Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом. Позов мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті прийняв чоловік [PERSON], так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак належним чином своїх спадкових прав не оформив. [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого батька і спадщину прийняла, звернувшись у визначений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак належним чином оформитись в правах спадкоємця позбавлена можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно, а тому звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність. Представник відповідача, сільський голова Вербецький Г.І., надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, просить слухати справу у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 08.12.2017 року, ухвалою від 11.12.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 22.12.2017 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження. З поданих позивачем матеріалів вбачається, що 25 лютого 2010 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Довідкою Маньківської сільської ради від 10.02.2016 року №333 та ксерокопією запису акту про шлюб підтверджено, що [PERSON] будучи чоловіком [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину після її смерті, так як фактично проживав разом з померлою в одному будинку, що відповідає вимогам ч.3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Після його смерті спадщину прийняла дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]), звернувшись у визначений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Окрім неї, інших спадкоємців за законом та які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, а також малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, осіб, дієздатність яких обмежена, пережилого подружжя, немає, що підтверджено відомостями, вказаними у постанові нотаріуса від 24.11.2017 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька позивачці було відмовлено та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №510/02-31від 24.11.2017 р. Причиною відмови є те, що відсутні відомості та документи, що посвідчують право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS], 1/2 частка якого належала [PERSON], а 1/2 частка належала [PERSON], дружині спадкодавця, яку він успадкував після її смерті. Згідно довідки, виданої виконкомом Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області №1311 від 06.10.2015 року, станом на 15.04.1991 року до складу двору входили [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON]. Отже, вказані особи є власниками вказаного будинку у рівних частках по 1/2 кожен, однак, на даний час правовстановлюючий документ відсутній, оскільки члени колгоспного двору не отримували правовстановлюючі документи та не зареєстрували своє право власності у відповідних органах. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ч.1 ст. 1222 цього ж кодексу говорить про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а в ч.1 ст. 1223 визначено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 1ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 101 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що згідно довідки, виданої виконкомом Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області №1311 від 06.10.2015 року, станом на 15.04.1991 року до складу двору входили [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], а тому вказаний житловий будинок належав їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частки. Однак за життя батько позивачки не оформив спадщину після смерті своєї дружини- [PERSON] та не оформив право власності на належну йому частку вказаного будинку, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця першої черги після смерті батька [PERSON] Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved