Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 9/10 частин будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою м. Чернігів, вул. Московська, 51 укладений між [PERSON] та [PERSON] від 06.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотарального округу [PERSON] та просить визнати недійсним договір купівлі - продажу 1/10 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами від 06.03.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2012 реєстроваий № 585 належить житловий будинок по вул. Московська, 51 в м. Чернігові. При укладенні договору приватний нотаріус розяснив їй, що вона в будь-який час має право зареєструвати право власності на будинок. Вказаний будинок вона придбала у своєї сестри [PERSON], тимчасово дозволивши їй проживати разом з сином в належному їй будинку. Останнім часом сестра стала зловживати спиртними напоями. 10.03.2017 їй стало відомо, що згідно дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 її сестра [PERSON] продала належний їй спірний будинок відповідачу [PERSON], про що було оформлено 2 договори купівлі-продажу, які вона оспорює. Посилаючись на ст.ст. 25, 216 ЦК України, вказує на те, що оспорювати правочин закон наділяє не лише сторону правочину, але й інших, заінтересованих осіб, що не є сторонами правочину. Оскільки оскаржуваними договорами від 06.03.2017 були порушені її права та законні інтереси. Договір було укладено під впливом обману зі сторони [PERSON], яка приховала, що даний будинок на праві власності їй не належить. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що в 2012 році купила у своєї сестри [PERSON] будинок. При укладенні договору купівлі-проаджу, нотаріус [PERSON] повідомив їм, що зареєструвати право власності вона може у будь-який момент. Коли вона прийшла до БТІ в той момент була реорганізація і вона знову звернулась до нотаріуса, який сказав прийти через 3 місяці. Потім вона забула про те, що право власності потрібно зареєструвати. В будинку № 51 по вул.. Московській продовжувала проживати сестра з її сином. 10.03.2017 їй зателефонувала сусідка та сказала, що сестри не видно, а по подвірю будинку ходять чужі люди. Коли вона приїхала, то її зустріла відповідач [PERSON], яка повідомила, що вона придбала будинок у [PERSON]. Представник позивача вказав, що договори купівлі-продажу від 06.03.2017 вчинені під впливом обману з боку [PERSON] Посилаючись на ст..ст. 203, 215, 230 ЦК України просив скасувати зазначені договори. Відповідач [PERSON] пояснила, що у 2012 році її сестра [PERSON]М купила у неї будинок. Всі гроші вона витратила на лікування сину. Вони з сином продовжували проживати у спірному будинку. Одного дня підїхали чоловік і жінка та запропонували продати хату. Вона їм повідомила, що будинок належить не їй, правовстановлюючих документів у неї на будинок немає. Вони її чимось напоїли, у зв"язку з чим погано пам"ятає події. Допомогли їй зробили паспорт. Як отримувала дублікат свідоцтва про право на спадщину не памятає. 2 тижні вони проживали в готелі під Черніговом. При укладенні договорів вона була у нотаріуса, проте грошей не отримувала, їх забрав чоловік. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали. В поясненнях посилались на відзив на позовну заяву, вказуючи, що позов є безпідставним, оскільки позивач не здійснила державну реєстрацію права власності, а тому не може вважатись власником спірного будинку. На момент укладення договорів купівлі-продажу від 06.03.2017 будинку по вул. Московська, 51 в м. Чернігові власником будинку була саме [PERSON], а тому вказані договори є правомірними. [PERSON] зазначила, що вона ретельно перевіряла документи на будинок, декілька разів у [PERSON] питала, чи не має проблем з будинком і остання завірила, що все добре. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є юристом агенції з продажу нерухомості. До агенції звернулась жінка [PERSON] та повідомила, що вони мають намір продати будинок. Пізніше [PERSON] прийшла з [PERSON], однак в останньої не було правовстановлюючих документів на будинок. Вони через БТІ перевірили, що [PERSON] дійсно була власником будинку, що виставлявся на продаж. У [PERSON] також не було паспорту. Відсутність документів [PERSON] пояснювала їх втратою чи викраденням. Через деякий час їм зателефонували та повідомили, що паспорт власника готовий. Почали збирати інші документи. Будинок виставили на продаж. [PERSON] звернулась до ріелтору їх фірми та їй запропонували купити будинок [PERSON] [PERSON]І оглянула будинок. В присутності [PERSON]І та [PERSON] домовились про завдаток, який потім залишився на зберіганні в агенції, оскільки документи не були ще готовими. [PERSON] ніколи не казала про наявність іншої власниці, а також того факту, що будинок було комусь продано раніше. Казала, що має намір купити обєкт нерухомості в пригороді. При оформленні договорів купівлі-продажу були присутніми: він, ріелтор, яка підбирала обєкт для [PERSON], [PERSON], продавець [PERSON] та покупець [PERSON]. Передача грошей була у одного нотаріуса, здається, у [PERSON]. [PERSON] дістала гроші в валюті 7000 доларів, поклала на стіл. Гроші перерахували, перевірили та передали на руки продавцю. Пояснює укладення двох договір на будинок бажанням сторін, оскільки [PERSON] мала намір частину будинку оформити на сина. Допитана як свідок [PERSON]І пояснила, що проживала в однокімнатній квартирі та звернулась до агенції з нерухомості «Практик», працівники якої знайшли для неї обєкт в районі "Подусівка". Будинок