Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

18 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - Банк) звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки борг за договором кредиту № BLaЖГА00046346 від 23 червня 2011 року в сумі 36 556 грн. 77 коп. В позовній заяві зазначало, що 23 червня 2011 року між ним та [PERSON] був укладений зазначений договір банківського обслуговування, за яким остання отримала кредит в сумі 9500 грн. з обов'язком його повернення частинами строком до 23 червня 2014 року та сплатою 15 процентів на рік за користування кредитом. Посилаючись на те, що отримавши кредит боржниця не виконала умови кредитного договору через що станом на 8 серпня 2015 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 36556 грн. 77 коп., тому просило стягнути з неї дану заборгованість та судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково: підтвердила існування кредиту, але вказала, що його взяв її син, а також вказала на необхідність застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 23 червня 2011 року між [PERSON] та Банком був укладений договір № BLaЖГА0004634, за яким їй був наданий кредит в сумі 9500 грн. строком до 23 червня 2014 року зі сплатою 15 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а також зі сплатою комісії в розмірі 1,75 процентів від суми кредиту (п.п. 1-4 договору). В договорі сторони узгодили всі його основні умови. Посилання відповідачки на те, що кредит отримав її син не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки в судовому засіданні вона підтвердила, що особисто уклала та підписала кредит, а потім отримала кредитні кошти, тобто взяла на себе всі зобов'язання позичальника-боржника за кредитним договором і мала їх виконувати та нести відповідальність за їх невиконання. Можлива передача нею потім грошових коштів іншій особі не спростовує її обов'язку по їх поверненню Банку. Пунктами 4.2 та 4.3. кредитного договору було встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальницею своїх зобов'язань за цим договором, позивач має право вимагати сплати штрафу в розмірі 25% від суми кредиту, а також пені за ставкою, передбаченою п. 9 договору. Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними рівними платежами в розмірі 495 грн. 25 коп. до 23 числа кожного місяця. Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені статтею 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема і неустойкою. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а [PERSON] навпаки - порушила умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним, в зв'язку з чим за нею виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку боргу, наданого позивачем, станом на 8 серпня 2015 року за нею рахується заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 36556 грн. 77 коп., яка складається з наступного: - 5494 грн. 88 коп. - заборгованості за кредитом; - 1662 грн. 29 коп. - заборгованості за відсотками; - 1828 грн. 75 коп. - заборгованість із комісії; - 27570 грн. 85 коп. - пеня. В той же час відповідачка заявила про необхідність застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до умов договору строк його дії - до 23 червня 2014 року. З огляду на зазначене, суд вважає, що перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів почався після несплати відповідачем чергового платежу (28 серпня 2013 року), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (23 червня 2014 року). Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем дії договору. Позов був поданий 18 серпня 2015 року, а останній платіж був здійснений 28 серпня 2013 року. Таким чином, строк позовної давності у три роки за вимогами по боргу із кредиту, комісії та процентів на час подання позову до суду не сплив. В той же час, на момент подання позову до суду річний строк вимог про сплату неустойки сплив, тому вимоги про її стягнення в сумі 27570 грн. 85 коп. задоволенню не підлягають. Оскільки суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору і його неналежне виконання в частині погашення кредитних платежів, тому на підставі статей 257, 258, 253, 261, 267, 526, 530, 549, 1049, 1050, 1054 ЦК України заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в загальній сумі 8985 грн. 92 коп., яка складається з наступного: 5494 грн. 88 коп. - заборгованості за кредитом; 1662 грн. 29 коп. - заборгованості за відсотками; 1828 грн. 75 коп. - заборгованість із комісії. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (25%) в розмірі, який був визначений Законом України "Про судовий збір" на час подання позову до суду, тобто 91 грн. 39 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial