Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

26.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, з урахуванням уточнення від 19.10.2016р., якими просить суд визнати за ним, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], який помер 15.12.2009 року, право власності на: земельну ділянку площею 3,52 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РІ №480293, виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією 01.04.2003 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-03-107); право на майновий пай у розмірі 2620 грн. із майна КСП «Авангард» села Броска Ізмаїльського району Одеської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, у звязку з тим, що він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просять визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка/батька [PERSON], який помер 15.12.2009 року, право власності на житловий будинок (за кожним на 1/2 частину) з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Матроська, № 26, с. Броска, Ізмаїльський район, Одеська область. Свої вимоги мотивують тим, що приватним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, у звязку із тим, що пропустили строк для подачі заяв про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 25.10.2016 року прийнята зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON] та обєднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляда справи за її відсутності, в якій, зокрема, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та визнає позовні вимоги за зустрічним позовом, не заперечує проти їх задоволення. Відповідачі, за первісним позовом, [PERSON], [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, зазначили, що позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову [PERSON] та підтримують свої позовні вимоги за зустрічним позовом, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] (за первісним та зустрічним позовами), повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], [PERSON], на спадщину він не претендує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно запису № 12 у господарській книзі виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Броска, вул. Матроська, 26, належить на праві особистої власності [PERSON], що підтверджено також, довідкою виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №2150 від 05.10.2016р., свідоцтвом про право особистої власності на будівлю №207 від 01.06.1989р., технічним паспортом на житловий будинок, виданим Ізмаїльським МБТІ 12.05.1988р. Станом на 14.04.1991р. двір відносився до колгоспного типу На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ №480293, виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією 01.04.2003 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-03-107), [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,52 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно дублікату Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХVІ №1003488 від 07.10.2016р., виданого Бросківською сільською радою, [PERSON] має право на пайовий фонд майна, КСП «Авангард» с. Броска Ізмаїльського району, частку в розмірі 2620 грн. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 196326 від 18.12.2009 року, виданого Виконкомом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 15.12.2009 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: земельна ділянка площею 3,52 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; право на майновий пай у розмірі 2620 грн. із майна КСП «Авангард» села Броска Ізмаїльського району Одеської області; житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Матроська, № 26, с. Броска, Ізмаїльський район, Одеська область. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишав, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 05.10.2016р. за № 2150. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії ІІ-АГ № 271506 від 12.06.1970р.; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-АГ № 651111 від 07.07.1970р.; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД № 496619 від 05.04.1980р.; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 494371 від 05.04.1985р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті чоловіка/батька [PERSON] прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1754 від 22.08.2016р Спадкоємець за законом І черги [PERSON], син спадкодавця, спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживав та не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, надав заяву, в якій зазначив, що не претендує на спадщину та не заперечує проти оформлення спадщини за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається із наявної у матеріалах справи угоди про розподіл спадкового майна між [PERSON], [PERSON], [PERSON], спадкоємці відповідно до приписів ч.3 ст.1267 ЦК України змінили розмір частки у спадщині когось із них, та розподілили спадкове майно наступним чином: [PERSON] - земельну ділянку площею 3,52 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та право на майновий пай у розмірі 2620 грн. із майна КСП «Авангард» села Броска Ізмаїльського району Одеської області; [PERSON] - 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Матроська, № 26, с. Броска, Ізмаїльський район, Одеська область; [PERSON] - 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Матроська, № 26, с. Броска, Ізмаїльський район, Одеська область. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса [PERSON] Ізмаїльського районного нотаріального округу від 15.09.2016р. №398 [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку із тим, що вони пропустили строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Однак як встановлено судом із довідки виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1754 від 22.08.2016р., спадкоємці проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON], [PERSON]підлягають задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали первісний позов та зустрічний позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved