Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

17 жовтня 2013 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 14 585 грн. 78 коп. та моральної шкоди в сумі 50000,00грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 29 лютого 2012 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочинів передбачених ст.ст.122 ч.1, 296 ч.1, 345 ч.2 КК України на підставі ст.1 п.«в» Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08 липня 2011 року, провадження у справі закрито. Постанова оскаржена не була та набула законної сили. Під час скоєння злочину позивачу були спричинені тілесні ушкодження, за наслідками яких він став інвалідом 2 групи, під час лікування на придбання ліків витратив грошові кошти в сумі 14 585,78 грн. крім того йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 50000,00грн. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 09 січня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 14 585 грн. 78 коп. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., вирішено питання щодо судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 09 січня 2014 року, як необґрунтоване та незаконне і ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] зазначив, що він не згоден з рішенням суду, оскільки злочини в яких його обвинувачували він скоїв разом з [PERSON], згідно висновку судово-психіатричної експертизи - неосудним. Тілесні ушкодження позивачу, який на той час був працівником правоохоронних органів, спричинив [PERSON] Вважає безпідставним стягненням з нього матеріальної шкоди, яку він відшкодував позивачу під час розгляду кримінальної справи в розмірі 2000,00грн. та моральної шкоди, яку він позивачу не заподіював. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено доказами, які мають місце на аркуші справи 40. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 29 лютого 2012 року кримінальна справа відносно [PERSON] за ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 1, ст.. 342 ч. 2. ст.. 345 ч. 2 КК України закрита на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08 липня 2011 року №3680-У1. Злочинні дії [PERSON] відносно [PERSON] мали місце і вчинені саме відповідачем. Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що саме діями відповідача позивачу пошкоджено здоров'я та спричинена моральна шкода. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно визначив матеріальні норми, якими регулюються спірні правовідносини, застосував належний закон, проте не повно встановив обставини у справі, та не вірно визначив розмір відшкодування спричиненої матеріальної шкоди. Невідповідність висновків суду обставинам справи, згідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду. Судом апеляційної інстанції встановлено, що пошкодження здоров'я [PERSON] зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] За наслідками тілесних ушкоджень позивача визнано інвалідом ІІ групи. Зазначене підтверджується матеріалами кримінальної справи, дослідженої в судовому засіданні, та постановою про закриття провадження у справі на підставі акту амністії. Залежно від наслідків, що настають у результаті прийняття рішення про закриття кримінальної справи для осіб, щодо яких її було порушено, підозрюваних, обвинувачених, розрізняють підстави:1) такі, що реабілітують; 2) такі, що не реабілітують; 3) "нейтральні" (формальні). До підстав таких, що не реабілітують належать обставини, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК - наявність акта амністії, якщо він усуває застосування покарання за вчинене діяння, а також у зв'язку з актом помилування окремих осіб. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст.16 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на його користь 14 585,78 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що оскільки з вини відповідача позивачу були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, відповідачем не доведено, що шкоду завдано не з його вини, тому така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Проте, в повній мірі із зазначеним висновком не можна погодитися, оскільки суд першої інстанції не перевірив докази, якими підтверджені витрати на лікування та не здійснив розрахунок, на підставі якого була б визначена їх сума. З матеріалів кримінальної справи №58-18817 по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину за ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 1, ст.. 342 ч. 2. ст.. 345 ч. 2 КК України вбачається, що позивач придбавав ліки на суму 12994,88грн.(447,15грн. + 1548,01грн. + 1769,50грн. + 2028,45грн. + 979,01грн. + 1640,00грн. +1430, 71 грн. + 2147,80грн. + 1004,25грн.)(кримінальна справа т.2 а.с.19; т.4 а.с.44, 47, 50, 52, 55, 58, 61, 64) Вимоги позовної заяви, щодо суми 1590,90грн. не підтверджені належними доказами. У відповідності до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом першої інстанцій досліджено обставини справи в цій частині повно, зібраним доказам дана оцінка. Рішення суду в частині задоволення позову щодо стягнення моральної шкоди, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування в цій частині не встановлено. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачем не оскаржується. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частини 1, 3 ст. 23 ЦК України). Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги, що тілесні ушкодження позивачу, який на той час був працівником правоохоронних органів, спричинив [PERSON] не переконливі та спростовуються, постановою про закриття провадження у кримінальній справі за актом амністії. Доводи апеляційної скарги, що матеріальну шкоду відповідач відшкодував позивачу під час розгляду кримінальної справи в розмірі 2000,00грн. не обґрунтовані, оскільки нічим не підтверджені. Доводи апеляційної скарги, що моральну шкоду він позивачу не заподіював неспроможні, оскільки позивач після застосування до нього насильства став інвалідом ІІ групи. Доводи апеляційної скарги, що шкоду позивачу повинен відшкодувати [PERSON] - необґрунтовані, оскільки останній, згідно висновку судово-психіатричної експертизи є неосудним. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Правила даної норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати дані особи на момент завдання шкоди, тобто бути повнолітніми та працездатними, проживати разом з цією особою, знати про її психічний розлад або недоумство. Відповідач не довів, що тілесні ушкодження були спричинені позивачу неосудним та існування осіб, які за законом могли б відшкодувати спричинену шкоду. Враховуючи вище зазначене рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 09 січня 2014 року в частині стягнення матеріальної шкоди необхідно змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, щодо стягнення на користь позивача12994,88грн. В решті рішення залишити без змін.

Outcome: partial