Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Волинського відділення ПАТ "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання припиненим зобов'язання за іпотечним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.2007 року між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір №509/ФКВ-07, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кошти у розмірі 15300 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 06.08.2007 року між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір №509/Zфквіп-07, що посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №1204. За умовами іпотечного договору в іпотеку надано земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за адресою : Волинська область, Ківерцівський район, с. Липляни. У відповідності до п. 1.3. Договору іпотеки сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки у 101\~000 грн. Рішенням Луцького міськрайонного смуду Волинської області від 22.02.2011 року кредитний договір №509/ФКВ-07 від 06.08.2007 року, який укладений між ТзОВ «Український промисловий банк та [PERSON] розірвано, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь ПАТ «ДельтаБанк» (правонаступника ТОВ «Укрпромбанк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 111\~433 грн. та судові витрати по справі. [PERSON] ВДВС м. Луцьк ГТУЮ повідомлено, що згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки складає 110\~620 грн. Згідно квитанції №566 від 09.08.2017 року позивачем в повному обсязі сплачена сума заборгованості, що стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.02.2011, сплачена сума заборгованості є більшою ніж вартість іпотечного нерухомого майна. На підставі наведеного просив суд, визнати припиненим зобовязання за іпотечним договором №509/ Zфквіп-07 від 06.08.2007 року, що був укладений між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] та припинити обтяження, які були винесені на підставі іпотечного договору №509-Zфквіп-07 від 06.08.2007 року, що наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Державному реєстрі іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження на нерухоме майно на земельну ділянку площею 0, 10 га, що знаходиться за адресою:Волинська область, Ківерцівський район, с. Липляни. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у позові відмовити. Суду пояснив, що відповідно до довідки від 23.10.2017 року наявна заборгованість по кредитному договорі в розмірі 884\~105, 01 грн., позичальник [PERSON] не повністю виконала зобовязання перед кредитором. Як наслідок, відсутні правові підстави для припинення зобовязань за іпотечним договором. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки іпотечний договір, укладений 06.08.2007 року та станом на дату позовної заяви сплив термін позовної давності, встановлений для предявлення таких вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Судом встановлено, що 06.08.2007 року між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір №509/ФКВ-07, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кошти у розмірі 15300 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 06.08.2007 року між [PERSON] та ТзОВ «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір №509/Zфквіп-07, що посвідчений приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №1204. У відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 ЗУ «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства» 30.06.2012 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «ДельтаБанку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національни Банком України, внаслідок чого Дельта банк замінює Украпромбанк як кредитора у зазначених зобовязаннях. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.20011 року кредитний договір №509/ФКВ-07 від 06.08.2007 року, який укладений між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] розірвано, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь ПАТ «ДельтаБанк» (правонаступника ТОВ «Укрпромбанк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 111\~433 грн. та судові витрати посправі. 29.07.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13). Судом вбачається, що згідно квитанції №566 від 09.08.2017 року [PERSON] сплачено сума заборгованість, що стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.02.2011 року (а.с. 15). Однак позивачем не надано суду довідки про відсутність заборгованості за кредитними договором. Подана позивачем квитанція щодо сплати боргу не підтверджує факт повного виконання позичальником всіх зобовязань. Твердження позивача про сплату заборгованості в повному обсязі спростовується довідкою від 23.10.2017 року, наданою АТ «ДельтаБанк», згідно якої загальна заборгованість за кредитним договором №509/ФКВ-07 станом на 23.10.2017 року складає 884\~105, 01 грн (а.с. 71). 14.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку зі сплатою в повному обсязі суми заборгованості, що стягнута за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.02.2011 року, яке набрало законної сили 07.03.2011 року (а.с. 16). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини пятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника належного виконання його обовязку. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, його борг складатиме: решту суми позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом статей 625 та 1048 ЦК України інфляційні, 3% річних та проценти за позикою входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою, визначені договором (стаття 1048 ЦК України), підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу в межах строку дії кредитного договору. Системний аналіз зазначених норм ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобовязання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З урахуванням наведених положень чинного законодавства банк має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі, та/або сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду, а тому не можна вважати, що зобовязання виконано в повному обсязі, адже припинилось у звязку з виконанням і, як наслідок, припинились зобовязання, які виникають з договору іпотеки як похідного зобовязання Поряд з цим постановами Верховного суду України від 23.03.2016 р. у справі\~\~№ 3-137гс16\~\~та від 21.09.2016 р. у справі\~\~№ 6-1685цс16\~\~зроблено правовий висновок, суть якого зводиться до наступного: «Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать : - припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.»\~ Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обовязки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання. З наведеного вбачається, що\~Законом України «Про іпотеку»\~та договором іпотеки не передбачено припинення іпотеки за рішенням суду. Згідно зі\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що підстав для визнання припиненим зобовязання за іпотечним договором №509/Zфквіп-07 від 06.08.2007 року, судом не встановлено, а тому позов до задоволення не підлягає за безпідставності. В такому випадку додаткова підстава, як пропуск строку позовної давності, для відмови у задоволенні позову є зайва і судом не застосовується. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed