Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що, їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]: право спільної часткової власності [PERSON] засвідчується: на 3/5 частки - Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2017 року, індексний номер витягу: 103137663 яка перейшла від [PERSON]; на 1/5 частки, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2017 року, індексний номер витягу: 104779275; 1/5 частки, що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. 08.11.2017 року. Право спільної часткової власності [PERSON] на 1/5 частки засвічується Свідоцтвом про право власності від 24.05.1993 року. Таким чином їм - позивачам належить 1/1 квартири [ADDRESS] (4/5 + 1/5). З 2004 року відповідач не проживає за вказаною адресою. Реєстрація в квартирі відповідача спричиняє збільшення щомісячних внесків по комунальних платежах, які розраховуються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. Позивачі в судове засідання не прибули. До суду подали заяви про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього надійшла заяву про визнання вимог позову. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. [PERSON] належить 3/5 частки квартири, а [PERSON] належить 1/5 частка квартири (а.с. 18-22). Як вбачається з будинкової книги, [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 23-25). Позивачі стверджують, що відповідач З 2004 року відповідач не проживає за вказаною адресою. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 7 3акону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved