Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

31.05.2018р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Соборного відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (третя особа - Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області) про скасування запису про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. В обґрунтування заявлених вимог позивач по тексту позовної заяви посилався на те, що [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-1987/06 від 18.05.2006р. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 04.06.2007р. реєстратором Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області зареєстровано обтяження в формі арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5063332, підстава обтяження: повідомлення б/н, 24.07.1997р., BBC Жовтневого району м. Дніпропетровська. Згідно із відповіддю Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 07.05.2018р., надану на адвокатський запит АБ «[PERSON]» від 07.05.2018р. повноважень по накладенню та зняттю заборони (арештів) відчуження нерухомого майна державні архіви не мають. В Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області відсутні документи по реєстрації обтяження будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, запис про зареєстроване обтяження був перенесений працівниками інформаційних систем Міністерства юстиції України в Дніпропетровській області як архівний запис, де не указані повні дані. На даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна продовжує існувати запис про обтяження домоволодіння, яке позивач законно набув у власність на відповідній правовій підставі, що є порушенням прав позивача, як власника зазначеного нерухомого майна. При цьому, неможливо встановити точні дані особи, відносно якої такий арешт накладався, як і не можливо встановити місце реєстрації такої особи. Вищевказане унеможливлює розпорядження майном та порушує права позивача, у зв'язку з чим останній звернувся до суду та просить скасувати запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]), який був зареєстрований реєстратором Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області 04.06.2008р., реєстраційний номер обтяження 5063332. Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у справі проведено 09.07.2018р. (а.с. № 27). Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 09.07.2018р. -а.с. № 26) 16.10.2018р. надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. № 41). Представник відповідача в підготовче засідання по справі, яке було призначено на 09.07.2018р., в судові засідання по справі, які були призначені на 24.09.2018р. та 16.10.2018р., тричі поспіль не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався своїм правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. № 18, 34, 40). Представник третьої особи - в підготовче та судові засідання по справі не з'являвся, про дату засідань повідомлявся кожного разу належним чином (а.с. № 33, 35, 39). На минулі дати засідань представник надавав заяви про можливість розгляду справи без його участі (а.с. № 23, 30). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-1987/06 від 18.05.2006р., що підтверджується витягом «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № [NUMBER] від 13.10.2006р. (а.с. № 9). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 04.06.2007р. реєстратором Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області зареєстровано обтяження в формі арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5063332, підстава обтяження: повідомлення б/н, 24.07.1997р., BBC Жовтневого району м. Дніпропетровська (а.с. № 10). Згідно із відповіддю Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 07.05.2018р., надану на адвокатський запит АБ «[PERSON]» від 07.05.2018р. повноважень по накладенню та зняттю заборони (арештів) відчуження нерухомого майна державні архіви не мають. В Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області відсутні документи по реєстрації обтяження будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 11). Згідно відповіді Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відсутні дані про накладення арешту на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] під час примусового виконання виконавчого провадження. Крім тог,о немає можливості надати більш детальну інформацію, оскільки виконавчі провадження, які перебували на виконанні в період 1997р.-1998р. знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с. № 22). У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03.06.2016р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз'яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014р. № 5 визначено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, виходячи з встановлених обставин у справі в сукупності з наведеними нормами цивільного законодавства та положень ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені та приймаючи до уваги те, що представник позивача в заяві до суду від 16.10.2018р. зазначив, що не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача, суд у цій справі судові витрати не розподіляє. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved