Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 12.07.2014 року близько 4 год. у м. Хмельницькому, водій [PERSON], керуючи автобусом «[PERSON] Спрінтер» д.н.з. [NUMBER] і рухаючись вулицею [PERSON] зі сторони вулиці Прибузької в напрямку до вул. Зарічанської в районі зупинки «Оазис», допустив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля. Під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований у реанімаційне відділення Хмельницької обласної лікарні та в подальшому проходив лікування в різних медичних закладах України. Згідно висновку лікаря СМЕ №1016 від 26.08.2014 р. у [PERSON] на підставі даних медичної документації виявлені тілесні ушкодження у виді саден шкіри голови, наявність їх в обох лобно-тімяних ділянках, гомілок обох кистей, рани м'яких тканин правої вушної раковини, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, закритого перелому потиличної кістки склепіння черепа зліва без зміщення уламків, важкого забою головного мозку з розвитком крововиливу під м'які мозкові оболонки. Ускладненнями черепно-мозкової травми стали розвиток у потерпілого тетрапарезу - в'ялого паралічу усіх чотирьох кінцівок, який більше виражений у лівій руці та нозі, з періодичними порушеннями сечовипускання (розлад констатований лише у заключному клінічному діагнозі), виражені когнітивні розлади (порушення пам'яті, мови, сприйняття). Тілесні ушкодження, отримані [PERSON], за характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю. За фактом скоєння ДТП старший слідчий СВ Хмельницького MB УМВС України в Хмельницькій області майор міліції порушив кримінальне провадження, вніс відомості до ЄРДР за №12014240010003430 від 12.07.2014 р. за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Слідчий 27.08.2014 р. постановою закрив кримінальне провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Позивач посилається на те, що не зважаючи на те, що дане кримінальне провадження було 27.08.2014 р. закрито, водій [PERSON] солідарно з власником автомобіля [PERSON] зобов'язані відшкодувати [PERSON]С заподіяну шкоду (матеріальну та моральну) відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Внаслідок неправомірних дій громадянина [PERSON] [PERSON] завдано матеріальну та моральну шкоду, яку він оцінює у сумі 20069 грн. 45 коп., а саме: витрати на ліки у сумі 15320, 45 грн., що підтверджується чеками та квитанціями, 1259 грн. - вартість пошкодженого одягу - сорочки вартістю 324 грн., штанів вартістю 285 грн., туфлі вартістю 650 грн., 2690 грн. - витрати на спеціальне та посилене харчування, 800 грн. - витрати на перевезення до лікарні в іншу область. Позивач просить стягнути з відповідачів також моральну шкоду, яку він оцінює у сумі 95000 грн. та яка виразилась в сильних фізичних та душевних стражданнях, порушенні нормального ритму життя, позивач змушений продовжувати лікування,. Згідно до Законів України «Про державний бюджет на 2014 рік» та «Про державний бюджет на 2015 рік» з січня по грудень 2014 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн.; а з 1.01.2015 р. по 01.12.2015 р. розмір мінімальної заробітної плати також становить 1218. [PERSON] з 12.07.2014 року по 15.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах України та на даний час ще перебуває на амбулаторному лікуванні і не може працювати через черепно-мозкову травму, його втрачений заробіток становить 19406 грн. 80 коп. Позивач просить стягнути на його користь з [PERSON], [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 22449 грн, моральну шкоду в сумі 95 000 грн., втрачений заробіток (дохід) в сумі 19406 грн. 80 коп., судовий збір в сумі 1345 грн., а також витрати за послуги адвоката у сумі 2400 грн. У подальшому позивач та його представник позовні вимоги збільшили і просили стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], матеріальну шкоду в сумі 20069 грн. 45 коп., солідарно з відповідачів ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в сумі 95 000 грн., втрачений заробіток (дохід) в сумі 30389 грн. 06 коп., витрати за послуги адвоката у сумі 2400 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи 25.10.2016 р. у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідачів у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, вказавши, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки [PERSON], який здійснював керування автомобілем на законних підставах, не порушував Правил дорожнього руху України, що підтверджується відповідним висновком експертизи. Автомобіль марки «[PERSON] Спрінтер» д.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] застраховано у страховій компанії ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується страховим полісом. У день скоєння ДТП [PERSON] повідомив по телефону страхову компанію про ДТП, однак докази такого повідомлення відсутні, письмово [PERSON] страхову компанію не повідомляв. Представник відповідачів вказав про те, що суд, відповідно до чинного законодавства, враховуючи обставини по справі та відсутність вини [PERSON] у ДТП, повинен зменшити розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON], з вини якого сталась означена ДТП. Представник відповідача - ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не прибув, звернувшись до суду з письмовими запереченнями, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] через його безпідставність. Суд приходить до висновку слухати справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із ч. 2, 3 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року). Судом встановлено, що 12 липня 2014 року біля 4 години у м. Хмельницькому водій [PERSON], керуючи автобусом марки «[PERSON] Спрінтер», р.н.з. ВХ 8949 АО, рухаючись вул. [PERSON] зі сторони вул. Прибузької в напрямку до вул. Зарічанської в районі зупинки «Оазис» допустив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину із права на ліво відносно руху авто у невстановленому місці. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та постановою ст. слідчого СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області про закриття кримінального провадження від 27.08.2014 р. Внаслідок вказаного наїзду [PERSON] отримав тілесні ушкодження: садна шкіри голови, рана мяких тканин правої вушної раковини, підшкірна гематома потиличної ділянки голови, закритий перелом потиличної кістки склепіння черепа зліва без зміщення уламків, важкий забій головного мозку з розвитком крововиливу під мякі мозкові оболонки та ускладненнями черепно-мозкової травми, що у подальшому мали місце, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння; садна шкіри гомілок, обох кистей, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 1016 від 12.04.2014 р. Постановою ст. слідчого СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області про закриття кримінального провадження від 27.08.2014 р., кримінальне провадження було закрите у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Згідно п.п. 33.1.4 п.33.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» від 01.07.2004 року у редакції, яка діяла на момент настання ДТП, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. П. 37.1.3 означеного закону встановлено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. На момент скоєння ДТП, яке відбулося 12.07.2014 р., автомобіль марки «[PERSON] Спрінтер» д.н.з. [NUMBER] було застраховано у страховій компанії ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується страховим полісом №АІ/2613866. Із пояснень представника відповідача [PERSON] слідує, що останній виконав свій обовязок щодо повідомлення ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про настання страхового випадку, проте доказів такого повідомлення, у порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надав; при цьому судом розяснювалися сторонам їх права, передбачені ст. 137 ЦПК України. Не здобуто таких доказів і судом. За таких обставин, враховуючи відсутність у суду доказів повідомлення [PERSON] ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про настання страхового випадку, суд приходить до висновку про обовязок відшкодування шкоди саме завдавачем [PERSON], як особою, яка на законній підставі використовувала транспортний засіб, належний [PERSON], та який на підставі тимчасового реєстраційного талону використовував [PERSON], який дав дозвіл на керування автобусом марки «[PERSON] Спрінтер», р.н.з. ВХ 8949 АО [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] з 12.07.2014 року по 5.08.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у Хмельницькій міській лікарні, що підтверджується епікризом № 7470 у відділенні неврології. У період перебування на лікуванні позивачем були придбані ліки на загальну суму 3884,22 грн., що підтверджуються відповідними чеками та призначеннями лікарів, підтверджених виписками з медичних карток, довідками: нейроксон вартістю 37,50 грн. 1.08.2014 р.(а.с. 142), нейроксон вартістю 170,15 грн. 2.08.2014 р.(а.с. 143), кораксан вартістю 76,58 грн. 24.07.2014 р.(а.с. 143), ліки вартістю 422,04 грн. 26.07.2014 р.(а.с. 143), ліки вартістю 1106,20 грн. 15.07.2014 р.(а.с. 144), церебралізін вартістю 199,96 грн. 19.07.2014 р.( а.с. 145), гліятон вартістю 92,12 грн. 19.07.2014 р. (а.с. 145), левофлокс вартістю 81,85 грн. 19.07.2014 р.(а.с. 145), левофлокс вартістю 81,85 грн. 19.07.2014 р.(а.с. 145 зворот), нейробіон вартістю 16,95 грн. 26.07.2014 р. (а.с. 145 зворот), нейроксон вартістю 76 грн. 28.07.2014 р.(а.с. 145 зворот), ліки вартістю 233,09 грн. 22.07.2014 р. (а.с. 146 зворот), ліки вартістю 519,30 грн. 21.07.2014 р. (а.с. 146 зворот), ліки вартістю 23 грн. 29.07.2014 р. (а.с. 149 зворот), ліки вартістю 27.37 грн. 30.07.2014 р. (а.с. 149 зворот), ліки вартістю 367.15 грн. 27.07.2014 р.(а.с. 150 зворот), ліки вартістю 353.11 грн. 23.07.2014 р.(а.с. 150 зворот). [PERSON] також з 22.12.2014 р. по 30.12.2014 р. перебував на лікуванні у неврологічному відділені Хмельницької обласної лікарні (а.с.72); з 29.01.2015 р. по 10.02.2015 р. перебував на лікуванні у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» у м. Дніпропетровську, проте доказів на придбання медикаментів за час лікування в означених установах не надав. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача витрати на придбання ним ліків на загальну суму 4921,29 грн. що підтверджуються відповідними чеками та призначеннями лікарів. В решті позову в частині стягнення витрат на придбання ліків слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами необхідність придбання зазначених ліків. Також суд приходить до висновку, про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідачів витрат, понесених у звязку із пошкодженням внаслідок ДТП сорочки вартістю 324 грн., штанів вартістю 285 грн., взуття вартістю 650 грн., оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами пошкодження внаслідок ДТП саме вказаного одягу, а також його дійсної вартості з урахуванням зносу. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 2690 грн. витрат на спеціальне та посилене харчування у звязку із недоведеністю позивачем необхідності вказаного посиленого харчування. У задоволенні позову в частині стягнення 800 грн. витрат на перевезення до лікарні в іншу область також слід відмовити у звязку із недоведеністю позивачем понесення означених витрат. Щодо позовної вимоги про відшкодування на користь позивача з відповідача втраченого заробітку (доходу) в сумі 30389 грн. 06 коп., то у задоволенні вказаної вимоги слід також відмовити з тих підстав, що позивачем не доведено втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності внаслідок травми, отриманої при ДТП, не визначено її ступеню та не надано доказів, що втрата чи зменшення працездатності позивача призвела до неможливості виконання ним роботи у період з 12.07.2014 р. до 01.07.2016 р. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У статті 1167 ЦК встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода компенсується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода компенсується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті, суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан заявника, погіршення його життєвих функціонувань. Глибина переживань ставиться в залежність від самої постраждалої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. Суд відзначає, що на формування моральної шкоди перш за все впливають індивідуальні особливості позивача. За змістом ч. 2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). У зв'язку з дорожньою пригодою позивач зазнав фізичних та душевних страждань, переніс і сьогодні зазнає нестерпного головного болю внаслідок черепно-мозкової травми, порушився нормальний цикл його життя. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд бере до уваги ступінь та глибину страждань, яких зазнав позивач, те, що втрати морального характеру привели до суттєвих порушень його нормального життя. Також суд враховує грубу необережність потерпілого, а саме нехтування ним правилами безпеки дорожнього руху, оскільки згідно постанови про закриття кримінального провадження від 27.08.2014 р., під час ДТП [PERSON] перетинав проїзну частину дороги у невстановленому місці. За таких обставин, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача моральну шкоду, яку суд визначає у розмірі 5000,00 грн. Також суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Положеннями ч.1ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Однак, на виконання вказаної норми закону позивачем не було надано розрахунку вказаної суми та витраченої кількості робочих годин з врахуванням надання правової допомоги у судовому засіданні, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позов. Позов, з урахуванням уточнень, в частині стягнення матеріальної шкоди заявлено з ціною 52838,06 грн. та задоволено на суму 3884,22 грн., тобто на 7,35 % (3884,22х100:52838,06). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід покласти судовий збір, понесений ним за оплату судового збору за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 38,83 грн. (528,38х7,35:100). Позов, з урахуванням уточнень, в частині стягнення моральної шкоди заявлено з ціною 95000 грн. та задоволено на суму 5000 грн., тобто на 5,26 % (5000х100:95000). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, понесений ним за оплату судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди у сумі 25,62 грн. (487,2х5,26:100). Всього з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у сумі 64,45 грн. Надміру сплачений позивачем судовий збір у сумі 329,42 грн. слід повернути позивачеві.

Outcome: partial