Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди.Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, із яким у нього тривалий час існують неприязні відносини, виготовляє та направляє в різні інстанції, організації, до різних службових осіб країни заяви-листи-скарги-позови, а також розміщує їх на своїх сайтах в мережі Інтернет. Так, відповідач [PERSON] розповсюджував відносно нього інформацію в матеріалі «[INFO]» від 03.01.2014року : а саме: "[INFO], «[INFO]». Також він постійно допускає аналогічні образи на його адресу, навмисно розповсюджує інформацію щодо нього, яка не відповідає дійсності, є брутальною , образливою та викладена в принизливій формі. Євпаторійський міський суд неодноразово розглядав аналогічні справи між тими сторонами та по спірним правовідносинам, маються рішення суду, які набрали чинності. Вважає, що вказані обставини прямо і беззаперечно свідчать про навмисне, зухвале скоєння відповідачем [PERSON] протиправних дій. Просить суд, визнати інформацію, розповсюджену [PERSON] відносно нього в матеріалі «[INFO]» від 03.01.2014року : а саме: "[INFO] «[INFO]» як таку, що не відповідає дійсності та викладена в брутальній, образливій і принизливій формі та зобов'язати [PERSON] вилучити вказану викладену ним 06.01.2014р. в мережі Інтернет інформацію відносно нього з сайту [INFO] з вказаної сторінки в Інтернеті: [INFO]. Стягнути з [PERSON] на його користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, про день час та місце слухання справи сповіщений належним чином. У позовної заяві просить розглянути справу за його відсутністю та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. За таких обставин, з урахуванням думки відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю. В судовому засіданні відповідач позов не визнав. Не заперечував, що дійсно виклав зазначену у позові інформацію в матеріалі «[INFO]», де називає речи своїми іменами, та сама інформація міститься на зазначеному у позові Інтернет сайті. Вважає свої висловлювання такими, що відповідають дійсності, а тому не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Також просив суд винести окрему ухвалу відносно [PERSON] за кримінальне правопорушення передбачене ст.ст. 383 ч.2, 384 ч.2 КК України. Вислухавши відповідача по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] розповсюдив відносно [PERSON] в матеріалі «[INFO]» від 03.01.2014року інформацію : а саме неодноразово називая його [INFO], «[INFO]» (а.с.12-45), виклав 06.01.2014р. вказану інформацію на своєму сайті в мережі Інтернет . Такі висловлювання, які містяться у вказаній скарги відповідач розповсюджує тривалий час, в наслідок багаторічних неприязнених стосунків, виготовляє та направляє в різні інстанції, організації, до різних службових осіб, а також розміщує їх на своїх сайтах в мережі Інтернет. Євпаторійський міський суд неодноразово розглядав аналогічні вимоги про що маються рішення суду( а.с.46-64, 68-71). Однак у судовому засіданні встановлено, що не дивлячись на рішення суду з аналогічних позовів, що набрали чинності, відповідач наполягає на тому, що всі вислови його стосовно [PERSON] є його оціночними судженнями та відповідають дійсності. З такими запереченнями не можливо погодитися оскільки вони суперечать діючому законодавству. Так, відповідно до п. 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ вказаної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:А) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особи, у будь-який спосіб;б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації: поширення в мережах Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в інший формі хоча б одній особі. Згідно зі ст.47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно роз,ясень Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» в абзацах 3-5 п.19 , відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів та недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Суд вважає, що інформацію, розповсюдженої [PERSON] відносно [PERSON] не можна віднести до оціночних суджень, оскільки за своїм характером, вона викладена в образливій, брутальній, принизливій формі та мотивована цілеспрямованими діями відповідача на приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, за що наступає відповідальність згідно з діючим цивільним законодавством. Вимога позивача про визнання цієї інформації такою, що не відповідає дійсності, суд не задовольняє, оскільки, будучі вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача на підставі фактичних даних, відомих йому з різних джерел, у тому числі офіційних, цю інформацію не можна перевірити на предмет відповідності дійсності і спростувати, а її правдивість не повинна доводитися, тому вона не має ознак інформації у розумінні ЗУ «Про інформацію» та ст. 277 ЦК України. Що до позову про стягнення моральної шкоди, суд приймає рішення виходячи з такого. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яка передбачає , що при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст. 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, при існуванні її вини. Моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд не задовольняє заяву позивача про стягнення моральної шкоди, тому як позивачем не надано доказів того, що йому така шкода була заподіяна, що він, ознайомившись з матеріалами від 03.01.2014року в мережі Інтернет, морально постраждав від цього, захворів, був змушений налагоджувати стосунки з оточуючими людьми та таке інше. Суд вважає, що спростування інформації та визнання того , що вона викладена в брутальній, образливій і принизливій формі є адекватним засобом для згладжування душевних страждань [PERSON] Вивчивши долучені до матеріалів справи відповідачем [PERSON] документи, суд вважає, що підстав для винесення окремої ухвали стосовно [PERSON], як на тому наполягає відповідач, не має. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial