Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Братського нотаріального округу Миколаїської області про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 11 жовтня 2013 р. помер її батько - [PERSON], [INFO]. Після смерті залишилося спадкове майно, яке складалося з квартири [ADDRESS] та грошових вкладів на суму 2334,56 грн. Під час подання заяви про прийняття спадщини позивачці від приватного нотаріуса Братського районного округу [PERSON] стало відомо про те, що за десять днів до смерті на квартиру батько склав заповіт на ім'я [PERSON], яка є його рідної сестрою. На час складання заповіту мій батько був тяжко хворий, страждав на хронічні хвороби: HIV IV ступеню тяжкості; глибока іммуносупрессія, орофарингеальний кандидоз (ОФК); менингоенцефаліт змішаного ґенезу; дефіцит ваги більш ніж на 10% (кахексія), які останнім часом загострилися, що вплинуло на поведінкові та психічні розлади здоров'я, стан психічного здоров'я ускладнився, а тому він не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим і скористалася відповідачка. У нього почастішали випадки не сприйняття дійсних подій в наслідок важких захворювань та прийняття препаратів, які впливали на стан його психічного здоров'я. З 05.07.2013 року по 16.07.2013 року батько лікувався в СМСЧ-2 міста Южноукраїнськ по місцю свого проживання на стаціонарі в інфекційному відділенні. Після чого йому було рекомендовано пройти курс лікування в місті Миколаєві, куди він був доставлений каретою «швидкої допомоги» та лікувався на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному диспансері ВІЛ інфікованих. Відповідачка, скориставшись важким станом батька позивачки, не погодившись з нею вивезла батька до смт. Братське, а перед смертю змінила його реєстрацію за місцем проживання. Це було зроблено з метою заволодіти спадщиною з використанням безпорадного стану батька. Позивачка посилається також на те, що на момент складання заповіту батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними так - як був в депресивному стані з психічними розладами після прийняття ліків та внаслідок важкої хвороби. Окрім того, зміст заповіту не відповідає вимогам закону щодо змісту та оформлення заповіту, що є підставою для визнання його незаконним. Також підставою для визнання заповіту недійсним є те, що волевиявлення батька не було вільним та не відповідало його волі. Він ніколи не висловлював бажання залишити квартиру відповідачці. Заповіт складено без його волевиявлення, під тиском з боку відповідача. Позивачка до початку судового засідання звернулася телефонограмою, в якій позовні вимоги підтрималми, просила позов задовольнити. Відповідачка та її представник за дорученням [PERSON] заперечували щодо задоволення позовних вимог. Приватний нотаріус Братського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] подав заяву про розгляд справи без її участі та заперечення на позов і просила відмовити в його задоволенні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони були присутніми при складанні заповіту. [PERSON] на всі запитання приватного нотаріуса відповідав усвідомлюючи їх значення, був дієздатним, що було перевірено і нотаріусом, особисте розпорядження померлого було його особистим волевиявленням, він усвідомлював свої дії, однак у звязку із хворобою, на особисте прохання [PERSON] підпис у заповіті ставила [PERSON], якій приватним нотаріусом було розяснено про права та обовязки. Вислухавши учасників судового розгляду , свідків, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ФП №463034 ( а.с. 5). [PERSON], [INFO] відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ФП №195516 помер 11 жовтня 2013 року( а.с. 4). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповіт( а.с. 6), який посвідчений 01 жовтня 2013 року, приватним нотаріусом Братського районного нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого квартиру №33 у будинку №11, що розташована по бульвару Цвіточному в м. Южноукраїнськ Миколаївської області заповів [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 якого визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними у даному Порядку. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм данного кодексу щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 ЦК України). На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України "Про нотаріат", в редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту, під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Дана стаття передбачає три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: 1) бажання заповідача; 2) неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт (абзац третій ч. 2 ст.1248 ЦК); 3) посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 6 ст.1252 ЦК. Отже, заповіт - це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб. Заповіт складається у письмової формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Оспорюваний заповіт вчинено в письмовій формі за допомогою технічних засобів, спадкодавцем [PERSON], дієздатність якого перевірено, прочитано особисто вголос(про що є запис в заповіті), складено текст зі слів останнього, підписано гр. [PERSON], в зв'язку з його хворобою, на його особисте прохання при свідках, про що також є запис в заповіті. Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт підписаний гр.. [PERSON] в присутності свідків, які підтвердили особисте прохання заповідача на підписання заповіту, в звязку з неможливістю ним підпису заповіту через хворобу, при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України. Зворотнього позивачем не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням, показам свідків та поданим по справі доказам, враховуючи те, що на момент посвідчення спірного заповіту нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства суд дійшов до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Outcome: dismissed