Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

17 січня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням впливу від інфляції і 3-х % річних в сумі 1 134,80 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. Позивач є балансоутримувачем будинку. Як зазначає позивач, відповідач зобов'язана вносити плату за утримання будинку та прибудинкової території, проте внаслідок несплати за послуги за період з серпня 2013 року по серпень 2016 року заборгованість складає 803,52 грн. Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто три відсотки річних та інфляційну складову в розмірі 37,21 грн. та 294,07 грн. відповідно. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 13.04.2017 року заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Також суду пояснили, що послуги надаються в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 07.11.2017 року представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просить задовольнити вимоги. В судовому засіданні, яке відбулось 13.04.2017 представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки послуги не надавались та вона їх не отримувала. В судове засідання, яке відбулось 07.11.2017 року представник відповідача не з'явилась, звернулась до суду з клопотанням про відкладення слухання справи. З врахуванням зазначеного та тієї обставини, що суд уже перейшов до розгляду справи та були заслухані пояснення сторін, суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. У ст.13 Конституції України встановлене положення про те, що «власність зобов'язує». Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Норми ст. 322 ЦК України передбачають, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Вимогами ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець і виробник. А вимоги п.п. 1,5 ч.3 ст.20 вказаного Закону встановлюють обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Як встановлено в судовому засіданні, будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ОСББ «Пушкінська-14». 45/100 частин квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності від 21.12.1993 року. Як зазначив позивач, відповідач не сплачувала плату за утримання будинку та прибудинкової території внаслідок чого за період з серпня 2013 року по липень 2016 року (включно) утворилась заборгованість в розмірі 758,88 грн. Як було встановлено в судовому засіданні, договір між сторонами про утримання будинку та надання житлово-комунальних послуг укладено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала, що відповідач не сплачує за утримання будинку та прибудинкової території та пояснює це тим, що послуги належної якості не надаються, а деякі послуги, які входять до структури тарифу взагалі не надаються. Крім того представник відповідача зазначила, що тариф було встановлено з порушенням Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Але суд не може взяти до уваги зазначені заперечення представника, оскільки в межах даної цивільної справи вона не оскаржувала встановлений тариф, а тому суд позбавлений можливості оцінити законність прийняття рішення та встановлення тарифу. Також представника відповідача заперечувала щодо законності Протоколу №2 Загальних зборів об'єднання від 19.04.2013 року щодо прийняття будинку на баланс позивача, проте оскільки відповідач із зустрічним позовом до суду не зверталася, суд не може взяти до уваги такі заперечення. Представник відповідача зазначала, що ОСББ «Пушкінська-14» не є балансоутримувачем будинку та не надали доказів, що саме ним надаються комунальні послуги, а тому не має правових підстав для пред'явлення даного позову Проте суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача, так як суду під час судового розгляду представник позивача надав копії договорів згідно з якими надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, згідно з затвердженими тарифами, тобто позивач є виконавцем послуг. Представник відповідача на підтвердження своїх пояснень не надала суду доказів, що послуги не надаються чи надаються не в повному обсязі. Суд не може взяти до уваги, що ОСББ «Пушкінська-14» належним чином не утримує будинок, як пам'ятку архітектури місцевого значення, оскільки утримання будинку (утримання фасаду, ремонт пошкоджених водозливних труб) не відноситься до надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. А тому враховуючи, що відповідач не сплачує за утримання будинку та прибудинкової території, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 803 (вісімсот три) гривни 52 копійки, втрати від інфляції в сумі 294,07 грн., 3% річних в сумі 37,21 грн. Крім того, так як відповідач звільняється від сплати судового збору, на підставі ст.88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved