Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

19.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в обґрунтування якого зазначив, що 23.03.2002 року між ним та відповідачами було укладено на Миколаївській Універсальній Товарно-Сировинній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири 92 за адресою: м. Миколаїв вулиця Київська, будинок 8-А. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 08.04.2002 року в КП ММБТІ за реєстровим № 18478. Умови договору сторонами виконано, проте не було нотаріально його посвідчено, оскільки на час укладення, договори, зареєстровані на товарній біржі не підлягали нотаріальному посвідченню. У звязку з відмовою нотаріуса та компетентних органів визнати правочин дійсним та виконаним, був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.07.2018 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не зявився, його представник надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, про час і місце судового розгляду були сповіщені у встановленому законом порядку, відзив до суду не надали, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Миколаївської Універсальної Товарно-Сировинної біржі в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку, письмових пояснень до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2002 року в м. Миколаєві на Миколаївській Універсальній Товарно-Сировинній біржі між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені, та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №3474-Л, а саме квартири 92 за адресою: м. Миколаїв вулиця Київська, будинок 8-А. Вказане нерухоме майно належало відповідачам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі "Свідоцтва про право власності на житло" від 25.04.1996 року, виданого Житлово-комунальним управлінням ДП Чорноморського суднобудівного заводу та зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 07.05.1996 року під реєстровим №18478 в реєстровій книзі №107. Згідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.\~153\~ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно д ост.\~224\~ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 23.03.2002 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна №3474-Л від 23.03.2002 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на\~Миколаївській Універсальній Товарно-Сировинній біржі , подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.\~227\~ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до повідомлення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 2-1858 від 09.05.2018 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3474-Л від 23.03.2002 року, посвідченого Миколаївською Універсальною Товарно-Сировинною біржею, зареєстрованого комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 08.04.2002 року. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцями до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і покупцем [PERSON], які при цьому виступали членами біржі, про що зазначено в самому договорі. Отримавши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» права власності на квартиру, яку покупці придбали за договором купівлі-продажу №3474-Л\~від 23.03.2002 року, що зареєстрований Миколаївській Універсальній Товарно-Сировинній біржі, держава цим самим визнала право власності покупця на квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2002 році, в самому\~Законі України\~«Про товарну\~біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.\~15\~цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору № 3474-Л \~від 23.03.2002 року, зареєстрованого на Миколаївській Універсальній Товарно-Сировинній біржі, за яким [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені, та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON]О продали, а [PERSON] купив квартиру 92 що знаходиться за адресою: м.Миколаїв вулиця Київська, будинок 8-А. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3474-Л - квартири 92 що знаходиться за адресою: м. Миколаїв вулиця Київська, будинок 8-А від 23.03.2002 року, дійсним. За такого, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved