Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

19.03.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки з таким о бгрунтуванням. 30.08.2013 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Син.Полянською сільською радою за актовим записом № 8. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка зазначила відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Сторони спільно не проживають та не підтримують шлюбних стосунків більше півроку, шлюб існує формально. Дитина сторін проживає з позивачкою. Коштів на утримання дитини відповідач не надає та не забезпечує дитину матеріально. Дані обставини стали підставою для звернення позивачкою з даним позовом до суду. Позивачка заявлений позов підтримала, просить такий задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав та підтвердив обставини наведені позивачкою в позовній заяві. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 30 серпня 2013 р. у виконавчому комітеті Син.Полянської с/ради, про що зроблений відповідний актовий запис за № 8. Сторони суду повідомили, що спільно у шлюбу не проживають більше півроку, мешкають окремо, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім'ї не підтримують. Позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, від пропозиції суду примиритися відмовилися, просять не надавати їм строк для примирення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. Позивачкою одночасно з позовною вимогою про розірвання шлюбу заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача. Ця вимога підлягає до задоволення виходячи з такого. З свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідачем визнано факт проживання його малолітньої дитини дочки [PERSON] з матір'ю [PERSON] (позивачкою), за адресою: [ADDRESS]. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими і такими, що підлягають до задовольнення. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивачкою заявлено дві позовні вимоги: немайнового характеру - про розірвання шлюбу, за яку позивачкою оплачено судовий збір в сумі 704,80 грн.; майнового характеру - про стягнення аліментів, за яку позивачка не оплачувала судовий збір з підстав передбачених ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Понесені судові витрати у виді судового збору позивачка просить стягнути з відповідача. Відповідач позов визнав до початку розгляду спарави по суті, визнання позову судом прийнято. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до судуза позовні вимоги про розірвання шлюбу, в сумі 352,40 грн.. Другу половину суми судового збору в розмірі 352,40 грн. слід стягнути з відповідача у користь позивачки на підставі ч.1 , ч.2 п.1 ЦПК України. Також з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 352,40 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів, згідно ч.2 п.1, ч.6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved