Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

22. 10. 2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, мотивуючи наступним. В своєму позові (який позивачем в частині зазначення обставин уточнено в ході судового засідання) [PERSON] зазначає, що 09. 11. 2013 близько 13:30 - 14:00 год. вона знаходилася в м. Миколаєві на ринку «Евіс», щоб поспілкуватися зі своїми знайомими підприємцями [PERSON] та [PERSON]. В цей час відповідач [PERSON] почала на руках та пальцях показувати непристойні жести та висловлюватися нецензурною лайкою в адресу позивачки. При цьому розповсюджувала недостовірну інформацію про те, що позивач є психічно хворою і її місце у психіатричній лікарні, дурнуватою, що вона та її діти є п'яницями, позивач є дебілом, єврейкою порхатою. Зазначеними діями [PERSON] принизила її честь та гідність, та завдала моральних страждань, які виразилися в нервуваннях, підвищенні тиску, безсонні, а поширені відповідачем відомості є такими, що не відповідають дійсності та ганьблять позивачку. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом. Ухвалою суду від 14. 01. 2015 прийнято та об'єднано з первісним зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди. Зустрічний позов (який позивачем в частині зазначення обставин уточнено в ході судового засідання) мотивовано тим, що 09. 11. 2013 близько 10:00 год. [PERSON] знаходилася в м. Миколаєві на ринку «Евіс», оскільки працює там приватним підприємцем. В цей час відповідач [PERSON] у присутності покупців почала кричати на [PERSON], погрожувати облити кислотою, ображати. При цьому розповсюджувала недостовірну інформацію про те, що позивач є дурнуватою і її місце у психіатричній лікарні, а товар, яким вона торгує, є неналежної якості. Така поведінка [PERSON] відлякала потенційних покупців від товару. А зазначеними діями [PERSON] принизила її честь та гідність, та завдала моральних страждань, які виразилися в душевних стражданнях, погіршенні здоров'я, підвищенні тиску, депресивних настроях, погіршенні працездатності, необіхності відвідувати судові засіданні, на що витрачати додатковий час, а поширені відповідачем відомості є такими, що не відповідають дійсності та ганьблять позивачку. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, підтвердила та уточнила обставини, викладені в позові та просила суд задовольнити позов, визнати зазначені вище відомості, розповсюдженні про неї [PERSON], такими, що порочать честь та гідність, зобов'язати [PERSON] спростувати вказані відомості, ставши посеред ринку «Евіс» в м. Миколаєві та голосно проговоривши, що [PERSON] не є дебілом, не дурнувата і не потребує лікування в психіатричній лікарні, не є п'яницею, ні вона ні її діти не є засциками, не є єврейкою порхатою та спростувала інше не літературне словосполучення. Також просила суд стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Проти задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] заперечувала, вважаючи його безпідставним. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували наявність обставин, зазначених позивачем [PERSON] в позові та проти задоволення позову заперечували, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. У задоволенні первісного позову просили відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримали, підтвердили та уточнили обставини, викладені в позові та просили суд задовольнити зустрічний позов, визнати зазначені вище відомості, розповсюдженні про неї [PERSON], такими, що порочать честь та гідність, зобов'язати [PERSON] спростувати вказані відомості, надавши адміністрації ринку «Евіс» та [PERSON] письмове спростування. Також просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 6 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 1891 грн. у якості завданої матеріальної шкоди. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають частковому з наступних підстав. Судом встановлено, що 09. 11. 2013 близько 10:00 год. та 13:30 - 14:00 год. на ринку «Евіс» в м. Миколаєві між [PERSON], яка прийшла відвідати своїх знайомих, та [PERSON], яка працює на вказаному ринку, виникли конфліктні ситуації, в ході якої сторони на адресу одна одної висловлювалася нецензурною лайкою та образливими словами. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28 Конституції України). Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Положеннями ч. 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, передбачений главою 3 цього Кодексу. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Як роз'яснено у п. п. 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. У справі зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Частиною 3 ст. 277 ЦК закріплено презумпцію, згідно з якою вважається, що якщо про особу поширено негативну інформацію, то така інформація є недостовірною. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], яких було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиві свідчення, суду підтвердили вказані вище обставини, зазначені [PERSON], а свідки [PERSON] та [PERSON], яких також було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиві свідчення, - пояснення, надані [PERSON] Надаючи правову оцінку належності обраних позивачами способів захисту, суд зважає й на їхню ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав лю\-дини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листо\-пада 1996 р. у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» ((22414/93) [1996] ЕСНК 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гаран\-тує на національному рівні ефективні правові засоби для здійс\-нення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові роз\-глядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й на\-давати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Кон\-венції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного пра\-вового засобу стосувалися суті «небезпідставної заяви» за Кон\-венцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зо\-бов'язань за цією статтею Конвенції також залежить від харак\-теру скарги заявника. Тим не менш, засіб захисту, що вимагаєть\-ся згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як за законом, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відпові\-дної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 р. (заява № 38722/02). Іншими словами, у кінцевому підсумку ефективний засіб за\-хисту повинен забезпечити відновлення порушеного права, а у разі неможливості такого відновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більш, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з вну\-трішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору. Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свобо\-ди від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовід\- носини, що виникають у державі. Частиною 1 ст. 16 ЦК установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті ви\-значено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. Вони становлять собою визначений законом механізм правозахисту цивільних прав і інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне пра\-во на захист - це юридично закріплена можливість особи вико\-ристати заходи правоохоронного характеру для відновлення по\-рушеного права і припинення дій, які порушують таке право. Зміст зазначених у ст. 15 ЦК підстав для захисту не розкрива\-ється, але він дістає вияв у відповідних нормах статей, що регу\-люють ту чи іншу категорію правовідносин. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юри\-дичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). В контексті викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання [PERSON] та [PERSON] вчинити певні дії, оскільки це суперечить ст. 19 Конституції України, і такий спосіб захисту порушеного немайнового права не передбачений діючим законодавством, та може привести до повторного порушення прав сторін у справі чи/та інших осіб. До того ж, відповідно до роз'яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27. 02. 2009 №1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Як вбачається з роз'яснень в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27. 02. 2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. З позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] та наданих ними та свідками в судовому засіданні поясненнях, вбачається, що обґрунтовуючи свої позови в частині відшкодування моральної шкоди, [PERSON] та [PERSON] посилалися саме на приниження їхніх честі та гідності, вказуючи, що образили (одна одну) та прилюдно принизили, висловлюючись на адресу непристойними, нецензурними словами, на які вони не заслуговують. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи роз'яснення, що містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 31. 03. 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) та від 27. 02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», характер правопорушення, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь вини осіб, що завдали моральної шкоди, беручи до уваги наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заподіяної моральної шкоди у розмірі 200, 00 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] та у розмірі 200, 00 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку, що визнання образливих та принизливих висловлювань [PERSON] на адресу [PERSON] та останньої на адресу [PERSON], що мали місце 09. 11. 2013, такими, що принижують її честь і гідність, а також відшкодування моральної шкоди, буде еквівалентним способом захисту порушених особистих немайнових прав вказаних осіб. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 1891 грн. у якості завданої матеріальної шкоди слід зазначити таке. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач за зустрічним позовом, заперечуючи проти зустрічних позовних вимог, вказуює на їх необґрунтованість та безпідставність. Позивач іншого належними та допустимими доказами не довела, хоча за ст. 60 ЦПК України це є її обов'язком, оскільки додані до матеріалів позову документи (квитанції) про придбання ліків прямо не вказують, що вказані витрати [PERSON] понесла у зв'язку з неправомірними діями [PERSON] Наявність причинно-наслідкового зв'язку [PERSON] не доведено, а відтак є безпідставними і жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовано. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та вимог зустрічного позову [PERSON] Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи положення ЗУ «Про судовий збір», за яким позивачі, які є інвалідами І групи звільняються від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487, 20 грн., пов'язаний з розглядом позову [PERSON], а також недосплачений [PERSON] судовий збір при зверненні з зустрічним позовом у розмірі 487, 20 грн., а всього 974, 40 грн. Також з відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 79, ст. 84 ЦПК України, відповідно до положень яких витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, та ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (серед яких і витрати на правову допомогу), та враховуючи, що вказані процесуальні норми не містять виключень щодо того, що позивачі, які є інвалідами І групи звільняються від сплати понесених позивачем витрат на правову допомогу при вирішенні справи не на користь них, з відповідача (за зустрічним позовом) [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останньою витрати на правову допомогу у розмірі 400, 00 грн.

Outcome: partial