Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

27.02.2020 позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, уточнивши який просили суд встановити, що житловий будинок з господарчими спорудами [ADDRESS] , належав [PERSON] , померлому [INFO] , та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, в якій їх частки були рівними. Просили визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1221884000:01:001:1001, площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , як на частку у спільному майні подружжя. Також просили визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , право власності на Ѕ частину вище вказаного будинку та земельної ділянки для його будівництва і обслуговування, а також право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1221884000:01:001:1002, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказували, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився батьком [PERSON] , дошлюбне прізвище якої « [PERSON] ». За свого життя, в період шлюбу з [PERSON] , він набув право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,2500 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування земельної ділянки, крім цього йому належала земельна ділянка з кадастровим номером 1221884000:01:001:1001, загальною площею 0,1860 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Їх шлюб з [PERSON] розірвано 21.08.2000. [PERSON] після смерті батька звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, але постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини, у зв`язку з тим, що домоволодіння набуте спадкодавцем в період шлюбу з [PERSON] і їх долі у спільному майні не визначені, а земельна ділянка під будинком є його невід`ємною складовою. До визначення долі у спільній сумісній власності на вказане майно, [PERSON] також не має можливості розпоряджатися своєї часткою у ній. У зв`язку з чим, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 72). Відповідач Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечила, відзиву не подано (а.с. 71). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився батьком [PERSON] , дошлюбне прізвище якої « [PERSON] », що підтверджується копіями свідоцтва про народження та одруження [PERSON] , копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 10-11, 13). З 18.04.1984 по 21.08.2000 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , дошлюбне прізвище якої « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копіями актових записів про укладення та розірвання шлюбу (а.с. 12, 63-66). В період вказаного шлюбу, [INFO] на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з відомістю про технічний стан нерухомого майна, вказаний житловий будинок складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 100,1 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., літньої кухні «Б», сараю «В», гаражу «Г», вбиральні «Д», огорожа № 1, ворота № 2, замощення І (а.с. 16). Вартість вказаного домоволодіння - 82500 грн. (а.с. 42-45). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім`ю, який був чинним на час набуття права власності на вказаний житловий будинок і земельну ділянку під ним, спільною сумісною власністю подружжя визнавалося все майно, нажите подружжям за час шлюбу, при цьому кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вище вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належав подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, при цьому частка кожного із них були рівною і складала Ѕ. У зв`язку з цим, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину вказаного будинку підлягають задоволенню. На підставі рішення Лозуватської сільської ради народних депутатів № 129 від 24.07.1997, [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого йому належало право власності на земельну ділянку площею 0, 436 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався (а.с. 15). Право власності на вказану земельну ділянку набувалося [PERSON] в порядку приватизації, відповідно до ст. 67 ЗК України (в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин), Декрету КМ України № 15-92 від 26 грудня 1992 року, тобто шляхом реалізації останнім особистого права на приватизацію майна, яке гарантувалося кожному громадянину. Відповідно до абз. 2 п. 1 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При виготовлені технічної документації на вказану земельну ділянку при визначенні її меж на місцевості, її цільове призначення та розмір приведені у відповідність до ст. 121 ЗК України, у зв`язку з чим вона розподілена на дві окремі земельні ділянки: площею 0,1860 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1001, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується даними витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 17-22). Відповідно до ч.1 ст. 337 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Оскільки [PERSON] належить право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , то суд приходить до висновку про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1001, з цільовим призначенням для будівництва обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), яка є необхідною для обслуговування Ѕ частини будинку. Що стосується земельної ділянки площею 0,1860 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, враховуючи не пов`язаність її цільового призначення із житловим будинком, набуття її [PERSON] в процесі приватизації земельних ділянок згідно Декрету КМ України № 15-92 від 26 грудня 1992 року, суд приходить до висновку, що ця земельна ділянка належала [PERSON] на праві особистої власності. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вище вказане майно, а саме на Ѕ частину житлового будинку, земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1001, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), а також на земельну ділянку площею 0,1860 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст. 1216-1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Після смерті [PERSON] , який за життя заповіту не склав, до нотаріальної контори звернулися його діти [PERSON] , яка надала заяву про прийняття спадщини, а також син - [PERSON] , який відмовився від права на спадщину на користь [PERSON] (а.с. 56-57). Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 16.07.2019, [PERSON] відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з не визначенням шлюбної долі спадкодавця у спільному майні подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою спадкового житлового будинку є його невід`ємною частиною та призначена для його обслуговування (а.с. 70). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Позасудовий порядок захисту прав позивача [PERSON] вичерпано. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , їх частки у вказаному праві були рівними та кожному з них належало право на Ѕ частину вказаного будинку, тому за [PERSON] підлягає визнанню право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. Земельна ділянка під вказаним будинком та необхідна для його обслуговування, є невід`ємною частиною житлового будинку, а тому право власності на її Ѕ частину переходить до [PERSON] відповідно до ст. 337 ЦК України. Інша Ѕ частина вказаного житлового будинку та земельної ділянки під ним, а також земельна ділянка площею 0,1860 га, кадастровий номер 1221884000:01:001:1002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, є спадковою масою після смерті [PERSON] та переходить у власність [PERSON] в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] .

Outcome: approved