Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу (далі - позов або позовна заява). Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 28.04.2001 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у позивача та відповідача народилася дочка [PERSON], [INFO] З огляду на те, що між позивачем і відповідачем почали виникати непорозуміння, розбіжність в поглядах і способів вирішення побутових питань, це призводило до сварок і скандалів, що не сприяло зміцненню подружніх стосунків. Ці постійні конфлікти згубно впливають на шлюб позивача та відповідача і виховання дитини, яка час від часу спостерігає за позивачем та відповідачем. З огляду на це позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, просить розірвати шлюб з відповідачем, дочку [PERSON] залишити на вихованні позивача, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". В судовому засіданні 06.05.2015 позивач позов підтримала, просила задовольнити його у повному обсязі. В судове засідання 13.05.2015 позивач не з'явилася, 06.05.2015 подала до суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутності (а.с. 31). Відповідач заперечень проти позову не подав. В судовому засіданні 06.05.2015 відповідач позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання 13.05.2015 відповідач не з'явився, 06.05.2015 подав до суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та підтвердив, що позов визнає у повному обсязі (а.с. 33). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Представник виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Житомирської області (далі - орган опіки і піклування) в судові засідання не з'явився. Листом від 05.05.2015 № 298 (а.с. 24) орган опіки і піклування просив розглянути справу без участі органу опіки і піклування, позов підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні 06.05.2015 позивач підтвердила, що станом на момент розгляду справи у стані вагітності не перебуває та не має дітей віком до одного року. А тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, вказаних в ч. 2 ст. 110 СК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 28.04.2001, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 28.04.2001 (а.с. 3). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач в судовому засіданні 06.05.2015 визнали, що: 1) шлюбні відносини між ними фактично припинилися; 2) примирення між ними неможливе. Дані обставини визнано сторонами в судовому засіданні, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Проти збереження за позивачем прізвища "[PERSON]" у разі розірвання шлюбу відповідач в судовому засіданні 06.05.2015 не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі - Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач позов визнає та таке визнання прийняте судом, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.06.2002 (а.с. 5). Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Черняхівської селищної ради про умови проживання та виховання дитини - [PERSON], [INFO] від 05.05.2015 № 299 (далі - висновок органу опіки і піклування) (а.с. 25) [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON] і батьком - [PERSON], в квартирі створені належні умови для проживання та виховання дитини, а тому на думку органу опіки і піклування [PERSON] може і повинна проживати з матір'ю, при цьому батько може зустрічатись з дочкою, спілкуватись, брати участь в її утриманні та вихованні. Підстав не погодитися з висновком органу опіки і піклування згідно з ч. 6 ст. 19 СК України судом не виявлено. На виконання вимог ст. 171 СК України [PERSON] була викликана судом для висловлення її думки. Проте [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Позивач та відповідач в судовому засіданні 06.05.2015 повідомили, що вважають за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності [PERSON] З огляду на це та враховуючи, що згідно з ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси, суд приходить до висновку, що явка [PERSON] в судове засідання не є обов'язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати на утриманні і під відповідальністю своїх батьків і у будь-якому разі в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини, бути розлученою зі своє матір'ю. Позивач та відповідач в судовому засіданні 06.05.2015 визнали, що спору з питань виховання дитини, [PERSON], між позивачем та відповідачем немає, фактично на час розгляду справи в суді позивач з донькою та відповідач проживають в одній квартирі, відповідач згоден з тим, що [PERSON] має бути залишена на вихованні матері - позивача, а тому дані обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, з залишенням [PERSON] на вихованні позивача згоден і орган опіки і піклування, що підтверджується висновком органу опіки і піклування (а.с. 25). З огляду на це суд приходить до висновку, що позов в частині залишення [PERSON] на вихованні позивача також підлягає задоволенню. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved