Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

22 жовтня 2015 року позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовною заявою до Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] в с. Хижинці, Вінницького району. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS], що належав померлій як голові колгоспного двору. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є вона , як її донька. Спадщину вона прийняла та вступила в управління та володіння спадковим майном своєчасно, звернувшись до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено, оскільки померла спадкодавець за життя не отримала правовстановлюючий документ на будинок. За наведених обставин, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який входив до суспільної групи колгоспний двір, після смерті її матері [PERSON] У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Шевченко В.П. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Вивчивши матеріали справи, та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтований та такий , що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] в с. Хижинці, Вінницького району, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане 05 травня 2001 року Виконавчим комітетом Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 17). До дня смерті спадкодавець проживала та була зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14), яким володіла, користувалася та розпоряджалася (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS], що належав померлій на підставі свідоцтва як єдиному члену колгоспного двору, який не втратив своє право на частку в майні двору, яке збереглося в натурі станом на 15 квітня 1991 року, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 46 від 16 серпня 2001 року про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с. 22). Факт володіння, користування та розпорядження будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] померлою [PERSON] підтверджується: відомостями технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БТІ СЕРВІС» 18 вересня 2015 року складається з житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а», сараю під літерою «Б», погребу з шиєю під літерою «п/Б», сараю під літерою «б», убиральні під літерою «Е», сараю під літерою «Ж», гаражу під літерою «Д», воріт з хвірткою №1, огорожі №2, який належав [PERSON], як єдиному члену колгоспного двору (а.с. 6-11) та копіями виписок з погосподарських книг Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 24-41). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] є її донька: позивач[PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 28 травня 1957 року (а.с. 19), та копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER], видане 17 лютого 1963 року Сокиринецькою сільською радою Немирівського району Вінницької області, з якого вбачається, що 17 лютого 1963 року [PERSON] зареєструвала шлюбу із [PERSON] та після одруження змінила своє дошлюбне прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]" (а.с. 20). Інші спадкоємці відсутні. Станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом колгоспного двору будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була: спадкодавець [PERSON] Крім того, онука померлої (дочка позивачки) - [PERSON] зі своєю родиною вселилися до будинку спадкодавці в же в 1992 році, тобто право на майно даного колгоспного двору будинковолодіння вони не набули, що підтверджується копіями виписок з погосподарських книг Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 24-41). Після смерті матері [PERSON] донька спадщину прийняла, оскільки своєчасно вступила в управління та володіння спадковим майном на протязі шести місяців з моменту смерті матері, що підтверджується довідкою № 743 від 15 жовтня 2015 року видана Виконавчим комітетом Парпуровецької сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 12), а також подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала на іншу частину спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 грудня 2002 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1257 (а.с. 77 спадкової справи № 782/2002 року). Проте, у видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом на вказаний будинок позивачеві листом нотаріуса від 20 жовтня 2015 року за № 2792/02-17 було відмовлено через те, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок (а.с. 23). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. До даних правовідносин необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР 1963 року. Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час виникнення та існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 525 цього Кодексу передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позовна вимога позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] в с. Хижинці Вінницького району на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved