Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

30 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4661 від 21.10.2020, вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тарасом Володимировичем, про звернення стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованості в розмірі 575599,95 грн. за кредитним договором №727/073 від 04 вересня 2007 року, а також витрат пов`язаних з його вчиненням. Мотивуючи позовні вимоги, тим що у зв`язку з арештом коштів на її банківських рахунках в лютому 2021 року вона дізналася, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. від 27.11.2020 року відкрито виконавче провадження № 63755703 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича № 4661 від 21.10.2020 про стягнення на користь відповідача з неї заборгованості за кредитним договором № 727/073 від 04 вересня 2007 року в розмірі 577099,95 грн. за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року. Сума заборгованості складаєтеся з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 320000 грн., прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 255599,95 грн., сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису 1500 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. від 17.02.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на її рахунках в АТ КБ «Приват Банк» в межах суми 635209,95 грн. Вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як, нотаріусом не з`ясовано безспірність заборгованості та з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, виходячи з наступного: Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року по справі № 541/658/18 (набрало, законної сили 14.06.2018 року) за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до неї та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлені наступні обставини: «Встановлено, що 04.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №727/073 та в подальшому договори про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 400000 грн. Кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - не пізніше 01 вересня 2012 року. Кредитні кошти відповідачкою отримані. Відповідно до наданого позивачем розрахунку з яким погоджується суд, відповідач [PERSON] станом на 21.11.2017 року заборгувала ПАТ«Укрсоцбанк» 596546,89 грн. Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - 01 вересня 2012 року. Отже, відлік строку позовної давності починається з 01 вересня 2012 року. На час звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом закінчилися визначені законом строки позовної давності, на застосуванні яких наполягали відповідачі, а отже в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строків позовної давності». Вказувала, що відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Разом з тим, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 травня 2018 року по цивільній справі № 320/8269/15-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, в Повідомленні про порушення основного зобов`язання від 14.08.2020 року зазначено розмір заборгованості станом на 01.07.2020 року - 575599,95 грн. в той час як виконавчий напис вчинено на суму 577099 грн. У відповідності дсгч.1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підставою вчинення оскаржуваного виконавчого напису став кредитний договір від 04.09.2007 року. Кредит наданий з кінцевим терміном погашення до 01.09.2012 року. Разом з тим, Миргородським міськрайонним судом Полтавської області встановлено, що відлік строку позовної давності починається з 01 вересня 2012 року, при цьому судом уже було відмовлено в стягненні заборгованості станом на 21.11.2017 року, оспорюваний виконавчий напис вчинено щодо заборгованості за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року (тобто в стягненні заборгованості за період з 01 липня 2017 року по 21 листопада 2017 року судом уже відмовлено). Пред`явивши вимогу про повернення коштів за кредитом, шляхом подачі відповідного позову, Банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Таким чином, строк кредитування по даному кредитному договору змінено. Право вимоги настало ще 2015 році та не було Банком реалізовано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12, вказала на тому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначецого договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Виконавчий напис містить відмітку, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року. З нього ж вбачається, що обрахована Банком заборгованість включає в себе відсотки та комісію, нараховані поза межами строку кредитування. Таким чином, нотаріусом не перевірено дійсного розміру заборгованості та чи взагалі вона була з урахуванням того, що банк вирішив здійснити захист своїх прав як кредитора у судовому порядку. Таким чином, при вчиненні нотаріального напису, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості та вчинив його з порушенням законодавчо встановленої умови про те що з дня виникнення права вимоги повинно минути не більше трьох років. Вважала, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням чинного законодавства про вчинення нотаріальних дій і Відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою судді від 30.03.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження х Приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личук Тараса Володимировича зобов`язано надати належно посвідчені копії документів та матеріалів на підставі яких вчинявся виконавчий напис та виконавчий напис від 21.10.2020 №4661 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк». Ухвалою судді від 30 березня 2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №4661 від 21 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк» заборгованості в розмірі 577099,95 грн. 22 червня 2021 року представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа - Банк» направив заперечення на позовну заяву, в якому вказував, що заперечує проти позову в повному обсязі. Щодо спливу строку звернення позивача за вчиненням виконавчого напису нотаріуса вказував, що АТ «Укрсоцбанк» (надалі-Банк) виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним Договором № 727/073 від 04 вересня 2007 року (надалі - Кредитний договір) в повному обсязі, надавши Позивачу грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі обумовленому Кредитним Договором. Проте Позивач отримавши від Банку грошові кошти у вигляді кредитної лінії у строки обумовлені Кредитним Договором, свої зобов`язання щодо повернення таких грошових коштів належним чином не виконав, чим порушив умови Кредитного Договору. Пунктом 7.3. Кредитного Договору передбачено, що даний Кредитний Договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за даним договором. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від. боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності. У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку , якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову, в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відмова в задоволені вимог Банку по з підстав пропуску позовної давності, не позбавляє Відповідача можливості звернутися за захистом своїх прав до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на Кредитному договорі. Таким чином пропуск позовної давності не припиняє, зобов`язань позивача за Кредитним Договором, оскільки Кредитний договір є чинним і не був розірваний. Позивач підміняє поняття строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса поняттям строк позовної давності. Ці два терміни, хоча і є схожими проте не є тотожними з огляду на те, що: - зазначені поняття регулюються різними нормативно-правовими актами. Початок перебігу, строки позовної давності, наслідки спливу строку позовної давності регламентовані Цивільним кодексом України. Початок перебігу, тривалість строку звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса та наслідки спливу строку звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса регламентовані Законом України «Про нотаріат». - на законодавчому рівні передбачаються різні підстави для початку відліку таких строків. Зокрема у відповідності до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної починається з моменту коли особа довідалась та/або могла довідатись про порушення її прав або особу, яка порушила її права. В свою чергу, строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса у відповідності до статті 88 Закону України «Про нотаріат» починає свій відлік з моменту виникнення права вимоги. Як вбачається з наведених норм ключовою ознакою за якою строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса відмежовується від строку позовної давності є саме момент виникнення вимоги (права вимоги). - наслідки спливу строку позовної давності відрізняються від наслідків спливу строку звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Зокрема у разі спливу строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса стягувач позбавляється можливості захистити своє порушене право шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. У разі ж пропуску строків позовної давності особа, права якої було порушено позбавляється можливості захистити свої порушені права в судовому порядку, а також несе ризик настання негативних наслідків визначених нормативно-правовими актами. Щодо розміру заборгованості в повідомленні про порушення основного зобов`язання (надалі-повідомлення) та суми на яку вчинено виконавчий напис, позивач зазначає що в повідомленні вказана сума 575 599,95 грн., в той час як у виконавчому написі зазначено сума 577 099 грн.. Сума, яка зазначена у виконавчому написі є загальною сумою заборгованості разом з платою яку стягувач сплатив нотаріусу за вчинення нотаріальної дії. Під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса Відповідачем було подано всі визначені чинним законодавством документи. Надавати будь-які інші документи Відповідач був зобов`язаний виключно у тому разі, якщо це вимагав би сам нотаріус, яким вчиняється виконавчий напис. На момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості Позивача перед Відповідачем була доведена у встановленому законодавством порядком. Таким чином позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді від 22 червня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича зобов`язано надати копію виконавчого напису № 4661 від 21.10.2020 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк» заборгованості в розмірі 577099,95 грн. Ухвалою суду від 21.07.2021 підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що її кредитна справа по договору що був укладений нею із ПАТ «Укрсоцбанк» була закрита в 2012 році. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до неї та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», у зв`язку зі закінченням строку позовної давності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в направленій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с. 90). Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщались завчасно та в установленому законом порядку. Третіми особами до суду заперечення, письмові пояснення по справі щодо позову не надано (а.с. 109,110). Приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. не направив на адресу суду належно посвідчені копії документів та матеріалів на підставі яких вчинявся виконавчий напис та виконавчий напис від 21.10.2020 №4661 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк». Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович направив на адресу суду копію виконавчого напису №4661 від 21.10.2020 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Заслухавши позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис №4661 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованості в розмірі 575599,95 грн. за кредитним договором №727/073 від 04.09.2007 укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] (а.с. 95). Стягнення заборгованості відповідно до змісту виконавчого напису відбувається за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року. Сума заборгованості складає 575599,95 грн., в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 320000,00 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками та комісією становить - 255599,95 грн.; - строкова заборгованість за сумою кредиту становить - 0,00 грн.; - строкова заборгованість за відсотками та комісією становить - 0,00 грн.; - штрафні санкції становить - 0,00 грн.; За вчинення вищевказаного виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із Стягувача, в розмірі 1500,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Тобто, загальна сума, що підлягає стягненню - 577099,95 грн. 27 листопада 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем відкрито виконавче провадження № 63755703 на підставі вищевказаного виконавчого напису № 4661 про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 22257,50 грн. (а. с. 45 зворот). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2018 року по справі № 541/658/1, яке набрало, законної сили 14.06.2018 року, за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що 04.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому було перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №727/073 та в подальшому договори про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 400000 грн. Кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - не пізніше 01 вересня 2012 року. Кредитні кошти відповідачкою отримані. Відповідно до наданого позивачем розрахунку з яким погоджується суд, відповідач [PERSON] станом на 21.11.2017 року заборгувала ПАТ«Укрсоцбанк» 596546,89 грн. Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом - 01 вересня 2012 року. Вищезазначеним рішенням відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, так як на час звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом закінчилися визначені законом строки позовної давності. Доказів про укладення договору факторингу між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа - Банк» відповідачем чи третіми особами суду не надано. Позивач в позовній заяві стверджує, що про існування заборгованості в розмірі 575599,95 грн. на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за кредитним договором №727/073 від 04 вересня 2007 року та про існування відкритого виконавчого провадження не знала до лютого 2021 року, до накладення арешту на її банківські рахунки. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що нарахована відповідачем АТ «Альфа-Банк», надана приватному нотаріусу Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., заборгованість в сумі 575599,95 грн., не може вважатися безспірною та свідчить про спірність такої суми. Нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. не надано на запит суду належним чином засвідчені копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис №4661 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 575599,95 грн., а з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з неї заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечила наявність боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та як встановлено судом заборгованість не є безспірною. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. № 4661 від 21.10.2020 року, таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості. На підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки заборгованість не є безспірною, відповідачем не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00грн. В зв`язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ці витрати, понесені з оплати судового збору в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 18, 262 ЦК України, ст. 15, 16, 18, 87-89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5,

Outcome: approved