Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

09 квітня 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та в подальшому, зменьшивши позовні вимоги, просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 585\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що 16.02.2010 року у відношенні неї було порушено кримінальну справу № 060201000025 за ч.2 ст. 368 КК України. В подальшому, постановою слідчого позивача було притягнуто в рамках вказаної кримінальної справи у якості обвинуваченої за ч. 2 ст. 368 КК України. Позивач зазначає, що в ході досудового розслідування 30.03.2010 року у неї було відбрано підписку про невиїзд з місця проживання. Постановою слідчого 09.04.2010 року позивача було відсторонено від посади асистента кафедри "Іноземної мови" Одеського національного морського університету. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.10.2014 року кримінальну справу за обвинуваченням позивача було повернуто прокурору Суворовського району м. Одеси для проведення додаткового розслідування. Постановою слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одеса, ГУНП в Одеській області від 15.11.2019 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину. Позивач вважає, що внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності та, як наслідок незаконного обрання запобіжного заходу і відсторонення від посади, а згодом і втрати роботи, їй завдано суттєвої моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності, престижу і ділової репутації, вимушених змінах у життєвих і виробничих стосунках, порушенні нормальних соціальних зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, підриві авторитету держави та правоохоронних органів для позивача, а також інших негативних наслідках. Поряд з цим, позивач стверджує, що в ході досудового розслідування також було суттєво порушено її права, чим спричинено моральну шкоду. Позивач вказує, що 05.02.2010 року приблизно о 12 годині її було затримано працівниками Хаджибіївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області у приміщенні Одеського національного морського університету. В подальшому її було доставлено до Хаджибіївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області. Зазначає, що у вказаному відділі міліції її проти її волі тримали приблизно до 01 години 06.02.2010 року, після чого привезли додому, де провели обшук, та приблизно о 02 години ночі 06.02.2010 року позивача залишили вдома. Тобто затримання було припенено та продовжувалось 14 годин. Позивач вважає, що її затримання було проведено із застосувнням сили з боку працівників правоохороннних органів, в зв`язку з тим, що позивач не хотіла їхати до відділку мідліції через те, що працівники міліції вели себе неадекватно, грубили, використовували лайливу лексіку. Також позивач стверджує, що з момент уїї затримання о 12 годині 05.02.2010 року, позивач набула статусу підозрюваної. В момент затримання працівники органу дізнання злбов`язані були скласти протокол затримання, копію якого вручити позивачу, в протоколі повині бути зазначені мотиви затримання та роз`яснені прова позивача, та вказаний протокол в подальшому надав би можливість позивачу оскарижити її затримання. Крім того про затримання повині були би повідомленні її родичі. Також стверджує, що всупереч вимог законодавства, працівниками Хаджибіївського ВМ Суворовського районного віддлу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області взагалі ніяким чином не оформлювалось її затримання, відповідний протокол взагалі не складався, позивачу не роз`яснювали мотриви затримання та не надали можливості зв`язатись з родичами. Розом з тим, позивач вважає, що всупереч законодавтсва, при затриманні та протягом позбавлення волі їй не було роз`яснено за що її було затиримано та не були розясненні її права, в тому числі право на захист. Через незаконне затримання та позбавлення можливості зв`язатись з родичами, позивач вважає, що вказаними незаконними діями її спричинено моральну шкоду на суму 100 000 гривень. Також вважає, що щодо неї та її житла було проведено ряд незаконних обшуків. Під час затримання позивача, 05.02.2010 року в період часу з 14-30 по 16-00 було проведено обшук позивача та її речей, в ході якого було вилучено речі та грошові кошти. Позивач вказує, що обшук було проведено після фактичного затримання позивача за підозрою у вчиненні злочину, а ні адміністративного правопорушення. Вважає, що незаконними діями її спричинено моральну шкоду на суму 50 000 гривень. Поряд з цим, як стверджує позивач, 06.02.2010 року працівниками Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області було проведено обшук за місцем проживання позивача. Перед проведенням даного обшуку працівниками Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеськогоміського Управління ГУМВС України в Одеській області від позивача було відбрано розписку про те, що вона не заперечує проти проведення огляду місця свого мешкання. Позивач вважає, що вказана розписка була написана нею під примусом, після незаконного затримання протягом 14 годин. Обставини, за яких була написана така розписка, свідчать про те, що вона не відображувала добровільність з боку позивача щодо проведення такого обшуку. Вважає, що вказаний обшук було проведено з порушенням вимог чинного законодавства. Тобто вказаний обшук проведено до порушення кримінальної справи і без порушення її негайно після обшуку, неуповноваженими особами, без будь-яких підстав та без складання відповідного протоколу. Вважає, що таким чином,\~внаслідок вказаних\~незаконних дій\~було порушено\~ право\~на повагу\~до приватного\~життя та\~особисту недоторканність,\~та внаслідок незаконних дій її спричинено моральну шкоду на суму 50 000 гривень. Також, 18.11.2011 в ході проведення очних ставок між позивачем та студентами, у приміщенні прокуратури Суворовського району м Одеси, слідчий прокуратури провів особистий обшук позивача. Вказаний обшук проводився на підставі постанови про проведення виїмки від 18.11.2011, у зв`язку з тим, що позивач намагалась здійснити запис на диктофон свого телефону процесу проведення очної ставки без дозволу слідчого, відповідно до якої постановив вилучити у позивача телефон. Обшук було оформлено протоколом виїмки від 18.11.2011. Разом з тим у протоколі було зазначено, що згоди на видачу телефону позивач не надала та сховала його собі в одяг. Позивач вказує, що слідчий із застосуванням фізичної сили провів її особистий обшук та вилучив телефон. Вважає, що всупереч вимог процесуально-кримінального законодавства слідчий провів примусову виїмку телефону, при тому що він не мав жодного відношення до справи, що розслідував слідчий, з огляду на те, що розслідувались факти нібито отримання позивачем хабарів і слідчий жодним чином не обґрунтував, яке саме відношення до розслідуваних злочинів має відношення телефон. Ткож зазначає, що вказану примусову виїмку було проведено без постанови судді, вона не була пов`язана із врятуванням життя та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, у протоколі не було зазначено причини, що обумовили її проведення без постанови судді. Таким чином, вказана виїмка проведена незаконно та її проведення незаконно позбавило майна позивача, та спаплюжило честь та гідність. Позивач вважає, що вкаазаними незаконними діями її спричинено моральну шкоду на суму 50 000 гривень. Також позивач вважає, що працівниками міліції щодо неї незаконно здійснювалось негласне спостереження. Зазначає,\~що працівниками Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області велась оперативно-розшукова справа, в рамках якої за позивачем проводилось негласне спостереження. Аудіо та відео матеріали, які були зафіксовані в ході негласного спостереження в подальшому було записано на диск. Після цього, Хаджибеївським ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області цей диск було направлено до Суворовської районної прокуратури м. Одеси та використано як доказ у кримінальній справі. В ході судового розгляду кримінальної справи у Приморському районному суді м. Одеси прокурор наполягав, що на вказаному диску зафіксовано позивача 29.12.2009 та 30.12.2009 під час отримання хабарів від студентів. Разом з тим, на виконання клопотань позивача, головуючий суддя [PERSON] направив запит до Апеляційного суду Одеської області, в якому просив, чи надавався судом дозвіл на проведення таких оперативно-розшукових заходів. На вказаний запит надійшла відповідь, відповідно до якої такий дозвіл було надано працівникам Хаджибеївського ВМ лише 04.02.2010. Таим чином, позивач вважає, що негласне спостереження 29.12.2009 та 30.12.2009 року працівниками Хаджибеївськоко ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області було проведено без лозволу суду та проводилось незаконно. Вважає, що своїми діями працівники міліції та прокуратури порушили її право на повагу до приватного життя та право на невтручання в нього, інакше ніж у спосіб передбачений законом. Позивач вважає, що вказаними незаконними діями їй спричинено моральну шкоду на суму 50 000 гривень. Крім того, позивач зазначає, що органами прокуратури та міліції незаконно було позбавлено її майна. Так, в ході затримання та особистого обшуку 05.02.2010 у позивача було вилучено записну книжку, 2 ДВД-диска, гребінець, таблетки, гаманець коричневого кольору, 550 грн. та 50 доларів США. В подальшому ході обшуку місця мешкання позивача 06.02.2010 було вилучено 350 грн. та 20 доларів США. Також, в ході виїмки 18.11.2011 у позивача було вилучено мобільний телефон НОКІА 2700С-2 ІМЕІ [NUMBER] . Позивач зазначає, що вказане майно та грошові кошти їй не повернуті до теперішнього часу, та з урахуванням того, що вказане майно було вилучено незаконно, було порушено її права, передбачені ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 319 ЦК України. Таким чином, позивач вважає, що незаконне вилучення та утримання її майна завдало її суттєвої моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, приниженні честі, гідності, престижу і ділової репутації, вимушених змінах у її життєвих і виробничих стосунках, порушенні нормальних соціальних зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, підриві авторитету держави та правоохоронних органів для позивача, а також інших негативних наслідків. Позивач вважає, що вказаними незаконними діями її спричинено моральну шкоду на суму 70 000 грн. Крім того, позивач вважає, що в ході досудового розслідування була порушена презумпція невинуватості щодо неї. Слідчим прокуратури Суворовського району м Одеси до Одеського національного морського університету направлено подання в порядку ст. 23-1 КПК України в редакції 1960 року від 23.11.2010 №060201000025. У вказаному поданні зазначено, що позивач вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 368 КК України, в ствердній формі. Також вказано повністю ПІБ позивача та обставини скоєння 4 епізодів, в яких позивача було обвинувачено. Слідчій запропонував обговорити це подання на нараді за участю фактично всіх працівників університету. Позивач вважає, що таким чином прокуратурою в ствердній формі було в такий спосіб доведено до всіх працівників університету, що вона скоїла злочин, за який щодо неї не було обвинувального вироку, який вступив би у законну силу, та в подальшому кримінальне провадження взагалі було закрито через відсутність в діях позивача складу злочину. Також вважає, що такими діями було порушено її права, передбачені ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції та ч. 4 ст. 296 ЦК України. Вважає, що вказаними діями її спричинено моральну шкоду на суму 15\~000 гривень. Також позивач зазначає, що органами поліції було грубо порушено її право на особисту недоторканність. Так, 05.02.2010 коли позивача було затримано та доставлено до Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області. слідчим СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській област в присутності понятих було проведено огляд позивача на предмет тілесних ушкоджень, про що складено відповідний акт. Як стверджує позивач, в ході огляду її примусово роздягнули до білизни та оглянули. В наслідок чого, це принизило честь та гідність позивача, це завдало її істотну психологічну травму та моральну шкоду. Вважає, що вказаними незаконними діями мені спричинено моральну шкоду на суму 50 000 гривень. Поряд з цим, позивач зазначає, що проведення досудового розслідування в рамках кримінальної справи та в подальшому кримінального провадження, після фактичного затримання позивача та порушення щодо неї кримінальної справи, не було дотримано розумнних строків, провадження умисно затягувалось, чим були порушенні права позивача на справедливий суд. Також зазначає, що період, протягом якого у розумний строк необхідно було закінчити досудове розслідування, почався в день з фактичного затримання позивача 05.02.2010 року, а закінчився в день остаточного закриття кримінального провадження 15.11.2019 року, тобто досудове розслідування разом з судовим розглядом тривало 9 років 9 місяців та 10 днів. Вважає цей строк не можливо пояснити поведінкою позивача, оскільки вона не ухилялась від слідства та судового розгляду, являлась на всі допити, проведення процесуальних дій та судові засідання, та за такий тривалий період перебування позивача під слідством несе відповідальність виключно держава в особі правоохоронних органів. Позивач також зазначає, що декілька разів оскаржувала постанови про закриття кримінального провадження, але не з метою затягування строку досудового розслідування, а лише з метою отримання остаточного законного рішення у своїй справі, щоб його вже ніхто не скасував. Вважає, що внаслідок таких незаконних дій тривалий час перебувала під слідством, що обмежило її конституційні права та завдало суттєвої моральної шкоди. Також важає, що вказаними незаконними діями її спричинено моральну шкоду на суму 150 000 гривень. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 13.04.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання. В ході\~підготовчого засідання,\~яке відбулось\~20.07.2020\~року,\~ позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про зменшення позовних вимог, а саме просила ухвалити рішення, яким: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 585\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Крім того позивач звернулась з заявою про виклик свідків: її, [PERSON] , брата [PERSON] бувшого співробітника ОНМУ [PERSON] , бувшого завідуючого кафедрою «Іноземні мови» [PERSON] . сусідку [PERSON] . А також витребувати у відповідача-3 (Головне управління національної поліції в Одеській області, адреса: 65080, місто Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А тел.: +38 (048) 779-40-61, 779-49-61; 731-43-95; 725-32-16 Email: chchgunp@od.npu.gov.ua ЄДРПОУ: 40108740) матеріали кримінального провадження №12014160490005923 від 27.11.2014 (кримінальна справа №060201000025 від 16.02.2010) в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Сницерев Андрій Сергійович заперечував проти задоволення клопотання про витребування доказів, інші питання залишив на розсуд суду. В свою чергу, звернувся з клопотанням про заміну відповідача, вказуючи на те, що Головне управління Національної поліції в Одеській області не є належним відповідачем у даній справі. 18.05.2020 року Головне управління державної казначейської служби України в Одеській облаті через канцелярію суду надало відзив на позовну заяву, в якому просило у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в поному обсязі. 01.06.2020 року Прокуратура Одеської області через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до прокуратури Одеської області. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року прийнято до провадження суду заяву [PERSON] про зменшення позовних вимог в редакції від 06.07.2020 року. У задоволенні клопотань позивача [PERSON] про витребування доказів та виклик свідків та клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області Сницерева Андрія Сергійовича про зміну відповідача відмовлено. 29 липня 2020 року Головне управління Національної поліції в Одеській області через канцелярію суду надало відзив на позовну заяву, в якому просило у задоволені позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. В подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2020 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. 30 жовтня 2020 року Головним управлінням МВС України в Одеській області через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в повному обсязі у задоволені позову [PERSON] . Ухвалою суду\~від 30.10.2020\~року було закритто підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2020 року Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача 585\~000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Прокуратури Одеської області - Скородинська Оксана Іллівна у судовому засіданні задоволені позову просила відмовити. Представник відповідача Головного управління національної поліції в Одеській області - Панчошак Олександр Дмитрович у задоволенні позову просив відмовити, вважаючи вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю. Представник відповідача Державної казначейської служби України та Головного управління Міністрества внутрішніх справ України в Одеській області у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином причини неявки не повідомили. В матеріалах справи міститься відзив, у якому у задоволенні позову просили відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з наявними в матеріалах справи копії матеріалів кримінальної справи, у судовому засіданні встановлено, що 16.02.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанови про порушення кримінальних справ № 060201000025, № 060201000025/1, № 060201000025/2, № 060201000025/3 відносно [PERSON] . 19.02.2010 кримінальні справи № 060201000025, № 060201000025/1, № 060201000025/2, № 060201000025/3 об`єднано в одне провадження, якому присвоєно №060201000025. 05.02.2010 отримано заяву від [PERSON] про вчинення [PERSON] вчинення кримінального правопорушення. 05.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , яка пояснила, що 05.02.2010 [PERSON] , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від [PERSON] неправомірну вигоду в розмірі 40 доларів США за здачу модуля з англійської мови. 05.02.2010 проведено особистий огляд та огляд речей [PERSON] 05.02.2010 від [PERSON] отримано явку з повинною. 05.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , яка пояснила, що 05.02.2010 приблизно о 12:00 годині, перебуваючи на робочому місці, повідомила [PERSON] що за оцінку «8» по англійській мові необхідно заплатити 40 доларів США, на що [PERSON] погодилась та передала їй 40 доларів США. 05.02.2010 отримано заяву від [PERSON] про вчинення [PERSON] вчинення кримінального правопорушення. 05.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , який пояснив, що 30.12.2009 [PERSON] , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від [PERSON] неправомірну вигоду в розмірі 200 гривень за здачу модуля з англійської мови. 05.02.2010 від [PERSON] отримано явку з повинною. 05.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , яка пояснила, що 30.12.2009 приблизно о 12:00 годині, перебуваючи на робочому місці в аудиторії, повідомила [PERSON] що за оцінку «6» по англійській мові необхідно заплатити 200 гривень, на що [PERSON] погодився та передав їй 200 гривень. 05.02.2010 отримано заяву від [PERSON] про вчинення [PERSON] вчинення кримінального правопорушення. 05.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , який пояснив, що 30.12.2009 [PERSON] , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від нього неправомірну вигоду в розмірі 20-30 доларів США за здачу модуля з англійської мови. 05.02.2010 від [PERSON] отримано явку з повинною. 05.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , яка пояснила, що 30.12.2009 приблизно о 13:00 годині, перебуваючи на робочому місці в аудиторії, повідомила [PERSON] , що за оцінку «6» по англійській мові необхідно заплатити 150 гривень, на що [PERSON] погодився та передав їй ше 150 гривень. 05.02.2010 [PERSON] добровільно видані грошові кошти, про що складенні відповідні протоколи. 05.02.2010 отримано заяву від [PERSON] про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. 11.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , яка пояснила, що 30.12.2009 [PERSON] , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від неї неправомірну вигоду в розмірі 40 доларів США за здачу модуля з англійської мови. 11.02.2010 отримано пояснення від [PERSON] , яка пояснила, з 30.12.2009 [PERSON] , знаходячись на посаді викладача англійської мови, вимагала і отримала від її подруги [PERSON] неправомірну вигоду в розмірі -30 доларів США за здачу модуля з англійської мови. 22.02.2010 допитано в якості свідка [PERSON] , а пояснила, що перебуває на посаді завідуючої кафедри іноземних мов. [PERSON] характеризує з позитивної сторони та по її переконанню, [PERSON] не моггла вимагати та отримувати від студентів вузу. 16.03.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченої за вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 . 369 КК України. 16.03.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про зупинення досудового слідства. 30.03.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси змашевським [PERSON] винесено постанову про відновлення досудового слідства. 30.03.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси пред`явлено обвинувачення [PERSON] 30.03.2010 допитано в якості підозрюваної [PERSON] , яка пояснила, що суть пред`явленого обвинувачення їй роз`яснена та зрозуміла, на ідставі ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовилась. 30.03.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 23.04.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про перекваліфікацію складу злочину з ч. 2 г. 368 на ч. 1 ст. 368 КК України. \~ \~ \~ \~# 09.04.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про відсторонення обвинуваченого від посади. 26.04.2010 слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про скасування постанови про відсторонення обвинуваченого від посади. 26.04.2010 слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості бвинуваченої за ч. 1 ст. 368 КК України 26.04.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси пред`явлено обвинувачення [PERSON] 26.04.2010 допитано в якості підозрюваної [PERSON] , яка пояснила, що суть пред`явленого обвинувачення їй роз`яснена та зрозуміла, на ідставі ст. 63 Конституції України від дачі показань відмовилась. 30.04.2010 старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси до Приморського районного суду м. Одеси направлено постанову про направлення кримінальної справи до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 7 КПК України. 11.06.2010 постановою Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України. 31.08.2010 Колегія суддів судової палати апеляційного суду м. Одеси скасувала постанову Приморського районного суду м. Одеси про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України. 24.11.2010 року постановою Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] вдруге звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України. 30.08.2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасувала постанову Приморського районного суду м. Одеси про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 368 КК України. 17.10.2011 року постановою Приморського районного суду м. Одеси кримінальну справу повернено прокурору для організації досудового слідства. 15.11.2011 року додатково допитано в якості потерпілої [PERSON] , яка підтвердила раніше надані показання та написання заяви до органів міліції було добровільним. 15.11.2011 року додатково допитано в якості потерпілого [PERSON] , який підтвердив раніше надані показання. 15.11.2011 року доцатково допитано в якості потерпілого [PERSON] , який підтвердив раніше надані показання. Також повідомив, що цивільний позов заявляти не буце, так як матеріальних зетензій до [PERSON] не має. 17.11.2011 додатково допитано в якості потерпілої [PERSON] , яка підтвердила надані раніше показання, більш детально описала ситуацію. Також звідомила, що написання заяви та надання показань було добровільним. 18.11.2011 року проведено одночасний допит між [PERSON] та [PERSON] 18.11.2011 року проведено одночасний допит між [PERSON] та [PERSON] 18.11.2011 року проведено одночасний допит між [PERSON] та [PERSON] 18.11.2011 року в ході виїмки у [PERSON] вилучено мобільний телефон "Нокіа" 2700 С. 21.11.2011 року проведено оцночасний допит між [PERSON] та [PERSON] 22.11.2011 року заступником прокурора Суворовського району м. Одеси винесено постанову про скасування постанови про перекваліфікацію складу злочину. 22.11.2011 року старшим слідчим прокуратури Суворовського району м. Одеси винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченої. 22.11.2011 року допитано обвинувачену [PERSON] 23.11.2011 року допитано в якості свідка старшого слідчого прокуратури м. Одеси [PERSON] , який пояснив, що потерпілі давали показання добровільно^б?з фізичного чи психологічного впливу. 23.11.2011 року допитано в якості свідка [PERSON] , яка підтримала раніше надані нею показання. 20.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси [PERSON] визнано винною за ч. 2 ст. 368 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. 02.10.2014 року Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Одеської області скасувала вирок Приморського районного суду м. Одеси, матеріали повернено прокурору для досудового слідства. 27.11.2014 року відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР. 29.12.2014 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з малозначністю скоєного кримінального правопорушення. 13.02.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси, на підставі скарги [PERSON] , постанову слідчого про закриття провадження було скасовано. 16.03.2015 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. 10.09.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси, на підставі скарги [PERSON] , постанову слідчого про закриття провадження було скасовано. 15.11.2019 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні [PERSON] ( [PERSON] ) складу кримінального правопорушення. До теперішнього часу рішення про закриття кримінального провадження не скасовано. 19.05.2020 року Одеською місцевою прокуратурою № 4 було скасовано постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення від 15.11.2019 року з вказівкою на те, що рішення слідчого про закриття прийнято передчасно, без проведення усіх необхідних та можливих слідчих дій та без виконання вказівок суду, зазначених в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року. Таким чином, остаточне процесуальне рішення у цьому кримінальному провадженні не прийнято, оскільки досудове розслідування триває. При вирішенні спору суд керується вимогами ч.1 ст.1176 ЦК України, якій передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої цієї статті. Згідно вимог ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.1 і ч.2ст.23 ЦК України). Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до вимог пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою. Згідно вимог\~ч.1,\~5,\~6\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, позивачем жодними доказами не доведено причинно-наслідковий звязок між діями досудового розслідування та моральними стражданнями, які ніби-то були їй спричинені, а також і взагалі існування зазначених страждань, їх ступеню, вартості тощо. Разом з тим, на думку суду, позивачем не було доведено під час розгляду справи здійснення психічного та фізичного тисук на неї з боку працівників поліції чи прокуратури, незаконність їх дій, що виразились у незаконному затриманні, незаконному обшуку, негласному спостереженні, позбавленні майна тощо, протиправність поведінки, забороненої законом. Разом з тим, суд зауважує, що надані позивачем копії матералів кримінального провадження не підтверджуть наявність моральної шкоди, спричиненої їй, а лише є відображенням фактичних обставин справи та ходу кримінальної справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано докази оскарження нею дій працівників Хаджибеївського Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області, які полягають у чиненні психологічного тиску зі сторони працівників міліції, після чого працівники міліції змусили написати явки з повинною про вимагання хабара зі студентів Одеського національного морського університету. Разом з тим, постановою слідчого прокуратури Суворовського району м. Одеси від 31.03.2010 року в порушенні кримінальної справи по відношенню працівників Хаджибеївського Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області було відмовлено за відсутністю в діях составу правопорушення. Більш того, Головне управління Національної поліції в Одеській області було створено 07.11.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, всі слідчі дії проводились в період з 2010 року по 16.03.2015 року. Тобто органом поліції не могло бути завдано шкоду позивачу, тому що в той момент коли позивач вважає що її права було порушено, органів поліції не існувало. Суд також бере до уваги, що на теперішній час остаточне процесуальне рішення у вказаному кримінальному провадження не прийнято та досудове розслідування триває. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то позивачем не доведені характер та обсяг страждань: фізичних, душевних, психічних тощо, яких вона зазнала; характеру немайнових втрат: їх тривалість, можливість їх відновлення. Також зокрема, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих або виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Outcome: dismissed