Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

18 грудня 2012 року Прокурор Чернігівського району звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду з позовом, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки про порушене право стало відомо тільки в липні 2012 року, визнати недійсним з моменту укладення договір міни земельної ділянки, укладений між [PERSON], від імені якого діяла за довіреністю [PERSON], та [PERSON] 29.12.2007 року № 5522, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], визнати незаконним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,4246 га серії ЯЛ № 790463. Позовні вимоги мотивовані тим, що договір міни був укладений під час дії мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, він є по суті удаваним договором, оскільки містить в собі прихований договір купівлі-продажу земельної ділянки. Ще на стадії оформлення довіреності [PERSON] отримав кошти, а на обміняну земельну ділянку площею 0,01 га ним не було отримано державний акт на право власності і ділянка не використовується. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09 липня 2013 року, позов задоволено. Поновлено позивачеві строк звернення до суду. Визнано недійсним з моменту укладення договір міни земельних ділянок від 29 грудня 2007 року, укладений між [PERSON], яка діяла за довіреністю від імені [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5522. Визнано незаконним державний акт серії ЯЛ № 790463 на право приватної власності на земельну ділянку розміром 1,4246 га, виданий [PERSON] 22 червня 2011 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 9 липня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, за висновком суду касаційної інстанції, судами попередніх інстанції були допущені порушення норм процесуального права, а саме не були уточнені позовні вимоги так як при обгрунтуванні позову прокурор вказує, що оспорюваний договір міни суперечить Перехідним положенням Земельного кодексу України оскільки укладений під час мораторію на відчуження земельної ділянки та одночасно обгрунтовує тим, що договір міни є удаваним. Відповідно до п. 4 ст. 338 ЦПК висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Під час нового розгляду справи прокурор уточнив позовні вимоги, виключивши з позовних вимог одну з підстав позову, про що подано заяву (а.с.42-43 т.2), відповідно до якої просив визнати недійсним договір міни як такий, що укладений всупереч дії мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення тобто з порушенням п.15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в заяві про зміну підстави позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Чернігівській області, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], проти позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення на а.с.44-51,62-64 т.2. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі розпорядження Чернігівської райдержадміністрації від 26 листопада 2007 року № 599 отримав у власність земельну ділянку площею 1,43 га (пай №1103) для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, що посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 889708 від 18 грудня 2007 року ( а.с.27-28 т.1). 29 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], яка на підставі довіреності посвідченої 21.12.2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] діяла від імені [PERSON] було укладено договір міни указаної земельної ділянки на іншу по вул. Кільцевій у с. Киїнка Чернігівського району площею 0,01 га для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] здійснено доплату. Розмір доплати, що зазначена в договорі прописом та цифрами відрізняється. Договір міни посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 5522. (а.с.26-27 т.1) На підставі договору міни від 29 грудня 2007 року № 5522, [PERSON] 22 червня 2012 року було видано державний акт серії ЯЛ № 790463 на право власності на земельну ділянку площею 1,4246 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. ( а.с.29 т.1) З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30 листопада 2012 року, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області, встановлено, що договір міни земельних ділянок, на підставі якого в подальшому було отримано [PERSON] державний акт, укладено в порушення вимог законодавства, всупереч мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. (а.с.19-22 т.1) Наведені вище обставини були встановлені під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління Держкомзему у Чернігівському районі Чернігівської області за період з 01.01.2010 р. по 31.03.2012 р., про що було складено відповідний акт від 24.07.2012р. (а.с.9-18 т.1) Листом від 27.07.2012 року Чернігівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією повідомлено прокурора Чернігівського району про виявлені факти порушення чинного земельного законодавства при оформленні спірного договору міни. (а.с.4-8 т.1) Відповідно до ч.5 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», прокурор самостійно визначає підстави представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 ( справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в суді), прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Таким чином, прокурор не зобов'язаний надавати докази на підтвердження факту порушення інтересів держави. Повинно бути наведено обґрунтування порушення таких інтересів, що й було зроблено в позовній заяві. Згідно статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. На державні органи, в даному випадку Державну інспекцію сільського господарства покладено функцію здійснення контролю за дотриманням вимог земельного законодавства. Прокурор зазначає, що у правовідносинах, які є предметом розгляду по даній справі, мають місце порушення встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження землями сільськогосподарського призначення, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах держави. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні документів договір міни земельних ділянок був оформлений у 2007 році приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ, а державний акт на підставі договору міни в подальшому отриманий [PERSON] в 2012 році. Отже, органи, уповноважені державою здійснювати контроль за дотриманням земельного законодавства не мали змоги перевірити правильність оформлення укладеного договору міни та про порушення законодавства при укладенні договору міни стало відомо при проведенні ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління Держкомзему у Чернігівському районі Чернігівської області у 2012 році, про що в подальшому було повідомлено прокуратуру. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.28 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таких підстав, строк позовної давності для звернення прокурора до суду з даним позовом не сплинув, адже у даному випадку перебіг позовної давності почався з 2012 року, а тому прохання прокурора поновити йому строк для звернення до суду, є зайвим. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Вказані вимоги наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За п. 15 розділу Х Перехідних положень ЗК України, в редакції, яка діяла на момент укладення договору міни, до 01 січня 2008 року не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами „а" та „б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України від 05 червня 2003 року "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Згідно з пунктами 3, 5 Рекомендацій щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), затверджених наказом Держкомзему України від 17 листопада 2003 року № 288 (далі - Рекомендації), власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву. Проте, за спірним договором міни було здійснено обмін земельної частки (паю) [PERSON] на іншу земельну ділянку, що в свою чергу порушило мораторій на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Наявність договору міни земельної ділянки (паю), що складається із земельної ділянки площею 1,43 га на земельну ділянку площею 0,0100 га свідчить про фактичне відчуження земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що суперечить приписам Земельного кодексу України та ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України, якою встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ч.1 вказаної статті, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За таких підстав укладений 29 грудня 2007 року договір міни земельної ділянки між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] за довіреністю, посвідченої 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 6277 та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 5522 слід визнати недійсним з моменту його укладення. У відповідності до ст. 21 Цивільного кодексу України визнано можливість визнати незаконним правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про визнання недійсним договору міни, на підставі якого [PERSON] було видано державний акт, слід визнати незаконним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 1,4246 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, серії ЯЛ № 790463, виданий [PERSON]. Враховуючи те, що даний спір немайнового характеру з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved