Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, після уточнення позовних вимог остаточно просив: - визнати звільнення [PERSON] з посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені [PERSON] Класичного приватного університету з 18.05.2015 року за прогул без поважних причини за п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним; - змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені [PERSON] Класичного приватного університету з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 39 КЗпП України. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2015 року прийнято заяву [PERSON] про зміну предмету позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до Класичного приватного університету про зобовязання вчинити дії та залишено без розгляду вимогу про зобовязання Класичного приватного університету видати наказ про звільнення його з посади у відповідності до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року за ч. 1 ст. 39 КЗпП України (а.с. 188, т. 1). На обґрунтування позову зазначено, що позивач не згоден з підставою звільнення його з посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені [PERSON] Класичного приватного університету за п. 4 ст. 40 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та посилаючись на письмові заперечення, зазначили, що на початку квітня 2008 року до відповідача звернувся позивач з пропозицією забезпечити набір іноземних громадян на навчання в університеті, вивести університет на міжнародний рівень та розширити міжнародні зв'язки з навчальними закладами зарубіжних країн. Для цього позивачем було запропоновано підготувати (і в подальшому - реалізувати) бізнес-план (план заходів) до кінця квітня 2008 року з визначенням конкретних практичних кроків на шляху до цього. В свою чергу, в ході переговорів з позивачем розглядалась можливість щодо підписання відповідачем з ВАТ КБ „Надра" договорів поруки або переведення боргу (з попереднім внесенням відповідних змін в частині повноважень до Статуту відповідача, адже повноваження укладати такі договори Статутом відповідача не передбачені) за кредитним договором, який бажав оформити позивач вже 04.04.2008 року для придбання квартири. І оскільки, позивач бажав отримали кредитні кошти вже 04.04.2008 року, а бізнес-план (план заходів) ще підготовлений не був, позивач запропонував підписати, в якості декларації намірів, складену ним, додаткову угоду до майбутнього кредитного договору від 04.04.2008 року. Виконання, обіцяних позивачем, завдань передбачало наявність у нього відповідних повноважень, тому 04.04.2008 року з ним було укладено [PERSON] з працівником № 214 про прийняття його на посаду проректора з міжнародної роботи, а також додаткову угоду до цього коктрдату та до майбутнього кредитного договору від 04.04.2008 року під назвою «Додаткова угода до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року, які неодноразово допрацьовувались позивачем і остаточно були підписані в його редакції 09.04.2008 року. З позивачем було укладено строковий трудовий договір (контракт з працівником № 214 від 09.04.2008 року), оскільки трудові відносини на невизначений строк на той час не могли бути встановлені з урахуванням інтересів позивача, який на момент укладення контракту працював за основним місцем роботи в іншому закладі. 04.04.2008 року позивачем кредитний договір з ВАТ КБ „Надра" укладено не було. До кінця квітня місяця 2008 року обіцяний бізнес-план (план заходів) позивачем підготовлений не був. В свою чергу, відповідач не виступив поручителем за кредитним договором, який був укладений між позивачем та ВАТ КБ „Надра" 22.04.2008 року (і зареєстрований за № 16/2008/0865Фжр) та жодних договорів з ВАТ КБ „Надра" і з позивачем не підписував. 31.07.2008 року позивач після звільнення з попереднього (основного) місця роботи подав заяву про прийняття його до «Класичного приватного університету» на основне місце роботи на посаду проректора з міжнародних зв'язків, внаслідок чого 01.08.2008 року за угодою сторін з ним було укладено новий - трудовий договір на невизначений строк (про що видано Наказ № 227-к від 01.08.2008 року), який припинив, укладений 09.04.2008 року строковий трудовий договір (контракт), що узгоджується з законом та контрактом. Так, в силу п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін та підстави, передбачені контрактом. Згідно ч. 6.1. [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року, цей контракт припиняється: за згодою сторін; з інших підстав, передбачених законодавством. 01.09.2008 року позивача було переведено на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних зв'язків, про що видано Наказ №273-к від ,09.2008 року. 03.09.2012 року на підставі заяви позивача від 29.08.2012 року, він був переведений на посаду завідуючого кафедрою міжнародного права та правознавства наказ № 318-к від 03.09.2012 року. Після чого, 01.11.2013 року за заявою позивача від 28.10.2013 року було переведено на посаду професора кафедри конституційного, адміністративного та фінансового права, а з 01.09.2014 року, на підставі заяви позивача від 29.08.2014 року, його було переведено на посаду професора кафедри конституційного, міжнародного адміністративного права, на якій він працював до 18.05.2015 року. 08.04.2015 року на адресу «Класичного приватного університету» надійшла заява позивача від 07.04.2015 року «про звільнення» (вх. № 957). 02.05.2015 року на адресу «Класичного приватного університету» надійшла заява позивача від 31.04.2015 року «про звільнення» (вх. № 806). В цих заявах позивач просив звільнити його з посади проректора з міжнародних зв'язків, посилаючись на [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 р. і Додаткову угоду до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року, вимагаючи виконати зобов'язання, передбачені в цій оді, при тому, що на думку відповідача [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року є припиненим з 01.09.2008 року у зв'язку з укладенням з позивачем нового трудового договору, а Додаткова угода до [PERSON] з працівником № 214 д 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року є недійсною з моменту її укладення, а саме - з 09.04.2008 року. Станом на 07.04.2015 року та на 31.04.2015 року між відповідачем та позивачем жодного строкового трудового договору не існувало. Незважаючи на мотивовані відмови у звільненні на підставі ст. 39 КЗпП України, позивач з 16.04.2015 року без поважних причин більше так і не вийшов на роботу, про що складено відповідні акти відсутності на робочому місці, надано пояснення та службову записку завідувача кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права ім. В. Сташиса КПУ [PERSON], службову записку заступника начальника відділу управління персоналом з обліку співробітників КПУ [PERSON], а також підтверджується табелем виходу на робот; професорсько-викладацького складу кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права за квітень 2015 року. На підставі п. 7 Наказу ректора КПУ № 14 від 03.02.2012 року позивач мав знаходитись на робочому місці щосереди з 10 години до 16 години. 15.05.2015 року позивачем було надано пояснення, згідно якого він 15 квітня 2015 року подав заяву про звільнення, після чого вирішує свої сімейні питання (перевозить речі до нового місця проживання), тощо. Доказів поважності причин відсутності на роботі за період з 16.04.2015 року по 15.05.2015 року позивачем надано не було. При цьому, в робочий час він регулярно відвідував публічні заходи, брав особисту участь в судових засіданнях, тощо. 18.05.2015 року трудовий договір з позивачем було розірвано на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України «прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин». До позивача раніше вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни у виді догани, що позивачем оскаржено не було. Крім того, в п. 3.1. Додаткової угоди до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року зазначено, що Університет протягом дії контракту з Працівником і цієї Додаткової угоди зобов'язується: виконувати обов'язки Працівника по поверненню кредиту в розмірі 152000 доларів США протягом 10 років та обов'язки Працівника по поверненню відсотків за користування кредитом, тоді як за п. 6.1. Статуту «Класичного приватного університету», для забезпечення, діяльності Університету за рахунок внеску Засновника створюється Статутний фонд у розмірі 6847033,00 гривень, а тому, в силу п. 5.4. Статуту «Класичного приватного університету», прийняття рішення про укладення договорів, угод на суму, що перевищує 5% від розміру Статутного фонду Університету відноситься до виключної компетенції Засновника Університету. . Рішення про укладення Додаткової угоди до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року засновником не видавалось. Додаткову угоду до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року було підписано «Класичним приватним університетом» в особі ректора, при тому, що ні університет, ні ректор, на підставі Статуту «Класичного приватного університету» не мають таких повноважень. Більш того, КЗпП України не передбачає можливість укладення додаткової угоди до контракту без укладення контракту та самостійного існування додаткової угоди до контракту без наявності укладеного контракту. Виходячи з вищевикладеного, Додаткова угода до [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року, як вбачається, є недійсною з моменту її укладення, а саме - з 09.04.2008 року. Таким чином, позов є незаконним, необгрунтованим та таким що не підлягає задоволенню (а.с. 76-78, т. 1). Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, 09.04.2008 року між сторонами по справі укладено контракт з працівником № 214 відповідно до якого [PERSON] приймається на посаду проректора з міжнародної роботи за кваліфікацією доктор юридичних наук, професор на строк з 09.04.2008 року по 09.04.2018 рік(а.с. 13-15) та укладено додаткову угоду до контракту з працівником № 214 від 09.04.2008 року та договору від 04.04.2008 року відповідно до якого університет протягом дії контракту працівнику зобовязується виконувати обовязки працівника по поверненню кредиту ВАТ «Надра» (а.с. 16, т. 1). 31.08.2008 року позивач подав заяву до ректора Класичного приватного університету [PERSON] з проханням прийняти на посаду проректора з міжнародних звязків з 01.08.2008 року (а.с. 85, т. 1). Згідно до витягу з наказу № 227-к від 01.08.2008 року [PERSON] професора кафедри конституційного та адміністративного права ім. В.Сташиса за сумісництвом, 01.08.2008 року за власним бажанням ( ст. 38 КЗпП України) звільнено у звязку з прийняттям на постійну роботу та прийнято [PERSON] на посаду проректора з міжнародних звязків, з 01.08.2008 року з окладом згідно контракту (а.с. 86, т. 1). 01.09.2008 року відповідно до витягу з наказу № 273-к позивача переведено з посади проректора з міжнародних звязків на посаду проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних звязків з окладом згідно штатного розкладу (а.с. 87, т. 1). 29.08.2012 року [PERSON] відповідно до заяви дав згоду на перехід посади завідуючого кафедрою міжнародного права інституту права ім. В. Сташиса Класичного приватного університету у звязку з змінами у штатному розкладу Університету скорочення посади проректора з науково-педагогічної роти та міжнародних звязків (а.с. 88, т. 1). 03.09.2012 року згідно до витягу з наказу № 318-к [PERSON] переведено з посади проректора з науково-педагогічної роти та міжнародних звязків на посаду завідувача кафедри міжнародного права та правознавства, професора Інституту права ім. В.Сташиса КПУ з окладом згідно контракту (а.с. 89, т. 1). 28.10.2013 року [PERSON] відповідно до заяви просив призначити його на посаду професора кафедри конституційного, адміністративного та фінансового права Інституту права ім. В.Сташиса КПУ у відповідності до контракту (а.с. 90, т. 1). 01.11.2013 року відповідно до витягу з наказу № 410-к позивача переведено на вище вказану посаду (а.с. 91, т. 1). 29.08.2014 року [PERSON] відповідно до заяви просив перевести його на посаду професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного з 01.09.2014 року (а.с. 90, т. 1). 01.09.2014 року за витягом з наказу № 285/1-к позивача переведено на посаду професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного (а.с. 93, т. 1). Відповідно до довідки від 25.08.2009 року серії АД № 121715 до акта огляду МСЕК [PERSON] отримав третю групу інвалідності безстроково, відповідно до якої йому противопоказано важка фізична праця, психоемоційні навантаження (а.с. 43, т. 1). Згідно до листа непрацездатності, що виданий 18.03.2015 року лікарнею (поліклінікою) ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] з 18.03.2015 року по 24.03.2015 року в амбулаторному режимі хворів на ГРВІ (а.с. 58, т. 1). Відповідно до листа непрацездатності, що виданий 14.04.2015 року лікарнею (поліклінікою) ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] з 30.03.2015 року по 15.04.2015 рік хворів в амбулаторному режимі (а.с. 59). Також, позивач з 16.04.2015 року по 25.04.2015 року хворів та перебував в амбулаторному режимі (а.с. 60, т. 1). Згідно до виписки лікарні (поліклініки) ГУМВС України в Запорізькій області з історії хвороби № 409 [PERSON] має клінічний діагноз: посттравматична енцефалопатія з лікворно-гіппертензіонним синдромом, с-м венозної дісгеміі; церебралістичної с-м. ДДПП шийного відділу п-ка, вертеброгенна цервікалгія, ст. н/ремісії. Ангіопатія сітчатки ОІ. Пресбіопія. Рубцева деформація вік ОД, Хронічна сенсоневральна тугоухость зліва. МКД Хр. піелонефріт (а.с. 61, т. 1). Згідно до акту Класичного приватного університету від 18.03.2015 року складеного старшим інспектором відділу управління персоналом [PERSON], заступником начальника відділу управління персоналом з обліку співробітників [PERSON], завідувачем кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права та професором Інституту права ім. В. Сташиса КПУ [PERSON] встановлено, що [PERSON] - професор кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права ім. В.Сташиса КПУ був відсутній на робочому місці о 10 год. 50 хв. (а.с. 106, т. 1). Відповідно до службових записок заступника начальника відділу управління персоналом з обліку співробітників [PERSON] від 18.03.2015 року та 23.03.2015 року позивача по справі при перевірці кабінету № 219/1 вже два робочих дні не бачила (а.с. 107,108, т. 1). 18.03.2015 року позивач надав письмове пояснення ректору, відповідно до якого зазначив, що він перебував 18.03.2015 року о 8-30 год. на роботі в університеті та на момент перевірки вийшов з кабінету для того щоб зайти до заступника директора, щоб уточнити чи потрібно йому писати заяву на творчу відпустку за власним бажанням, також заходив до бухгалтерії на третій поверх, а потім до каб. № 205, де і дізнався, що його розшукує [PERSON], яка сповістила про те, що він начебто відсутній на робочому місці. Також, просив провести службову перевірку, щодо факту зловживання владними повноваженнями посадових осіб університету (а.с. 110, т. 1). Факт перебування [PERSON] на робочому місці підтвердила своїм поясненням заступник директора інституту права ім. В.Сташиса КПУ [PERSON] від 19.03.2015 року (а.с. 111, т. 1), а також службовою запискою від 18.03.2015 року завідуючим кафедрою конституційного, міжнародного та адміністративного права [PERSON] (а.с. 109, т. 1). Наказом Класичного приватного університету від 23.03.2015 року № 74-К «Про порушення наказу № 14 від 03.02.2012 року та притягнення до дисциплінарної відповідальності» оголошено догану [PERSON] професору кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права ім. В.Сташиса КПУ (а.с. 103-105, т. 1). 31.03.2015 року проректор з науково-педагогічної роботи та міжнародних звязків професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права ім. В. Сташиса Класичного приватного університету [PERSON] надіслав заяву до ректора класичного приватного університету [PERSON] про звільнення його з займаних посад на підставі ст. 39 КЗпПУ, в звязку з тим, що власником в одноособовому порядку порушено законодавства про працю, колективний та трудовий договір, а також у наслідок того, що ці дії призвели до погіршення його стану здоровя та ускладнення хвороби за якою у 2009 року, було встановлено інвалідність, яка перешкоджає виконанню роботи за договором. Заява отримана адресатом 02.04.2015р. (а.с. 62, т. 1). У відповіді Класичного приватного університету від 03.04.2015 року № 642 на вище вказану заяву, зазначено, що з ініціативи працівника, на підставі ст. 39 КЗпП України, може бути розірваний лише строковий трудовий договір, у позивача станом на 02.04.2015 рік з відповідачем, як роботодавцем та, як працівником, жодного строкового трудового договору не існує. Він працює в Класичному приватному університеті з 01.11.2013 року з його особистої ініціативи, на підставі заяви від 28.10.2013 року, лише за безстроковим трудовим договором, укладений на невизначений термін, на одній посаді (з 01.11.2013 року на посаді професора кафедри конституційного, адміністративного та фінансового права; з 01.09.2014 року на посаді професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права). [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року припинив свою чинність з ініціативи позивача. Так, 31.08.2008 року він подав заяву про прийняття до Класичного приватного університету на основне місце роботи, внаслідок чого 01.08.2008 року з ним було укладено новий трудовий договір, про що видано Наказ № 227-к від 01.08.2008 року, а 03.09.2012 року на підставі заяви від 29.08.2012 року був переведений на посаду завідуючого кафедрою міжнародного права та правознавства (Наказ № 318-к від 03.09.2012 року), проте контракт як завідуючий кафедрою з університетом не уклали. Після чого, 01.11.2013 року за заявою від 28.10.2013 року [PERSON] було переведено на посаду професора кафедри конституційного, адміністративного та фінансового права (Наказ № 410-к від 01.11.2013 року), а з 01.09.2014 року на підставі заяви від 29.08.2014 року переведено на посаду професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права (Наказ № 285/1-к від 09.09.2014 року), на якій він і працює. Перед ним, як перед професором кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені [PERSON] Класичного приватного університету, жодного обовязку, окрім оплати праці та забезпечення належних умов праці у Класичного приватного університету не існує. Тому, за ініціативою, як працівника, його може бути звільнено з займаної посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права, на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з неможливістю продовжувати роботу через хворобу/інвалідність, що перешкоджають її виконанню (а.с. 63, т. 1). Відповідно до наказу Класичного приватного університету від 17.03.2015 року № 42 «Про доцільне використання аудиторного ресурсу» позивачу у звязку з виробничою необхідністю наказано звільнити ауд. № 219/1 до 23.03.2015 року (а.с. 54, т. 1). 05.04.2015 року [PERSON] звернувся до ректора Класичного приватного університету [PERSON] з листом відповідно до якого зазначив, що територіальною державною інспекцією з питань праці у Запорізькій області з 06.03.2015 року по 11.03.2015 рік було проведено перевірку Класичного приватного університету (а.с. 56-57), під час якої було встановлено ряд порушень КЗпП України вчинених проти нього, про що повідомлено листом № 05-П-0081 від 16.03.2015 року. На виконання наказу № 42 від 17.03.2015 року з ауд. № 219/1 були вивезені у визначений період речі, незважаючи на те, що з 18.03.2015 року по 24.03.2015 рік він перебував на лікарняному у наслідок високої температури та тиску. Просив видати наказ для визначення його нового робочого місця, де він зможе зберігати наукову та навчально-методичну літературу та власні речі необхідні для проведення організаційної та навчальної роботи (а.с. 64, т. 1). 07.04.2015 року [PERSON] подав заяву до ректора Класичного приватного університету [PERSON] у про звільнення його з займаної посади на підставі [PERSON] з працівником № 214 від 09.04.2008 року проректора з науково-педагогічної роботи та міжнародних звязків та професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права інституту права ім. Володимира Сташиса, відповідно до ст. 39 КЗпП України, в звязку з тим, що власником в односторонньому порядку порушено законодавство про працю, колективний та трудовий договір. його переведено на іншу посаду без повідомлення, штатні розписи знищені, посадовий оклад зменшено без попередження, порушено строки виплати заробітної плати, не виконуються умови контракту та договору від 09.04.2008 року щодо виплати заробітної плати. А також, у наслідок чого ці дії призвели до погіршення його стану здоровя та ускладнення хвороби за якою у 2009 році під час роботи у Класичному приватному інституті позивачу було встановлено інвалідність, яка перешкоджає виконанню роботи за контрактом. 08.04.2015р. заява отримана адресатом (а.с. 65-66, т. 1). 10.04.2015 року відповідно до листа № 755 від відповідача на заяву позивача від 07.04.2015 року повідомлено, що з заяви не зрозуміло на підставі якої саме статті він бажає звільнитись з займаної посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права ім. В.Сташиса Класичного приватного університету, адже в своїй заяві він зазначив одразу дві статті 38 та 39 КЗпП України. Виходячи з вище викладеного, за ініціативою позивача, як працівника, його може бути звільнено з займаної посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права, на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з неможливістю продовжувати роботу через хворобу/інвалідність, що перешкоджають її виконанню (а.с. 67, т. 1). 22.04.2015 року в службовій записці завідуючого кафедрою конституційного, міжнародного та адміністративного права [PERSON] вказано проте, що на робочому місці позивач не знаходився в звязку з тим, що перебував на лікарняному (а.с. 118, т. 1). 23.04.2015 року [PERSON] подав лист до ректора Класичного приватного університету [PERSON], відповідно до якого зазначено, що заява про звільнення була написана відповідно до законодавства України, яка написана власноручно з проханням звільнити його з роботи за ст. 39 КЗпП України з 15.04.2015 року, де у було наведено аргумент, чому саме за цією статтею просить звільнення з займаної посади (а.с. 68, т. 1). 15.05.2015 року в пояснювальній записці завідуючий кафедрою конституційного, міжнародного та адміністративного права [PERSON] зазначила про те, що вона табель (а.с. 119, т. 1) заповнювала згідно наданої інформації [PERSON] про його хворобу, але пізніше нею було внесено зміни до табеля, оскільки оригінал лікарняного листа ним надано не було (а.с. 120, 121, т. 1). Відповідно до службової записки заступника начальника відділу управління персоналом з обліку співробітників [PERSON] від 18.05.2015 року[PERSON] відсутній на робочому місці за період з 16.04.2015 року по 15.05.2015 року, доказів поважності такої відсутності не надано (а.с. 113, т. 1). 15.05.2015 року позивач письмово пояснив, що 31.03.2015 року попереджав про бажання звільнитися з КПУ та надавав заяву про звільнення з 15.04.2015 року, вирішуючи свої сімейні питання, перебував на лікарняному, прочитав лекцію студентам, перевозу речі до нового місця проживання, тощо. Також, просив видати наказ про його звільнення та видачу трудової книжки на руки (а.с. 115, т. 1). В судовому засіданні щодо вказаної в поясненні прочитаної лекції, позивач пояснив, що це було прощання зі студентами , а не лекція в розумінні поняття цього слова. 18.05.2015 року згідно до витягу з наказу № 119-к від 18.05.2015 року [PERSON], професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного праваІнституту права ім. В.Сташиса Класичного приватного університету звільнено за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 112, т. 1). Відповідний запис про наказ щодо звільнення позивача з посади було здійснено до його трудової книжки (а.с. 123-126, т. 1). Згідно до акту від 19.05.2015 року Класичного приватного університету «Про відмову працівника від підписання наказу про звільнення за прогул без поважних причини п. 4 ст. 40 КЗпП України» позивач відмовився підписувати вище вказаний наказ (а.с. 117, т. 1). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд\~\~оцінює\~\~докази\~\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден\~\~ доказ\~не\~\~має\~\~для\~\~суду\~\~наперед\~\~встановленого значення.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 п. 2 , ч. 2 ст. 23 КЗпП України\~\~трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. У відповідності до ч. 1 ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (п.2 і 3 ст. 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі викладеного позивач вважає, що його звільнення з підстав передбачених п. 4ст. 40 КЗпП України є незаконним і наказ в частині формулювання підстав звільнення також є незаконним. Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав передбачених законодавством або контрактом. \~\~\~\~ Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. \~\~\~ \~Частиною 1 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. \~\~ Стаття 43 Конституції України забороняє примусову працю та надає можливість кожному заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Тобто в установленому законом порядку працівник з власної ініціативи вправі припинити трудові відносини з одним роботодавцем, після чого працевлаштуватися до іншого або поступити на навчання чи займатися іншими видами діяльності. Порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника в основному визначений відповідними нормами КЗпП України, зокрема, статтею 38, яка встановлює порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, та статтею 39, що обумовлює порядок дострокового розірвання строкового трудового договору. Право на звільнення за власним бажанням за загальним правилом мають усі без винятку працівники, незалежно від посад, які вони обіймають, та сфери їхньої діяльності. Виходячи з положень частини 1 статті 21, п. 4 частини 1 статті 36, частини 1 статті 38, частини 3 статті 235 КЗпП України, розірвання трудового договору за власним бажанням (звільнення за власним бажанням) є припиненням трудового договору. В звязку з вище викладеним, позивач позовні вимоги про поновлення його на роботі не заявляє, тому суд вважає можливим визнати звільнення [PERSON] з посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені [PERSON] Класичного приватного університету з 18.05.2015 року за прогул без поважних причини за п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та зобовязати Класичний приватний університет змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з посади професора кафедри конституційного, міжнародного та адміністративного права Інституту права імені [PERSON] Класичного приватного університету з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 39 КЗпП України. Суд не бере до уваги доводи сторони відповідача про те, що після видання Наказу № 227-к від 01.08.2008 року припинив дію контракт з працівником № 214 від 09.04.2008 року, оскільки в цьому ж наказі зазначено, що позивач приймається на посаду проректора з міжнародних звязків, з 01.08.2008 року з окладом згідно котракту. Про припинення котракту суду доказів не надано. Відтак, він є чинним, а підпункт «г» пункту 6.2. передбачає можливість припинення котракту з ініціативи працівника у випадках передачених ст. ст. 38, 39 КЗпП України. Ігнорування відповідачем листів позивача про звільнення не грунтується на чинному законодавстві, тому пояснення представників відповідача, що листи про звільнення були складені з помилками в назві посади позивача, не беруться судом до уваги. Решті доводів представників відповідача судом була надана оцінка про те не знайшли підтвердження при дослідженні матеріалів справи. Таким чином, позов є обгрутований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та покладаються на відповідача. На підставі викладеного

Outcome: approved