Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

26.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави. В обґрунтування позову зазначив, що в 2015 року звернувся до Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київської області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. 01 вересня 2015 року відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42015110230000060 з попередньою кримінально-правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України. Позивач також вказує, що неодноразово звертався, до слідчого, в провадженні якого перебувало кримінальне провадження №42015110230000060, та начальника Обухівського ВП ГУНП в Київській області із клопотаннями про проведення слідчих (розшукових) дій та зверненнями про хід розслідування, однак відповідей так і не отримував. Також вказує, що кримінальне провадження було закрито слідчим Обухівського ВП 30.11.2015 року, однак позивача, запевняли, як слідчий так і начальник Обухівського ВП у тому, що проводиться розслідування у кримінальному провадженні №42015110230000060, в якому позивача визнано потерпілим. 12.07.2016 р. він дізнався, що кримінальне провадження за його заявою закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Позивач, вважає, що бездіяльністю органів досудового слідства, та введенням в оману з боку слідчого Обухівського ВП, йому завдано шкоди, а тому просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду (упущену вигоду) в розмірі 720 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 580 000 грн., завдану бездіяльністю органів досудового розслідування. 24.01.2017р. позивач уточнив позовні вимоги, просив зазначені суми стягнути із Державного казначейства України (а.с. 188). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначивши, що матеріальна шкода полягає в упущеній вигоді, тобто шляхом шахрайства в нього вибуло із володіння 13 000 доларів США. Особа, якій він надав ці кошти, поза межами цивільно-правових відносин, шляхом укладення фіктивних правочинів придбала за них майновий комплекс в смт. Десна Чернігівської області площею 630 кв. м., неналежне проведення досудового слідства та закриття кримінального провадження, в свою чергу, позбавили його права повернути гроші чи майновий комплекс, який позивач вважає своєю власністю, а також отримати докази, які б він міг використовувати в обґрунтування своїх позовних вимог в цивільному порядку. Безпосередньо розмір матеріальної шкоди позивач обрахував виходячи із вартості 1 кв. м. земельної ділянки з цільовим призначенням «землі житлової та громадської забудови» в смт. Десні Чернігівської області (72,86 грн. х 10 000 кв. м. = 728 600) та, враховуючи вартість майнового комплексу, як предмету злочину, (630 кв. м.), із розрахунку 1000 грн. за 1 кв. м., що підтверджується висновком оціночного дослідження. Окрім цього, позивач зазначив, що йому було завдано моральної шкоди неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, так як, по-перше, відповідач прийняв незаконне рішення про закриття кримінального провадження; по-друге, постанову про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2015 року ним отримано з грубим порушенням процесуальних строків, а саме 12 липня 2016 року. При цьому, позивач зауважив, що від нього півроку приймалися клопотання про проведення слідчих дій посадовими особами Обухівського ВП ГУНП в Київській області. Відповідач своїми діями порушив ЗУ «Про звернення громадян», який гарантував йому право на отримання інформації про хід розслідування. Зневажливі дії відповідача змусили його відчувати приниження, він втратив довіру до органів держави, завдано шкоди його людській гідності. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2016 р. було задоволено відвід слідчого, що на думку позивача доводить упередженість слідчого відносно нього. Ухвалою цього ж суду від 21 липня 2016 р. провадження в кримінальній справі за його заявою поновлено. Обраховуючи розмір моральної шкоди, позивач врахував середні показники заробітної плати органів поліції (5000 грн.), які порушили його права, та середні показники хабаря (40 000 грн.), відповідно до доповіді міжнародної організації «Трансперенси Інтернешнл». Представник управління Державної казначейської служби України до судового засідання не з'являвся, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 81, 102, 109, 124, 195). Представник Обухівського ВП ГУ НП в Київській області у судові засідання не з'явивлявся, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справ (а. с. 117), а тому розгляд справи відбувався за його відсутності. Представник Головного управління національної поліції в Київській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з мотивів їхньої небгрунтованості та недоведеності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 01.09.2015 року за заявою позивача [PERSON] до ЄРДР були внесені відомості за попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до яких «в жовтні місяці 2011 року громадянин [PERSON] отримав від заявника [PERSON] грошові кошти в розмірі 13 000 доларів США для викупу батьківського будинку із застави банку терміном на два тижні та на даний час грошей не повернув» (а. с. 129). 30.11.2015 року постановою слідчого СВ Обухівського відділу поліції ГУ національної поліції в Київській області Говорун К. О. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42015110230000060 від 01.09.2015 р., закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України (а. с. 158). Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, витребуваних судом для огляду в судовому засіданні, вказана постанова направлялася позивачеві супровідним листом від 30.11.2015 року № 777. Проте, іншими доказами даний факт не підтвердився (а. с. 158, 159). Окрім цього, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2016 року, якою скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 30.11.2015р., встановлений факт відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів своєчасного вручення заявникові копії оскаржуваної постанови (а.с. 14). 01.12.2015р., 25.01.2016 р., 10.02.2016р., 13.05.2016р. [PERSON] звертався до Обухівського РВ ГУМВС України в Київській області із клопотаннями про проведення слідчих дій. При цьому в своєму позові та в судовому засіданні [PERSON] зазначає, що жодного разу він не отримував відповіді на ці клопотання та йому не повідомлялося наявність процесуального рішення у вигляді постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2015р. (а.с. 17, 19, 23, 40). Судом зроблений запит до Обухівського ВП ГУНП в Київській області про витребування доказів, а саме журналу вихідної кореспонденції, із відображенням відомостей про відправлення [PERSON] постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2017р., та відповідей на його клопотання від 01.12.2015р., 25.01.2016 р., 10.02.2016р., 13.05.2016р. (а. с. 191, 122). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач у відповідь на запит суду надав витяги із журналу вхідної кореспонденції (замість запитуваної вихідної) із вказаними датами, тим самим не довівши факт належного повідомлення [PERSON] (а. с. 202-207). Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.07.2016р. скарга [PERSON] була задоволена, скасована постанова слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Говорун К. О. від 30.11.2015 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42015110230000060 від 01.09.2015р., кримінальне провадження направлене для подальшого розслідування (а. с. 183-185). В даний час досудове розслідування за заявою [PERSON] про скоєння щодо нього кримінального правопорушення триває. Звертаючись з позовом до суду про відшкодування шкоди [PERSON] зазначає, що шкода спричинена йому внаслідок неправомірних дій працівників Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області. Відповідно достатті 55 Конституції України (1996 року) передбачено: "Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб…". Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої. Відповідно до частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі ЦК України) шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок інших підстав, ніж передбачені частинами 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Верховний суд України в своїй правовій позиції від 25.05.2016 року № 6-440цс16 зазначив, що за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, як вбачається із вказаної правової позиції Верховного суду України провина особи, яка представляє орган державної влади, не є предметом доказу в даній категорії справ. Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України [PERSON] набув статус потерпілого у згаданому кримінальному провадженні після подання заяви про скоєння злочину. Із п. 13 ч. 1 ст. 56 КПК України вбачається, що протягом кримінального провадження потерпілий має право одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що держава Україна взяла на себе зобов'язання забезпечити потерпілим доступ до інформації, що стосується їхньої справи та є необхідною для захисту їхніх інтересів та прав. Таким чином, судом встановлено бездіяльність слідчого Говорун К. О. щодо невиконання вимог ст. 56, 284 КПК України, яка полягала у нездійсненні належного повідомлення потерпілого про хід його справи, яке мало тривалий характер з 30.11.2016р. по 12.07.2016р. (дата встановлена ухвалою суду від 21.07.2016р.), чим завдала моральної шкоди [PERSON] Окрім цього, вже після закриття кримінального провадження 30.11.2015 р. - 25.01.2016р. слідчий Говорун К. О. за клопотанням позивача [PERSON] в рамках кримінального провадження № 42015110230000060 виписала повістку про виклик для допиту громадянину [PERSON], що також свідчить про грубе порушення норм кримінального процесуального законодавства посадовою особою та сприяло формуванню у [PERSON] хибного уявлення, що досудове слідство у справі за його заявою триває (а. с. 22). Доказів, які б спростували зазначені обставини, відповідачем не надано. Як вбачається із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, порушенні інших цивільних прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні та позовній заяві зазначав, що зневажливі дії слідчого Говорун К. О., як представника органу державної влади, що виразилися у формі бездіяльності, змусили його відчути себе приниженим, людиною, що не заслуговує на повагу та таку, що позбавлена базових конституційних прав на інформацію про себе, про хід кримінального провадження, розпочатого за його заявою. ЇЇ дії підірвали його довіру до органу поліції та інших органів державної влади, він відчув зухвале ставлення до себе і це завдало йому моральних страждань. Окрім цього, позивач протягом тривалого часу вважав, що в кримінальному провадженні за його заявою триває досудове розслідування, весь цей час він розрахував на відповідний захист своїх прав, як потерпілого, з боку держави. Несвоєчасне повідомлення про наявність процесуального рішення про закриття кримінального провадження позбавило його права в розумні строки застосовувати інші способи захисту порушених прав, які, на його думку, мали місце. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факт завдання моральної шкоди [PERSON] діями слідчого СВ Обухівського ГУВП в Київській області, які виразилися у несвоєчасному повідомленні про закриття кримінального провадження, та причинно-наслідковий зв'язок між діями та завданою шкодою. Проте, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в позовних вимогах, не доведений в повному обсязі, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Стовно іншої частини позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди слід зазначити. Як вбачається зі змісту позовної заяви та доповнень до неї, [PERSON] незгоден з процесуальними діями та рішенням слідчого щодо закриття кримінального провадження. Більш того, як встановлено вище, позивач [PERSON] оскаржував дії працівників Обухівського ВП ГУНП в Київській області, слідчим суддею прийнято відповідне рішення від 21 липня 2016 року, тобто скаржником реалізовані свої права в передбачений законом спосіб. Самостійний висновок скаржника про те, що дії громадянина [PERSON] утворюють склад злочину, не є підставою для визнання дій відповідача незаконними та відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої злочином відповідно. В даний час досудове розслідування триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято. Суд вважає за недоцільне надавати детальну відповідь на інші посилання у позовній заяві, оскільки Європейський суд з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Таким чином, проаналізувавши позивачем доводи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: partial