Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

23.10.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», [PERSON], про визнання недійсними окремих положень кредитного договору. В обґрунтування позову зазначила, що 24.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № МL-004/482/2007. Вказаний Договір має характер споживчого, та, відповідно є таким, до якого застосовуються положення законодавства про захист прав споживачів. Пунктом 4, зокрема п.п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., частини № 2 Кредитного договору № МL-004/482/2007 від 24.12.2007 року передбачено, потрійне стягнення з позивача, у разі прострочення виконання боргових зобов'язань, неустойки, а саме пені та штрафів, за одне й і те саме порушення. Так, відповідно до п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини 2 Договору: - за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум; - за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 15 календарних днів, позичальник, крім пені передбаченої п. 4.1.1. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0, 01 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25, 00 грн.; - за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 календарних днів, позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п. 4.1.1., 4.1.2. цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0, 02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50, 00 грн. Посилаючись на те, що зазначені підпункти договору є такими, які порушують рівність сторін договору, є несправедливими, та свідчать про застосування нечесної підприємницької діяльності, просила визнати їх недійсними з моменту укладення та виключити з умов договору. Протокольною ухвалою суду від 13.01.2015 року до участі в справі, як третю особу, залучено ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року у справі. Зазначила, що, вважає, що оспорювані підпункти пункт 4 частини № 2 Договору є несправедливим та такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів», породжують істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, як слабкої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Представник відповідача та третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що підписуючи договір, позивач підтвердила свою згоду на його умови та реалізувала право на вільний вибір контрагента та визначення умов договору. Посилання позивача на потрійне стягнення просила вважати безпідставним, оскільки пеня і штраф є окремими видами штрафних санкцій. Просила врахувати, що позивач була вільною у діях та намірах укласти кредитний договір та додаткову угоду до нього. Надала суду заяву про застосування строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № МL-004/482/2007. Відповідно до умов, зазначеного вище договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000, 00 дол. США на споживчі цілі, дата остаточного повернення кредиту - 24.12.2017 року. (а.с. 8-12) Пунктом 4.1.1 частини № 2 Кредитного договору встановлено обов'язок [PERSON] за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені Договором строки, сплатити Банку пеню в розмірі 1 (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожен день прострочки. Пунктом 4.1.2 частини № 2 Кредитного договору встановлено обов'язок [PERSON] за прострочення виконання Боргових зобов'язань понад 15 (п'ятнадцять) календарних днів, крім пені передбаченої п. 4.1.1. Договору, додатково сплатити на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених Боргових зобов'язань але не менше 25,00 грн. Пунктом 4.1.3 частини № 2 Кредитного договору встановлено обов'язок [PERSON] за прострочення виконання Боргових зобов'язань понад 30 (тридцять) календарних днів, крім пені та штрафу, передбачених п. 4.1.1., 4.1.2. Договору, сплатити на користь Банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених Боргових зобов'язань, але не менше 50,00 грн. Відповідно до положення ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч.1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зі змісту оспорюваних п.п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 Кредитного договору № МL-004/482/2007 від 24.12.2007 року вбачається, що за порушення зобов'язань позивач має сплатити пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, що може бути обраховано до 365% за рік. Крім того, передбачено за ті ж самі порушення має сплатити штраф у розмірі 0,01%, але не менше 25 гривень. За прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 днів позичальник має сплатити на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. Таким чином, вбачається, що встановлений п.п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 Кредитного договору № МL-004/482/2007 від 24.12.2007 року порядок нарахування санкцій за порушення виконання грошових зобов'язань встановлює непропорційно велику суму компенсацію внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань, яка може істотно перевищити розмір самої заборгованості. У рішенні Конституційного Суду України 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 вказано, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи все вищевказане, суд приходить до висновку, що порядок обрахування санкцій за порушення строку виконання грошового зобов'язання, закріплений в п.п 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 Кредитного договору № МL-004/482/2007 від 24.12.2007 року, передбачає можливість нарахування непропорційно великої суми компенсації у порівнянні з розміром основного боргу, таким чином, не відповідає засадам добросовісності та розумності, і є несправедливим. Вказане, в силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є підставою для визнання пунктів 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. частини № 2 Кредитного договору № МL-004/482/2007 від 24.12.2007 року недійсними. Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно поданої представником відповідача ТОВ «ОТП Банк» заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Так, в обґрунтування застосування строків позовної давності відповідач посилається на те, що кредитний договір № МL-004/482/2007 було укладено 24.12.2007 року, а отже, перебіг строку позовної давності розпочався для позивача 25.12.2007 року та закінчився по спливу трьох років, тобто 25.12.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає за потрібне зазначити, що основна обставина, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, це наявність непропорційно великої суми компенсації внаслідок невиконання позичальником зобов'язань, що стало достеменно відомо позивачу з моменту нарахування санкцій за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Враховуючи, що споживач у договорі є слабкою стороною, яка не володіє спеціальними знаннями у галулі права, підстав стверджувати, що виникнення підстав для нарахування санкцій, зокрема і з моменту укладення Кредитного договору, [PERSON] могла достеменно встановити, що розмір санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань буде непропорційно великим, у суду не має. За таких обставин, суд не вважає, що строк позовної давності підлягає обчисленню з дати укладення Кредитного договору, відтак, останній не може вважатися пропущеним. Оскільки, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору звільнений, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved