Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Науковий селекційно-генетичний центр рибництва" заборгованості по заробітній платі за період з січня 2014 р. по листопад 2014 р. включно та невиплачених коштів за використану відпустку за період з 06 жовтня 2014 р. по 05 листопада 2014 р. в сумі 10514, 89 грн., посилаючись на те, що працював у відповідача на посаді охоронця, виконував доручену йому роботу, однак відповідач під час роботи за під час його звільнення з роботи по наказу від 19.11.2014 р. №38-к належні йому гроші по зарплаті та за використану відпустку не виплатив за вказаний період з невідомих йому причин. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач про час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, його представник в судове засідання повторно не з'явився, тому суд, враховуючи думку позивача, матеріали та обставини справи, відповідно до ст.224 ЦПК України, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи без участі представника відповідача. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством "Науковий селекційно-генетичний центр рибництва", де працював охоронцем по 19.11.2014 р., звідки був звільнений за власним бажанням. Незважаючи на те, що позивачем виконувалась належним чином поручена йому робота, належні йому суми по заробітній платі за період з лютого 2014 р. по листопад 2014 р. разом з сумами, невиплаченими за використану відпустку, в розмірі 9645 грн. 45 коп. не були виплачені, в тому числі й при звільненні з роботи (а.с. 8-10, 40). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офійного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальним є встановлення дня фактичного розрахунку з працівником. Судом встановлено, що [PERSON] було звільнено із займаної посади з 19.11.2014 р., остаточний розрахунок з ним проведений не був, отже позовні вимоги про стягнення заробітку за 2014 р. [PERSON] заявлені правомірно Оскільки у несвоєчасній виплаті грошових коштів по заробітній платі є вина відповідача і протилежного він не надав та не навів, то на користь позивача з останнього підлягає стягненню заборгована заробітна плата відповідно до ст.ст.115, 116 КЗпП України. Згідно довідки відповідача від 03.12.2015 р. заборгованість перед позивачем за вказаний період складає, з врахуванням виплачених сум по заробітній платі, 9645 грн. 45 коп., тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.40). Згідно ст. 367 ЦПК України стягнення зарплати позивачу з відповідача за один місяць в розмірі 1476 грн. 97 коп. (1945 грн. 36 коп.+1008 грн. 59 коп.):2)), підлягає негайному виконанню. На відповідача суд в силу ст. 88 ЦПК України покладає судові витрати на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп. в якості судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», понесені судом при розгляді цивільної справи, оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial