Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить припинити право на 1/3 частку [PERSON], [INFO], жит. [ADDRESS], на 1/3 частку [PERSON], [INFO], жит. [ADDRESS] власності в колгоспному дворі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]; визнати за ним - [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. [INFO] померла його матір [PERSON]. Покійні батьки проживали в господарстві по [ADDRESS]. Батько позивача являвся головою колгоспного двору, що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах в с. Тишківці Городенківського району. Однак після смерті [PERSON], [PERSON] в зв'язку із тим, що часто хворіла та відсутністю коштів не оформила спадщину на себе після смерті чоловіка, не оформила належним чином документи на будинок по [ADDRESS], не виготовила свідоцтва про право власності, хоча прийняла спадщину у зв'язку із фактичним проживанням в даному господарстві з спадкодавцем і стала єдиним власником будинку. На час ліквідації колгоспних дворів в господарстві по [ADDRESS] проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У зв'язку із раптовою смертю скласти письмового заповіту батьки позивача не встигли. Похованням батьків проводилось [PERSON] З моменту свого народження позивач проживав разом з батьками, вели спільне господарство. Після смерті батьків, відкрилася спадщина на будинковолодіння по [ADDRESS]. Позивач відповідно до ЦК України фактично прийняв дану спадщину, вступив у володіння та управління спадковим будинковолодінням, а саме проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтримує дане господарство в належному стані, обробляє земельну ділянку, сплачує податки та страховки, оплачує комінальні послуги, проводив поточні ремонти в будинку, виготовив технічний паспорт на будинок, тощо. Однак, [PERSON] не взмозі оформити свої спадкові права, оскільки нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори не може видати йому як спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з тим, що свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах в с. Тишківці Городенківського району видане на голову колгоспного двору покійного батька позивача - [PERSON], а також відсутнє свідоцтво про право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. Нотаріус рекомендував позивачу звернутися із позовною заявою в суд про визнання права власності на будинковолодіння. Ухвалою суду від 04.03.2016 року до участі в справі залучено як співвідповідачів - Тишківську сільську раду Городенківського району Івано-Франківської області (с.Тишківці, вул.Незалежності,21 Городенківський район Івано-Франківська область), [PERSON], [INFO] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проживає за адресою: [ADDRESS]). В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача заявлені вимоги в заяві підтримує повністю. Відповідачі не заперечують проти позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР слідує, що забудівнику [PERSON] надана земельна ділянка під забудову площею 0,09 га, виділена з колгоспного присадибного фонду на підставі рішення правління колгоспу ім. Шевченка від 30.11.1964 р., місце будівництва - Івано-Франківська область, Городенківський район, с. Тишківці. Свідоцтво про право власності на [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS], що встановлено із довідки № 90, виданої 03.03.2016 року виконавчим комітетом Тишківської сільської ради. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 354 від 02.12.2014 року, виданої виконавчим комітетом Тишківської сільської ради слідує, що за господарством по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку загальною площею 0,17 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 100,8 м кв., житловою площею 48,7 м кв., літньої кухні, стайні, стодоли, навісу, сараю, колонки, воріт, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» слідує, що ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель та споруд станом на 13.12.2014 року - становить 125396,21 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 354 від 02.12.2014 р., виданої виконавчим комітетом Тишківської сільської ради встановлено, що станом на 15.04.1991 року в колгоспному дворі в [ADDRESS] проживали: голова двору - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], невістка - [PERSON], [INFO], внучка - [PERSON], [INFO] [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу 08.10.1997 року, присвоєно прізвище [PERSON], про що свідчить копія повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Як слідує з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], стверджено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Після його смерті спадщину прийняла дружина [PERSON] та син [PERSON], так як на час його смерті були зареєстровані в житловому будинку в [ADDRESS], що стверджено довідкою № 323 від 10.12.2015 року, виданою виконавчим комітетом Тишківської сільської ради. [INFO] померла мама позивача - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 16.01.2007 р. виконавчим комітетом Тишківської сільської ради. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Померла [PERSON] заповіту не вчиняла. На час її смерті діяв Цивільний кодекс України (2004р.). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син (позивач по справі) [PERSON]. Довідкою № 90 від 03.03.2016 р., виданою Тишківською сільською радою стверджено, що [PERSON] прийняв спадщину, оскільки приймав участь в похованні, та на момент смерті [PERSON] проживав з нею, хоча не був зареєстрований в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON], на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах в с. Тишківці видане на голову колгоспного двору та відсутнє свідоцтво про право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] відмовляються від власності на спадкове майно, а саме будинку, що знаходиться по [ADDRESS] на користь позивача та не заперечують про визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що слідує з поданих до суду заяв. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 346, 365, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved