Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

19.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила стягувати з її колишнього чоловіка [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини від його заробітку щомісячно. В обґрунтування позову вказувала, що з 17.11.1984 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 1996 році. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати однією сім'єю, разом виховували спільну дитину, вирішували побутові та фінансові питання, тобто продовжували свої відносини як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21.05.2014 року встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як дружини та чоловіка з січня 2004 року по серпень 2013 року. На теперішній час сторони проживають окремо. За час сумісного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, неодноразово завдавав позивачу тілесні ушкодження, внаслідок чого з 17.10.2014 року позивач має ІІІ групу інвалідності та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати. Посилаючись на те, що її інвалідність стала наслідком протиправної поведінки колишнього чоловіка, [PERSON] просила позов задовольнити. В своїх запереченнях від 25.02.2015 року відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначав, що посилання [PERSON] на його протиправну поведінку неправдиві та не підтверджуються жодними доказами. Навпаки, навіть після розірвання шлюбу відповідач продовжував піклуватися про позивача. Вказував, що його доход на місяць складає приблизно 2000,00 грн., тому він не має можливості платити аліменти на утримання колишньої дружини. Крім того, у нього є батьки-пенсіонери, які також потребують матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач зауважила, що на теперішній час вона є інвалідом ІІІ групи та її інвалідність це результат протиправної поведінки відповідача за час проживання однією сім'єю, оскільки останній зловживав спиртними напоями, чинив сварки та бійки. Позивач отримує соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 949,00 грн. на місяць, інших джерел доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, його дохід як приватного підприємця дорівнює 8000 - 10000 грн. в місяць. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, оскільки твердження [PERSON], що її інвалідність є наслідком протиправної поведінки відповідача, є неправдивими та не підтверджуються доказами. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. В процесі розгляду справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1984 року по 1996 рік. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21.05.2014 року встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, як дружини та чоловіка, з січня 2004 року по серпень 2013 року, визнано їх спільним сумісним майном садівничий будинок № 108 (теперішній 113) в садівничому товаристві "Лиман" Жовтневого району Миколаївської області та в порядку поділу спільного сумісного майна визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на зазначену нерухомість по 1/2 частині за кожним. Відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати таку матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. За ч. 3, 4 ст 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи, та один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. З 17.10.2014 року і безстроково [PERSON] має ІІІ групу інвалідності у зв'язку із загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 548948, [PERSON] 10 ААБ, та отримує пенсію по інвалідності в сумі 949,00 грн. на місяць. Посилаючись на отримані інвалідність ІІІ групи та непрацездатність внаслідок протиправних дій колишнього чоловіка в період шлюбних відносин, позивач [PERSON], наголошуючи на приписи ч. 2 ст. 76 СК України, просить стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) відповідача. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На переконання суду, позивач [PERSON] не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Із змісту рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21.05.2014 року, яким встановлено факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнано право власності на спільне сумісне майно, а також представлених суду медичних документів про захворювання [PERSON] багатовузловим зобом ІІ ст., еутиреноїдної форми, НЦЛ по кардинальному типу СНО, артеріальною гіпертензією ІІ ст. тощо, суд не вбачає, що захворювання та інвалідність позивача знаходяться у прямому причинному зв'язку із діями відповідача. Посилання позивача на те, що відповідач зловживав алкоголем та анонімно кодувався від алкогольної залежності, як на причину її захворювання, не підтверджено належними доказами та спростовано наданими суду медичною довідкою про його стан здоров'я від 10.08.2009 року та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 30.07.2009 року. Судом встановлено, що відповідач раніше працював, у тому числі за кордоном, та до цього часу працює, по серпень 2013 року утримував сім'ю та виконував обов'язки, передбачені ст.ст. 54, 55 СК України. Зазначені обставини підтверджено дослідженими судом доказами, не спростовано свідченнями [PERSON], [PERSON] та підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON] Також суд вважає необгрунтованим твердження позивача про те, що вона за своїм матеріальним станом потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати. Із представлених [PERSON] доказів вбачається, що відповідач працює приватним підприємцем та в середньому сума його валового доходу дорівнює 2000 грн. на місяць. Та обставина, що отримувана позивачем пенсія в розмірі 949 грн. є єдиним джерелом її існування, спростовується доказами її постійної роботи на ринку "Колос" як арендатора торгового місця та довідкою від 23.02.2016 року Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про здійснення [PERSON] підприємницької діяльності (роздрібна торгівля одягом), яка з 01.07.2015 року сплачує єдиний податок. Таким чином, звернення [PERSON] за захистом своїх порушених прав, передбачене ст.ст. 3,4 ЦПК України, суд знаходить безпідставним та необгрунтованим, у зв'язку із чим відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed