Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

15.07.2019 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 21.08.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у якому народилася дитина [PERSON] , [INFO] , яка на момент подання цієї позовної заяви є неповнолітньою. Після значного погіршення сімейних стосунків між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди про розірвання шлюбу. Відповідно 08.12.2005 року їх шлюб було розірвано в судовому порядку, після чого дитина залишилась проживати з позивачем. Не дивлячись на усні домовленості, відповідач з моменту розірвання шлюбу не допомагає матеріально утримувати дитину та не приймає участі в її житті. Вихованням та забезпеченням добробуту дитини займається позивач. Зазначає, що утримувати дитину самостійно надзвичайно важко. Відповідач надавав допомогу на утримання дитини кілька разів незначними сумами. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з проханнями змінити своє ставлення до їх дитини та регулярно надавати допомогу, але всі її прохання залишилися поза увагою. 28.08.2019 року позивачем надана уточнена позовна заява, відповідно до якої вона просить суд стягнути з [PERSON] аліменти за минулий час за 10 років на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] : у період часу з 01.06.2009 по 07.07.2017 в розмірі 1\\4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; у період часу з 08.07.2017 по 01.06.2019 не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути у розмірі 1\\4 частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення 01.06.2019 року і до повноліття дитини та стягнути судові витрати з відповідача. У судове\~засідання позивач\~ [PERSON] не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином, що, на підставі ст. 280 ЦПК України, дає суду можливість розглянути справу у заочному порядку та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд, прийшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м.Донецька 12 січня 2004 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000568263 від 27 червня 2018 року, [PERSON] , [INFO] взята на облік та зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000568279 від 03 липня 2018 року з позивачем за вищевказаною адресою зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, доведення наявності указаних умов відноситься до обов`язків позивача. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем не доведено те, що ним вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від їх сплати, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час відсутні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у судовому порядку. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан позивача та відповідача, законодавче встановлення розміру аліментів на одну дитину та законодавче обмеження загального розміру відрахувань із заробітної плати у виді 50%. З відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача, позивача по справі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 1\\4 частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення 01.06.2019 року і до повноліття дитини також підлягають частковому задоволенню, а саме початком стягнення аліментів є день подачі відповідного позову до суду, тобто 15.07.2019 року. Судові витрати в частині позовних вимог про стягнення аліментів підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial