Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 16.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у сторін є спільна дитина - [PERSON] , який на даний час проживає разом з позивачем, відповідач проживає окремо та добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов`язана її утримувати згідно норм Сімейного кодексу України. Відповідач надала відзив, в якому виклала свої заперечення проти позову посилаючись на те, що на цей час є безробітною та не має жодних доходів, з нею проживає та перебуває на її утриманні інший син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є позивач, проте він не сплачує аліменти на цю дитину; вважає, що позивач не довів факт її ухилення від утримання дитини; зазначила про наявність домовленості з позивачем щодо утримання кожною із сторін тієї дитини, яка проживає з нею; вказала на те, що [PERSON] періодично проводить вихідні, канікули у неї і в цей період вона забезпечує його усім необхідним, а тому просила задовольнити позов частково та стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Крім того, відповідач вважає, що на даний час з неї не можливо стягувати аліменти, оскільки одночасне стягнення аліментів на одну і ту ж дитину з батька на користь матері і з матері на користь батька буде суперечити закону. Позивач подав відповідь на відзив, в якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, зокрема зазначив, що відповідач не дивлячись на те, що їх син [PERSON] з жовтня 2018 року почав проживати з ним, не тільки не відмовилась від стягнення з нього аліментів на обох дітей, а і з наступного місяця поновила їх стягнення, чим фактично зловживає, тому вважає свої вимоги справедливими і законними. Ухвалою суду від 30.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання, що було призначене на 29.04.2020, яке відкладалось через неявку учасників справи та за їх клопотаннями, зокрема для надання заяв по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнав частково. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 21.11.2018 (а.с.7-8). Згідно довідки № 230 від 10.02.2020, виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого апарату Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області, вищевказані діти входять до складу сім`ї [PERSON] , який є уповноваженим співвласником житлового приміщення (будинку) за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12.09.2019 по справі №319/845/19, яке набрало законної сили 18.10.2019, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17.11.2015 по справі №319/1379/15-ц, яке набрало законної сили 05.12.2015, стягнуто аліменти з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2015 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.21). Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 по справі №319/113/20, яке станом на 30.04.2020 не набрало законної сили, [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та зменшено розмір аліментів з 1/3 частини заробітку (доходу) до ј частини заробітку (доходу) платника аліментів (а.с.45-46). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам № 2706 від 30.01.2020, складеного державним виконавцем Більмацького РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Куйбишевським районним судом Запорізької області 17.10.2018 по справі № 319/1379/15-ц, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2015 і до досягнення дітьми повноліття, заборгованість по аліментах станом на 31.01.2020 складає 29 973,49 грн. (а.с.22). Згідно довідки № 598 від 04.06.2020, виданою Більмацькою районною філією Запорізького обласного центру зайнятості, [PERSON] перебуває на обліку як безробітна з 14.01.2020 (а.с.51). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 03.06.2020, [PERSON] мала оподаткований дохід та інші виплати за період з 1 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року, у розмірі 64 461,03 грн. (а.с.47). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.ст.180-184, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви Статтями 141 та 188 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей є безумовним, право отримувати аліменти на дитину та право визначати спосіб їх стягнення має той із батьків, з ким проживає дитина, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, при задоволенні позову суду надано право лише визначати розмір (частку від доходу) аліментів виходячи із встановлених обставин справи. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З огляду на те, що [PERSON] є матір`ю малолітнього - [PERSON] , який проживає з батьком, та зобов`язана його утримувати до досягнення повноліття, суд враховуючи, що відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона бере участь в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі, та/або не має можливості сплачувати аліменти у відповідному розмірі, зокрема через стан здоров`я чи матеріальне становище, або наявність інших дітей, непрацездатних родичів чи близьких осіб, що знаходяться на її утриманні, при цьому вона є особою працездатного віку, певний період часу працювала та отримувала заробітну плату, соціальні виплати пов`язані з безробіттям, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення належного рівня життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Доводи відповідача про те, що у неї через відсутність постійного місця роботи немає можливості сплачувати аліменти у частці від її доходу, але вона згодна сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не заслуговують на увагу, оскільки такий спосіб стягнення аліментів не призводить до стягнення більшої грошової суми у період її безробіття. Крім того, стягнення за рішенням суду аліментів на дитину з того з батьків, хто проживає окремо від дитини, не є перешкодою для подальшого його звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з іншого з батьків, зокрема у разі зміни місця проживання дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для зміни розміру первісно стягнутих аліментів або звільнення від них. Вимога позивача про стягнення аліментів з 16.03.2020, а не з 18.03.2020 - дня подачі позову, жодним чином не обґрунтована та задоволенню не підлягає. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29, рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03). В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що інші доводи сторін, за вищевказаних обставин не мають суттєвого значення для вирішення спору та не потребують детальної відповіді на кожен з них. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial