Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

1.Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Селянського (фермерського) господарства "Скорук А.В." про визнання недійсним з моменту укладення договору про внесення змін до договору оренди землі № 040513400674 від 30.03.2005 року, укладений 01.07.2013 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона, відповідно даних інформаційного Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу: 5343696 від 26.06.2013 року, де вона зазначена по дошлюбному прізвищу « [PERSON] », являється власником 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 9,1001 га, кадастровий номер 1225483500:01:004:0200, що розташована та території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Відповідно її мати, [PERSON] , та її сестра, [PERSON] , [INFO] , також являються співвласниками у спільній частковій власності, по 1/3 частки кожна, земельної ділянки. Позивач зазначає, що 07 березня 2018 року вона вийшла заміж і змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначені обставини підтверджуються її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 01 липня 2013 року між ними та Селянським (фермерським) господарством «Скорук А.В.», укладено Договір про внесення змін до договору оренди землі № 040513400674 від 30.03.2005 року (далі Договір), зареєстрований Реєстраційною службою Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно пункту 8 термін закінчення дії Договору до 01 листопада 2025 року. Відповідно договір є чинним до зазначеної дати. В Договорі підписи від імені співвласників земельної ділянки, а саме від імені [PERSON] та [PERSON] , вчинила їх мати [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються даними Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ - 120789022019 від 26.02.2019 року. В жовтні 2018 року позивачці стало відомо про укладення Договору. На запит адвоката, Службою у справах дітей Томаківської РДА Дніпропетровської області за вих. № 21 від 21.01.2019 року, надано інформацію, зі змісту якої слідує, що Томаківською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, не надавався дозвіл громадянці [PERSON] на укладення Договору про внесення змін до договору оренди землі № 040513400674 від 30.03.2005 року, укладеного 01 липня 2013 року між Селянським (фермерським) господарством «Скорук А.В.» та вищезазначеною громадянкою, від імені її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно Договір укладено в порушення вимог чинного законодавства, а саме положень ст. 177 Сімейного кодексу України, тому він не є дійсним. На неодноразові її звернення, скасувати державну реєстрацію Договору та повернути земельну ділянку, відповідач відповідає відмовою. Отже, зазначений Договір укладений з порушенням вимог Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим він має бути визнаний недійсним, а його державну реєстрацію - скасовано. Короткий зміст відзиву на позов. Представником відповідача надано відзив на позов, відповідно якого - відповідач заперечує проти позову в повному об`ємі мотивуючи наступним. Позивачка по справі дійсно є власником 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 9,1001 га, кадастровий номер 1225483500:01:004:0200, що розташована та території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. 26.06.2013 року договір від 01.07.2013 "про внесення змін до договору оренди" пройшов державну реєстрацію. Позивач наголошує, що у жовтні 2018 року їй стало відомо про укладення вищезазначеного договору. Але це не відповідає дійсності, так як позивачка отримувала розрахунок згідно умов договору в натуральній формі орендної плати. У червні , вересні 2018 позивач звернулася до відповідача та отримала наперед орендну плату за 2018,2019,2020 роки. Тобто позивачка знала про укладення даного договору та визнавала його умови, так як регулярно отримувала орендну плату. Відповідачем надано відзив у письмовій формі, та долучено копії розрахункових відомостей про отримання позивачем орендної плати. Аргументи учасників справи : В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги зазначені в позовній заяві, повністю та просить позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує в повному обсязі, в його задоволенні просить відмовити, та надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , яка також є законним представником малолітньої третьої особи - [PERSON] , позов підтримує та просить його задовольнити. Третя особа представник - органу опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Служба у справах дітей - Бірзул Т.В., проти позову не заперечує, та пояснила суду, що Томаківською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, не надавався дозвіл громадянці [PERSON] на укладення Договору про внесення змін до договору оренди землі № 040513400674 від 30.03.2005 року, укладеного 01 липня 2013 року між Селянським (фермерським) господарством «Скорук А.В.» та вищезазначеною громадянкою, від імені її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками по 1/3 частині кожна земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва площею 9,1001 га, відповідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області 2/442/228/12 виданий 16.07.2012, що знаходиться на території Кисличуватської сільської ради, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 3440683 від 26.06.2013. ( а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ) позивачка [PERSON] , зареєструвала шлюб 07.03.2018 року та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] ( а.с.11) 01.07.2013 року матір`ю позивачки та СФГ Скорук А.В. було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі №040513400674 від 30.03.2005р., строк дії даного договору встановлено до 01.11.2025 року. Зареєстрований 11.06.2014 року, податковий номер 20260217.( а.с.15-16). В договорі підписи за своїх дітей, напроти їх прізвищ , ставила мати [PERSON] Даний факт стверджує третя особа по справі - [PERSON] , та не оспорюється представником відповідача. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 18.01.2019 року встановлено, що Томаківською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, не надавався дозвіл громадянці [PERSON] на укладення Договору про внесення змін до договору оренди землі № 040513400674 від 30.03.2005 року, укладеного 01 липня 2013 року між Селянським (фермерським) господарством «Скорук А.В.» та вищезазначеною громадянкою, від імені її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.17). 2. Мотивувальна частина Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши представника позивача, третіх осіб, суд приходить до висновку, що даний позов належить задоволенню з наступних підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законами України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про оренду землі» та відповідними підзаконними актами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У ч. 2 ст. 32 ЦК України зазначено, що на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки і піклування. Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч.1,2 ст. 177 Сімейного кодексу України 1. Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. 2. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] на момент укладення та державної реєстрації оспорюваного договору оренди була малолітньою, отже, відповідно ч.2 ст. 203 ЦК України, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відтак, для забезпечення дотримання її майнових прав, сторонам договору необхідно було отримати письмовий дозвіл органу опіки і піклування відповідного органу місцевого самоврядування на укладення оспорюваного договору. Законодавство вимагає дотримання саме таких вимог, у зворотному випадку, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки і піклування, є нікчемним. Оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про дотримання сторонами зазначених вимог законодавства під час укладення оспорюваного договору відповідач суду не надав, факт відсутності необхідного дозволу органу опіки і піклування відповідного органу місцевого самоврядування на укладення оспорюваного договору є доведеним. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом статей 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування Виходячи з цього та враховуючи наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо встановлення недійсності договору, одна із сторін якого не мала юридичних підстав для його укладення, та вимогу про витребування від відповідача земельної ділянки. Судом розглянуто доводи відповідача за позовом викладені у відзиві на позов. Доводи представника відповідача, щодо отримання позивачем орендної плати за землю за оспорюваним договором, не можуть бути враховані судом як доказ дійсності оспорюваного договору оренди землі, з огляду на наступне. Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним. Та обставина, що позивач отримувала плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність підстав для укладення договору у минулому. Судом з`ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору. Тому, факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. - справа №6-48цс15), касаційній практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 22.07.2015р.-рішення №47705809). Щодо судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено повністю, то понесені нею судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача . На підставі викладеного та

Outcome: approved