був у поганому стані, однак його ціна та місце розташування її влаштували. При [PERSON] домовились про завдаток, тоді ж вона побачила її вперше. Документи на будинок в той час були на стадії відновлення. Валя не разу не сказала про сестру, казала, що вона одна власниця будинку. При огляді будинку, ніхто з сусідів до них не підходив. Будинок спочатку хотіла оформити на себе і на сина, однак оформила тільки на себе, тому і вийшло 2 договори. Спочатку оформляли у нотаріуса [PERSON], потім у [PERSON]. Гроші віддали особисто [PERSON]. В сумі з завдатком вона купила будинок за 8000 доларів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що земельна ділянка з будинком [PERSON] знаходиться по сусідству з її господарством. В будинку проживала [PERSON] разом з сином. Одного дня вона побачила, що до ділянці [PERSON] щось хтось палив. Через декілька днів вона знову побачила вогнище та відповідачку [PERSON]. Інша сусідка сказала їй, що [PERSON] продала будинок. Вона подзвонила до [PERSON] та запитала, чи продали вони хату та де тепер живе [PERSON]. З [PERSON] вона зустрічалась нечасто. Вона приходила до сестри [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав до задоволення позову. Судом встановлено, що 06.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори купівлі-продажу житлового будинку № 51 по вул. Московська в м. Чернігові, а саме: договір купівлі-продажу від 06.03.2017, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 1544, відповідно до якого [PERSON] передала у власність покупця [PERSON] 1/10 частини житлового будинку № 51 по вул. Московська в м. Чернігові ( а.с. 6-7), а також договір купівлі-продажу від 06.03.2017, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 931,відповідно до якого [PERSON] передала у власність покупця [PERSON] 9/10 частин будинку № 51 по вул.. Московська в м. Чернігові ( а.с. 8-9). Вказаними договорами купівлі-продажу було встановлено, що житловий будинок належить [PERSON] на праві особистої приватної власності згідно дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011, реєстровий № 3-2348. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204\~ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В той же час, відповідно до договору купівлі продажу від 17.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 585, [PERSON] передала у власність покупця [PERSON] будинок № 51 по вул. Московська в м. Чернігові. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 82281823 від 14.03.2017, право власності на житловий будинок № 51 по вул. Московська в м. Чернігові зареєстровано06.03.2017 за [PERSON], попередній власник - [PERSON] (а.с. 16-17). Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно дані про реєстрацію права власності [PERSON], на будинок № 51 по вул.. Московська в м. Чернігові, відсутні. Відповідно до ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 182ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 210ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, згідно ст. 210, 640 ЦК України не є вчиненим правочин у разі не здійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. На момент укладення договору купівлі-продажу від 17.05.2012 діяло «Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 (далі Положення). Відповідно до Положення (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 17.05.2012) державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 1.3. Положення (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 17.05.2012)державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ. Відповідно до п. 1.3. Положення обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно, зокрема на житлові будинки. З аналізу зазначений правових норм та обставин по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] не набула право власності на будинок № 51 по вул. Московська в м. Чернігові, оскільки не здійснила державну реєстрацію права власності на спірний будинок. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] фактично спірний будинок у володіння та користування не прийняла, оскільки [PERSON] продовжувала в ньому проживати разом з своїм сином, та бути там зареєстрованою. Представник позивача, оспарюючи договори купівлі-продажу від 06.03.2017 вказує на те, що відповідач [PERSON] ввела [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне\~\~значення, приховавши, що житловий будинок № 51 по вул. Московська в м. Чернігові вже був проданий [PERSON] у 2012 році. За заявою [PERSON] стосовно шахрайських дій сестри [PERSON] було внесено відомості в ЄРДР, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12017270010002178 ( а.с. 46). Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне\~\~значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої\~\~сторони в оману щодо\~\~обставин, які\~\~впливають на вчинення\~\~правочину. На відміну\~\~від помилки, ознакою обману є умисел у діях\~\~однієї\~\~зі\~\~ сторін\~\~правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу\~\~введено\~\~в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином за змістом зазначеної норми закону обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. Такий позов може бути задоволено, лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману. Оскільки в даному випадку [PERSON] не є стороною договорів купівлі-продажу від 06.03.2017, а тому не може їх оспарювати з підстав вчинення їх під впливом обману. На підставі викладеного суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed