Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ДП «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві та зазначив, що він знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 18 вересня 1978 року на шахті «Новодонецька» і працював з повним робочим днем в шахті в шкідливих та небезпечних умовах праці. 17 грудня 2008 року на час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму у вигляді забиття грудної клітини, забиття поперекового відділу хребта, розтяг капсульно-зв'язкового апарату поперекового відділу хребта, закритий перелом лівої вертлюжної впадини та супутні - посттравматична пневмонія зліва і радікулопатія, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 та актом №68 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 19грудня 2008 року. Згідно довідки МСЕК від 04.08.2009 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% та визнано інвалідом 3-ї групи, при подальших переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався, висновком МСЕК від 14.08.2012 року відсоток втрати працездатності у розмірі 40% та 3-я група інвалідності визначені безстроково. Після встановлення йому втрати професійної працездатності він з усіма необхідними документами звернувся до відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля для відшкодування матеріальної шкоди, де йому були призначені страхові виплати, а саме: одноразова допомога і щомісячні регресні виплати. [PERSON] вважає, що внаслідок нещасного випадку йому заподіяні моральні страждання, що виражаються в фізичному переживанні у зв'язку з ушкодженням здоров'я; у нього порушені нормальні життєві зв'язки, для відновлення яких з його боку необхідні додаткові зусилля; він тривалий час знаходився у лікарні. Наявність захворювання створюють для нього постійні нервові навантаження, що мають свої наслідки також і в повсякденному житті. В нього заповільнена хода, постійний больовий синдром в грудній клітині, болі в поперековому відділі хребта та у тазовій області, які знімаються тільки ліками. Він має статико-динамічні порушення функції хребта та ходьби, в стадії загострення. Цей його стан постійний. Він вимушений постійно проходити лікувальні процедури. У нього з'явилась вада, яку неможливо вилікувати, в результаті нещасного випадку він не має можливості виконувати домашню роботу, постійно пристосовується до життя та умови постійного больового синдрому. Все це порушило його життєвий уклад і зажадало від позивача додаткових зусиль для відновлення нормального способу життя. Через це він глибоко страждає. Просив суд ухвалити рішення яким поновити строк для звернення до суду за захистом порушеного права, пропущений з поважних причин та стягнути з ДП «Добропіллявугілля» на його користь моральну шкоду у сумі 40 000,00 гривень. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі угоди, підтримала пояснення та вимоги позивача, вважає, що вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Представник відповідача, діючий на підставі довіреності Косенко С.В., проти задоволення позову заперечує тому, що позивач безпідставно посилається на норми Закону України "Про охорону праці" та Кодексу законів про працю України та вважає, що позивач у судовому засіданні не надав належних доказів тих обставин, які б підтверджували якими неправомірними діями відповідача йому заподіяні моральні страждання та у чому вони полягають. Просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню . Свій висновок суд обґрунтовує наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] знаходився в трудових відносинах з відповідачем з 18 вересня 1978 року на шахті «Новодонецька» і працював з повним робочим днем в шахті в шкідливих та небезпечних умовах праці. 17 грудня 2008 року на час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму у вигляді забиття грудної клітини, забиття поперекового відділу хребта, розтяг капсульно-зв'язкового апарату поперекового відділу хребта, закритий перелом лівої вертлюжної впадини та супутні - посттравматична пневмонія зліва і радікулопатія, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 та актом №68 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 19грудня 2008 року. Згідно довідки МСЕК від 04.08.2009 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40% та визнано інвалідом 3-ї групи, при подальших переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався, висновком МСЕК від 14.08.2012 року відсоток втрати працездатності у розмірі 40% та 3-я група інвалідності визначені безстроково. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи, дослідженими в ході судового розгляду й по суті сторонами не оскаржуються. Розв'язуючи питання про обґрунтованість вимог позивача, суд виходить із вимог ст. 237-1 КЗпП України, яка визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з положень вищеназваної статті, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає тільки при умовах, що моральні страждання робітника або втрата ним нормальних життєвих зв'язків або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушень законних прав робітника. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Ст.13 вказаного Закону гласить, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів , а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю [PERSON] заподіяно з вини ДП «Добропіллявугілля», що підтверджується матеріалами цивільної справи. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Також суди повинні виходити з того, що за змістом ст.. 124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Як вбачається із рішення Конституційного суду від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 по справі № 1-32/2008, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З врахуванням викладеного, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги [PERSON] до ДП «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок нещасного випадку позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичайного способу життя, вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи, дослідженими і проаналізованими в ході судового розгляду. Визначаючи розмір суми морального збитку, суд виходить з розміру позовних вимог позивача, ступеня порушень його життєвих зв'язків, характеру додаткових зусиль в організації подальшого життя, погіршенням здоров'я та душевного балансу, а також з урахуванням розумності і справедливості, проценту вини позивача в нещасному випадку, що складає 5%, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню і стягненню з ДП «Добропіллявугілля» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 18000 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 243,60 коп. На підставі ст.ст.233, 237-1 КЗпП України, Закону України "Про охорону праці",

Outcome: partial