Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[INFO] помер батько позивача [PERSON], який на день смерті був постійним жителем с. Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області. Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яку позивач прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Проте вона не може оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивачка була змушена звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності на садибу в порядку спадкування за законом. У підготовче засідання позивач [PERSON] не прибула, направивши до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради в підготовче засідання не з'явився, направивши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. Суд, у підготовчому судовому засіданні враховуючи клопотаня сторін та визнання позову представником відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до свідоцтва про смерть ([NUMBER] від 04.04.2000) [PERSON] помер [INFO], про що Дмитрівською сільською радою складено відповідний актовий запис № 24. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року)який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, ?якщо він фактично вступив в управляння або володіння спадковим майном, ?якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла спадщину у встановлений чинним законодавством термін відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року). Як вбачається із свідоцтва про народження, виданого повторно ([NUMBER] від 01.11.2000 року) та свідоцтва про укладення шлюбу ([NUMBER] від 27.02.1996 року) [PERSON] є дочкою [PERSON], що помер [INFO]. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради за вих. № 377 від 15.11.2018 року, згідно із записом у погосподарській книзі за [PERSON], [INFO], що помер [INFO], обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1940 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На день смерті померлий був постійним жителем с. Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області. Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1940 році, що стверджується вищезазначеною довідкою сільради, і в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Як вбачається з повідомлення завідувача Золотоніською районною державною нотаріальною конторою від 17.01.2019 року за вих. № 56/01-16 після смерті [PERSON], який помер [INFO], заведена спадкова 01 листопада 2000 року за № 1162. На ім`я [PERSON] 01.11.2000 року, 29.11.2006 року та 16.11.2018 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 листопада 2018 року завідувачем Золотоніською районною державною нотаріальною конторою Гавриленко Н.П. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON] і так як правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved