Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

11.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 15.02.2017 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами №53 по вул. Лиманська в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 2,72 гектарів, кадастровий номер 5122085900:01:001:0329, яка розташована на території Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що у документах існують розбіжності у написанні прізвища спадкодавця. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №670 від 28.04.2017р. та за №2042 від 20.11.2017р. відповідно до запису у по господарській книзі №07 виконавчого комітету Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області житловий будинок №53 по вул. Лиманська в с.Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області належить на праві особистої власності [PERSON]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок від 26.07.2017р., виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Лиманська №53 в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області розташований житловий будинок, який побудований у 1983р. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1542 від 20.11.2017р. за даними архіву КП «Ізмаїльське МБТІ» відомості про обєкт нерухомості по вул. Лиманська, 53 в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області відсутні. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №373284, виданого 12.04.2006 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.521.00155, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,72 гектарів, кадастровий номер 5122085900:01:001:0329, яка розташована на території Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 9-15-0.181-3182/126-17 від 10.11.2017р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №489201 від 17.02.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 15.02.2017 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами №53 по вул. Лиманська в с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області; земельна ділянка площею 2,72 гектарів, кадастровий номер 5122085900:01:001:0329, яка розташована на території Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №670 від 28.04.2017р. та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47583506 від 28.04.2017 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, стали його діти: син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №438455 від 07.03.1972р., дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження від 04.11.1983р., та свідоцтвом про шлюб Серії 1-КГ №066811 від 29.10.2011р. Позивач [PERSON] спадщину прийняв, оскільки постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №670 від 28.04.2017р. Відповідач [PERSON] спадщину не прийняла та надала нотаріусу 28.04.2017р. заяву, в якій зазначила, що на спадщину не претендує, в суд звертатись з заявою для продовження строку для прийняття спадщини не буде. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №451/02-14 від 02.10.2017р. йому було відмовлено у звязку з тим, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №489201 від 17.02.2017р. прізвище померлого вказано «Топаленко Василь Георгійович», а в свідоцтві про народження спадкоємця [PERSON] серії ІІ-ЖД №438455 від 07.03.1979р. прізвище батька вказано «Тополенко Василь Георгійович». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згіднодовідки виконавчого комітету Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2043 від 20.11.2017р. згідно записів по господарської книги №07 виконавчого комітету Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області громадянин [PERSON], [INFO], дійсно є сином [PERSON], померлого 15.02.2017 року. Тобто, наявними у матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що [PERSON] є сином померлого [PERSON]. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved