Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Рівненського міського суду на її користь з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON]., [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно починаючи з 14.10.2010 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак,сплата визначених рішенням суду аліментів не проводилась у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам, яка станом на 30.04.2014 року становить 24 910 грн. 30 грн. Сума пені за період з жовтня 2010 року до кінця квітня 2014 року включно становить 109 527 гривень. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просить суд їх задоволити та стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 109 527 грн. 62 коп. за період з травня 2011 року по квітень 2014 року включно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 23.11.2010 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO] в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно від дня пред'явлення позову - 14.10.2010 року і до досягнення дітьми повноліття. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості по аліментах від 29.05.2014 року №368328 виданого державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Левчуком Ю.С. вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2-13453 від 21.12.2010 року виданого на підставі рішення Рівненського міського суду про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], за період з 14 жовтня 2010 року по 30 квітня 2014 року станом на 30.04.2014 року утворилася пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 24 901 грн. 30 коп. Вказаний розмір заборгованості по аліментам обчислений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (розрахунок від 29.05.2014 року) у відповідності до вимог ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.195 СК України, а тому приймається судом до уваги. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст.196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з травня 2011 року по квітень 2014 року становить 109 527 грн. 62 коп. Суд визнає, що розрахунок суми неустойки позивачем проведений у відповідності з вимогами ч.1 ст.196 СК України. Суд вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в тому розмірі, який просить позивач, оскільки відповідач та його представник не подали суду спростувань та не навели жодних обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача чи про необхідність зменшення розміру неустойки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а відповідачем дані вимоги не спростовані, а також не наведено жодних обставин, які-б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, що потягло за собою виникнення пені; відповідач до суду з позовом про зменшення розміру неустойки не звертався, тому позовні вимоги, з наданим розрахунком представником позивача, підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved