Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

12.10.2016р. в провадження Жовтневого районного м. Дніпропетровська суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. № 2-3). В обґрунтування позовних вимог, позивачка у позовній заяві, з урахуванням уточнень від 28.11.2016р., посилалася на те, що з 09.01.2008р. працювала на посаді контролера-касира, старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с. № 55-58). 14.04.2015р. тимчасово була переведена працювати до ТВБВ IV типу № 10003/0491 за адресою м. Дніпро, вул. Стартова, 9А. 09.08.2015р. позивачкою через POS--термінал була проведена операція по видачі грошових коштів у сумі 2 000 грн. громадянину [PERSON] У зв'язку із збоєм системи, з невідомих позивачці причин, в терміналі дана операція пройшла не як видача коштів, а як поповнення рахунку, що підтверджується квитанцією №75, код авторизації 977885. В кінці робочого дня, при проведенні перевірок касових операцій, будь-яких помилок виявлено не було, оскільки операція була проведена, як видача грошових коштів. 11.08.2015р. головним бухгалтером [PERSON] була виявлена вказана операція. Як було видно, у зв'язку із збоєм системи у терміналі, операція пройшла як видача грошових коштів, так і поповнення карткового рахунку, внаслідок чого сума збільшилася у двічі, що в загальному становило 4 000 грн. Цього ж дня, позивачкою були відскановані та направлені головному бухгалтеру [PERSON] та керівнику відділу БПК (служба валютних операцій, операції з банківськими металами та платіжних карток) [PERSON] пояснювальна записка та щоденний звіт по операціям за 09.08.2015р. На підставі вказаної пояснювальної записки, була складена та направлена до бек-офісу у філію Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» службова записка № 2684 від 18.08.2015р. про усунення вищевказаної помилки. Згодом 23.03.2016р. в телефонному режимі куратор [PERSON] викликала позивачку до відділення філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» та направила до відділу кадрів, де [PERSON] вручила позивачці копію наказу № 747/К про її звільнення. Вважає, що процедура звільнення була порушена, а тому просила суд наказ філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 23.03.2016р. № 747/К скасувати, а також поновити її на роботі на посаді старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Стягнути з філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 23.03.2016р. по день винесення рішення по даній справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2016р. провадження у вказаній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2016р. по цивільній справі № 201/5371/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником (а.с. № 88). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 18.04.2017р. було відновлено провадження у вказаній справі (а.с. № 99). Позивачка та її представник - [PERSON] (який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.03.2016р. та додаткових угод до нього - а.с. № 141,152,153) позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові з урахуванням уточнень, просили поновити строк на звернення до суду, оскільки позивачка 22.04.2016р. зверталась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із цим позовом, проте не отримала вчасно ухвалу про повернення їй позову з причин незалежних від неї, заперечували проти застосування строків позовної давності, просили позовні вимоги задовольнити, оскільки строк притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення сплинув, а отже її звільнення є незаконним. Просили поновити строк для звернення до суду (оскільки він пропущений з поважних причин. Представник відповідача - Стаднік Н.О. (діє на підставі довіреності від 31.10.2016р. - а.с. № 28-29, 50) в судових засіданнях по справі проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачку було звільнено після висновків службового розслідування від 22.03.2016р. Цим наказом старшого контролера-касира ТВБВ №10003/0491 [PERSON] було звільнено за п.2 ст.41 КЗпП України, які зроблені на підставі проведення документальної ревізії ТВБВ №10003/0491 якою було встановлено, що за рахунком №2924/15 обліковується несквитований залишок в сумі 4 000 грн, за операціями від 09.08.2015р. по картковому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у м. Запоріжжя. Також просила застосувати строки позовної давності. Суд, вислухав позивачку, її представника, представника відповідача, ознайомившись із матеріалами справи, допитавши свідка [PERSON], вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 09.01.2008р. працювала на посаді контролера-касира, старшого контролера-касира у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк». 14.01.2015р. тимчасово була переведена працювати до ТВБВ IV типу № 10003/0491 за адресою м. Дніпро, вул. Стартова, 9А. (а.с. №4-5). 09.08.2015р. позивачкою через POS-термінал була проведена операція по видачі грошових коштів у сумі 2 000грн. громадянину [PERSON] Вказані обставини не заперечуються сторонами, отже в силу положень ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. В ході проведення документальної ревізії ТВБВ №10003/0491 було встановлено, що за рахунком №2924/15 обліковується несквитований залишок в сумі 4 000грн, за операціями від 09.08.2015р. по картковому рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у м. Запоріжжя (а.с. № 30-33). [PERSON] відповідно до підписаного нею Типового Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 14.04.2015р. та 02.11.2015р. несе повну матеріальну відповідальність при виконанні роботи пов'язаної із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею цінностей та зобов'язується суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями (а.с. № 38). Згідно з п.4.1. Посадової інструкції [PERSON] несе персональну відповідальність за порушення вимог нормативних документів, регламентів, процедур банку та відповідно до п.4.2. Посадової інструкції несе дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальності передбачену законодавством України за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків, визначених посадовою інструкцією та чинним законодавством України (а.