Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] \~ звернувся до суду з позовом до\~ Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України, треті особи: [PERSON] та [PERSON] \~ про стягнення матеріальної\~ шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.10.2014 року близько 19 год. 00 хв. на автодорозі сполученням Київ-Харків у напрямку міста Харкова на 74-му кілометрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки\~ Мерседес Бенц, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , який знаходився у його володінні та автомобіля марки МАЗ 537/85105720 в складі з автопоїздом (причепом, лафетом), на якому знаходився танк Т-64 «Булат». Автомобіль марки МАЗ 537/85105720 відповідно до дорожнього листа № 2776 належить військовій частині [NUMBER] під керуванням [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . [PERSON] на момент ДТП володів пошкодженим транспортним засобом Мерседес Бенц, р.н. [NUMBER] на відповідній правій підставі відповідно до посвідчення водія від 09.08.2014 року, тимчасового реєстраційного талону на\~ транспортний засіб від 08.11.2008 року, який дійсний до 31.12.2017 року, генеральної довіреності від 13.08.2008 року зі строком дії до 31.12.2017 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. [PERSON] \~ є власником пошкодженого транспортного засобу Мерседес Бенц, р.н. [NUMBER] , що посвідчується відповідним свідоцтвом. Постановою слідчого СВ Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області від 14.02.2015 року про закриття кримінального провадження, встановлено, що автомобіль марки МАЗ 537/85105720 на момент ДТП відповідно до дорожнього листа № 2776 належав військовій частині [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Водій [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем марки МАЗ 537/85105720 у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із військовою частиною [NUMBER] . На дорожньому листі № 2776 (у додатках) стоїть печатка військової частини [NUMBER] , на якій зазначено код ЄДРПОУ військової частини [NUMBER] - 07880688. Згідно Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 30.11.2015 року, який був отриманий станом на 07.10.2014 року на момент ДТП, за кодом ЄДРПОУ 07880688 значиться юридична особа Військова частина [NUMBER] , де належним Відповідачем є Військова частина [NUMBER] . Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройними\~ Силами України, здійснює управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами у разі їх формування та переформування, також є належним відповідачем (співвідповідачем) за завдану майну\~ іншим особам шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень у мирний час. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року по справі № 750/5425/15-п було закрито провадження\~ про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова набрала законної сили. В мотивувальній частині Постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року по справі № 750/5425/15-п встановлено, що «відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення в тому, що він 07.10.2014 року, о 19 годині 00 хвилин, на автодорозі Київ-Харків, керуючи транспортним засобом «МАЗ-537/85105720» з причепом лафетом, на якому знаходився танк Т-64 «Булат», при зміні напрямку руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Мерседес Бенц» р. н. [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження, чим [PERSON] порушив вимоги п. 10.1. ПДР України та скоїв правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.» Таким чином Деснянським районним судом м. Чернігова по справі № 750/5425/15-п встановлено вину [PERSON] в ДТП. Згідно висновку експертного дослідження Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві від 19.12.2014 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 549 446,81 грн., що є більшим ніж його ринкова вартість - 325 271,32 грн. Позивачем\~ понесені витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 07.10.2014 року. Матеріальні збитки завдані позивачу в результаті ДТП складають 325 271,32 грн. та 500,00 грн., витрати з евакуації транспортного засобу. В результаті ДТП позивачу страховою компанією було сплачено відповідно до листа від 20.10.2015 року страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., де загальна сума, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача становить 325271.32 грн. + 500 грн. 50000 грн. = 275771.32 грн. Позивач [PERSON] просить також стягнути солідарно на його користь з Військової частини [NUMBER] , що в [ADDRESS] \~ та\~ з Міністерства оборони України, що знаходиться за адресою: м. Київ, Проспект Повітрофлотський, будинок № 6 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 72 коп.\~ В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Далі позивач вказує, що зразу після ДТП він перебував у шоковому стані, пам`ятає, як після ДТП до нього тоді підійшов військовослужбовець з автоматом і щось говорив, а так як він є лікарем то в послідуючому сам себе лікував і по його проханню йому не встановлювалась середня ступень тілесних ушкоджень. Йому відшкодовано 50000 грн. страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль. Деснянський районний суд м. Чернігова встановив вину водія автомобіля МАЗ 537/ [NUMBER] в складі з автопоїздом [PERSON] та зазначив, що він порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України. Представник позивача [PERSON] -\~ [PERSON] також підтримав\~ заявлений до суду позов та просив стягнути солідарно з відповідачів Військової частини [NUMBER] та Міністерства оборони України на користь позивача [PERSON] \~ завдану йому матеріальну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 275771 (двісті сімдесят п,ять тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2757 (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 72 коп.\~ Окрім того [PERSON] зазначив, що у [PERSON] є генеральне доручення на керування автомобілем «Мерседес Бенц» н. з. [NUMBER] до 2017 року, реєстраційне посвідчення та посвідчення водія. В матеріалах справи є докази того, що [PERSON] на час керування автомобілем МАЗ 537/85105720 в складі з автопоїздом (причепом, лафетом) 07.10.2014 року був військовослужбовцем. З пошкодженим автомобілем «Мерседес». н. з. [NUMBER] після проведення експертного дослідження ніхто ніякі відновлювані роботи не проводив. Представник відповідача Військової частини [NUMBER] [PERSON] в судовому засіданні не визнав заявлений позов та не пояснив суду причини по яких позов він не визнає. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Міністерства оборони України Тужиков Михайло Адійович в судовому засіданні також заперечував проти заявленого позову та зазначив, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна, де військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим призначенням та функціональним призначенням. [PERSON] вказує, що Міністерство оборони України мовляв не використовувало автомобіль, що потрапив в ДТП 07.10.2014 рокуі тому не має підстав для відповідальності МО України, як юридичної особи за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, яким на відповідній правовій підставі володіє інша юридична особа військова частина на праві оперативного управління. Однак [PERSON] ствердив ту обставину що тягач та лафет є державним майном, а МО України це державна установа, яка є головним розпорядником коштів збройних сил, де існує загальний порядок, який не передбачає наявність (запас) коштів на непереборну силу чи на ДТП. Третя особа [PERSON] суду пояснив, що він має посвідчення водія на право керування транспортними засобами за виключенням автобуса. Також має посвідчення тракториста. З 01.12.1998 року проходив строкову військову службу два роки у Збройних Силах України, де удосконалював свою майстерність керувати транспортними засобами. 14.03.2014 року по першій мобілізації був призваний до Збройних Сил України строком на один рік. Спочатку\~\~ на протязі місяця їх навчали управляти тягачем. 07.10.2014 року він у складі колони в кількості шести тягачів везли на лафетах танки із села Гончарівське, Чернігівського району, Чернігівської області по автодорозі Київ-Харків в м. Харків на завод ім. Малишева. Попереду колони їхав автомобіль військової автомобільної інспекції марки ВАЗ-2107 з проблисковими\~ маячками. [PERSON] замикав колону, керуючи тягачемМАЗ 537/85105720 з причепом лафетом, на якому знаходився танк Т-64 «Булат». Позаду колони автомобіля супроводу ВАІ з проблисковими маячками не було. Його зупинили на посту ДАІ в м. Березань. В тралі був розбитий задній лівий поворотник. Працівники ВАІ доставили [PERSON] на місце ДТП на 74 км. автодороги Київ-Харків, де він побачив легковий автомобіль «Мерседес» посередині дороги, у якого була розбита права сторона. Момент зіткнення тягача з легковим автомобілем він не відчув. Танк габаритами виходив за трал і нічого позаду не було видно. Швидкість з якою рухався тягач була\~ близько 50 км на годину. На момент\~ ДТП була 19-та година і на вулиці сутеніло. [PERSON] не вважає себе винним, так як мовляв не змінював напрямок руху тягача. Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності він не оскаржував. Третя особа [PERSON] в судове засідання на розгляд\~ справи не з,явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти заявленого [PERSON] позову не заперечує. Суд, заслухавши сторони по справі вважає, що заявлений позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до\~ задоволення. Відповідно до п. 13 Постанови Вищого Спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року\~ та відповідно до ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України,\~ положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є учасниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) - такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін. Судом встановлено, що [PERSON] , як позивач по справі володів на момент ДТП\~ транспортним засобом «Мерседес Бенц», р.н. [NUMBER] на\~ підставі посвідчення водія,\~ тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб,\~ який дійсний до 31.12.2017 року, генеральної довіреності зі строком дії до 31.12.2017 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. [PERSON] - третя особа, є власником пошкодженого транспортного засобу, що посвідчується свідоцтвом і у нього на зберіганні знаходиться пошкоджений транспортний засіб автомобіль «Мерседес Бенц» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Питання щодо передачі відповідачам пошкодженого транспортного засобу автомобіля «Мерседес Бенц» н. з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , а володільцем на момент ДТП був [PERSON] ,\~ в судовому засіданні сторонами не ставилось. Як встановлено судом, пошкоджений в результаті ДТП автомобіль «Мерседес Бенц» н. з. [NUMBER] знаходиться на час розгляду справи в суді у його власника [PERSON] ,\~ і що ніякі відновлювальні роботи з автомобілем не проводились. Частина 1 ст. 1172 ЦК України, вказує на те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦПК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, пішим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 6 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України від 01.03.2013 