Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки такого майна. Вважаючи, що ними, як подружжям, за спільні кошти було набуто рухоме майно - автомобіль «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, який вона оцінює згідно аналізу інформації цін «Інтернет - порталу» з продажу автомобілів щодо аналогічного автомобіля в сумі 220 000 грн. 00 коп., половину вартості якого просить стягнути з відповідача в порядку грошової компенсації її частки такого майна - 110 000 грн. 00 коп. (220 000 грн. 00 коп. : 2 = 110 000 грн. 00 коп.). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , діюча на підставі довіреності від 27 березня 2018 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Надіслав на адресу суду відзив на позов, вважаючи визначену позивачкою вартіть майна завищеною, зважаючи на вік та поганий технічний стан автомобіля. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення позивача та його представника, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вереесня 2007 року (а.с.8). Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Позивач вважає, що нею та відповідачем, як подружжям, за спільні кошти було набуто рухоме майно - автомобіль «Опель», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, який вона оцінює згідно аналізу інформації цін «Інтернет - порталу» з продажу автомобілів щодо аналогічного автомобіля в сумі 220 000 грн. 00 коп., половину вартості якого просить стягнути з відповідача в порядку грошової компенсації її частки такого майна - 110 000 грн. 00 коп. Зважаючи на позицію позивача, який до суду із заявою про проведення судової автотоварознавчої експертизи щодо оцінки майна не звертався, посилаючись на аналіз інформації цін «Інтернет - порталу» з продажу автомобілів щодо аналогічного автомобіля, суд вважає, що за відсутності проведеної оцінки спірного майна, таке майно за пропонованим позивачем способом поділу майна - стягнення грошової компенсації вартості частки такого майна, поділеним бути не може. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, за положенням якого суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, враховуючи забезпечення прав позивача в судовому засіданні, з`ясовував питання щодо забезпечення доказів по справі, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, проте останній погодив забезпечення доказу по справі - аналізу інформації цін «Інтернет - порталу» з продажу автомобілів щодо аналогічного автомобіля, який судом не може бути прийтяний як належний та допустимий доказ, й зважаючи на те, що відповідач заперечує щодо визначеної позивачем вартості автомобіля. Окрім того, матеріали даної справи також не містять правовстановлюючого документа на спірний автомобіль, який не був доповнений й в ході розгляду справи, й із заявою про витребування якого позивач у порядку витребування та забезпечення доказів до суду не звертався. Матеріали цієї справи також не містять й свідоцтва про розірвання шлюбу, за відсутності якого суд не міг встановити та перевірити факт набуття спірного майна саме в період шлюбу, оскільки позивачка повідомили суд про розірвання шлюбу, не вказавши його дату та не забезпечивши суд таким документом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд, надавши правову оцінку спірним правовідносинам й обраного позивачем способу захисту порушеного права, вважає, що позивачем він частково невірно обраний із таких підстав. Так, позивачем ставиться вимога про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки такого майна, визнаючи, що майно зареєстровано на відповідача, при цьому вимога про визнання такого майна спільним сумісним майном подружжя відсутня. Невірно (частково невірно) обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно, з урахуванням визначеного позивачем способу захисту порушеного права, відсутності належних та допустимих доказів про предмет доказування, не проведеної оцінки спірного майна та за відсутності висновку експерта щодо вартості такого майна, проведеного відповідно до Законів України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", "Про судову експертизу", який мав би всі необхідні розрахунки визначення вартості майна, та покладений в основу рішення, правові підстави для задоволення позову відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України, й судові витрати покласти на позивача відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 60, 68-71 СК України, ст. 16 ЦК України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»,

Outcome: dismissed