с. № 36-37). За висновками службового розслідування від 22.03.2016р. старшого контролера-касира ТВБВ №10003/0491 [PERSON] було звільнено за п.2 ст.41 КЗпП України (а.с. № 40). При звільненні [PERSON] АТ «Ощадбанк» в особі філії-Дніпропетровське обласне управління в повній мірі виконав вимоги чинного трудового законодавства України щодо порядку її звільнення отримавши відповідне рішення профспілкового комітету філії - Дніпропетровського управління АТ «Ощадбанк» від 21.03.2016р (а.с. № 41-42). Згідно з ст.12 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки, їх об'єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з'їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об'єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об'єднань. Згода на звільнення має чинність тільки за умови, що вона дана з підстав, зазначених власником у поданні з проханням дати згоду на звільнення. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. № 9 під підставами розуміються не фактичні обставини, а саме конкретні норми, сформульовані в пунктах статей Кодексу законів України про працю України. В поданні від 03.03.2016р. банку та в згоді профспілкового комітету від 22.03.2016р. підстава для звільнення вказана саме п.2 ст.41 КЗпП України, отже згода є чинною. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. № 9 також передбачено, що згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Інших підстав визнання згоди профспілкового органу такою, що не має юридичної сили законодавством не передбачено. Вина позивачки і як наслідок втрата до неї, як матеріально відповідальної особи, довіри також підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/5371/16 ц від 14.11.2016р., яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2017р. Цим рішенням встановлено, що відповідно до висновку службового розслідування за фактом нестачі в ТВБВ №10003/0491 по POS-терміналу за 09.08.2015р. в сумі 4 000грн., складеного позивачем 21.03.2016р. на підставі акту ревізії від 23.02.2016р., була підтверджена інформація, викладена в акті ревізії, а саме: факт нестачі в ТВБВ № 10003/0491 по POS-терміналу за 09.08.2015р. в сумі 4 000грн., що відбулось внаслідок порушення старшим контролером-касиром ТВБВ № 10003/0491 [PERSON] вимог п. 6.5 Порядку здійснення операцій з видачі готівки із застосуванням карток міжнародних платіжних систем установами ВАТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» № 490 від 14.12.2009р., п. 7.14.5 Розділу 7 Глави ІІІ Інструкції № 693 та п. 2.25 Положення №40 в частині відображення операції в АБС «Барс» та вимог п. 2.4 Посадової інструкції в частині здійснення попереднього, поточного контролю у процесі проведення операцій. Цим рішенням стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» спричинену матеріальну шкоду в розмірі 4 000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1 378 грн. (а.с. № 104-106). Вищевказане судове рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області (а.с. № 107-109). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд критично ставиться до посилання позивачки про порушення при звільненні норм ст. 148 КЗпП України, оскільки необхідно врахувати роз'яснення, які містить п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якого при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Також суд критично відноситься до посилань позивачки на проведення перевірки після спливу розумного строку від дня, коли стався факт нестачі коштів, оскільки, згідно Регламенту проведення ревізій та контролю фінансово-господарської діяльності установ АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.02.2014р. № 100, проведення щорічної документальної ревізії відділення, у якому працювала позивачка за планом на 2016р. була у січні - лютому поточного року, а тому саме в цей період і повстало питання притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, ще двох осіб, окрім позивачки, начальника відділу касових операцій - [PERSON], завідувача сектору супроводження операцій за платіжними картками відділу бек-офісу - [PERSON] (а.с. № 32зв. сторінка, а.с. № 165-170, 176, 180, 181 ). У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, кожний доказ окремо оцінюється щодо належності, допустимості та достовірності, а також достатністю і взаємозв'язком доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущенням позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законодавство не передбачає переліку підстав, що дають право суду поновити строк звернення з позовом. Це питання вирішується у кожному окремому випадку з урахуванням усіх тих причин, які призвели до несвоєчасного звернення за захистом трудового права. Одночасно розглядаючи клопотання позивачки про поновлення строку для звернення до суду із вказаним позовом, суд приходить до висновку про можливість задоволення вказаного клопотання та поновлення пропущеного позивачкою строку дійсно з поважних причин, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачка зверталась із вказаним позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 22.04.2016р. Проте ухвалу про повернення їй позову отримала лише 26.09.2016р., що підтверджується матеріалами справи (а.с. № 62-63, 154-155) та показаннями свідка [PERSON], який в судовому засіданні 31.07.2017р. підтвердив ті обставини, що його дружина декілька місяців ходила до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та не могла дізнатися від секретаря судді Женеску Е.В. навіть про дату судового засідання та вже у вересні 2016р. їй вручили в суді ухвалу цього суду від 27.04.201р. про повернення їй позову з підстав непідсудності, що стало для неї цілком несподіваним (а.с. № 142-143). Також, слід зазначити, що згідно відомостей з Єдиного реєстру судових рішень, вказану ухвалу надіслано судом 15.09.2016р., зареєстровано 16.09.2016р. та оприлюднено 20.09.2016р. (а.с. № 146). З урахуванням всіх обставин у справі, зважаючи на отримані та оцінені докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивачка була за законом звільнена від сплати судового збору по цій категорії позову, а у задоволенні позовних вимог їй відмовлено, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed