Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

25.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 02.10.2005 року з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис №63, посилаючись на те, що на протязі останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На теперішній час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Майнових спорів між ними не має. Від шлюбу у сторін по справі є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Представник позивачки в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с.18). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 010070 від 02.10.2005 року (а.с.8), 02.10.2005 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Чепрас/ [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис № 63. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають понад року та ведення спільного господарства припинено; примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Чепрас " на "Броновщук". В поданій до суду заяві, та в самому позові, остання просила залишити їй вказане прізвище, тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища немає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved