Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

18 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що вона, [PERSON] є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.01.2008 року, що підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Іншими співвласниками, яким також належить по 1/4 частки вказаної квартири є [PERSON] - її мати, [PERSON] - дідусь та [PERSON] - бабуся. Своє дівоче прізвище « [PERSON] » вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу. 19 жовтня 2019 року у зв`язку з втратою свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2008 року на квартиру [ADDRESS] , вона, разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради для отримання адміністративної послуги, а саме виготовлення дубліката зазначеного свідоцтва про право власності на житло . Проте листом Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 13.11.2019 року їй було повідомлено, що під час розгляду наданих документів виявлена невідповідність, яка виникла у зв`язку з тим, що по-батькові [PERSON] зазначено у різний спосіб, що унеможливлює розгляд питання щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності. Так, фактично у свідоцтві про право власності її ім`я по-батькові зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », як зазначено в свідоцтві про народження та паспорті. Отже, помилка у написанні її ім`я по-батькові у свідоцтві про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2008 року, яке є правовстановлюючим документом, унеможливлює отримання дублікату вказаного свідоцтва та можливість укладати правочини щодо належної їй 1/4 частки вказаної нерухомості. Відтак, з метою отримання дублікату Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2008 року їй необхідно встановити факт належності їй вказаного правовстановлюючого документу, в якому помилково зазначено її по-батькові « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Листом Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради їй було рекомендовано звернутись до суду, оскільки в іншому порядку встановити даний факт неможливо. Просила суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2008 року на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , видане Управлінням міського майна міста Маріуполя на ім`я [PERSON] . Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] , яка на підставі довіреності діє також від імені [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання також не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій заявлені [PERSON] вимоги підтримала, та не заперечувала проти їх задоволення. Представник заінтересованої особи - Депатаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, Зінов`єв І.Г ., який діє на підставі довіреності у судове засідання не з`явився, від якого до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не заперечував. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. У ст. 46 Конституції України, закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2ст. 315 ЦПК України,суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно дост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом ЗАГС Орджонікідзевського райвиконкому міста Маріуполя 02 серпня 1993 року « [PERSON] » (російською мовою) народилася [INFO] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 183813714 від 07 жовтня 2019 року, право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2008 року, виданого управлінням міського майна. Проте, як вбачається з копії самого свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17 січня 2008 року, виданого Управлінням міського майна, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частки кожному. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Покровським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області, 10 лютого 2017 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . На підставі зазначеного свідоцтва про шлюб на ім`я « [PERSON] », [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , було видано паспорт громадянина України, запис № 19930720-03246. Як вбачається з письмової відповіді, наданої Управлінням міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради за вих. № 26.72-69868.26.71 від 13 листопада 2019 року, за результатами розгляду звернення з питання виготовлення дубліката свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з втратою оригіналу, роз`яснено, що відповідно до п. 3.8 Порядку, підставою для відмови у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло є виявлення в документах недостовірних відомостей та подання заявником неповного пакета документів. Під час розгляду наданих документів виявлено невідповідність, яка виникла у зв`язку з тим, що по-батькові [PERSON] зазначене у різний спосіб, що унеможливлює розгляд питання щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності. У зв`язку з викладеним, питання щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло буде розглянуто департаментом у разі надання пакету документів. Оформлених належними чином. Спори, що виникають з порушеного питання, вирішуються судом. Таким чином, встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло була допущена описка щодо написання по-батькові заявника, а саме: зазначено " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ". Проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт, що свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2008 року на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , видане Управлінням міського майна міста Маріуполя 17 січня 2008 року на ім`я [PERSON] , дійсно належить заявнику [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , про що свідчить відповідність у наданих документах. При цьому наявність помилки при написанні по-батькові заявника у зазначеному свідоцтві про право власності на житло позбавляє її можливості реалізувати своє право власності, та виправити помилку у позасудовому порядку неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, в даному випадку рішення суду не змінює собою документа, який виданий Управлінням міського майна, а лише підтверджує належність такого документу заявнику, що у подальшому забезпечить здійснення нею особистих майнових прав.

Outcome: approved