Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 549200,00 грн, завданої злочином. На обґрунтування позову зазначила про те, що при обранні мера м. Первомайський Харківської області її виборче право було порушено посадовими (службовими) особами відділу ведення Державного реєстру виборців, що принижує її честь, гідність, істотно порушує право на безпеку, захист, реалізацію законних інтересів та конституційних прав мешканки м. Первомайського Харківської області. Зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою, яка з 28.02.2020 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час виборчої компанії, при зверненні 19.10.2020 до відділу реєстрації виборців Первомайської міської ради Харківської області з`ясувалося, що вона не внесена до списку виборців, оскільки не надала талон-відкріплення у встановлений законом термін. Вважає, що посадовими особами відділу ведення Державного реєстру виборців порушено її право, у зв`язку з чим завдано моральну шкоду у розмірі 549200 грн, яку просить стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казаначейського рахунку Державного бюджету України. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.07.2021 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2021 позовну заяву залишено без руху. 29.07.2021 на виконання ухвали суду від 08.07.2021 позивачем виконано вимоги ст. ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку з чим справу призначено до судового розгляду на 10 год 00 хв 16.08.2021. У судове засідання учасники справи не з`явилися. 26.07.2021 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, або в режимі відеоконференції, на задоволенні позову наполягала. 27.07.2021 від Первомайського міського голови Харківської області Бакшеєва М. надійшов відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний реєстр виборців» виборчою адресою виборця є адреса, за якою зареєстровано його місце проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». [PERSON] не зареєстрована на території м. Первомайський Харківської області за даними відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради, тобто вона не може бути автоматично включеною до списків виборців по м. Первомайський Харківської області. Відповідно додатку до постанови № 88 від 18 травня 2020 року (зі змінами, внесеними постановою Центральної виборчої комісії від 24 липня 2020 року № 145) затверджений календарний план основних організаційних заходів з підготовки та проведення місцевих виборів 25 жовтня 2020 року, де зазначено, що подання до органу ведення Реєстру виборцем заяви, передбаченої частинами третьою, четвертою ст. 8 ЗУ «Про державний реєстр виборців» до 10 вересня 2020 року включно. 19.10.2020 [PERSON] письмово не зверталася до відділу ведення Державного реєстру виборців виконавчого комітету Первомайської міської ради та ніяких документів відділом у неї не вимагалося. Але їй були надані роз`яснення в усній формі щодо процедури зміни виборчої адреси відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про Державний реєстр виборців» та строки зміни виборчої адреси, визначені Постановою Центральної виборчої комісії від 18.05.2020 року (зі змінами, внесеними постановою ГТРПС від 24 07.2020 року №1451, тобто на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року до 10.09.2020 року включно (відповідно до додатку до постанови № 88 від 18 травня 2020 року (зі змінами, внесеними постановою Центральної виборчої комісії від 24 липня 2020 року № 145), де затверджений календарний план основних організаційних заходів з підготовки та проведення місцевих виборів 25 жовтня 2020 року). 16.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області Нестеренко І.С., яка на підставі довіреності представляє інтереси Державної казначейської служби України, в якому просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. На обгрунтування заперечень проти позову зазначила про те, що процесуальний закон не встановлює необхідності зазначення у позовних вимогах таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. А залучення або незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейство не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі та встановлення фактичних обставин, оскільки Казначейство або його територіальний орган не є тим суб 'єктом яций порушив права чи інтереси Позивача. Зазначене підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 по справі №242/4741/16-ц. Також, згідно висновку зазначеного зокрема, постановою Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц та ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Цивільно-правова відповідальність при відшкодуванні шкоди за рахунок держави настає у разі встановлення всіх елементів цивільного правопорушення, а саме; наявності шкоди, заподіяної органом державної влади, встановленою протиправною поведінкою такого органу, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Отже, моральна шкода повинна бути доведена позивачкою на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. Зазначене підтверджується практикою розгляду справ (постанова Верховного Суду від 04.05.2018 по справі №753/13839/16-ц). За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання є [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 28.02.2020 № 6341-5000273423, виданою Управлінням соціального захисту населення Первомайського району Харківської області (а.с. 8) 21.10.2020 [PERSON] звернулася з заявою про вчинення злочину посадовими особами Первомайської міської ради Харківської області (а.с. 9) З витягу з Єдиногог реєстру досудових розслідувань № 42020000000002348 від 03.12.2020 вбачається, що заява [PERSON] від 21.10.2020 про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, внесена до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020 у справі № 757/47814/20-к (а.с. 66) З довідки Первомайської міської ради Харківської області вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованою не значиться (а.с. 137) З інформації начальника відділу ведення державного реєстру виборців Первомайської міської ради Харківської області від 14.06.2021 за № 17/12-27 вбачається, що [PERSON] зареєстрована в Луганській області, не зверталася до відділу стосовно зміни виборчої адреси, відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ "Про Державний реєстр виборців" для отримання можливості голосування на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року на території м. Первомайський Харківської області (а.с. 170) Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно із статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до роз`яснень, викладених в ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана якимись іншими обставинами. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою [PERSON] не надано доказів заподіяння шкоди діями відповідача. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана якимись іншими обставинами, тому не доведено склад делікту, а відтак, у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed