Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] подав до суду вищевказаний позов в якому зазначив, що 11.09.2017 р. він звернувся до прокурора прокуратури Запорізької області із клопотанням від 11.09.2017 р. про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України відносно слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON], що була зареєстрована у прокуратурі Запорізької області за вх.№ 1143. 19.09.2017 р. позивач повторно звертався до прокурора Запорізької області із клопотанням від 19.09.2017р. про направлення йому копії постанови, яке було зареєстровано у прокуратурі Запорізької області 19.09.2017р.. 25.09.2017 р. позивач звернувся зі скаргою до прокурора Запорізької області на бездіяльність співробітників прокуратури, що виразилась у не направленні йому копій постанови про закриття кримінального провадження рекомендованим листом протягом 3-х днів з дня отримання прокуратурою його клопотань від 11.09.2017 р. та від 19.09.2017 р. 02.10.2017 р. позивач отримав постанову старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] від 31 січня 2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016080000000347 від 25 жовтня 2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. У жовтні 2017 р. позивач отримав лист-відповідь від 13.10.2017р. за №17/2-5966-13 із прокуратури Запорізької області за підписом прокурора відділу прокуратури Запорізької області [PERSON], в якому зазначено, що вивченням матеріалів провадження підстав для скасування постанови слідчого прокуратури від 31.01.2017 р. не вбачається. Вважаючи вище вказану постанову про закриття кримінального провадження від 31 січня 2017 р. незаконною та необґрунтованою позивач оскаржив її слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шляхом подання скарги від 06.10.2017 р. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 р. у справі № 335/12335/17 скасовано постанову старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] від 31 січня 2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42016080000000347 від 25 жовтня 2015р.. Незаконне закриття старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] кримінального провадження №42016080000000347 від 25 жовтня 2015р. заподіяла позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у 10\~000 грн. та просить стягнути її з Державної казначейської служби України. Окрім того, позивач [PERSON] просить суд також стягнути з Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 1500 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 993 грн.76 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах на позов (а.с.65-68, 72-76, 138-140). Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванню обставин справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 11.09.2017 р. позивач звернувся до прокурора прокуратури Запорізької області із клопотанням від 11.09.2017 р. про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України відносно слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON], що була зареєстрована у прокуратурі Запорізької області за вх. № 1143. 19.09.2017р. позивач повторно звертався до прокурора Запорізької області із клопотанням від 19.09.2017 р. про направлення йому копії постанови, яке було зареєстровано у прокуратурі Запорізької області 19.09.2017 р. 25.09.2017 р. позивач звернувся зі скаргою до прокурора Запорізької області на бездіяльність співробітників прокуратури, що виразилась у ненаправленні йому копій постанови про закриття кримінального провадження рекомендованим листом протягом 3-х днів з дня отримання прокуратурою його клопотань від 11.09.2017 р. та від 19.09.2017 р. 02.10.2017 р. позивач отримав постанову старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] від 31 січня 2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016080000000347 від 25 жовтня 2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. У жовтні 2017 р. позивач отримав лист-відповідь від 13.10.2017 р. за №17/2-5966-13 із прокуратури Запорізької області за підписом прокурора відділу прокуратури Запорізької області [PERSON], в якому зазначено, що вивченням матеріалів провадження підстав для скасування постанови слідчого прокуратури від 31.01.2017 р. не вбачається. Вважаючи вище вказану постанову про закриття кримінального провадження від 31 січня 2017р. незаконною та необґрунтованою, позивач оскаржив її слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шляхом подання скарги від 06.10.2017 р. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 р. у справі № 335/12335/17 скасовано постанову старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області [PERSON] від 31 січня 2017р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016080000000347 від 25 жовтня 2015р . В процесі розгляду скарги слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя встановив, що при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин (а.с. 17-19). Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими документами. Відтак, судовим рішенням від 04 грудня 2017 р. встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб прокуратури Запорізької області, що полягала у закритті кримінального провадження слідчим за заявою [PERSON] про кримінальне правопорушення. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.ч.6,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Проте закон, який би регулював порядок і умови компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, відсутній. Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч.2 ст.1167 ЦК України. За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно віл вини цієї особи. Зі змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб'єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до пп. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Позивач, внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу, зазнав душевних страждань, оскільки був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання штучно створених перешкод, шляхом судового захисту його прав. Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Вирішуючи питання, що повязані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципи розумності і справедливості та стягує на користь позивача з Державної казначейської служби України суму моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Статтею 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відтак, кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди та компенсації понесених судових витрат необхідно стягнути з Державної казначейської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ч.1 ст.4 КПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту позову, заявленого [PERSON], вбачається, що його законні права були порушені саме прокуратурою Запорізької області, яка є відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги предявлені до Державної казначейської служби України, яка лише реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та мали б бути учасниками процесу у порядку, визначеному ст.ст.52, 53 ЦПК України, не підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про\~стягнення матеріальної шкоди, понесеної позивачем по сплаті правової допомоги, до складу якої входить надання юридичних послуг\~щодо розробки та складання процесуальних документів у кримінальному провадженні\~у розмірі 2000 грн., суд враховує роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» про те, що витрати на правову допомогу не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України вони не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. За приписами ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Згідно розрахунку суми оплати за правову допомогу фахівцем в області права було витрачено всього 2 год. 21 хв. на консультації, підготовку позовної заяви, вартість наданих послуг згідно домовленості позивача та фахівця становить 993,76 грн. (а.с. 31-34). Відповідно до ст. 133 ч.2 п.1 ЦПК України, зазначені витрати позивача відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи як витрати на професійну правничу допомогу, питання про їх розподіл вирішується судом в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України. Вказана сума не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 1120 грн.63 коп. В розумінні частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або\~має сплатити,\~встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків та інше). На підтвердження вказаних витрат позивач надав суду копію платіжного доручення від 24.11.2018 року на суму 1400 грн. за договором від 20.02.2017 року. Натомість, суду не було надано розрахунку, що міг би бути доказом підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів, у звязку із чим судом не встановлено законних підставі для стягнення вказаної суми. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845\~затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами). Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. З метою виконання виконавчих документів, в таких категоріях справ, у\~Законах України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~та «;Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~передбачені окремі бюджетні асигнування за КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб». Таким чином, суд вважає необхідним здійснити відповідні стягнення\~з Державного\~бюджету України. Судові витрати по оплаті судового збору, від якого позивач та відповідач звільнені, суд відносить на рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial