Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що вона та [PERSON] з 2008 року по 2012 рік проживали однією сім'єю без укладення шлюбу. За час проживання однією сім'єю в них народилась спільна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Починаючи із народження доньки, відповідач фактично не приймав участі ні у її вихованні, ні у її утриманні. З моменту народження доньки вона намагалась привити відповідачу любов до дитини та постійно сприяла тому, щоб батько приділяв належну увагу їй. Незважаючи на усі її намагання, відповідач не приділяв належної уваги доньці, часто зникав на тривалі періоди з місця нашого проживання, при цьому абсолютно не цікавився донькою та її розвитком. Зрозумівши, що відповідач свого ставлення до доньки не міняє, в лютому 2012 року вона, разом із донькою переїхала проживати в м. Ковель. З лютого 2012 року по червень 2012 року вихованням та утриманням [PERSON] вона займалась самостійно. Батько дитини у вказаний період доньку не відвідував, її духовним та фізичним розвитком не переймався. В червні 2012 року вона уклала шлюб із [PERSON], який добровільно прийняв обов'язок по вихованню та утриманню [PERSON]. З червня 2012 року та по сьогодні її батько - [PERSON] будь-якої ініціативи щодо прийняття участі у вихованні доньки не виявляв та не виявляє. Не цікавиться її колом інтересів, її фізичним та духовним розвитком. Перешкод у спілкування з донькою ні вона, ні її чоловік ніколи не чинили. Останній раз коли батько бачився та спілкувався із донькою було 14 лютого 2012 року та із вказаного моменту ініціативи щодо участі у її вихованні не виявляв. Зважаючи на те, що батько дитини - [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання дочки, не піклувався про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто не виконував та ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків то в листопаді 2015 року вона була змушена звернутись із письмовою заявою до голови Ковельської районної державної адміністрації, як голови комісії з питань захисту прав дитини. Питання, щодо неналежного виконання батьківських обов'язків та ухилення від їх виконання [PERSON] відносно їх малолітньої дочки [PERSON], було предметом розгляду на засіданні органу опіки та піклування. Дане питання вивчалось та розглядалось на засіданні органу опіки та піклування за наслідком якого було встановлено, що батько [PERSON] з лютого 2012 року по даний час жодного разу не відвідував доньку за місцем проживання, матеріально не забезпечував, не виявляв бажання бачитись та спілкуватись із нею. З огляду на встановлені обставини, а також на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків та не надав жодного доказу, який вказував би на об'єктивність підстав, які утруднювали б, або не давали можливості йому виконувати належним чином свої батьківські обов'язки, які покладені на нього законодавством, зокрема статтями 15, 150, 155, 157, 180 Сімейного кодексу України було вирішено за доцільне «позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та надано висновок від 25.12.2015 року за № 1924/24/2-15. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, додатково пояснивши, що позивачка уклала шлюб з [PERSON], який до [PERSON] ставиться по-батьківськи, повністю її утримує та має намір удочерити її, відповідно змінивши прізвище останньої. Відповідач підстав позову не визнав, подавши письмові заперечення, в яких зазначив, що він та [PERSON], тобто позивачка по справі, перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась їх спільна дитина, [PERSON] ([INFO]) та проживали однією сім'єю до 2012 року, після чого з незрозумілих для нього причин позивачка почала чинити перешкоди у спілкуванні та побаченні з дитиною і її твердження, що він з червня 2012 року будь-якої ініціативи щодо участі у вихованні дочки не виявляв та ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків не відповідає дійсності. Він неодноразово намагався вирішити питання, щодо участі у вихованні доньки, однак з позивачкою не зміг домовитися. В судовому засіданні відповідач додатково пояснив, що з часу коли позивачка залишила їх спільне місце проживання, забравши з м. Луцька свої речі та дитину і переїхавши на проживання в м. Ковель, він неодноразово намагався зустрітись з донькою у вихідні дні та домовлявся про це з [PERSON], однак та знаходила причини неможливості таких зустрічей, повідомляючи його про їх виїзд з дитиною до її батьків. Ствердив, що фактично з позивачкою у нього склались неприязні стосунки, хоча він раніше не заперечував про виїзд доньки з позивачкою за межі України, надавши нотаріально засвідчену свою згоду на це і приблизно місяць тому зустрівся з позивачкою в ході зустрічі остання просила його відмовитись від дитини, на що отримала його відмову, хоча вона вже на той час звернулась до суду з даним позовом. Категорично ствердив, що не втратив інтересу до дитини, бажає з нею спілкуватись, брати участь у її вихованні та утриманні в подальшому. На підтвердження цього подав суду опис документів, які відправив рекомендованим листом із заявою в орган опіки та піклування з метою вирішення питання про визначення дат та часу на побачення з дитиною. Поряд з цим, вважає також поданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав не зовсім об'єктивним, так як члени даного органу фактично доводів його не слухали і зробили цей висновок передчасно. Суд, заслухавши сторони, представника органу опіки та піклування, яка підтримала висновок цього органу про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав поряд з іншими обставинами, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому суд зобов'язаний при вирішенні спору у кожному конкретному випадку виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати в майбутньому. В судовому засіданні встановлено, що за час проживання сторін без укладення шлюбу 04 січня 2008 року у них народилася спільна дитина - [PERSON], яка з лютого 2012 року почала проживати з матір'ю після переїзду на постійне місце проживання з м. Луцька до м. Ковеля, а з червня 2012 року після укладення шлюбу з [PERSON], у його сім'ї. Після припинення фактичних шлюбних відносин, їх спільні стосунки були припинені. Позивачка з вимогою про сплату аліментів на утримання дитини не зверталась. Після звернення позивачки до органу опіки та піклування з метою подання висновку про позбавлення відповідача батьківських прав, останній брав участь в засіданні та заперчив вимоги [PERSON] На даний час бажає добровільно за сприяння цього ж органу, у визначенні часу побачень з дитиною, має намір брати участь у її утриманні та вихованні і саме з цією метою звернувся письмово до цього ж органу. За місцем стажування на посаді менеджера ТзОВ «Неман-Україна» характеризується виключно з позитивною сторони, на обліку в лікаря нарколога не перебуває. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Поряд з цим, суд вважає, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу то допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов'язкових умов. Саме з цих підстав посилання позивачки на фактори, які можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини самі по собі не дають підстав для висновку щодо свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків. Ні позивачка, ні орган опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів 8 річної дочки шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, пов'язаних з проживанням в іншому місті, відсутності постійних доходів, наявність у позивачки іншої сім'ї, неузгодженні добровільно визначити час побачень з дитиною, а також що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який повинен відповідати інтересам дитини, приходить до висновку щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав в розумінні ст. 164 СК України на даний час і така вимога є передчасною. Згідно п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" слідує, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Суд вважає, що виходячи з такого засобу його недоцільно застосовувати, коли це не виключно необхідно. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Суд не може погодитись з таким висновком та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений, на переконання суду, передчасно, без достатніх правових підстав, не в повній мірі мотивований та не містить однозначного обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку і захисту її інтересів, що не суперечить вимогам ч. 6 ст. 19 СК України. Вирішуючи спір, судом приймається до уваги також сам факт заперечення відповідачем позовної заяви, його активна позиція щодо намагання в подальшому брати участь у вихованні дитини, звернення до органу опіки та піклування про визначення часу для спілкування з дитиною, що свідчить про його інтерес до дитини, як батька. Суд також враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Отже, виходячи з цих підстав, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази щодо винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, що довело би суду необхідність позбавити останнього батьківських прав відповідно до вимог ст. 164 СК України. Разом з тим, за таких встановлених судом обставин, суд вважає за можливе попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання своєї малолітньої доньки, що може потягнути за собою, у випадку продовження такої поведінки в майбутньому, позбавлення його батьківських прав щодо неї, з покладенням на орган опіки та піклування обов'язку по контролю за виконанням своїх батьківських обов'язків останнім. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed