Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсною відмови в прийнятті спадщини та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. 21.05.2014 року позивачка надала до суду уточнену позовну заяву у якій просила визнати недійсною відмову у прийнятті спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], який до смерті проживав разом з нею за адресою [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина яка складається з ? частки згаданої квартири, земельної ділянки площею 6 га, всіх грошових вкладів та гаража. 10 серпня 2005 року їх батько склав заповіт за яким усе своє майно заповів своїй онуці [PERSON], яка у шестимісячний строк відмовилася від спадщини, у зв'язку з чим вона з сестрою залишилися спадкоємцями за законом. Так як вона на час відкриття спадщини проживала з батьком, то фактично прийняла спадщину. Сестра подала заяву до нотаріальної контори та також прийняла спадщину. По домовленості із сестрою вони визначили, що сестра відмовляється від ? частки квартири, а вона від землі, гаража та грошових вкладів. У зв'язку з чим вона написала відмову від спадщини, маючи на увазі відмову від землі, гаража та грошових вкладів. Через шість місяців після смерті батька при зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частку квартири їй було відмовлено та повідомлено, що своєю заявою вона повністю відмовилася від спадщини. Зазначає, що при написані заяви вона помилилася, а сестра ввела її в оману. Позивачка позовні вимоги у судовому засіданні підтримала та уточнила (а.с. 28-29) та суду пояснила, що її сестра, яка є відповідачкою у справі шляхом обману змусила її відмовитися від прийняття спадку за законом, а свою дочку [PERSON] змусила відмовитися від прийняття спадку за заповітом. На думку позивачки її сестра вступила у зговір з державним нотаріусом, так як нотаріус з нею працював окремо і запропонував підписати папери значення яким вона не надала та підписала не читаючи так як довіряла сестрі. Стверджувала факт того, що нотаріусом їй особисто нічого не роз'яснялося. Вказує на те, що спадкоємиць за заповітом, яка доводиться відповідачці дочкою, також зверталася з аналогічним позовом до суду, що вказує на те, що нотаріус не у повній мірі роз'яснила і їй права. Вона особисто не приділяла належної уваги при оформленні спадку так як повністю довіряла відповідачці, а коли дізналась про те, що є рішення суду яким відмовлено [PERSON], яка була спадкоємицею за заповітом у визнанні недійсної відмови у прийнятті спадщини та у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини, то звернулась до суду. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, підтримала надані заперечення (а.с. 19-21) та суду пояснила, що її батько залишив заповіт на її доньку [PERSON], після його смерті вона разом із донькою, яка являлася спадкоємицею за заповітом звернулися до нотаріальної контори. Після того як державним нотаріусом їм було роз'яснено, що оплата за оформлення буде значно вищою так як її дочка не є спадкоємцем першої черги. Їм було запропоновано уникнути високої оплати шляхом відмови від прийняття спадку за заповітом. Оскільки її дочка є студенткою та у неї були відсутні кошти, то вони разом з дочкою прийняли пропозицію нотаріуса, про що повідомили позивачку, яка у свою чергу прийняла таку пропозицію. Згодом її сестра [PERSON] добровільно написала відмову від прийняття спадщини за законом. Заперечувала факт того, що вона мала намір навмисно ввести в оману сестру, оскільки, ще при житті спадкодавця позивачці було добре відомо його волю, яка була викладена у заповіті. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Южноукраїнської державної нотаріальної контори, яка діяла на підставі посвідчення завідувач Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лобова О.М. висловила позицію щодо заявлено позову на розсуд суду. Заперечувала факт того, що пропонувала спадкоємиці за заповітом відмовитися від прийняття спадку. Категорично заперечувала факт того, що не роз'яснила позивачці права та наслідки при відмові від прийняття спадку за законом. У судовому засіданні допитувалась свідок [PERSON], яка суду пояснила, що вона відмовилася від прийняття спадщини за заповітом у зв'язку з відсутністю у неї коштів, а зверталася до суду з позовом про визнання недійсної відмови у прийнятті спадщини та у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини у зв'язку з тим, що її тітка почала претендувати на спадок. Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON], [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). 10.08.2005 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому на праві власності ? квартири за адресою [ADDRESS], земельну ділянку площею 6,60 га, розташовану на території Петрівської сільської ради, всі грошові вклади з відповідними відсотками і компенсаціями та гараж стоянку автомобіля під в Автомобільному кооперативі "Луч", розташованому в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області на випадок свої смерті заповів [PERSON] (а.с.6 ). 07.10.2013 року [PERSON] звернулася до Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] ( а.с. 56 ). 07.10.2013 року [PERSON] звернулася до Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с.65). 07.10.2013 року [PERSON] звернулася до Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с.57) Судом встановлено, що спадкоємцю за заповітом [PERSON] рішенням Южноукраїнського міського суду від 21.03.2014 року відмовлено у визнанні недійсної відмови у прийнятті спадщини та у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини .(а.с.46-47). У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно з п. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231, 233 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, з підстав якої було заявлено позов, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що відповідно до ст. ст. 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Матеріали справи не містять будь-які належні докази тому, що оспорювана позивачкою заява про відмову від прийняття спадщини була вчинена нею внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення та обману з боку відповідачки, в той час, як доказів протилежному у справі достатньо. Як вбачається з нотаріально засвідченої заяви про відмову від прийняття спадщини від 07 жовтня 2013 року її зміст тексту не давали позивачці будь-яких сумнівів у правових наслідках, які вона за собою тягнула, тим більше, за роз'ясненням нотаріуса позивачці її суті. При цьому волевиявлення позивачки було вільним та самостійним, оскільки нею повністю усвідомлювалися усі істотні обставини вчинюваних нею дій, її волевиявлення було спрямоване саме на досягнення певного визначеного результату - подальше оформлення відповідачкою спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець не має права ставити відмову від успадкування своєї частки у майні померлого власника в залежність від будь-яких умов чи застережень. Зазначеною нормою закону передбачено, що спадкоємець не може в обмін на відмову від прийняття спадщини вимагати отримання для себе або інших осіб будь-яких матеріальних чи нематеріальних благ. Отже, подання позивачкою оспорюваної нею заяви з наведених та підтверджених нею мотивів не може бути підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною як вчиненою під впливом помилки та обману. Позивачкою не доведено її помилка щодо обставин вчиненого правочину та істотність значення обставин, щодо яких її було, як вона зазначала, введено в оману. Посилання [PERSON] на те, що вона вважала, що відмовляється від прийняття спадщини лише щодо частини майна, свідчить про неправильне тлумачення норм закону, і, як вказано в постанові Пленуму Верховного Суду України, не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Посилання позивачки на неправомірність дій нотаріуса суд визнати не може, оскільки, нею дії нотаріуса у судовому порядку не оскаржувалися.

Outcome: dismissed