Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витратна утримання малолітньої дитини. Позивач просить змінити розмір аліментів, шляхом їх збільшення та стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на її користь аліменти в розмірі 850 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також [PERSON], з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування та придбання ортопедичного взуття для доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 100 грн. щомісяця до зміни стану її здоровя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з часу ухвалення рішення в 2013 році змінився її сімейний стан у звязку з народженням дитини [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні, а тому аліментів в розмірі 500 грн. недостатньо для утримання дитини. Крім того дитина хворіє та потребує додаткових витрат на лікування, а саме придбання ортопедичного взуття. Позивач направила до суду заяву в якій зазначила, що підтримує свої вимоги про збільшення розміру аліментів до 850 грн. та зменшує позовні вимоги про стягнення додаткових витрат до 100 грн., просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач подав до суду письмові заперечення та зазначив, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 850 гривень щомісячно, зазначив, що на даний час він офіційно не працює, має на утриманні дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та двох малолітніх дітей, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат. Суд, вивчивши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, що не оспорюються сторонами по справі. Сторони 30 вересня 2006 року уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №444. В період шлюбу у сторін народилось донька [PERSON], 08 квітня 2007 року свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 078154. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 03-10/5033 від 26 липня 2017року [PERSON], 08.04.2007р.н. та [PERSON], [INFO] знаходяться на утриманні матері [PERSON], що зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 квітня 2013 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки стягуються аліменти в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Згідно висновку лікаря «Харківської обласної клінічної травматологічної лікарні» [PERSON] хворіє на плосковальгусну деформацію стоп та їй рекомендовано масаж, ЛФК та спеціальне ортопедичне взуття (а.с. 9-10). Як вбачається з товарного чеку від 28 квітня 2017 року ортопедичне взуття коштує 755 грн. за одну пару (а.с.11). Відповідач на даний час мешкає окремо, з 16 серпня 2014 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсон ( а.с.29). [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3- х років (а.с.28). Від шлюбу з [PERSON] у відповідача 04 травня 2016 року народився син [PERSON], що вбачається із копії свідоцтва про народження, виданого Комсомольським районним у м. Херсон відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Херсонській області (а.с.30). Як вбачається з довідки з місця мешкання відповідача, на його утриманні знаходяться [PERSON] донька дружина, [PERSON], [PERSON] (а.с.33) Батько [PERSON] [PERSON] помер 11 вересня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.32). Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Якщо вони ухиляються від цих зобов'язань, аліменти на їх утримання стягуються у судовому порядку. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вибір способу сплати аліментів залежить від конкретних обставин справи, зокрема від того, чи є заробіток (доход) платника аліментів стабільним, який характер має його дохід (натуральна чи грошова форма), який порядок сплати є найбільш зручним для одержання аліментів, тощо. При виборі способу сплати аліментів суд повинен виходити із того, щоб інтереси дитини були найбільш захищеними. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, в нормі закону закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави учасниці вживають усіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині держави - учасниці, так і за кордоном. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Праву дитини на утримання відповідає обовязок батьків надавати таке утримання. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обовязок батьків щодо утримання дітей закріплено також у ст. 180 СК України. У п. 18постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на гуртки, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Відповідач погодився сплачувати аліменти у розмірі 850 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала до суду докази на підтвердження додаткових витрат на лікування доньки. При визначенні розміру додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини [PERSON] суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а саме те, що вона потребує значних грошових коштів на лікування, допоміжні медичні засоби. Також при визначенні розміру аліментів судом враховується матеріальне становище платника аліментів відповідача [PERSON], який має утриманні ще двох неповнолітніх дітей У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. З огляду на наведене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В звязку з тим, що позивачка звільнена від сплати судових витрат при поданні позову до суду, то суд стягує з відповідача по справі [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 79, ч. 2 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved