Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 29.01.2008 року між ним та АКІП «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами №11290209000 та №11290231000. Даний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] За даним договором іпотеки [PERSON] передав АКІП «Укрсиббанк» в іпотеку нерухоме майно, саме: квартиру, загальною прощею 70,5 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.01.2008р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 16, та знаходиться за адресую: [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що при укладанні вищевказаного договору іпотеки порушені норми чинного законодавства, а саме, розділ 5 договору іпотеки від 29.01.2008р. «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» не відповідає вимогам закону. [PERSON] стверджує, що не будучи юристом не міг знати та розуміти, що дані застереження які включені до договору іпотеки не відповідають на його думку нормам чинного законодавства, та йому не надано додаткової згоди на включення вказаного застереження до договору іпотеки. Відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації, про умови іпотеки перед укладенням та під час укладення договору іпотеки. В звязку з чим просить його позов задовольнити та визнати недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, але надали клопотання, про розгляд справи без участі позивача та його представника у справі (а.с.93). Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні в звязку з тим, що сторни пройшли всі стадії укладення Договору, досягнули згоди з усіх істотних умов договору, надано цій згоді необхідної форми, якої вимагає закон,. Позивач в повній мірі був ознайомлений з умовами іпотеки перед укладенням договору іпотеки, а наведені в позовній заяві твердження, є безпідставними, та характеризують позицію [PERSON], лише як спробу уникнення від виконання зобовязань за кредитним договором та договором іпотеки. Також представник відповідача надав клопотання, про розгляд справи без його участі у справі (а.с.101). Третя особа в судове засідання не зявилася, була належним чином сповіщена про час та місце проведення судового засідання (а.с.92). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 29.01.2008 року між ним та АКІП «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами №11290209000 та №11290231000. Даний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] За даним договором іпотеки [PERSON] передав АКІП «Укрсиббанк» в іпотеку нерухоме майно, саме: квартиру, загальною прощею 70,5 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.01.2008р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 16, та знаходиться за адресую: [ADDRESS]. Згідно з положеннями пункту 4.2 Договору іпотеки від 29.01.2008 р. звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: п.п. 4.2.1. рішення суду; п.п. 4.2.2. виконавчого напису нотаріуса. п.п. 4.2.3. позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та закону України «Про іпотеку»; п.п. 4.2.4. з інших, передбачених законодавством України, підстав. Згідно з положеннями пункту п.п. 4.2 Договору іпотеки від 29.01.2008 р. звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та відповідно до Закону України «Про іпотеку». У розділі 5 договору іпотеки від 29.01.2008 р. зазначено, що: п.п. 5.1. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. п.п. 5.2. позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: п.п. 5.2.1. передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». п.п. 5.2.2. отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до даного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Договорі іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст.3\~ЦК\~України однією із засад цивільного судочинства є свобода договору. Відповідно до положень ст.11 ЦК України взаємні права та обовязки виникають на підставі договорів. За загальним правилом, встановленим ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено в ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом положень ч.ч. 1,3 ст. 36 Законом України «Про іпотеку», стосовно іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюєтеся до такого договору за своїми правовими наслідками та забезпечує передачу іпотекодержателю права на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], задоволенню не підлягають з наступних підстав. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харків від 22.01.2015 р. по справі №646/12080/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк», третя особа [PERSON], про визнання правочину недійсним, суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року, колегія суддів вирішила апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] - відхилити, Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2015 року - залишити без змін. Рішенням від 05.11.2015 року Червонозаводського районного суду міста Харків по справі № 646/9994/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, вирішив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року, колегія судддів вирішила апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] - відхилити, Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2015 року - ишити без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 травня 2016 року вирішено Касаційну скаргу [PERSON] - відхилити, Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року залишити без змін. Рішенням Суворовського районного суду міста [PERSON] по справі № 523/4377/15-ц від 04 травня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 29 січня 2008 року № 11290209000 в розмірі 79 512,28 доларів США, с яких: 74 846,78 доларів США - кредитна заборгованість; 4 665,50 доларів США - заборгованість за процентами; 1 738,87 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 8 227,8 грн - пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1 827 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 1 827 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 вересня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Суворовського районного суду міста [PERSON] від 04 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором змінено, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] М.Г. та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 29 січня 2008 року № 11290209000 в розмірі 79 512,28 доларів США, з яких: 74 846,78 доларів США - кредитна заборгованість; 4 665,50 доларів США - заборгованість за процентами. В решті вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. В постанові від 11 вересня 2013 року Верховний Суд України зазначив наступну правову позицію: «Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону-умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків. Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиленням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонами визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода. Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписання договору не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно відсутні підстави для задоволення позову. Суд не приймає до уваги посилання позивача на необізнаність про умови договору іпотеки, та те що під час підписання йому не був наданий час на ознайомлення з умовами договору іпотеки, оскільки позивач не надав жодного доказу, на підтвердження викладених обставин, а договір іпотеки, та застереження (розділ 5 договору іпотеки) особисто підписані позивачем. Суд не приймає до уваги посилання позивача, щодо відсутності окремого підпису розділу 5 договору іпотеки, так як даний розділ є одним із розділів у договорі який особисто підписано позивачем. Суд не приймає до уваги також посилання позивача, що під час укладення договору іпотеки йому не надали можливість ознайомитись з його умовами. Крім того після укладення договору позивач, у разі незгоди з умовами договору, не звернувся до Банку з пропозицією про розірвання договору іпотеки. Таким чином, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до договору іпотеки сторони погодили умови договору, позивач ознайомлений і погоджується з договірними умовами договору іпотеки, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем при укладенні договору іпотеки були порушені зазначені права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору, а включення до договору іпотеки розділу 5 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» не суперечить чинному законодавству , в тому числі і Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, під час судового розгляду позивач всупереч положенням ст. ст 59-60\~ЦК\~України не надав належних і переконливих доказів в обґрунтування позову.

Outcome: dismissed