Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON]\~\~ звернувся\~ до суду з позовом, в якому\~ вказала, що 18 серпня і 13 вересня 2015 року\~ в мережі\~ Інтернет\~ на\~ веб-сайті Kazatin.com ( http//kazatin.com/),\~ який\~ відноситься до\~ Медіа корпорації\~ РІА\~ і\~\~ адміністратором - головним редактором\~ якого\~ на\~ момент публікації була\~ [PERSON],\~\~ було розміщено статті « Мафія там де нема влади. Є імітатори влади» та\~ « Мафія-там, де кругова порука в Козятині».\~ Вказані\~ статті\~ відносно позивача були використані\~ образливі вирази, які були висловлені\~ в брутальній та принизливій для нього\~ формі. Окрім того\~ в\~ статтях його зобразили як особу, яка\~ порушує закон, принципи моралі та\~ загальновизнані\~ правил співжиття.\~\~ Тому\~ позивач\~ просить\~ захистити його честь, гідність,\~ ділову репутацію, спростувати інформацію та\~ відшкодувати йому\~ моральну\~ шкоду, стягнувши\~ солідарно з\~ відповідачів на\~ його користь 50000 гр-н. Судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, вказав, що, що\~ відповідач ТОВ «Медіа-группа «РІА» є власником\~ вказаного\~ веб-сайту, ТОВ « «Видавництво «РІА2 користувачем сайту, а [PERSON] адміністратор вказаного сайту. Після публікації позивач звертався безпосередньо до [PERSON] для виключення вказаної статті з сайту, про те адміністратор не відреагувала на його звернення. Оскільки сайт загально доступний, інформація стала відома великій кількості осіб, в такий спосіб було принижено честь і гідність [PERSON] Він вимушений був в де-яких випадках виправдовуватися, відчував прискіпливе ставлення знайомих та незнайомих людей, втратив де-які зв»язки, партнерські відносини. Позивач вважає, що порушено його конституційне право на повагу гідності, передбачену ст.. 28 Конституції України. Позивач вважає, Що відносно нього у статті були вжиті образливі образи, які були висловлені в брутальній, зневажливій та принизливій для позивача формі. В статті його зображено як особу, яка порушує закон, принципи моралі та загальновизнані правила співжиття. Право на свободу слова є невідємним атрибутом демократичного суспільства, проте законодавство визначає певні межі його застосування. Так, відповідно до ч.З ст. 34 Конституції України, а також ч.2 ст.8 Європейської конвенції здійснення права на свободу слова може бути обмежене для захисту репутації або прав інших людей. Таким чином відповідачі, допустивши поширення відносно позивача недостовірної інформації, порушили чинне законодавство, що в свою чергу призвело до порушення його прав і законних інтересів, приниження його честі, гідності та ділової репутації. Гідності позивача (як усвідомлення власної цінності як особистості, усвідомлення значимості себе як особи, що відіграє вагому соціальну роль у суспільстві) нанесено велику шкоду, що призвело до глибоких душевних переживань, оскільки неймовірно боляче читати про себе образливі, принизливі та зневажливі слова. Честь позивача (як право на обєктивну, повну та своєчасну оцінку мене та моєї поведінки по дотриманню морально-етичних та правових норм з боку суспільства, певної соціальної групи та окремих громадян, а також право на формування цієї оцінки та користування нею) - зазнала неймовірних принижень, оскільки поширенням недостовірної інформації здійснена спроба створити враження у громадян про позивача як про непорядну людину, злочинця. А отже, цим було зроблено спробу сформувати у суспільства відношення до позивача як до антисоціальної та аморальної особи. Така неправдива інформація - фактично направлена на знищення позивача як людини, його імені. Ділова репутація позивача (як право на обєктивну, повну та своєчасну оцінку мене, як партійного, державного, професійного фахівця) зазнала непоправних втрат, оскільки саме завдяки його позитивній діловій репутації [PERSON] більше 15 років очолює Селянського господарство. Тому представник позивача просив в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідачів солідарно 50\~000 гр-н на користь позивача. Представник відповідачів ТОВ « Медіа-група «РІА» , ТОВ « Видавництво «РІА» заперечував проти задоволення позов, не заперечував що до розміщення зазначених позивачем статей на сайті Kazatin.com ( http//kazatin.com/), який належить ТОВ «Медіа-група «РІА» та переданий користування ТОВ «Видавництво «РІА» згідно договору від 14.01.2014 року. Посилався на п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Автором розміщених статей є особа, яка зареєструвалася на сайті як [PERSON]. Отже, позов предявлено до неналежних відповідачів, оскільки вони не є власником веб-сайту, а [PERSON] є адміністраторами сайту, тобто найманим працівником, який не має ніякого відношення до публікації вищезазначених статей, і не несе відповідальності за статті розміщені користувачами. Це прямо передбачено Договором про користування сайтом, долученим до позовної заяви, а саме: п.п. 5.2. Адміністрація не здійснює обовязкової перевірки матеріалів, що розміщується Користувачем на Сайті.?п.п. 5.3. Адміністрація не несе відповідальності за зміст мат Сайті та за будь-які висловлювання та коментарі інших користувачів. Тобто позивачем недотримано вимог п. 12 ПП ВСУ №1 від 27.02.2009 року, саме: не встановлено належних відповідачів. Згідно п. 2 вказаного договору «Видавництво «РІА» розміщує на Сайті матеріали (інформацію, оголошення, рекламу, інші матеріали) та самостійно несе відповідальність перед особами за розміщені матеріали. У своїй позовній заяві позивач наводить цитату з опублікованої статті, посилаючись на визначення поняття недостовірної інформації, при цьому Позивач не надає абсолютно ні доказів на підтвердження того, що опублікована інформація є і достовірною. Позивач стверджує, що відповідачі допустили поширення недостовірної інформації відносно нього, чим порушили чинне законодавство. Kazatin.com ( http//kazatin.com/), ресурсом з відкритим доступом, де будь-яка людина (попередні зареєструвавшись та погодившись з договором про правила користування сайтом може опублікувати статтю на будь-яку тему. При цьому, як передбачено п_1 5.2. договору про правила користування сайтом: адміністрація не здійснює обовязкової перевірки матеріалів, що розмішується Користувачем на Сайті. В функціональні обовязки жодного з відповідачів, зазначених у позовній заяві не входить перевіряти опубліковану користувачами інформацію чи іншим чином оберігати Позивача. З приводу тверджень Позивача про те, що опублікованою статтею нанесено велику шкоду його гідності, честь зазнала неймовірних принижень, а ділова репутація - непоправних втрат, то Позивач, знову ж таки, не надає абсолютно ніяких доказів на підтвердження своїх слів. Згідно ч. 1 сг. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт належності товариству з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» нематеріального активу - сайту Kazatin.com ( http//kazatin.com/), факт передачі власником Товариству з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА» вказаного сайту у користування ( договір на а.с. 52, 56). Договором не передбачено відповідальність користувача в разі порушення законодавства України, прав і свобод інших осіб. [PERSON], згідно договору про надання послуг № 846 від 31.12.2014 року, укладеного з ТОВ « Видавництво «РІА» прийняла на себе зобов»язання управління ( адміністрування) сайтом Kazatin.com ( договір на а.с. 84). Умовами договору не передбачена відповідальність за не належне виконання обов»язків, порушення законодавства України, порушення прав інших осіб. Представник відповідача [PERSON] визнав факт розміщення на сайті Kazatin.com ( http//kazatin.com/), в 18 серпня 2015 року та 13 вересня 2015 року статей, про які зазначає позивач в позові, вказав, що статті носять оціночні судження і автором розміщених статей є особа, яка зареєструвалася на сайті як [PERSON], тому вважав, що позов пред»явлено до неналежних відповідачів. Відповідно до ст.. 3 Конституції України честь та гідність визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст. 28 Конституції передбачено , що кожний має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь , гідність і ділову репутацію закріпленов таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Європейська конвенція захисту прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року . Згідно ст.. 12 Загальної декларації прав людини, - ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Стаття 277 ЦК України передбачає , що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже [PERSON] має право на захист своїх прав в тому числі честі, гідності та ділової репутації. Згідно п 12 Постанови ПВС № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», - належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) ( 1618-15 ). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно договору ( на а.с. 56) товариству з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» належить нематеріальний актив - сайт Kazatin.com ( http//kazatin.com/). Отже ТОВ « Меда-груп «РІА» є належним відповідачем з позовом. Договором передачі у користуванні сайтом ТОВ « Видавництво «РІА» та договором надання послуг № 846 від 31.12.2014 року, укладеного з ТОВ « Видавництво «РІА» з [PERSON] не передбачена відповідальність за не належне виконання обов»язків, порушення законодавства України, порушення прав інших осіб. Отже ТОВ « Видавництво «РІА» та [PERSON] є не належними відповідачами за позовом. Згідно п. 15 Постанови ПВС № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пунктом 18 вказаної вище постанови ПВС № 1 від 27.02.2009, передбачено , що згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тому суд відхиляє посилання представника відповідача що до відсутності доказів добропорядності позивача та зазначає, що представник відповідача в супереч вимог ст.. 60 УЦПК України не надав доказів відповідності інформації, розміщеної на сайті 18 серпня і 13 вересня 2015 року в статтях « Мафія там де нема влади. Є імітатори влади» та « Мафія-там, де кругова порука в Козятині» відповідає дійсності. Пунктом 19 постанов ПВС№ 1 від 27.02.2009 року передбачено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Суд приймає до уваги те, що статті на які посилається позивач носять інформацію про фактичні дані, крім того суб'єктивну думку автора висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній форм. За таких обставин, суд вважає, що статті « Мафія- там, де кругова порука в Козятині» від 18.08.2015 року та « Мафія там, де немає влади. Є імітатори влади» від 13.09.2015 року, розміщені на сайті Kazatin.com є такими, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача. Тому існують підстави покладення на відповідача ТОВ « Медая-група «РІА» обов'язку відшкодувати позивачу моральну шкоду. При цьому суд приймає до уваги Рішення Європейсього суду від 25.06.1992 року по справі Торгер Торгерсон (Thorgeir Thorgeirson) проти Ісландії скарга № 00013778/88 , згідно якого Європейський суд застосував принцип , що санкції за розповсюдження інформації правдивість яких не доведена в суді, порушують ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод - свободу вираження поглядів, коли: 1) помилка є не суттєвою в контексті повного розповсюдженого матеріалу, 2) матеріал стосується теми, що має громадський інтерес; 3) журналіст, хоч і помилявся, зробив ще добросовісно, не порушуючи професійних норм. З дослідженими матеріалами справи випливає, що інформація викладена в статтях « Мафія там де нема влади. Є імітатори влади» та « Мафія-там, де кругова порука в Козятині» є недостовірною тобто не основаною на правдивих доказах і підтвердженнях, як такого громадського інтересу не має та автор статей порушив професійні норми що до викладення інформації. Отже суд спростовую посилання представника відповідача н свободу вираження поглядів , викладених у оспорюваних позивачем статтях. При визначені розміру причиненої моральної шкоди суд приймає до уваги п. 9 Постанови ПВСУ N 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже з урахування обставин, зазначених позивачем в позові та підтверджених представником позивача в судовому засіданні, суд вважає, що стягнення з відповідача ТОВ « Медіа-група «РІА» 30000 гр-н буде достатнім для відшкодування моральної шкоди, причиненої позивачу. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача ТОВ « Медіа-група «РІА» належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial