Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON]\~ звернулася до суду із позовом до [PERSON] та після уточнення своїх позовних вимог (том. 1 а.с. 247-252, том. 2 а.с. 26-37) просить\~ суд : заповіт [PERSON] від 07.10.2011 року на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3615 - визнати недійсним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] усі судові витрати, у тому числі пов'язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що оспорюваний заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його складання та посвідчення батько позивача [PERSON] (заповідач) не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже вказаний правочин не відповідає його внутрішній волі. У судовому засіданні позивач [PERSON], її адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необгрунтованості. Треті особи у судове засідання не з'явилися. Від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги доводи всіх учасників судового процесу, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.12.2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 396867, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (т.1 а.с.9). [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (том 1 а.с. 49). За життя [PERSON] зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, склавши заповіт від 07.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3615. За заповітом [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б таке майно не складалось, і взагалі\~все те, що йому буде належати на день смерті на що за законом заповідач матиме право заповів - [PERSON], [INFO]. На підставі заяви [PERSON] та зазначеного заповіту, державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №110/2015 р., з якої видно, що 11.03.2015 р. зареєстрована заява позивача про прийняття спадщини. У відповідності до\~ст.1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Розпорядження, яке міститься в заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1ст.1235 ЦК України). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч.2,4 ст.1236 ЦК України). Главою 85 ЦК України\~встановлені загальні вимоги до форми, змісту та порядку посвідчення заповіту, недодержання яких у відповідності до\~ч. 1\~ст. 1257 ЦК України\~свідчить\~про його нікчемність. Відповідно до п. 16, 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно\~ст.225 ЦК України, правочин який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї права або інтереси порушені. За змістом положень\~ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Під час розгляду дійсної справи, на підставі отриманих судом доказів, встановлено, що на момент складення заповіту 07 жовтня 2011 року, [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такими доказами являються: представлені суду письмові пояснення; пояснення допитаних під час судового розгляду справи свідків; медичні документації (том1, а.с. 161-164); висновок лікаря психіатра-психотерапевта від 08.09.2015 (а.с. 134-137), із яких вбачається, що починаючи з 2001 року, [PERSON] почав тяжко хворіти на серцево-судинні захворювання, що викликало необхідність час від часу знаходитись на стаціонарному лікуванні. Під час лікування [PERSON] постійно приймав хімічні препарати, внаслідок чого почав втрачати можливість керувати своїми діями та розуміти їх наслідки, потребував сторонньої допомоги. З наданих суду письмових пояснень [PERSON] (том 1, а.с. 110-112), [PERSON] (том. 1, а.с. 113-116, 150-153), [PERSON] (том. 1, а.с. 213), [PERSON] (том 1, а.с. 179, 212), [PERSON] (том. 1, а.с. 154, 177, 211), [PERSON] (том. 1, а.с. 210), [PERSON] (том. 1, а.с. 208), [PERSON] (том, 1, а.с. 207), [PERSON] (том 1, а.с. 205), [PERSON] (том.1, а.с.203), [PERSON] (том 1, а.с. 201), [PERSON] (том.1, а.с. 197), [PERSON] (том. 1, а.с. 130, 159, 178), [PERSON] (том. 1, а.с. 132) вбачається, що починаючи з 2009 року, після смерті свого сина - [PERSON], стан здоровя Заповідача значно погіршився, він дуже змінився та почав вчиняти дії, не усвідомлюючи їх значення та не керуючи ними. Наведені у вказаних вище письмових пояснення доводи були підтверджені поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні 16 травня 2017 року: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Той факт, що [PERSON] на момент складання їм у жовтні 2011 року заповіту на користь [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними також підтверджується висновком судової психіатричної експертизи №290 від 08.07.2016 року за результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи. Так, зазначеним висновком встановлено: "[PERSON], [INFO] на час складання заповіту - 07.10.2011 р. страждав тяжким хронічним стійким психічним розладом у вигляді Органічного розладу особистості поєднаного генезу (токсичного, судинного) з виразним психоорганічним синдромом, окремими параноїчними включеннями та минущими епізодами спутаної свідомості (F07.9 за МКХ-10), у звязку з чим був абсолютно не здатний (07.10.2011 р.) усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними". Психічний стан померлого у вигляді "Органічного розладу особистості поєднаного генезу (токсичного, судинного) з виразним психоорганічним синдромом, окремими параноїчними включеннями та минущими епізодами спутаної свідомості" впливав на час складання заповіту на правильність сприйняття фактів, що мають значення для укладання заповіту. Генез (причина) даного тяжкого захворювання носить судинний (Гіпертонічна хвороба 2-3 стадії) та токсичний (зловживання спиртними напоями) характер. Декомпенсація даного захворювання - обумовлена впливом субєктивно значимого психотравмуючого фактору (психогенія) - смерті сина 14.08.2009 р.» (том 1, а.с. 231-238). Доводи відповідача про те, що під час складання заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними не підтверджуються належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями. Крім того не є обгрунтованими доводи відповідача про не надання експертами оцінки психологічного портрета [PERSON] під час проведення в дійсному провадженні посмертної судово-психіатричної експертизи. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2001 року №397 на який посилається відповідач, не містить вимог чи інших посилань на необхідність проведення оцінки психологічного портрету досліджуваної особи під час проведення судово-психіатричної експертизи, в тому числі і посмертної. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦК України, що підтверджується зазначеними вище поясненнями свідків, та висновком судово-психіатричних експертів №290, так як викладені у ньому висновки вказують на неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання та підписання оспорюваного заповіту. Тобто встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами свідчать про обгрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] щодо визнання заповіту недійсним. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, у тому числі пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved