Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

10 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив виділити у власність позивача речі, які він використовував у професійній діяльності, а саме: - Автомобіль іж-комбі вартістю 6000 грн.; - [PERSON] вартістю 3200,00 грн.; - Телевізор вартістю 3200,00 грн.; - Пральну машину автомат, вартістю 2800,00 грн.; - Бензопилу вартістю 1000,00 грн.; - Шліфувальну машину вартістю 700,00 грн.; - Перфоратор вартістю 200,00 грн.; - Електродриль вартістю 400,00 грн.; - Тиски трубні вартістю 200,00 грн.; - Тиски настільні вартістю 150,00 грн.; - Тиски ручні вартістю 150,00 грн.; - Інструмент для нарізання різьби вартістю 600,00 грн.; - Інструменти для вимірювання (лінійки, рулетки, штангенциркуль). Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 24.01.1997 року між сторонами було укладено шлюб. За весь час шлюбу ними було придбано наступне майно: ванна вартістю 700,00 грн., унітаз 150,00 грн., міжкімнатні двері 8100,00 грн., пральна машина-автомат 2800,00 грн., бойлер 800,00 грн., телевізор 3200,00 грн., тахта 700,00 грн., килими у спальню та кухню 2400,00 грн., килим у залу 800,00 грн., порохотяг 650,00 грн., мультиварка 1100,00 грн., набір посуду 2000,00 грн., хлібопіч 900,00 грн., часи 250,00 грн., бак для води 800,00 грн., будка залізна 1800,00 грн., автомобіль Іж-комбі 6000,00 грн., гараж 3200,00 грн., бензопила 1000,00 грн., шліфувальна машина 700,00 грн., перфоратор 200,00 грн., електродриль 400,00 грн., тиски трубні 200,00 грн., тиски настільні 150,00 грн., тиски ручні 150,00 грн., інструмент для нарізання різьби 600,00 грн., інструменти для вимірювання (лінійки, релутки, штангенциркуль) 150,00 грн., картини 400,00 грн. Загальна вартість придбаного майна складає 40300,00 грн. Після повернення позивача з операції по заміні суглобу в серпні 2017 року відповідачка вигнала його з квартири та відмовляється віддавати йому його майно. На підставі викладеного просить суд поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити йому у власність речі, які він використовував у професійній діяльності. 08.02.2018 року [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя, в якій просила суд: - визнати її особистою приватною власністю автомобіль марки ІЖ Модель 2125 1989 року випуску, кузов ХТК 12510КО217962 Легковий КОМБІ-В; - поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на ? частину квартири №3 по пр. Леніна (пр. Центральний), 12 в м. Миколаєві та визнати право власності на ? частину житлового будинку у Залізничному Селищі №773 в м. Миколаєві; - поділити спільне придбане майно за період перебування у шлюбі з [PERSON] у наступному вигляді залишивши в користуванні [PERSON]: набір меблів для вітальні, придбаний у 2015р., вартістю 750,00 грн.; Набір меблів стіл обіденний з 2 табуретками, придбаний у 2015р., вартістю 600,00 грн.; бойлер «Термекс» придбаний у 2010р., вартістю 800,00 грн.; холодильник придбаний у 2015р., вартістю 2000,00 грн.; набір меблів для кухні придбаний у 2014р., вартістю 2500,00 грн.; набір постільної білизни виробництва Німеччина «Мюлерхаус», придбаний у 2011р., вартістю 5000,00 грн., автоклав придбаний у 2011р., вартістю 600,00 грн.; перина пухова придбана у 2011р., вартістю 600,00 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримував в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував, суду надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якій пояснював, що майно, яке просить поділити [PERSON] було придбано ним за його власні кошти, отримані ним від продажу його квартири [ADDRESS]. За такого відповідач не має жодного відношення до придбаного позивачем нерухомого майна, тому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримував в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом не визнавала, суду надала заперечення на позовну заяву, в яких проти задоволення позову заперечувала. Крім того, зазначила, що позивачем подано неповний список спільно придбаного майна для його поділу, а саме: набір меблів для вітальні 750,00 грн., стіл обідній з табуретками 600,00 грн., набір меблів для кухні 2500,00 грн., бойлер електричний «Термекс» - 800,00 грн., холодильник 2350,00 грн., постільна білизна німецького виробництва «Мюлерхаус» - 5000,00 грн., автоклав 600,00 грн., перина пухова 600,00 грн. Також в судовому засіданні наполягала на задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним не визнавала, проти його задоволення заперечувала, наполягала на задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до абз.12 ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що 24.01.1997 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФП №256887, виданим Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану 24.01.1997 року. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано спірне майно. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НІС № 194363 автомобіль Іж Комбі-В, модель 2125, реєстраційний №К1233НИ, рік випуску 1989, кузов ХТК212510К0217962 належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу серії АЕА №416463 від 17.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2859, [PERSON] продав а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення від 10.12.2001 року, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації дана квартира зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі вказаного договору купівлі-продажу. З договору купівлі-продажу серії АЕК №998321 від 04.07.2002 року вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: в м. Миколаєві, Залізничне селище №773. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №2657. Вказаний житловий будинок зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується реєстраційним написом №16639 від 22.07.2002 року виданим Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації. Крім того, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано телевізор моделі 29FU3RNX, серійний номер 810UE00037, що підтверджується товарним чеком №б/н від 03.02.2009 року та гарантійним талоном, копії яких містяться в матеріалах справи, та пральну машину INDESIT IWSE5125 (CIS) серійний номер 24629010000, що підтверджується комплексним договором добровільного страхування майна та відповідальності №052674 від 10.03.2011 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом зясовано обсяг спільного нажитого майна подружжя, а саме: автомобіль ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В марки ИЖ, модель 2125, 1989 року випуску, кузов № ХТК212510К0217962, реєстраційний номер К1233НИ; житловий будинок за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вул. Залізничне селище №773; квартира №3, що знаходиться в буд. №12 по проспекту Центральному (Леніна) в місті Миколаєві Миколаївської області; телевізор моделі 29FU3RNX, серійний номер 810UE00037; пральна машина INDESIT IWSE5125 (CIS) серійний номер 24629010000. Позовні вимоги про поділ гаражу, який знаходиться у АГК "Мореходний", то він не може бути поділений, оскільки на час вирішення справи він, згідно довідки АГК "Мореходний" від 18.07.2018 року, належить іншій особі, яка не приймає участі у справі, а [PERSON] не є членом вказаного кооперативу. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності на майно набуте у шлюбі обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в частині визнання права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частці на автомобіль ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В марки ИЖ, модель 2125, 1989 року випуску, кузов№ ХТК212510К0217962, реєстраційний номер К1233НИ; житловий будинок за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вул. Залізничне селище №773; квартиру №3, що знаходиться в буд.№12 по проспекту Центральному (Леніна) в місті Миколаєві Миколаївської області. Крім того, суд приходить до переконання про необхідність виділення у власність [PERSON] телевізора моделі 29FU3RNX, серійний номер 810UE00037, та виділення у власність [PERSON] пральної машини INDESIT IWSE5125 (CIS) серійний номер 24629010000, вартість яких значно не відрізняється. Що стосується інших речей, які сторони просили поділити в своїх позовах, суд приходить до висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, так як вході розгляду справи а ні з матеріалів справи, а ні з пояснень сторін не вдалося їх ідентифікувати та встановити їх дійсне місце знаходження. Крім того, сторони не надали суду доказів їх придбання в період шлюбу та існування на час розгляду справи, а за такого відсутні підстави для їх поділу. На підставі викладеного,

Outcome: partial