Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У позовній заяві позивач вказує, що 10 січня 2002 року померла її баба [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) на землях бувшого КСП ім. Ілліча розміром 4,94 в умовних кадастрових гектарів. Вона є спадкоємицею майна померлої за законом. Проте позивач нотаріально оформити своє право на спадщину не може, оскільки у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Зазначає, що строк нею пропущений, оскільки вона не знала про наявність спадкового майна, про наявність такого майна дізналася лише у січні 2018 року. Вважає, що строк нею пропущений з поважних причин, тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представники позивача у судовому засіданні викладене у позовні заяві підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник позивача [PERSON] додатково вказав, що у 1993 році батько позивачки [PERSON] подав на розлучення з матірю [PERSON], їх було розлучено рішенням суду. Сама [PERSON] свідоцтва про розлучення не отримувала. Після 1993 року мати позивачки [PERSON] перебувала у місцях позбавлення волі, а сама позивач проживала постійно з батьком у с. Семенівка, лише після одруження переїхала проживати до смт. Нові Санжари. У 1998 році [PERSON] привезла до позивачки її рідного неповнолітнього брата Ігоря від іншого батька та залишила його з нею проживати. Після того позивач своєї матері більше не бачила і не мала з нею звязку. Позивач у 2014 році поховала свого рідного брата Ігоря у смт. Нові Санжари. Перша позовна заява подана до суду з тих самих підстав, позивачем була залишена без розгляду лише з тих причин, що з 1998 року позивач не бачила своєї матері, вона лише спілкувалася тільки з батьком який проживав у Семенівському районі. У 2018 році випадково, мати позивачки яка вела бродячий спосіб життя попала у Смілянську міську лікарню і там назвала лікарям де знаходяться її рідні, а саме місце проживання свого чоловіка, туди і зателефонували з лікарні у сільську раду, яка повідомила батька позивачки, а той в свою чергу доньку про місце перебування її матері. Поте, стан здоровя [PERSON] був вкрай тяжким і так вона в лікарні 12.07.2018 року і померла, про що свідчить свідоцтво про смерть. [PERSON] була рідною матірю [PERSON] Позивач жодного дня не спілкувалася з бабусей. Рахує, що права сільської ради в даному випадку нічим не порушуються, сільська рада довгий час не піднімала питання про визнання спадщини відумерлою і не зясовувала коло спадкоємців, проте заперечують щодо задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав викладених у відзиві. Додатково вказав, що онука не входила згідно ЦК УРСР до кола спадкоємців, оскільки була на той час жива мати і тому вона не може приймати спадщини після смерті баби, це єдиною і головною підставою. Особисто сімю Бороденко-Кравченко представник не знав. В погосподарській книзі зазначено, що [PERSON] на час смерті проживала одна. Поховання здійснював попередній голова сільської ради, оскільки про родичів [PERSON] останнім нічого не було відомо. Про коло спадкоємців сільському голові невідомо. В чому порушене право сільської ради сказати не може. Свідок [PERSON], секретар Сасинівської сільської ради, у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона працює секретарем сільської ради з 2006 року, а проживає у селі з 1988 року. Про сімю [PERSON] відомо лише те, що дід з бабою проживали вдвох, оскільки [PERSON] постійно хворіла то лежала у лікарні с. Вечірки, а дід залишився проживати у будинку сам. Деякий час проживав з дідом і син [PERSON], який то сидів у місцях позбавлення волі то проживав невідомо де. Коли [PERSON] повісився то на той час син проживав з ним, проте похованням займалися як сусіди так і голова сільської ради. Через деякий час померла і [PERSON], вона померла у лікарні за нею ніхто не доглядав, тому і похованням займалася сільська рада. Де знаходиться на даний час [PERSON] як свідку так і сусідам невідомо. На поховання ніхто з родичів не зявився, ніхто з нею не спілкувався. Свідок також вказала про те, що у [PERSON] була ще й дочка проте її ніколи ніхто у селі не бачив і не спілкувався. Свідок чула від односельців, що дочка [PERSON] у 2002 році померла десь на Закарпатті, після того більше нічого вже не говорили. Про існування онуків [PERSON] свідку також нічого не було відомо, але чутки ходили що десь вони є але всі померли. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 10 січня 2002 року померла [PERSON]. Місце смерті с. Сасинівка Пирятинського району Полтавської області (а.с. 9). Унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) по КСП ім. Ілліча площею 4,94 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території [PERSON] сільської ради Пирятинського району Полтавської області та належало їй на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0233463 (а.с. 20). Позивач [PERSON] є онукою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], записом акта про народження [PERSON], записом акта про шлюб [PERSON], внаслідок якого отримала прізвище [PERSON] (а.с. 7, 10-11). В січні 2018 року до позивача [PERSON] зателефонував [PERSON] і повідомив, що після смерті баби [PERSON] залишилося майно, а саме земельний пай. Відповідно до вказаної правової норми для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті особи або оголошення її померлою). Згідно підпункту 2.1 пункту 2 [PERSON] 10 «[PERSON] свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (п.п. 3.3 п. 3 [PERSON] 10 розділу ІІ зазначеного Порядку). Позивач [PERSON] у лютому 2018 року звернулася до Пирятинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті 10.01.2002 [PERSON], проте отримала відмову, оскільки вона пропустила встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 21). Так, у березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Пирятинського районного суду з позовною заявою про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Але враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР, що був чинний на час смерті спадкодавця, онуки і правнуки є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю, було залишено позов без розгляду. Відповідно до [PERSON], що станом на 11.04.2018 позивач замовляла в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актового запису цивільного стану про смерть [PERSON] не було встановлено. В липні 2018 року стало відомо про факт смерті матері позивачки [PERSON] [PERSON] Згідно зі ст. 1265\~ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Чоловік [PERSON] [PERSON], помер 07 липня 1996 року (а.с. 13). Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли чи бажали прийняти спадщину немає, про що свідчить відсутність відкритої спадкової справи до майна померлої (а.с. 21). Позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини у звязку з тим, що не знала про наявність спадкового майна та про смерть баби з дідом батьків її матері. Про наявність такого дізналася лише у січні 2018 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Відповідно до абз. 2 цього пункту суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Абзацом 4 п. 24 постанови встановлено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини здебільшого є оціночним, адже одні і ті самі причини, виходячи з обставин справи, можуть визнаватися як поважними, так і навпаки. Враховуючи лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", суд вважає, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, на які посилається позивач, як на поважні, а саме відсутність відомостей про матір, яка на час смерті баби вела бродячий спосіб життя і лише у липні 2018 року про неї повідомили з Смілянської лікарні Черкаської області, заслуговують на увагу. Заперечення представника відповідача суд вважає безпідставними, оскільки те, що позивач не знала і не могла знати про час смерті своєї баби встановлено в судовому засіданні, як поясненнями представників останньої так і свідком, яка вказала про відсутність відомостей існування онуків та місця перебування дочки спадкодавиці, і саме це є поважною причиною неможливості вчасного звернення спадкоємця до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладене суд вважає причину пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті баби 10.01.2002 [PERSON] поважною, тому вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк у три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved