Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтувала тим, що [INFO] померла її рідна бабуся [PERSON], і після її смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі із 38/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Частка у спірному домоволодінні належало померлій, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були її діти: син - [PERSON] та донька - [PERSON]. 10.12.2011 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. був посвідчений заповіт [PERSON], яким вона заповідає [PERSON] належну їй частину домоволодіння [ADDRESS], а [PERSON] належну їй частину квартири [ADDRESS]. Далі позивач зазначає, що її мати, [PERSON] також померла [INFO], і після її смерті відкрилась спадщина на частину домоволодіння [ADDRESS], та частину квартири [ADDRESS]. Позивач вказує, що вона звернулася у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірного домоволодіння у зв'язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. Далі позивач зазначає, що вищевказані оригінали правовстановлюючих документів утримує в себе відповідач [PERSON] (далі - Відповідач), який проживає в спадковій частині домоволодіння, перешкоджає позивачеві у доступі до домоволодіння, та взагалі не визнає права останньої на спірну частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування. Таким чином, позивач зазначає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння вона отримати в органах нотаріату не має можливості, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду, та просить суд в уточненій позовній заяві визнати за нею, [PERSON], право власності на 38/200 частини домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 65). Позивач під час судового засідання уточнені позовні підтримала в повному обсязі, після оголошення перерви у судове засідання з приводу завершення розгляду справи та проведення судових дебатів позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву в якій вона згодна на розгляду даної справи у заочному порядку, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд здійснити розгляд справи по суті без її участі, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 39, 50, 53, 78,99) та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 45,54,56,83), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, надали суду заяву, в якій просять справу розглядати без участі їхнього представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, надали суду заяву, в якій просять відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв чи клопотань від них до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Так, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із матеріалів справа вбачається, що [PERSON] на праві власності належало 38/100 частини домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.1995 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2- 2604, та зареєстрованого в МБТІ м. Дніпропетровська 05.10.1995 року і записано в реєстрову книгу за № 586-18. Із матеріалів справа також вбачається, що [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилась спадщина, яка складається у тому числі із 38/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину у рівних частках прийняли діти померлої : син - [PERSON] та донька - [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, про що 14.11.2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Жуковою Ю.Ю. за реєстром за № 3-1843. Судом встановлено, що речове право на 38/100 частин домоволодіння було зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] КП «Дніпропетровським міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 10). Судом встановлено, що 10.12.2011 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. був посвідчений заповіт [PERSON], яким вона заповідає [PERSON] (тобто позивачу по даній цивільній справі) належну їй частину домоволодіння [ADDRESS], а [PERSON] (своєму онукові) належну їй частину квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], про що в Книзі реєстрації смерті відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 05 грудня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 8106 (а.с.7). Статтею 370 ЦК України встановлено презумпцію рівності часток співвласників. Згідно абзацу другого пункту 12 Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У даному випадку сторони за життя спадкодавця виходили з принципу рівності своїх часток у праві спільної сумісної власності, інших обставин, що змінювали співвідношення часток між власниками немає. За вищевказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що в даному випадку після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у тому числі на 19/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що після смерті [PERSON] до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини звернулись її донька - [PERSON], брат - [PERSON] та онук - [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину видано лише [PERSON] (а.с.58). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб незалежно від сімейних відносин. У відповідності до вимог частин 1, 3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, наведений порядок дотримано при посвідченні вказаного заповіту. Укладений заповіт відповідає вимогам Закону, оскільки складений у письмовій формі та посвідчений службовою особою визначеною ст.1251 ЦК України (а.с.8). За положеннями ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із урахуванням норм ст.1296 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач у передбачений законом строк, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Судом також встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] була заведена спадкова справа № 245/2011, що перебуває в провадженні Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, що підтверджується інформаційної довідкою із спадкового реєстру № 35369580 від 12.10.2013 року (а.с. 59). Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що 22.06.2012 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л. Ю. була надана письмова відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 14). Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Суд вважає, що утримання відповідачем в себе оригіналів правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно фактично призвело до унеможливлення отримання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Такі дії відповідача уявляють собою дії, які свідчать про невизнання ним та оспорення прав позивача на спадкування означеного нерухомого майна у вигляді частки домоволодіння [ADDRESS]. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день розгляду даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Таким чином, з огляду на вказані вимоги закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за [PERSON] право власності на 19100 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Також на підставі норми ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 186, 374, 376 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial