Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[INFO] року в с. Дяківка Бершадського району Вінницької області у віці 86 років померла бабуся позивачки - [PERSON], після смерті якої спадщину прийняла дочка - [PERSON]. [INFO] року померла мати [PERSON] - [PERSON]. Будучи єдиним спадкоємцем на майно померлої, вона вчасно прийняла спадщину, так як проживала разом з нею в одному будинку на час відкриття спадщини. Так як [PERSON] за життя прийнявши спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] не оформила її нотаріально, позивачка на даний час є єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно обох вказаних осіб. З метою реалізації свого права на оформлення спадщини, вона звернулась з відповідною заявою до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Причиною відмови є те, що до складу спадщини входить житловий будинок [ADDRESS], який відноситься до суспільної групи - колгоспний двір та, за життя, померлі [PERSON] та [PERSON] не оформили право власності на належні їм частки житлового будинку. Станом на 15.04.1991 року до складу двору входили [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO] року. Отже, вказані особи є власниками даного будинку у рівних частках по 1/2 однак, за життя вони не отримували правовстановлюючі документи та не зареєстрували своє право власності у відповідних органах. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дяківської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовано в [ADDRESS]. Позивач [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник Дяківської сільської ради також надав на адресу суду, письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті спадщину прийняла дочка - [PERSON], що вказано у довідці Дяківської сільської ради №530 від 03.10.2017 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року. [PERSON], будучи дочкою померлої, що прослідковується з копії свідоцтва про народження позивачки та копії свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON], прийняла спадщину, так як проживала разом з померлою до дня її смерті. Вказане також підтверджується довідкою Дяківської сільської ради №530 від 03.10.2017 року. Спадковим майном, після смерті вищевказаних осіб є житловий будинок, що розташовано в [ADDRESS]. Даний будинок належав померлим на праві спільної часткової власності, так як вони були членами колгоспного двору до категорії яких входив даний двір. Однак за життя обидві спадкодавиці не отримували правовстановлюючий документ, на належній їм частки. Дані обставини стали причиною прийняття нотаріусом постанови про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ч.1 ст. 1222 цього ж кодексу говорить про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а в ч.1 ст. 1223 визначено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 1ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 1 ч. 1 ст.549 УК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Ч. 1 ст. 529 цього ж кодексу визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 101 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору по [ADDRESS] були дві особи (довідка дяківської сільської ради №360 від 12.07.2017 року), а тому вказаний житловий будинок належав їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частки. Однак за життя мати позивачки не оформила спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] та не оформила право власності на належну їй частку вказаного будинку, що унеможливлює реалізацію [PERSON] свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця першої черги після смерті матері [PERSON] Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved