Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

17 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON], який неодноразово уточнював, в останній редакції від 14.03.2016, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною. Позовні вимоги обґрунтував тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду. Мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Відповідачка [PERSON] перешкоджає побаченням та спілкуванню з сином засобами телефонного зв'язку знаходячи різні, на його думку надумані причини. Вважає, що постійне перебування сина тільки з матір'ю, може негативно вплинути на його психічний розвиток, адже [PERSON] потребує увагу також зі сторони батька. Йому неодноразово відмовляли у побаченнях із сином, всупереч рішенню Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради і у більшості випадків мотивуючи свої відмови хворобою сина. Також, на День народження сина, змога привітати дитину виявилася марною: колишня дружина вирішила, що він не має права провести свято разом з [PERSON] та відмовила йому в зустрічі. Крім цього він не погоджується із рішенням Виконкому Саксаганської районної у місті ради № 398 від 16.10.2013 та № 283 від 20.08.2014 щодо порядку його спілкування та участі у вихованні сина. Цими рішеннями встановлено, що він має право спілкуватись із сином щотижня, у вівторок і четвер з 17.00 до 19.00, та у першу і третю суботи місяця з 17.00 до 19.00 у присутності матері дитини. У звязку із такими перешкодами позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд: визначити способи його участі у вихованні сина [PERSON] [INFO] у наступний спосіб: форма спілкування його з сином - особисте спілкування та через засоби зв'язку; місце спілкування з сином - місце його проживання, місце проживання його батьків, дитячі майданчики, парки, сквери, цирк, театри, бібліотеки, виставки, дитячі дошкільні заклади, заклади охорони здоров'я, зоопарки, санаторії, освітні заклади, музеї, заклади харчування, кінотеатри, стадіони, інші заклади, які будуть відвідуватись ним із сином спільно з метою забезпечення його фізичного, духовного, освітнього та морального розвитку та підготовки до самостійного життя враховуючи рекомендації лікарів та думку сина; час спілкування двічі на місяць, кожні першу та третю суботу з 10.00 до 16.00 неділі за місцем проживання батька без присутності матері; надавати можливість спільного відпочинку та оздоровлення протягом його щорічної відпустки, з обовязковим повідомленням матері дитини де саме буде проходити відпустка та на який строк з врахуванням думки дитини та розкладом перебування у до шкільних і шкільних закладах; надавати можливість спільного проведення свят у рік який закінчується парним числом за наступним графіком: Новий рік 31 грудня - з 10 години до 17 години 1 січня, Різдво 7 січня з 10 години до 15 години 8 січня , Великдень з 10 до наступного дня 15 години, Трійця з 10 години до 15 години наступного дня, з врахуванням думки дитини та розкладом перебування у до шкільних і шкільних закладах; надавати можливість спільного відпочинку у зимовий час з 3 січня по 10 січня у рік, який закінчується парним числом з врахуванням думки дитини та розкладом перебування у дошкільних і шкільних закладах; надавати можливість проведення спільного святкування дня народження сину у рік, який закінчується парним числом з врахуванням думки дитини та розкладом перебування у дошкільних і шкільних закладах; забирати сина з дитячого садка, або із школи та гуляти з ним за його місцем проживання з врахуванням думки дитини та розкладом перебування у дошкільних і шкільних закладах; брати від нього подарунки, іграшки, книжки та журнали для дітей відповідного віку. Відповідачка [PERSON] надала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що вона не порушує права позивача, не перешкоджає їх спілкуванню, однак позивач замовчує той факт, що дитина має ряд хронічних захворювань, потребує домашнього нагляду. Крім того, є рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому розі ради № 398 від 16.10.2011 та № 283 від 20.08.2014, якими був встановлений графік зустрічей з дитиною, з врахуванням фізичного стану дитини. Тому вважає, що підстав для задоволення позову не має (а.с. 31-33). У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Також зазначив, що мати [PERSON] перешкоджає його довірителю бачитися з дитиною, тому [PERSON] не може належним чином виконувати рішення Виконкому. Просив суд визначити [PERSON] такий порядок побачень з сином, який зазначено у позовній заяві. Відповідач в судовому засідання наполягала на відмові в задоволенні позову з підстав зазначених у запереченнях. Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позову, вказав, що встановлений графік зустрічей, відповідачем не порушується. Пояснив, що дитина хвороблива,часто потребує догляду у домашніх умовах, тому не завжди батько може гуляти з ним на вулиці. Крім того, з боку батька немає ініціативи щодо спілкування з сином. Представник третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просила розглядати справу за її відсутності, покладаючись на розсуд суду та зауваживши, що головним є інтереси дитини. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вказано позивачем та підтверджено відповідачем в судовому засіданні, сторони по справі [PERSON]М та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2010 по 13.07.2012, що в силу ст. 61 ЦПК України не потребує окремого доказування. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6). На даний час малолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матірю [PERSON] Рішеннями Виконкому Саксаганської районної у місті ради № 398 від 16.10.2013 та № 283 від 20.08.2014, був встановлений графік зустрічей [PERSON] з дитиною, а саме: щотижня, у вівторок та четвер з 17.00 по 19.00 годин, у присутності матері; у першу та третю суботу щомісяця з 17.00 по 19.00 годин в присутності матері (а.с. 7-8, 10-11). У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що він не згоден з графіком встановленим виконкомом, оскільки у відведений час він перебуває на роботі та не встигає спілкуватися з дитиною, крім того відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом. Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі проживають окремо, з позивача стягнуті аліменти на утримання сина, між сторонами виникли непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, визначення годин спілкування з дитиною та інших питань, повязаних з дитиною. Позивач звертався з заявами до правоохоронних органів, у відношенні [PERSON] за фактом порушення рішення виконкому щодо встановленого порядку спілкування з дитиною, на які отримував відповіді про перевірку, згідно якої встановлено, що пропуски були з поважних причин та водночас були проведені профілактичні бесіди (а.с. 13, 71). Суд враховує стан здоровя дитини, яка має ряд хронічних захворювань, а саме: [PERSON], Тонзилофарингит, Аденоїд 1-2 ступеню, Алергічний реніт , Алергічний дерматит , що підтверджено відповідною медичною документацією (а.с. 28, 38-39, 40). Згідно до довідок №139 від 18.09.2014 та №43 від 24.03.2014 дитина [PERSON] потребує постійного домашнього догляду, у звязку з хворобами, які вказані вище (а.с. 42, 44). Відповідачем також надана виписка з амбулаторної картки дитини, відповідно до якої в період часу з 23.01.2013 по теперішній час дитина у звязку з захворюванням оглядалася лікарем 37 разів, у тому числі 7 разів у дні зустрічей батька з дитиною: 04.11.2013, 25.11.2013, 23.12.2013, 13.01.2014, 11.02.2014, 25.02.2015, 05.03.2015, 14.08.2014, 15.09.2014 (а.с. 38-39). Однак з зазначеними діагнозами дитина може відвідувати басейни, заклади дитячого розвитку та відпочинку, але ж після медичного огляду лікуючим лікарем дитини у кожному конкретному випадку, та наданням про це відповідної довідки з дозволом на відвідування певного закладу, що підтверджується листом № 2089 від 11.12.2015 (а.с. 70). Відповідно до довідки з комунального дошкільного навчального закладу №190 від 02.11.2015, який з 02.09.2013 відвідує дитина, до дошкільного закладу приводить дитину та забирає лише матір, яка ходить на батьківські збори та займається вихованням дитини. Також матір своєчасно сплачує за харчування. Більше ніж за 2 роки, батька бачили всього декілька разів (а.с. 37), дитина не завжди відвідує дитячий садок в звязку із хворобами (а.с. 98). Відповідно до характеристики на дитину, матір приводить дитину охайною, доглянутою, матір також постійно приймає участь в вихованні дитини, батько ні (а.с. 36). Позивач має позитивну характеристику з місця роботи (а.с. 7), працює з графіком роботи з 08-00 год. до 16-30 год. (а.с. 12). Бажає приймати активну участь у вихованні дитини, відвідуючи театралізовані вистави, що підтверджується запрошенням на новорічне свято (а.с. 74). За місцем свого проживання створив умови для перебування малолітнього [PERSON], бажає з ним спілкуватися та приймати участь у його вихованні, що підтверджується фактами обстеження умов проживання за місцем мешкання позивача в [ADDRESS] (Тухачевського) в м. Кривому Розі (а.с. 96, 97). Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.\~ Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобовязані здійснювати свої батьківські обовязки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Тобто права та обовязки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обовязків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував про те, що дитина ще дуже маленька, має графік сну, прийняття їжі, відвідування дитячого садочку, а також потребує постійного догляду, у звязку із станом здоровя, а тому він вважає, що час зустрічей повинен визначатися саме з урахуванням графіку дитини, а також зустрічі повинні відбуватися у присутності матері, враховуючи вік дитини. Також представник зазначив, що саме той графік, який встановлений у рішеннях виконкому № 283 та № 398 у повній мірі відповідає інтересам дитини. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його сина [PERSON]. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, враховуючи стан здоровя дитини, вік, потреби та графік малолітнього, суд вважає, що для позивача необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні сина, а саме: - першої суботи кожного місяця з 10-00 до 16-00 години без присутності матері, враховуючи рекомендації лікарів та думку сина; - третьої суботи кожного місяця з 10-00 до 16-00 години неділі за місцем проживання батька без присутності матері, враховуючи рекомендації лікарів та думку сина; - щорічно спільний відпочинок протягом щорічної відпустки [PERSON] без присутності матері, враховуючи рекомендації лікарів та думку сина, зважаючи на розклад перебування у дошкільних закладах та навчання у шкільних закладах; - побачення на свята у парний рік: Новий Рік з 10-00 години 31 грудня до 17-00 години 1 січня; Різдво з 10-00 години до 15-00 години 7 січня; Трійця з 10-00 години до 15-00 години наступного дня, враховуючи рекомендації лікарів та думку сина; - побачення у парний рік в день народження дитини 28 березня, враховуючи думку сина, розклад перебування у дошкільних та шкільних закладах та рекомендації лікарів; - забирати сина з дитячого садка або зі школи та гуляти з ним за місцем проживання дитини з врахуванням думки [PERSON], думки [PERSON], зважаючи на розклад перебування у дошкільних закладах та навчання у шкільних закладах. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, з урахуванням відвідування нею дитячого садку, денного сну, графіку прийому їжі, стану здоровя дитини, а також не буде порушувати права матері дитини [PERSON] на виховання та спілкування з дитиною. Предявлення позивачем вимог в частині визначення способу участі у вихованні сина шляхом особистого спілкування та через засоби звязку, визначення місце спілкування місце проживання, дитячі майданчики, парки, сквери та ін. та приймання від позивача подарунків, суд вважає недоцільним, оскільки суперечитиме інтересам дитини, адже тягне за собою обмеження прав дитини щодо можливості вибору та не забезпечить в повній мірі належних умов для її виховання і розвитку з боку батька. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.\~ Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову у частині визначення способу участі у вихованні сина шляхом особистого спілкування та через засоби звязку, визначення місце спілкування місце проживання, дитячі майданчики, парки, сквери та ін., та приймання від позивача подарунків, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині задоволенню не підлягають. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 216 грн. 00 коп., пропорційно частині задоволених вимог - 44% (з розрахунку задоволення 4 вимог із заявлених 9) від предявлених вимог позивача та відповідно стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею та документально підтверджені (а.с. 121, 122, ) судові витрати повязані з розглядом справи, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 880 грн., пропорційно до тієї частини вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено, тобто 56%. На підставі викладеного,

Outcome: partial