Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Сторожницької сільської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно записів погосподарської книги Сторожницької сільської ради [PERSON] є головою дворогосподарства, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . У вищезазначеному будинку зареєстровані позивач - [PERSON] , її онук - [PERSON] , [INFO] , колишня невістка - [PERSON] , [INFO] . За твердженням позивача, її колишня невістка - відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає понад 27 років, в добровільному порядку виїхала із будинку, та не бере участь у витратах по його утриманні, а відтак її реєстрація носить формальний характер. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку, позивач змушена звернутись до суду з метою захисту порушених прав. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає вже тривалий час, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення , які повернулися на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» за № 8800025295485 , №8800023594507. Представник третьої особи Виконавчого комітету Сторожницької сільської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду заяву згідно якої проти задоволення позову не заперечують, просить розглянути справу у відсутності представника Сторожницької сільської ради. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ЦПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України Допитаний в судовому засіданні за клоптанням представика позивача в якості свідка гр. [PERSON] пояснив, що є онуком позивача та сином відповідача по справі. Вказав, що проживаю разом з своєю бабусею [PERSON] у [ADDRESS] . Його мати [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання у [ADDRESS] фактично не проживає біля 25 років, місце знаходження матері йому не відомо. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії : 31.03.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 02.09.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, покази свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що згідно записів погосподарської книги Сторожницької сільської ради [PERSON] є головою дворогосподарства, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані на постійне місце проживання : [PERSON] , 1941 р.н., [PERSON] ,1969 р.н., [PERSON] , 1988 р.н. Фактично проживають за даною адресою [PERSON] , та [PERSON] . Гр. [PERSON] , 1969 р.н, в [ADDRESS] не проживає на протязі 20-25 років, що стверджується довідкою Сторожницької сільської ради від 13.09.2019 року за №551.(а.с.7) Згідно довідки виданої сільським головою Сторожницької сільської ради В.П.Сіка від 26.10.2017 року за №1383 [PERSON] , 1969 р.н. за адресою : [ADDRESS] , не проживає з 1992 року.(а.с.5) Факт непроживання відповідача [PERSON] у вищевказаному будинку з 1992 року підтверджується даними акту обстеження місця проживання гр. [PERSON] , [INFO] за адресою : [ADDRESS] , від 25.10.2017 року (а.с.6) Згідно довідки Сторожницької сільської ради від 04.03.2020 року за №102, вбачається, що згідно записів погосподарської книги Сторожницької сільської ради гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрована на постійне місце проживання за адресою : [ADDRESS] , однак за даною адресою не проживає впродовж багатьох років. Фактичне місце проживання [PERSON] сільській раді не відоме.(а.с.23) Як вбачається з показів свідка гр. [PERSON] наданих в судовому засіданні, [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає біля 25 років. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням, яке на праві власності належить позивачеві. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним.Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Ч.2 ст. 405ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз статті 405 ЦК України дає підстави для висновку, що саме власник має правовимагати від осіб, які є членами його сім`ї та не є власниками цього житла, усунення порушення його прав шляхом визнання їх такими, що втратили право користування. Можливість визнання такими, що втратили право користування житлом власника/співвласника законодавством не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником. Суд приймає до уваги твердження позивача та покази свідка по даній справі [PERSON] про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації біля 25 років , фактичне місце проживання відповідача їм невідоме. Окрім того вказане підтверджено і даними акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.10.2017 року. Відповідачем не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідача на частку в домоволодінні, чи право відповідача [PERSON] на збереження права на житло при її відсутності за місцем проживання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у пєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача - [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] , понад один рік без поважних причин, участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, майно не утримує, належних та безспірних доказів того, що їй чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням не надано, суд приходить до переконливого висновку, що позовна заява про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідача у вказаному будинку, суд приходить до висновку, що позовна вимога є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довел ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved