Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

17 березня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує слідуючими обставинами. З [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 19 грудня 2011 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач залишив сім"ю, коли сину виповнилося 3 місяці, родину не відвідував, сином не цікавився, аліменти сплачував частково. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Згідно висновку ООП Білозерської райдержадміністрації позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Просить суд, позбавити відповідача батьківських прав відносно сина та стягнути з нього судові витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що з відповідач зовсім не спілкується з дитиною, хоча перешкод до такого немає, його утриманням не займається, аліменти не платить. Вона бажає щоб у сина був батько, тоді як відповідача він не знає. Відповідач за належного повідомлення в судове засідання не з"явивися, про причини неявки суд не повідомив, подав письмове заперечення, в якому позов не визнав, посилаючись на створення йому перешкод позивачкою у спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, просить суд розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Петрівською сільською радою Білозерського району Херсонської області 13.09.2010 року відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.9). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали за рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2011 року (а.с.10). Після припинення шлюбних відносин, дитина залишилася проживати з позивачкою. З відповідача присуджено на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку за виконавчим листом №2-422, виданим Білозерським районним судом Херсонської області 24.03.2011 року, за яким рахується заборгованість станом на 30.09.2014 року у сумі 17 872 грн., що підтверджується листом ВДВС Снігурівського РУЮ від 28.01.2015 року (а.с.17). Місцем проживання відповідача на даний час є с.Олександрівка Снігурівського району Миколаївської області. За місцем колишнього проживання у с.Петрівка Білозерського району Херсонської області відповідач характеризувався посередньо, був засуджений за крадіжку майна, з"являвся на роботі у нетверезому стані, за що був звільнений, в жовтні 2011 року виїхав з села. За інформацією завідувача Петрівського ясел-садка від 28.01.2015 року [PERSON] за період з 25.06.2012 по 28.01.2015 року не цікавився навчанням та вихованням свого сина та жодного разу не відвідав його в садку (а.с.14). Як вбачається з інформації депутата округу №3 Петрівської сільської ради Таточенко В.В. від 03.02.2015 року відповідач покинув родину коли дитині було 3 місяці, родину не відвідував, не цікавився дитиною, частково сплачував аліменти (а.с.15). Як свідчить довідка від 28.01.2015 року завідуючої Посад-Покровським відділенням первинної медико-санітарної допомоги в період нагляду за дитиною батько участі у вихованні сина не приймав. На даний час син сторін проживає з позивачкою в с.Петрівському Білозерського району (а.с.8, 12). У висновку ООП Білозерської райдержадміністрації від 06.03.2015 р. визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина (а.с.7). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідача, який свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання свого сина, оскільки в найменшій мірі не цікавиться ним, не займається його вихованням та навчанням, не надає йому щонайменшої батьківської турботи, матеріально не забезпечує. За час розгляду справи у суді в судові засідання відповідач жодного разу не з»явився без поважних на те причин, що також свідчить про його байдужість до долі власної дитини. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідач заперечуючи проти позову, доводів позивачки не спростував, не довів, що хоча б в найменшій мірі цікавився дитиною, а його поведінка не є винною. Його посилання на перешкоджання позивачки у спілкуванні з сином жодними доказами не підтверджені. Оцінивши в сукупності надані докази по справі, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, у зв'язку з чим позов є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved