Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

28.07.2021 позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2011 року та рішенням суду від 25 жовтня 2016 року шлюб між ними було розірвано. В період спільного проживання у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вона разом із дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично, з моменту розлучення, вона із дітьми виїхали із помешкання відповідача та проживали окремо, а з 2019 року вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Вона, як мати, забезпечує дітей усім необхідним, дбає про їх фізичний та духовний розвиток. Відповідач, зі свого боку, ніяким чином не піклується про дітей, зловживає алкогольними напоями, не цікавиться життям і розвитком дітей, вже майже 5 років після розлучення він жодного разу не зустрічався із дітьми та не виявляє до цього бажання, не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості і їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя. З грудня 2016 року і по даний час відповідач не сплачує аліменти на дітей та не надає жодної матеріальної допомоги. В зв`язку із не виконанням відповідачем батьківських обов`язків вона зверталася до Служби у справах дітей, однак дане звернення не мало результату, відповідач так і не змінив свого ставлення до своїх батьківських обов`язків і не почав спілкуватися із дітьми та цікавитися їх життям. Їй відомо, що відповідач зловживає спиртними напоями, веде бродяжний спосіб життя, тобто повністю деградував. Враховуючи, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання та утримання дітей, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 18.08.2021 судом постановлено ухвалу, якою звільнено позивача від сплати судового збору за подання вказаного позову, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 25.10.2021 судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача, адвокат Атаманчук Оксана Олександрівна, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судової влади України, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, за довіреністю у справі - Махаринський Г.В., подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та подав рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.11.2021 № 779 щодо вирішення судового спору. Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Погребищенської міської ради представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти позову не заперечують. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 12 серпня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 07.11.2016 (а.с. 14). В період спільного проживання у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с.15-17). Позивач разом із дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,18-20), а фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с.39). Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року, у справі №357/13404/16-ц, провадження № 2/357/575/17, яке набрало законної сили 21.03.2017, на підставі якого було видано виконавчий лист (а.с. 23), з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.09.2021 за № 46094 (а.с.24), що видана головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Рябоконем М.В. (а.с.21), заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] за виконавчим листом у справі №357/13404/16-ц, провадження № 2/357/575/17, станом на 01.05.2021 становить 211386,00 грн., а згідно розрахунку від 29.09.2021 за № 89684 (а.с.48), заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2021 становить 233774,50 грн. З матеріалів справи ( а.с.21,22) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в період з 2018-2019 років відвідувати ДНЗ (ясла-садок) КТ № 6 «Зіронька», мама дітей - [PERSON] приділяла увагу своїм дітям, піклувалася про їх розвиток та виховання, діти були доглянуті, одягнені по сезону, вона відповідально ставилася до потреб дітей з урахуванням їх думок та побажань, а батько дітей жодного разу у садочок не приходив і вихователі ніякою інформацією про нього не володіють. З характеристик, виданих КЗ «Сніжнянський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Погребищенської міської ради, на дітей: [PERSON] , [INFO] , учениці 4 класу, та [PERSON] , [INFO] , учня 1 класу, вбачається, що мати дітей - [PERSON] займається організацією навчання дітей і їх вихованням, а з їх батьком працівники школи не зустрічалися і не спілкувалися та він сам жодного разу в школу не приходив. З акту обстеження умов проживання від 09.07.2021 (а.с.29), вбачається, що діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , умови проживання відповідають санітарно - гігієнічним вимогам, будинок облаштований усім необхідним для життя,у дітей є спальні місця, вони забезпечені робочим інвентарем, одягом всіх сезонів, взуттям, продуктами харчування в достатній кількості. Мати самостійно виховує та забезпечує дітей, веде господарство. Батько із сім`єю не проживає, не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Стосунки в сім`ї дружні, діти активні, комунікабельні, допомагають матері по господарству. Згідно інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб від 07.07.2021 за № 357/02-15 ( а.с.30), сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Центру з 26.11.2018 по 04.04.2019 у зв`язку із соціально - економічними проблемами, а занята з обліку у зв`язку із переїздом до села Сніжки Вінницької області. Протягом соціального супроводу мати самостійно виховувала та забезпечувала малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей - [PERSON] аліменти не сплачував, фінансово не підтримував, не брав участі у виховані та не цікавився їх життям і здоров`ям. 09.11.2021 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради надав висновок про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей (а.с.72), у якому вказав, що [PERSON] в порушення вимог чинного чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дітей, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. В даному випадку позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, а відповідач, у свою чергу, не надав до суду жодних доказів в спростування доводів позивача та в підтвердження виконання належним чином своїх батьківських обов`язків. Судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, не цікавиться їх навчанням і підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти, що підтверджено матеріалами справи, які узгоджуються з показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в бездіяльності відповідача вбачається свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків в обсязі необхідному для повноцінного розвитку дітей, розвитку їх особистості та уявлення про навколишній світ, засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та нормального самоусвідомлення. Згідно ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави стягується судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved