Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просить суд стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] з листопада 2012 року по час звернення до суду в сумі 4213,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року, який відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 грудня 2012 року було розірвано, від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], 04 листопад [INFO]. Відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки, відповідач [PERSON] зобовязаний сплачувати на її користь аліменти в розмірі 30% частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.11.2012 року. Виконавчий лист позивачкою було подано до державної виконавчої служби Богунського районного управління юстиції у Житомирській області, де і було відкрито виконавче провадження, однак відповідач свій обовязок не виконував або виконував не у повному обсязі, а тому відповідно до довідки Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира станом на 01 березня 2017 року має заборгованість по аліментах в розмірі 27717,03 грн., а тому відповідно до чинного законодавства зобовязаний сплати пеню на не сплачені суми. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, де просив розглядати справу без його участі, проти позову не заперечував та просив його задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.\~ Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє \~від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її \~до самостійного життя. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.12.2012 року розірвано (а.с. 5). У шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Також рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.12.2012 року було присуджено до стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 30% частки заробітку відповідача щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 01.11.2012 року. Однак відповідач аліменти сплачував не у повному обсязі або не сплачував взагалі, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам, яка згідно, довідки Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 1036/7.21-40/7 від 20.07.2017 року, станом на 20.07.2017 року становить 7562,89 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума неустойки (пені) яка має бути стягнута відповідно до\~сімейного кодексу\~становить 1 % за кожен день прострочення сплати аліментів. Сума неустойки (пені) визначається за загальною встановленою формулою, а саме: сума заборгованості за місяць прострочення платежу х 1 % х дні прострочення (кількість днів в календарному місяці) : 100 %.\~\~\~Позивачем у позові наведений розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка розрахована згідно вищенаведеної формули та становить 4213,00 грн., однак з таким розрахунком суми пені суд не погоджується, оскільки він був здійснений на основі довідки Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №193/7.21-40/7 від 01.03.2017 року (а.с.6), у якій не було враховано аліменти, які відповідач сплачував у 2015 - 2017 роках, та судом самостійно здійснено розрахунок пені за вищевказаною формулою на основі довідки Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 1036/7.21-40/7 від 20.07.2017 року (а.с. 39), та яка станом на 01.04.2017 року становить 1797,17 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. \~ При цьому, суд враховує позицію відповідача, який визнав позов, не заперечував про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а відповідно до положень ч. 1\~ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України\~обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд приходить до висновку, по позовна заява в частині вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до задоволення, однак з врахуванням суми боргу по аліментах. Також, у позові міститься вимога про стягнення з відповідача витрат за надання правої допомоги у підготовці матеріалів позову у розмірі 600,00 грн. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст.\~56,\~79,\~84 Цивільного процесуального кодексу України\~витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді. Згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 N5076-VI (далі - Закон N 5076-VI) під іншими видами правової допомоги розуміють види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Враховуючи наведе, витрати на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню є правова допомога, яка надавалась у судовому засіданні та час ознайомлення із матеріалами справи у суді, інші витрати заявлені позивачем відшкодуванню не підлягають оскільки це не передбачено чинним законодавством та не є окремою процесуальною дією. Підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами за надану йому правову допомогу на підставі відповідного договору. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, позивачем до позову було додано квитанцію до прибуткового касового ордера № 12 від 31.03.2017 року, згідно якої від [PERSON] прийнято 600,00 грн. на підставі договору та довідку-розрахунок по виконанню обсягу послуг у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Будь-які інші докази, які підтверджують понесення витрат на правову допомогу, зокрема угоди про надання правової допомоги і адвокатського захисту прав, свобод та інтересів позивача, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копії посвідчення адвоката, актів про взаєморозрахунки, актів приймання-передачі виконаних робіт, які могли б підтвердити\~ витрату часу адвокатом [PERSON] на надання своїх юридичних послуг до суду не надано. Враховуючи викладене вище, суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 600,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: partial