року № 4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Відповідно до постанови Баришівського районного відділу ГУ МВС України в Київській області від 14.02.2015 року про закриття кримінального провадження, встановлено, що автомобіль марки МАЗ 537/85105720 на момент ДТП відповідно до дорожнього листа № 2776 належав військовій частині [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Солдат [PERSON] згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №51 від 15.03.2014 року відповідно до вимоги п.3.8 наказу Міністерства оборони України від 05.04.2013 року №245 був зарахований на посаду механіка водія ремонтної роти, ВОС 840259А. Зазначене дає підстави вважати, що водій [PERSON] \~ керував на момент ДТП\~ автомобілем марки МАЗ 537/85105720 у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із військовою частиною [NUMBER] . На дорожньому листі № 2776 (у додатках) стоїть печатка військової частини [NUMBER] , на якій зазначено код ЄДРПОУ військової частини [NUMBER] 07880688. Згідно Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 30.11.2015 року, який був отриманий станом на 07.10.2014 року - момент ДТП, за кодом ЄДРПОУ 07880688 значиться юридична особа - ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА [NUMBER] . Зазначене дає підстави вважати, що, належним відповідачем є - ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА [NUMBER] , а\~ винним у ДТП є [PERSON] , який під час ДТП, виконував службові обов`язки у зв 'язку з проходженням служби у Збройних силах України. Так, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року (справа № 750/5425/15-п) було закрито провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили і не скаржувалась. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року по справі № 750/5425/15-п встановлено, що «відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення в тому, що він 07.10.2014 року, о 19 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Харків, керуючи транспортним засобом «МАЗ-537/85105720» з причепом лафетом, на якому знаходився танк Т-64 «Булат», при зміні напрямку руху, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Мерседес». н. з. [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження, чим [PERSON] порушив вимоги п. 10.1. ПДР України та скоїв правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.» Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини дія цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно п. 15 Постанови від 01.03.2013 № 4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Таким чином, Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року по справі № 750/5425/15-п встановлено вину [PERSON] а саме, те що він порушив правила дорожнього руху п. 10.1., що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Статтею 1174 ЦК України передбачено що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Також належним відповідачем (співвідповідачем) у справі слід вважати - Міністерство оборони України, як орган який відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Збройні Сили України мають таку загальну структуру: - Генеральний штаб Збройних Сил\~ України, як головний орган військового управління; - види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили - з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України. Статтею 10 ст. Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що Міністерство оборони України: - здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України; - забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також: майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку\~ тощо. Постановою Верховного суду України по справі № 3-86гс14 від 21.10.2014 року висловлено правову позицію: «Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних\~ Сил України, здійснює відповідно до Закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Отже, обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.» Відповідно до п. 4 Постанови від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Не визнання відповідачами: Військовою частиною [NUMBER] та Міністерством оборони України заявленого позову, не є підставою\~ для відмови в задоволенні позову, так як в матеріалах справи маються переконливі докази вини водія [PERSON] в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди це і постанова Баришівського СВ РВ ГУ МВС України в Київській області від\~ 14.02.2015 року про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України та постанови: Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року по справі № 750/5425/15-п за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] і від 24.09.2015 року по справі № 750/5425/15-п також відносно [PERSON] . Увисновку експертного дослідження №5-Ш-30 від 19.12.2014 року\~ визначений розмір матеріальних збитків, завданих в результаті\~ ДТП. В\~ п. 15 Постанови від 01.03.2013 року № 4 вказано, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку експертного дослідження Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві від 19.12.2014 року (у додатках), вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 549 446,81 грн., що є більшим ніж його ринкова вартість - 325 271,32 грн. [PERSON] поніс витрати по евакуації транспортного засобу автомобіля «Мерседес». н. з. [NUMBER] з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 07.10.2014 року. Матеріальні збитки завдані [PERSON] в результаті ДТП\~ складають 325 271,32 грн. та 500,00 грн., витрати з евакуації транспортного засобу Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Таким чином суд вважає, що Військова частина [NUMBER] та Міністерство оборони України несуть солідарну відповідальність перед позивачем [PERSON] за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки 07.10.2014 року о 19 годині на автодорозі Київ-Харків в напрямку м. Харкова на 74-му кілометрі автодороги. Ухвалою Верховного Суду України від 31 березня 2010 року у справі № 6-16259св07 висловлено правову позицію про те, що шкоду, завдану позивачу внаслідок вибухів боєприпасів, має бути відшкодовано солідарно Міністерством оборони України та військовою частиною. Відповідно до правових\~ позицій Верховного суду України у справі № 6-16259св07 від 31 березня 2010 року, № 3-86гс14 від 21.10.2014 року, та наведені вище норми ЦК України, ЗУ «Про Збройні Сили України», ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», матеріальну шкоду, завдану позивачу [PERSON] , має бути відшкодовано солідарно Міністерством оборони України та Військовою частиною [NUMBER] . Відповідно до п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ було виплачено позивачу [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 07.10.2014 року відшкодування шкоди в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується листом від 20.10.2015 року. На підставі викладеного, з Відповідачів: Міністерства оборони України та Військової частини [NUMBER] підлягає стягненню солідарно матеріальна шкода в розмірі -325 271,32 грн. + 500,00 гри. - 50 000,00 грн. = 275 771.32 грн. Відповідно\~\~\~ ст. 1167\~\~\~ ЦК\~\~\~ України\~\~\~ моральна\~\~\~ шкода,\~\~\~ завдана\~\~\~ фізичній\~\~\~ особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, однак [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, не виявив бажання стягувати моральну шкоду. В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з відповідними змінами) зазначається, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. У відповідності до ст. 1195 ЦК України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я фізичній особі зобов`язана відшкодувати потерпілому в тому числі додаткові витрати, викладені необхідністю санаторно курортного лікування. Суд розцінює\~ дії та поведінку відповідачів, а саме не визнання ними позову,\~ як намір безпідставно та свідомо ухилитись від відшкодування заподіяної\~ позивачу [PERSON] матеріальної шкоди в наслідок ДТП. Згідно ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 цього Кодексу\~ може бути здійснене наперед у межах строків встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Позивач [PERSON] поніс судові витрати на стадії підготовки матеріалів для направлення позовної заяви до суду в сумі 2757 грн. 72 коп., а саме по\~ сплаті судового збору. За відшкодування витрат\~ за проведення експертного\~ дослідження\~ №5-Ш-30 від 19.12.2014 року по пошкодженому автомобілю позивач [PERSON] \~ на розгляд перед судом не ставить. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~\~\~\~\~\~ Суд вважає, що судові витрати,\~ які поніс позивач [PERSON] , підлягають стягненню солідарно з Міністерством оборони України та Військовою частиною [NUMBER] . Встановлене судом також стверджується : -ксерокопією паспорта [PERSON] серія [NUMBER] від 19.04.1996 року; -ксерокопією постанови Баришівського СВ РВ ГУ МВС України в Київській області від\~ 14.02.2015 року про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.286 КК України (відомості внесені в ЄРДР за №12014110070000935\~ від 08.10.2014 року; -ксерокопією постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.06.2015 року по справі № 750/5425/15-п за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] ; -ксерокопією постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.09.2015 року по справі № 750/5425/15-п; -висновком експертного дослідження №5-Ш-30 від 19.12.2014 року з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП та фототаблицями до висновку; -квитанцією про сплату судового збору в розмірі 2757.72 грн.; -ксерокопією посвідчення водія [PERSON] ; -ксерокопією тимчасового реєстраційного талону від 08.11.2008 року; -ксерокопією генеральної довіреності від 13.08.2008 року; -ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; -витягом з наказу командира в/ч [NUMBER] №51 від 15.03.2014 року щодо зарахування солдата [PERSON] на посаду механіка-водія ремонтної роти; -ксерокопією листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 20.10.2015 року №29138 про проведення виплати\~ [PERSON] 50000 грн. відповідно до п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»; -іншими матеріалами справи. Суд, з,ясовуючи обставини у справі, встановив і це підтвердив [PERSON] - водійтранспортного засобу «МАЗ-537/85105720» з причепом лафетом, на якому 07.10.2014 року в момент ДТП на 74 км. автодороги Київ-Харків знаходився танк Т-64 «Булат», що супровід колони військової техніки був не належний. По заду колони був відсутній автомобіль ВАІ з проблисковими маячками, що в результаті при маневрі вліво автомобіля «МАЗ-537/85105720» призвело до ДТП. Про наявність чи відсутність номерних знаків на військовій техніці, що слідувала в колоні,\~ як представник військової частини, так і представник\~ Міністерства\~ оборони України мови взагалі не вели. Щодо наявності у справі ксерокопії дорожнього листа за №2776 на водія - молодшого сержанта [PERSON] без\~ дати його складання, відповідачі не змогли суду нічого пояснити. За таких обставин\~ позов [PERSON] \~ до\~Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України, треті особи: [PERSON] та [PERSON] \~ про стягнення матеріальної\~ шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає до задоволення.

Outcome: approved