Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

18 травня 2017 року\~ до\~ Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла вище вказана позовна заява. В своїй позовній заяві позивачі прохають суд винести рішення, яким встановити факт належності державного акту серії ЗП-000009№1587 виданого 04 березня 1995року Ланцівською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області [PERSON] на право приватної власності на землю, площею 0,60 га, що розташована на території Ланцівської сільської ради Більмацького району Запорізької області для ведення особистого підсобного господасртва - [PERSON], яка померла 30 грудня 2014 року, а також визнати за позивачами право власності на житловий будинок №104 по вул.Набережній в с.Ланцеве Більмацького району Запорізької області, який складаєтьсяз: А- житловий будинок, площею 68,3 кв.м.., а - прибудови, площею 10,0кв.м., а-1 - веранди, площею 5,0 кв.м., Б- сараю, площею 31,5 кв.м., №2 - погребу, площею 6,9 кв.м., №1 - огорожа, площею 20,3 кв.м, як за спадкоємцями за законом після [PERSON], померлого 29 серпня 2015 року право власності на земельну ділянку за державним актом серії ЗП-000009№1587 виданого 04 березня 1995 року, площею 0,6 га, яку передано для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території с.Ланцеве вул.Набережна, 104 Більмацького району Запорізької області. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі угоди про надання правової допомоги, у відповідній письмовій заяві, поданої до суду, вказав про те, що позивачі від позову не відмовляються, підтримують заявлені вимоги, прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві . Представник Комиш-Зорянської селищної ради, як відповідач у справі, та державний реєстратор, як третя особа в судове засідання не з"явилися, письмово повідомили судові про те, що вони позов визнають, зазначені у ньому обставини не оспорюють, прохали розглядати справу за їх відсутності. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про перейменування деяких населених пунктів" від 12 травня 2016 року № 1353-VIII, Куйбишевський район перейменовано на Більмацький район; селище міського типу Куйбишеве Куйбишевського району- на селище міського типу Більмак. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 30 грудня 2014 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть ( а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 0,60 га, яка розташована на території с.Ланцеве Більмацького району Запорізької області, має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЗП-000009 №1587, виданого Ланцівською сільською радою народних депутатів, та житловий будинок №104 по вул. Набережній в с.Ланцеве, Більмацького району, Запорізької області (а.с.22). На момент своєї смерті [PERSON] проживала зі своїм чоловіком [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради від 24 лютого 2017 року №108, згідно якої [PERSON] був зареєстрований та проживав у зазначеному будинку зі своєю дружиною [PERSON] з 1950 року по день смерті, 29 серпня 2015 року (а.с.27). [PERSON] помер 29 серпня 2015 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть ( а.с.18). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складав. У власності спадкодавців перебував житловий будинок №104 по вул. Набережній в с. Ланцеве, Більмацького району, Запорізької області, та на імя [PERSON] була приватизована земельна ділянка площею 0,60 га. Фактично земельна ділянка під будинком з городом до нього, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок та копією державного акту на право приватної власності на землю ( а.с.19-22). З приписів норм сімейного законодавства, яке діяло на момент набуття права власності на будинок, будинок був обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто батьків позивачів. Оскільки померлий [PERSON] після смерті [PERSON] залишився проживати у спірному будинку, то відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України він вважався таким, що прийняв частину будинку, що належав померлій і відповідно земельну ділянку за державним актом і став єдиним власником житлового будинку та землі. Документально оформити спадщину [PERSON] на себе не встиг, бо невдовзі він помер. Приписи ст. 1276 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачають спадкову трансмісію, а саме те, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Інших осіб, які б претендували на майно не має, а тому позивачі є єдиними спадкоємцями відкритої спадщини. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є відповідно синами та донькою [PERSON] та [PERSON], а відповідно до ст.1222 та ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом (а.с. 13-16). Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк позивачі звернулись до державної нотаріальної контори та оформили на себе спадщину, на яку були правовстановлюючі документи, а житловий будинок та земельна ділянка у свідоцтво про право на спадщину включені не були, в зв"язку з тим, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ, а в державному акті не виділена земля під будинком. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 267 ЦК України до заяв про захист цивільного права або інтересу позовна давність не застосовується. Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування суд виходить з наступного. За життя [PERSON] отримала дозвіл на будівництво нового індивідуального житлового будинку по вул.Набережна, 104 в с.Ланцеве Куйбишевського району Запорізької області. Територія спірного домоволодіння була колгоспним двором на території якого [PERSON] та [PERSON] у 1959 році побудували будинок. Згідно копії погосподарської книги членами домогосподарства були [PERSON] і [PERSON], головою домогосподарства була [PERSON] ( а.с.23-26). Таким чином [PERSON] на законних підставах збудувала житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Набережна, 104 в с.Ланцеве Куйбишевського району Запорізької області, що відповідно до технічного паспорту складається з :А- житловий будинок, площею 68,3 кв.м.., а - прибудови, площею 10,0кв.м., а-1 - веранди, площею 5,0 кв.м., Б- сараю, площею 31,5 кв.м., №2 - погребу, площею 6,9 кв.м., №1 - огорожа, площею 20,3 кв.м. [PERSON] помер 29 серпня 2015 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді спірного житлового будинку, господарських споруд, та земельної ділянки. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР \~1963 року, який діяв на час набуття права власності на будинок спадкодавцем, \~громадяни могли мати у власності житловий будинок. В ст.100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути\~ зокрема і жилий будинок. \~При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність\~ такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1959 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Згідно Погосподарської книги №2 \~за 2011-2015 роки, особовий рахунок №0113, головою домогосподарства по вулиці Набережній, 104 с. Ланцеве Більмацького району Запорізької області значилась [PERSON] (03.02.1930 р.н.), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради від 18 квітня 2017 року №172 (а.с.28). З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Інспекція ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 р. N 40-12-2409 вважає, що для реєстрації права власності на побудовані до 05 серпня 1992 року об'єкти досить технічного паспорта з датою будівлі, а документи, що підтверджують введення в експлуатацію, не потрібні. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою вул. Набережна, 104 в с.Ланцеве Більмацького району Запорізької області, об'єкти були побудовані в 1959 році, ввартість житлового будинку становить 73013 грн. Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування суд виходить з наступного. [PERSON] у 1995 році отримала у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,60 га по вул. Набережній,104 в с. Ланцеве Більмацького району Запорізької області, що підтверджується копією державного акту серія ЗП-000009 №1587 на право приватної власності на землю та довідкою виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради від 18 квітня 2017 року №171. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її вартість складає 24470,66 грн. Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП-000009 №1587, виданого Ланцівською сільською радою народних депутатів. В зазначеному державному акті, вказано власника земельної ділянки - [PERSON], яка мешкає по вул.Набережній в с.Ланцеве, якій на підставі рішення виконкому Ланцівської сільської ради від 09 лютого 1995 року №8 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6га в межах згідно плану, в тому числі сільськогосподарських угідь 0,53 га, під будівлями., лісами та іншими угіддями 0,07га. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] помер 29 серпня 2015 року, невдовзі після смерті своєї дружини [PERSON], і хоча він фактично прийняв спадщину після померлої [PERSON], проте правовстановлюючі документи отримати не встиг. Що стосується вимог щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу суд виходить з наступного. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП-000009 №1587,виданого 04 березня 1995 року Ланцівською сільською радою народних депутатів, власником земельної ділянки розміром 0,60 га є [PERSON]. В свідоцтві про смерть серії І-ЖС № 298644, виданого виконкомом Ланцівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 01 січня 2015 року ім'я спадкодавця зазначено [PERSON]. З письмових пояснень позивачів викладених в позовній заяві та доданих матеріалів встановлено , що під час видачі державного акту про право власності на земельну ділянку була допущена помилка, яку на даний час виправити не має можливості , крім як у судовому порядку. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6 частини 1 статті 256 ЦПК України). Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п.4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За таких обставин, відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, а також виділення земельної ділянки під будинком в державному акті, не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Беручи до уваги те, що у позивачів виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось.

Outcome: approved