Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вона, маючи намір забезпечити повноцінний та пізнавальний відпочинок доньки в країнах Європи, зверталася до відповідача з проханнями про надання згоди на тимчасовий виїзд доньки до країн Європи, однак відповідач такі звернення ігнорує, чим позбавляє доньку можливості повноцінного відпочинку та гармонійного розвитку. За таких обставин позивач, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить надати їй дозвіл на тимчасовий разовий виїзд за межі України доньки [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , до Польщі, Німеччини, Нідерландів, Бельгії, Сербії, Македонії та Греції з метою відпочинку, культурного розвитку та розширення кругозору дитини, на строк 67 днів (з 15.08.2020 по 20.10.2020). Ухвалою суду від 11.03.2020 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 5), а також рішенням Київського районного суду міста Донецька від 20.08.2010, яке 31.08.2010 набрало законної сили (копія на а.с.6) підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , яка, зареєстрована за однією адресою з позивачем (а.с. 7, 8). З відповідного опису вкладення (а.с. 11), а також фіскального чека (а.с. 12) встановлено, що 28.01.2020 позивачем до запиту на ім`я відповідача в м. Маріуполь надіслано лист з проханням про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон їхньої спільної доньки. Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (ч. 3 ст. 313 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зі змісту п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду або його нотаріально завіреної копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на виїзд за межі України з визначенням його початку й закінчення. Враховуючи викладене, зважаючи на необхідність забезпечення рівності прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, виходячи з принципів розумності та добросовісності, суд дійшов висновку про задоволення позову та надання позивачу дозволу на виїзд за межі України малолітньої [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , до Польщі, Німеччини, Нідерландів, Бельгії, Сербії, Македонії та Греції з метою відпочинку, культурного розвитку та розширення кругозору дитини, на строк 67 днів (з 15.08.2020 до 20.10.2020), що якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved