Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

11.09.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 1627,18 грн. майнової шкоди і 30000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що він зі своєю сім`єю в складі дружини [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] , 20.05.2019 р. о 12 годині 56 хвилин їдучи на автомобілі ВАЗ-2106 блакитного кольору до своєї оселі повз дім [ADDRESS], натрапив на [PERSON] , який стояв на дорозі з направленою в сторону трирічної доньки позивача, що сиділа на руках у дружини, гвинтівкою, внаслідок чого позивач вимушений був зупинитися. Як видно з 34 секунди 56 хвилини на відео, відповідач почав швидко приближуватись з направленою зброєю до автомобіля позивача й стріляти, злякавшись за життя та здоров`я своєї сім`ї останній швидко поїхав з місця зупинки. На початку відео видно, як відповідач попередньо взявши гвинтівку вийшов з подвір`я свого дому й направився по дорозі до будинку [ADDRESS] , який належить позивачу. Так як озброєний відповідач міг надалі прийти до дому до позивача й вчинити злочин або таким же чином завдати шкоди комусь іншому на вулиці, ним було викликано наряд поліції, котрому по приїзду він доповів про подію й його дружина [PERSON] вручила заяву про скоєння злочину. За станом здоров`я позивач інвалід II групи, неправомірними діями відповідача йому та його сім`ї було заподіяно моральні страждання: в позивача піднявся тиск та він змушений був звернутися до закладу охорони здоров`я з подальшою госпіталізацією. Для відновлення стану свого здоров`я позивач купив виписані лікарем препарати та ліки. Трирічна донька позивача по нинішній день постійно плаче, має поганий апетит й неспокійний сон, часто прокидається вночі. Через що, до неї також було викликано лікаря й виписано ліки. Дружина боїться залишатися вдома сама оскільки відчуває постійну тривогу, побоюючись що сусід знову прийде озброєний до нашої оселі, буде погрожувати життю та здоров`ю її та малолітньої доньки, і вона сама в силу суб`єктивних причин захистити себе не зможе, і не дарма. 03.06.2019 до двору позивача, де він грався зі своєю трирічною донькою, відповідач разом з ще 2-ма особами із його двору, прийшов та почав вимагати від розібратися "по-чоловічому" де хотів поквитатися з позивачем, донька побачивши повторно відповідача котрий раніше направляв на неї зброю, злякалася й почала сильно плакати, через що їй знову було завдано психологічного стресу. Заходи вжиті поліцією на жаль, не призводять до виховного впливу на відповідача. Страждання [PERSON] тривають і досі, вказана моральна шкода пов`язана із нервовим стресом, бо він постійно бачить як плаче його дитина внаслідок переляку й не має душевного спокою перебуваючи в стані безперервної психологічної напруженості та переживань за життя і здоров`я своєї сім`ї. Порушений звичний уклад життя, він рознервований, вимушений боротися за своє право, внаслідок викликаного хвилювання через посягання на життя й здоров`я його та його сім`ї, систематично перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормально життєвих зв`язків й обтяжливих фінансових витрат на лікування та відновлення здоров`я, необхідністю додатково витрачати свій час та зусилля для вирішення питань стосовно інциденту що трапився з вини відповідача та інших питань, пов`язаних із захистом та відновленням порушених моїх прав, оскільки відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати моральні збитки. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.09.2019 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 22.11.2019 р., враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 20.05.2019 р. до Київського ВП ГУНП в Харківській області з заявою звернулась [PERSON] , яка мешкає: [ADDRESS] , в якій просить вжити заходи до чоловіка з домоволодіння [ADDRESS] , який 20.05.2019 р. приблизно о 13:10 год. влаштував сварку та направляв предмет, схожий на рушницю. Опитана за цим фактом [PERSON] , пояснила, що 20.05.2019 р. приблизно о 13:10 год. чоловік із домоволодіння [ADDRESS] влаштував сварку та направляв предмет, схожий на рушницю, в наслідок чого остання викликала поліцію. Опитаний за цим фактом [PERSON] , [INFO], який мешкає: [ADDRESS] , пояснив, що 20.05.2019 року у нього дійсно відбулася сварка з мешканцями домоволодіння [ADDRESS] , але нецензурною лайкою він не висловлювався та рушницею не погрожував, так як немає у володінні ніякої зброї. [PERSON] має інвалідність 2 групи, внаслідок подій 20.05.2019 р. звертався до закладів охорони здоров`я зі скаргами на головну біль, запаморочення та загальну слабкість. Для поліпшення стану здоров`я позивач за рекомендаціями лікаря купував ліки, на підтвердження чого надано копії чеків. З 24.05.2019 р. по 01.06.2019 р. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ №27». Частиною 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (ст..28 Конституції України). Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 р. № 9- рп/2012 наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, З Основного Закону України). Стаття 3 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року) чітко встановлює, що кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті передбачено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Також, згідно п. 3 ППВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З положень ч.1,2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина його є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, обумовлених нервовим стресом, перебуванням в стані безперервної психологічної напруженості та переживань за життя і здоров`я своєї сім`ї, що призвело до змін його нормальних, усталених, звичних і необхідних для неї умов життя. Ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. На підставі викладеного, з урахування принципу справедливості та співмірності, враховуючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 1627,18 грн. та 30000,00 грн. моральної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог п.9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved