Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

17.05.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, третя особа приватний нотаріус Швейнова Н.С. про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом. У своєму позові позивач зазначив, що між ним та [PERSON] , 25.03.1978 року було укладено шлюб, який в подальшому у зв`язку із виниклою життєвою необхідністю в 2003 році було розірвано. Але після розірвання шлюбу вони не припинили шлюбні відносини, продовжували мешкати разом, вести сумісне спільне господарство, підтримувати стосунки як чоловіка та дружини. З 1980 року по 2004 рік вони сумісно проживали і вели спільне господарство, бюджет та побут у квартирі [ADDRESS] . В період шлюбу ними було придбано автомобіль ВАЗ 21011, 1976 року випуску, двигун № [NUMBER] . Приблизно 02.07.2004 року вони продали належну їм на праві спільної власності квартиру [ADDRESS] та придбали в рівних частках 53/100 часток домоволодіння з господарськими будівлями по [ADDRESS] і продовжили й надалі мешкати як єдина сім`я, з виконанням усіх прав та обов`язків подружжя, веденням спільного господарства, бюджету та побуту. Дітей у них не було. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з 53/200 часток домоволодіння з господарськими будівлями по [ADDRESS] та з 1/2 частки автомобілю ВАЗ 21011, 1976 року випуску, двигун № [NUMBER] . Посилаючись на те, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без укладення (реєстрації) шлюбу з останньою з 30.09.2003 року по час її смерті [INFO] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на 53/200 часток домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по провулку [ADDRESS] та право власності в порядку спадкування за законом першої черги на автомобіль ВАЗ 21011, 1976 року випуску, державний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.05.2019 року відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач - представник Миколаївської міської ради не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа - приватний нотаріус Швейнова Н.С. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 24/2018 відносно [PERSON] , яка померла [INFO] , показання свідків, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.03.1978 року по 30.09.2003 рік. Після розірвання шлюбу, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] не припинилися. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.2004 року, [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках 53/100 часток домоволодіння з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.07.2004 року за [PERSON] та [PERSON] на підставі вищезазначеного договору купівлі продажу, було зареєстровано за кожним по 53/200 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS] та видано 16.11.2015 року технічний паспорт. Відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 53/200 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS] та на автомобілю ВАЗ 21011, 1976 року випуску, державний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] . Згідно копії спадкової справи № 24/2018 до майна померлої [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , як особа, яка вважає, що більше п`яти років проживав однією сім`єю з [PERSON] як чоловік та дружина. Інших спадкоємців за законом та/або за заповітом після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять та судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст.1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. За змістом ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що померла [INFO] [PERSON] з 30.09.2003 року по день своєї смерті, тобто по 06.11.2018 року проживала разом із позивачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, бюджет та побут, підтримувати стосунки, як чоловік та дружина. Зазначений факт, також був підтверджений поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. Крім того, факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується наданою позивачем копією його паспорта з пропискою та довідкою про зняття з реєстрації місця проживання померлої [PERSON] . Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлою має для позивача [PERSON] юридичне значення, оскільки надасть можливість останньому реалізувати своє право на отримання спадщини після смерті [PERSON] .. Таким чином, вимога позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 30.09.2003 року по час її смерті, тобто по [INFO] , підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Згідно роз`яснень, викладених пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З постанови приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Швейнової Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2019 року за № 79/02-31 вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] стало те, що [PERSON] не було надано рішення суду, що набрало законної сили, про факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, [PERSON] більш п`яти років, у зв`язку з чим нотаріус не мав можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Оскільки судом встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , суд приходить до висновку, що у позивача на даний час відсутні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] є передчасними, тому задоволенню не підлягають. За такого вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial