Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

10.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до УВДФССУ в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. Вказує, що він з 1976 по 2008 р. працював у шкідливих умовах праці на посадах - підземним робітником, підземним прохідником, підземним кріпильником, підземним слюсарем аварійно-відновлюваних робіт. У зв`язку із шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано хронічні професійні захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з ретроспондилолістезом, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; двосторонній плечолопатковим періартроз (ПФ другого ст.)., деформуючий артроз, в сполученні з періартрозами, ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром; вегетативно-сенсорна полі невропатія рук помірно виражена зі значною периферичною ангіодистонією та трофічними порушеннями на кистях. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що було складено акт розслідування професійного захворювання від 03.12.2008р., причинами виникнення професійного захворювання слугувала багаторічна робота в умовах фізичного перевантаження, несприятливого мікроклімату та локальної вібрації, параметри якої перевищували гранично допустимі. Відповідно до висновку МСЕК від 21.01.2009 року позивачу первинно було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. У зв`язку з захворюванням [PERSON] було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, постійно відчуває біль у суглобах, тремтіння руки, не може спокійно спати вночі, не може вільно дихати, оскільки декілька разів на добу відчуває задуху та сильний кашель з виділенням харкотиння. Також зазначає, що не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві. Крім того вказує, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у шкідливих умовах праці та відсотка втрати професійної працездатності, просить стягнути 200 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 25.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.09.2021 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В ньому зазначив, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що згідно абзацу 2 п.3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» (який діяв на час складання акту П-4 та встановлення висновку МСЕК позивачу) - уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, якими до набрання чинності цим Законом підприємства, установи, організації не відшкодовували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачуються цими підприємствами, установами, організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Випадок 2009р. не підпадає під дію цієї норми, оскільки спірні правовідносини виникли вже після 2001р., а саме 21.01.2009р. Законом України №717-V від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалася виплата моральної шкоди - виключено. Рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008р. по справі №20-рп/2008 норми Закону України №717-V, які стосуються моральної шкоди - визнані конституційними. Конституційний суд в абз.9 п.5 мотивувальної частини Рішення вказав: - "...положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу Закону № 717- V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-ХІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 2371 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)". Отже, Конституційний суд вказує, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності. Але ЦК України та КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця). Підставою для подання позову став той факт, що втрату професійної працездатності позивачу було встановлено у 2008 році, то повинно застосовуватися законодавство, яке діяло на той момент. А саме Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в редакції 2001 року, яким була передбачена виплата моральної шкоди потерпілим на виробництві. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України обов`язок з відшкодування моральної шкоди працівнику покладається на власника або уповноваженого органу підприємства у разі порушення законних прав працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п.З розд. XI Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час ліквідації ТОВ «Стройуніверсал») уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Таким чином, Законом була передбачена тільки одна умова, коли Відділення Фонду повинно виплатити моральну шкоду у зв`язку з ліквідацією підприємства - випадок з потерпілим повинен був відбутися до 01.04.2001 р. і не пізніше. Тому вважає що, відділення Фонду є неналежним відповідачем по справі по стягненню моральної шкоди. Також просить врахувати, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за загальним правилом, а Законом № 1105-XIV у редакції, що діє на час звернення позивача до суду, не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати особі моральну шкоду, за рахунок Фонду, як в Державному бюджеті України не передбачено коштів на таке відшкодування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що позивач [PERSON] , з 1976 по 2008 рік працював на підприємствах ТОВ «Стройуніверсал» та Шахтобудівельне управління № 2 треста «Кривбасшахтопроходка» на посадах - підземним робітником, підземним прохідником, підземним кріпильником, підземним слюсарем аварійно-відновлюваних робіт, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.12-13). Згідно з Актом за формою П-4 розслідування професійного захворювання від 03.12.2008, професійне захворювання [PERSON] виникло за таких обставин: працюючи з 26.07.2006р. по 03.11.2008р. підземним прохідником на шахті ім. Орджонікідзе в ТОВ "Стройуниверсал", [PERSON] виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувалися важкою фізичною працею з причин того, що не завжди була можливість застосовувати засоби малої механізації внаслідок обмеженості робочого простору. Експлуатаційне в процесі роботи обладнання, інструменти і машини (ручні перфоратори, шпунтові молотки, бурові каретки) внаслідок своїх конструктивних недоліків були джерелами вібрації, рівні якої перевищували ГДР. Посилюючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт. Працюючи раніше в Шахтобудівельному управлінні №2 треста «Кривбасшатопроходка» з 24.09.1976р. по 11.03.1977р. та з 01.07.1987р. по 21.07.1987р. підземним гірничим робітником, з 11.03.1977р. по 24.10.1984р. та з 01.09.1992р. по 01.06.2000р. підземним прохідником, з 21.07.1987р. по 01.09.1992р. підземним кріпильником, з 01.06.2000р. по 04.10.2000р підземним слюсарем аварійно-відновлювальних робіт, [PERSON] за даними інформаційної довідки про його умови праці, яка підготовлена Центрально-Міською рай СЕС №2/2-1559 від 12.08.08р., також виконував роботи, які характеризувалися важкою фізичною працею, несприятливим мікрокліматом та підпадав під вплив вібрації (тільки в професії прохідник), параметри якої перевищували гранично допустимі (а.с. 14). Причиною професійного захворювання згідно п.17 Акту є робота на протязі 23 років 7 місяців в умовах фізичного перенавантаження, несприятливого мікроклімату та 17 років 10 місяців - локальної вібрації, параметри якої перевищували гранично допустимі: Рівень фізичного перенавантаження: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою: 35-45 кг при нормі до 30 кг; - перебування в робочий позі з нахилом тулуба до 30° / більше 30° - до 68,4% / 30% тривалості робочої зміни при допустимій до 25% / 0%; - нахили тулуба вимушені, більше 30° - до 172 разів за робочу зміну при допустимих до 100 разів. Важкість праці відноситься до III класу 3 ступеню шкідливості. Мікрокліматичні умови: - відносна вологість повітря до 96% при допустимій 80-30%. Вібрація: - локальна -113 дБ при ГДР 112 дБ (а.с.14). Згідно пункту 19 Акта особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, є керівництво ШБУ-2 треста «Кривбасшахтопроходка» та ТОВ «Стройуніверсал» під час роботи на них [PERSON] (а.с. 15) Позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з ретроспондилолістезом, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; двосторонній плечолопатковим періартроз (ПФ другого ст.)., деформуючий артроз, в сполученні з періартрозами, ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром; вегетативно-сенсорна полі невропатія рук помірно виражена зі значною периферичною ангіодистонією та трофічними порушеннями на кистях, що також підтверджується актом, повідомленням, випискою, виписним епікризом, епікризом, з історії хвороби (а.с. 14-15, 26, 31-32, 33, 34, 35-36, 37-38. 39-40, 41, 42-43). Висновком МСЕК від 21.01.2009р. позивачу вперше було визначено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 65% (30% - радикулопатія, 20% - деф.артр., 15% - ВСП) з 19.01.2009р. по 01.02.2010р., при повторному огляді 18.01.2010р. йому було підтверджено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності з 01.02.2010р. по 01.02.2012р., при повторному огляді 03.02.2014р., позивачу з 01.02.2014 р. при повторному огляді позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% з них: 30% - радикулопатія, 20% - деф.артр., 15% - ВСП та третю групу інвалідності, безстроково (а.с. 27, 28, 29, 30). Оцінка суду. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст.ст. 4, 43, 48 ЦПК України, ст.20 ЦК України, саме позивач обирає спосіб захисту та відповідача як особу, що порушила його права або охоронювані законом інтереси. Згідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності 21.01.2009, тому до спірних правовідносин застосовуються положення ЦК України (в редакції станом на січень 2009 року) та КЗпП. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Тобто саме роботодавець (власник) визначений субєктом відповідальності за шкоду, завдану працівнику ушкодженням здоровя. Також, згідно ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Однак, у даному випадку позивачем не надано будь яких доказів ліквідації підприємств, внаслідок неналежних умов праці в яких виникло професійне захворювання, та відсутність правонаступників. Тому позовні вимоги є недоведеними і до задоволення не підлягають. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладається на позивача. Позивач згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed