Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року заявив позов до Київської міської ради про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після [PERSON], померлої [INFO]. Позов мотивований тим, що право власності на вказане майно спадкодавець за життя належним чином не зареєструвала, що в свою чергу позбавило позивача можливості прийняти спадщину в загальному порядку. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Відповідач свого представника в суд не направив, заперечень до позову не надходило. Представник третьої особи надіслав пояснення, за якими на вирішення справи поклався на розсуд суду. Оскільки, у справі достатньо доказів, що вказують на права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть. До майна померлої 18.08.2015р. Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №1137/15. З матеріалів спадкової справи вбачається, що за спадщиною після померлої звернувся тільки її син [PERSON], до спадкової маси, разом з іншим майном, увійшло право власності на квартиру [ADDRESS], що належало спадкодавцеві відповідно до свідоцтва про право власності від 08.10.2012р., виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 01.10.2012р. №1507-С. Проте, за довідкою Київського МБТІ від 14.09.2015р., право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване. Це суперечить приписам ст.ст. 182, 210 ЦК України. Тому, державний нотаріус [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру, про що 10.11.2015р. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Така відмова, нотаріусом правильно обґрунтована приписами ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.18 п.4 гл. 10 розділу ІІ порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Разом з тим, статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловив відповідні правові позиції, в тому числі і про те, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (cт. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 393 ЦК України встановлено, що власник має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності. Таким чином, з урахуванням того, що на спірне майно може претендувати територіальна громада м. Києва, суд визнає, що позов заявлено правильно, і з аналізу наведених вище доказів в їх сукупності підстав для відмови в задоволенні вимог позову не вбачає.

Outcome: approved