Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку були зареєстровані, як члени сім'ї донька заявника [PERSON] та її чоловік [PERSON], які розірвали шлюб у 2009 році. Враховуючи той факт, що відповідач не проживає в будинку позивача понад рік, та те, що жодних інших домовленостей між сторонами по справі не було, позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування належним їй будинком. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації. Крім того, суд направив судову повістку за адресою, яку вказала позивач, як можливе місце перебування відповідача. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2008 (а.с.9,10). 16.07.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.5). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до довідки виконкому Немійської сільської ради, [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Разом з тим, як слідує з довідок відділення зв'язку про причини повернення рекомендованих відправлень, які суд направляв на адресу місця реєстрації відповідача, адресат вибув з місця проживання. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доказів, які б спростовували факт відсутності відповідача за адресою місця реєстрації понад 1 рік, в матеріалах справи не має. Враховуючи викладене суд, вирішуючи спір за наявними у справі доказами, приходить до переконання, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зважаючи на зміст положень вказаних вище норм права, а також встановлені обставини, зокрема те, що відповідач не проживає в частині будинку належній позивачу більше 1 року, та те, що він не є співвласником даного майна, суд вважає законними вимоги позивача, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved