Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Свалявська міська рада про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому прописана відповідач. В мотивування вимог вказує на те, що відповідач у вищезазначеному будинку не проживає, в будинку не з`являється. Прописка відповідача у будинку створює перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням (неможливість отримання субсидії), оскільки відповідач не оплачує плату за користування житловим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку, а добровільно знятися з реєстрації у вищевказаному житловому будинку не бажає. Позивач просить суд визнати [PERSON] , 1995 року народження такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 31.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є цивільною дружиною сина позивача, в будинку на проживає вже більше року, до будинку не навідується, комунальні послуги не оплачує. Крім того, з позивачем проживає дитина відповідача [PERSON] , 2014 року народження, яку відповідач залишила проживати з батьком (сином [PERSON] ), дитина перебуває на утриманні позивача та його сім`ї, мама донькою не цікавиться. Прописка відповідача у будинку створює перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, зокрема неможливість отримання субсидії, тому позивач просить визнати [PERSON] , 1995 року народження такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідач відзив на позовну заяву (у відповідності до ст. 178 ЦПК України) не подала, відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач повідомлена про виклик в судові засідання через оголошення на веб-сайті суду http://court.gov.ua/sudova-vlada/sudy/sud0710/gromadyanam/vukluk/, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Представник Свалявської міської ради в судове засідання не з`явився, заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивача [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Суду пояснив, що [PERSON] дійсно не проживає за вказаною адресою вже досить тривалий час, в будинку не з`являється, нічим не допомагає в утриманні будинку. З позивачем та його сім`єю проживає онука [PERSON] , мамою якої є [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, дослідивши доводи в позовній заяві та перевіривши матеріали справи, враховуючи пояснення свідка [PERSON] , суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; до ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; до ч.1, ч.2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. ОБСТАВИНИ УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ: Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Свалявською міською радою від 04.01.2003 року - житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до довідки № 1975 від 11.07.2019 року, виданої комунальним підприємством "Виробниче управління комунального господарства" за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту № 60 про фактичне проживання (не проживання) особи, складеного 17.07.2019 року комісією КП ВУКГ м. Свалява в присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, місце проживання невідоме. Згідно інформації, наданої на судовий запит щодо зареєстрованого місця перебування відповідача [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При розляді справи, суд бере до уваги, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин та враховує, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанова від 24.10.2018 року, справа № 31-37646св18). Також суд враховує, що законодавством не передбачене збереження права користування житлом за особою, яка хоч і правомірно вселилась у будинок, але на час розгляду справи перестала бути членом сім`ї власника (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, постанова від 27.02.2019 року, справа №357/7940/16-ц.). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу Української РСР - громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені та перевірені в судовому засіданні докази, зважаючи на те, що [PERSON] без поважних причин не проживає у будинку [ADDRESS] більше одного року, ні разу не з`явилася в ньому, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, порушила порядок користування жилою площею, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла, суд вважає що позовна вимога позивача є обгрунтованою, яку слід задовольнити. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved