Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

15 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 24.09.2011 року між ними було укладено угоду № 372787 з додатками з метою придбання автомобіля ЗАЗ LANOS вартістю 71680 грн. На виконання умов угоди він сплатив 42 603 грн.36 коп. однак автомобіля не отримав. Посилаючись на те, що угода не відповідає вимогам ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману. Крім того, укладена між сторонами угода не містить положень про ціну автомобіля, строки отримання учасником автомобіля чи будь-яких гарантій отримання автомобіля навіть за умови сплати повної його вартості, положень про відповідальність ТОВ «Авто Просто» за невиконання умов договору, а також те, що відповідач здійснюючі діяльність, що мала ознаки фінансової послуги, не мав ліцензії на її здійснення, позивач просив суд визнати угоду недійсною та стягнути з відповідача на його користь сплачені за угодою кошти в сумі 42 603 грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Суду пояснив, що у вересні 2011 року маючи намір придбати автомобіль він звернувся до представника відповідача у м. Миколаєві для укладення угоди. Вартість автомобіля за графіком він повинен був сплатити протягом п'яти років з дати підписання угоди, так сплативши вступний внесок, він кожного місяця сплачував щомісячні внески, однак право на отримання автомобіля не отримав, оскільки за поясненнями представника відповідача не набрав необхідної кількості балів. Останній платіж за угодою він сплатив у листопаді 2014 року, та отримав наступну квитанцію, у якій щомісячний платіж значно збільшився фактично до 1700 грн., не маючи фінансової можливості сплачувати кошти та вважаючи діяльність відповідача нечесною, він припинив сплачувати платежі та звернувся за захистом своїх прав до суду . Відповідач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності та надав заперечення проти позову, у яких посилаючись на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі № 6-40цс13 просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2011 року між сторонами було укладено Угоду № 372787 з додатками № 1, № 2 до неї, предметом якої є надання позивачу послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. Додатком №2 до даної угоди передбачено, що система «АвтоТак» - це система, яка полягає у створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. Відповідно до п.4.1 додатку учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даною угодою, отримує автомобіль через механізми надання права на отримання автомобіля, передбачені в угоді. За умовами вказаної угоди позивач мав намір отримати автомобіль ЗАЗ LANOS вартістю 71680 грн. та зобов'язався сплачувати щомісячні внески у розмірі 0,8333% від його вартості (а.с.50-54). На виконання умов Угоди позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 42 603 грн. 36 коп., - плату за надання послуги при придбанні автомобіля, яка складалась з щомісячних чистих внесків та половинних чистих внесків (а.с.14-49). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Угода № 372787 суперечить положенням ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» унаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, яка є такою, що містить несправедливі умови, а тому угода підлягає визнанню недійсною із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз положень п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Договору (Угоди) сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Угоди ТОВ «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів на умовах Договору та за умови виконання учасником усіх зобов'язань, передбачених Договором. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником системи автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому, відповідно до п. 8.2 ст. 8 Додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до угоди між ТОВ «Авто Просто» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2). Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару». Відповідно до розд. 1 Визначення термінів додатку №2 до угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина цілого чистого внеску». Згідно з п.2.6 ст.2 додатку №2 до угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Тобто, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля. Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений у Договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 Договору). За таких обставин посилання позивача на те, що діяльність ТОВ «Авто Просто» за угодою фактично є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п.7 ч.3 до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч. 5 до ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до додатку № 2 угоди система «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ТОВ «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Угодою (ст.ст.5, 6 додатку №2 до угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Тобто, якщо укладена сторонами угода передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Саме такого висновку дійшов Верховний суд у правовій позицією в аналогічній справі № 6-40 цс 13 від 11.09.2103 року, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Судом встановлено, що діяльність відповідача з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) було внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено пункт 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих положень до цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердила «Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Згідно з пунктом 1.2 частини першої Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Спірний договір укладено сторонами 21 вересня 2011 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось, а з 15 січня 2013 року відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, строк дії якої до 15 січня 2018 року (а.с.74). З огляду на викладене та беручи до уваги правову позицію Верховного суду України від 25.06.2014 року по справі № 6-74 цс 14, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про визнання укладеної Угоди недійсною з підстав відсутності у відповідача ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Також суд вважає помилковими доводи позивача про наявність омани в діях відповідача під час укладення угоди. Так відповідно до абз.2 ч.1 ст.230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи та пояснень позивач слідує, що під час укладення угоди він отримав примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто». Відповідно до ст.10 угоди підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї. Згідно з п.13.8 ст. 13 додатку №2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди. Але позивач із заявою про розірвання угоди в семиденний термін до ТОВ «Авто Просто» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма її умовами. Посилання позивача на те, Угода не містить умов які б визначали строк її дії та відповідальність відповідача, ціну автомобіля, а окремі її умови угоди, зокрема ст.1.2 розділу 2, є несправедливими, у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не визначено в чому полягає несправедливість таких умов, як підстави для визнання недійсним угоди в цілому, та не надано доказів про порушення прав наданих йому Законом України «Про захист прав споживача». З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed