - 5 Королево. Будь - якої крадіжки позивачем не скоєно, оскільки недостачі матеріальних цінностей - дизельного палива за місцем роботи та обійманої посади - роздавальника нафтопродуктів РПЧ -5 не виявлено. Згідно наказу № 267/ОС від 13.11.2013р. позивача звільнено не із посади роздавальника нафтопродуктів РПЧ -5 Королево, а із посади слюсаря - сантехніка 3 розряду. Злочину із обіймаючої посади - слюсаря сантехніка 3-го розряду позивач не скоював. Відповідачем позивача покарано із обіймаючої посади - роздавальника нафтопродуктів РПЧ -5 Королево із посадовим окладом 2739,60 коп. переведено слюсарем - сантехніком з посадовим окладом 2365,87 коп. Окрім того, за весь період роботи із 1995 р. у відповідача проступку не скоював, до адміністративної відповідальності, не притягувався. За намір скоїти злочин згідно ч. 1 ст. 191 КК України позивач поніс покарання - відсторонення від займаної посади - не передбачено. Окрім того, позивач є членом профспілкової організації моторвагонного депо Королево. Керівництво моторвагонного депо Королево з поданням про дачу згоди на його звільнення з роботи депо Королево не зверталося, що є обов'язковим під час звільнення працівника РПЧ -5 та члена профспілкового органу. Дана обставина стверджується довідками № 6 та№ 7 від 31.03.2014р. У зв'язку із незаконним звільненням із займаної посади слюсаря -сантехніка РПЧ - 5 із відповідача підлягає стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу по день вирішення справи по суті. З урахуванням уточнених вимог позову, позивач просить поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача додатково зазначила, що її довірителя - позивача по справі, звільнили незаконно з порушенням встановленої законом процедури, оскільки дозволу на його звільнення від профспілкового комітету, членом якого є позивач, відповідачем не отримано, оскільки той взагалі до профкому з цього приводу не звертався. Звільнення позивача по п.8 ст.48 КЗпП України за вчинення розкрадання є безпідставним, оскільки позивача засуджено за намір вчинити розкрадання, фактично викрадено нічого не було, шкоди підприємству не завдано. Крім того, позивача звільнено з посади слюсара-сантехніка. На вказаній посаді він злочинів не скоював, оскільки замах на крадіжку вчинив на попередній посаді - роздавальника нафтопродуктів. Вказана обставина також свідчить про незаконність звільнення. Представник відповідача заявлений позов заперечив, зазначивши, що позивача звільнено законно, оскільки вироком Виноградівського районного суду від 28.02.2014 року встановлено, що роздавальник нафтопродуктів РПЧ - 5 Королево [PERSON], будучи матеріально відповідальною особою, відповідно до укладеного договору про матеріальну відповідальність за довірені йому матеріальні цінності від 04.01.2010 р., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, грубо порушуючи вимоги посадової інструкції, затвердженої 03.01.2011 р., згідно якої він повинен забезпечувати схоронність підзвітних матеріальних цінностей та нести відповідальність за облік та видачу паливно - мастильних матеріалів, під час нічного 12- годинного чергування у період із 5 на 6 жовтня 2013р. вчинив незакінчений замах на привласнення паливно - мастильних матеріалів -дизельного масла марки МІ 4В, яке перебувало у його віданні загальним об'ємом 55 літрів, на суму 812,35 грн. [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч.1 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу. Щодо непогодження звільнення [PERSON] з профспілковим комітетом, то відповідно до положень ст.43-1 КЗпП України при звільненні працівника за розкрадання згода профкому не вимагається. За вказаних обставин звільнення проведено законно, підстав для задоволення позову не має. Третьою особою у судовому засіданні підтримано доводи представника відповідача. Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що наказом № 369 від 30.10.1995 року позивач [PERSON] прийнятий до Державного територіально - галузевого об'єднання Львівська залізниця відокремлений підрозділ «Моторвагонне Депо - Королево» на роботу за штатною посадою екіпірувальник (а.с.7-8). Відповідно до наказу № 306-06 від 14.10.2003 р. за власною заявою переведений із робочого - екіпірувальника до цеху №30, дільниці 05 робочим роздатчиком нафтопродуктів зі шкідливими умовами праці, що стверджується наказом № 306- 06 від 14.10.2003р. (а.с.9-10). Відповідно до наказу начальника локомотивного Депо Королево № 292 від 30.12.2008 р. з 01.01.2009 року Локомотивне Депо Королево перейменоване у моторвагонне Депо Королево згідно наказу НЗ № 8 від 10.12.2008р. (а.с.13) Згідно наказу № 267/ОС від 12.11.2013р. позивач переведений із підрозділу дільниці експлуатації - робітника роздавальника нафтопродуктів до господарської дільниці - слюсарем - сантехніком 3 розряду (а.с.14). Згідно витягу з протоколу оперативної наради при в.о. начальника залізниці [PERSON] від 24.03.214р. вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.02.2014р. (справа № 299/572/14-к) роздавальник нафтопродуктів РПЧ - 5 Королево [PERSON] будучи матеріально відповідальною особою, відповідно до укладеного договору про матеріальну відповідальність за довірені йому матеріальні цінності від 04.01.2010 р., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, грубо порушуючи вимоги посадової інструкції, затвердженої 03.01.2011 р., згідно якої він повинен забезпечувати схоронність підзвітних матеріальних цінностей та нести відповідальність за облік та видачу паливно - мастильних матеріалів, під час нічного 12- годинного чергування у період із 5 на 6 жовтня 2013р. вчинив незакінчений замах на привласнення паливно - мастильних матеріалів -дизельного масла марки МІ 4В, яке перебувало у його віданні загальним об'ємом 55 літрів, на суму 812,35 грн. [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч.1 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн.). На даний момент [PERSON] продовжує працювати в РПЧ - 5 Королево. Начальником відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Королево» [PERSON] не вжито заходів по розірванню трудового договору з [PERSON]І відповідно до ст. 40 КЗ п П України. Нарада постановила: Начальнику відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо Королево» [PERSON] розірвати трудовий договір з [PERSON] відповідно до ст. 40 КЗпП України до 29.03.2014, Про виконання доповісти письмово в.о. начальника залізниці [PERSON] через службу кадрової та соціальної політики. У випадку невиконання [PERSON], рішення даної наради, притягнути його до дисциплінарної відповідальності згідно ст. 147 КЗпП України (а.с.23-24). Відповідно до наказу № 41/ ОС від 27.03.2014р. позивача 28.03.2014 року звільнено із дільниці господарсько - будівельного цеху - слюсар - сантехнік 4-го розряду за п.8 ст. 40 КЗпП України за вчинення за місцем роботи розкрадання майна. Підстава - Вирок Виноградівського районного суду від 28.02.2014 р. (а.с.15). Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи питання правомірності звільнення [PERSON] з роботи, суд виходить з того, що згідно п.8 ст. 40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.02.2014р. (справа № 299/572/14-к) роздавальник нафтопродуктів РПЧ - 5 Королево [PERSON] будучи матеріально відповідальною особою, відповідно до укладеного договору про матеріальну відповідальність за довірені йому матеріальні цінності від 04.01.2010 р., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, грубо порушуючи вимоги посадової інструкції, затвердженої 03.01.2011 р., згідно якої він повинен забезпечувати схоронність підзвітних матеріальних цінностей та нести відповідальність за облік та видачу паливно - мастильних матеріалів, під час нічного 12- годинного чергування у період із 5 на 6 жовтня 2013р. вчинив незакінчений замах на привласнення паливно - мастильних матеріалів -дизельного масла марки МІ 4В, яке перебувало у його віданні загальним об'ємом 55 літрів, на суму 812,35 грн. [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч.1 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн.). Обставина вчинення [PERSON] розкрадання за місцем роботи відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України окремому доказуванню не підлягає. Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він фактично крадіжки не вчиняв, оскільки злочин не доведений до кінця, а мав місце тільки замах, та те, що позивача звільнено з посади, на якій він злочину не вчиняв, а відтак звільнення є незаконним, оскільки за замах на злочин особа несе відповідальність так само як і за закінчений злочин. Обставина, що [PERSON] звільнено з слюсаря - сантехніка, а злочин він вчинив на посаді роздавальника нафтопродуктів значення для розгляду справи не має, оскільки факт вчинення злочину не спростовує. Щодо непогодження звільнення [PERSON] з профспілковим органом, то суд погоджується з запереченнями представника відповідача, оскільки згідно п.8 ч.1 ст. 43 - 1 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібне) майна власника, встановлене вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Зазначена правова норма кореспондується з п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якого розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43 - 1 КЗ пП України. Суд констатує, що обставини, які наведені позивачем та його представником у позовній заяві та стверджені у судовому засіданні не знайшли підтвердження та повністю спростовані, а відтак не можуть слугувати підставою для поновлення його на роботі. Таким чином вимога позову про поновлення на роботі з підстав, викладених у позовній заяві, є безпідставною та задоволенню не підлягає. Приймаючи до уваги, що вимога позову про виплату за вимушений прогул є похідною від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої відмовлено, відповідно вимога про виплату за вимушений прогул задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed