Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (колишнє прізвище Чебанна) про усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІ - ДП № 073790, виданого згідно договору дарування земельної ділянки № 301 від 07 лютого 2002 року, належить земельна ділянка площею 0,125 га за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жигулівська, 8, з яких 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0.250 га для ведення особистого підсобного господарства. По сусідству з нею в буд. № 12 по вул. Жигулівський в м. Нікополі проживає відповідач [PERSON], житловий будинок якої, розташований на земельній ділянці площею 0,686 га, яка межує її земельною ділянкою. 12 березня 2008 року відповідач демонтувала паркан, який розділяє території їх домоволодінь та самовільно зайняла належну позивачу частину земельної ділянки площею 0,0098 га. По даному факту позивач зверталася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, однак в порушенні кримінальної справи їй було відмовлено. Тому з метою проведення обстеження належної їй земельної ділянки, позивач звернулася до КП "Нікопольський міський земельний кадастровий центр", за результатами якого було складно Акт від 28 травня 2009 року. В результаті обстеження було встановлено, що розміри земельної ділянки за фактичним користуванням не відповідають розмірам згідно Державного акту на право приватної власності на землю, а саме: частина земельної ділянки, належної позивачу площею 0,0098 знаходиться у користуванні [PERSON] та відгороджена від землеволодіння позивача огорожею капітального типу. Так, на засіданні комісії з вирішення земельних спорів від 19 листопада 2014 року було вирішено звільнити [PERSON] самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0098, яка належить [PERSON] Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає перенести огорожу та звільнити незаконно зайняту частину земельної ділянки, [PERSON] просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належної їй частини земельної ділянки, зобов'язавши відповідача відновити межу, яка розділяє їх земельні ділянки у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, а також просила суд стягнути з відповідача судові витрати та витрати на оформлення землевпорядної документації. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи (а.с.65). Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явилася про дні розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.56), однак повістки була повернуті суду за закінченням терміну зберігання (а.с.53,54,59). Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач \~може вимагати усунення будь-яких порушень його прав \~на \~землю, \~навіть якщо \~ці \~порушення \~не \~повязані \~з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частина 3 ст. 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення \~стану \~земельної \~ділянки, \~який \~існував \~до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання \~недійсними \~рішень \~органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способі Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Як встановлено судом, позивачу [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІ - ДП № 073790, виданого згідно договору дарування земельної ділянки № 301 від 07 лютого 2002 року, належить земельна ділянка площею 0,125 га за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жигулівська, 8, з яких 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0.250 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.9-11). По сусідству з позивачем в буд. № 12 по вул. Жигулівський в м. Нікополі Дніпропетровської області проживає відповідач [PERSON] Їїжитловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,686 га, який межує з земельною ділянкою позивача [PERSON] 12 березня 2008 року відповідач самовільно демонтувала паркан, який розподіляє території їх домоволодінь та безпідставно зайняла належну позивачу частину земельної ділянки площею 0,0098 га. За даним фактом [PERSON] зверталася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області, однак постановою від 22 березня 2009 року в порушенні кримінальної справи їй було відмовлено (а.с.25). За результатами обстеження проведеного КП "Нікопольський міський земельний кадастровий центр" за заявою позивача, було встановлено, що розміри земельної ділянки за фактичним користуванням не відповідають розмірам згідно Державного акту на право приватної власності на землю, а саме: частина земельної ділянки, належної позивачу площею 0,0098 знаходиться у користуванні [PERSON] та відгороджена від землеволодіння позивача огорожею капітального типу (а.с.13,14). Дані обставини підтверджуються Актом обстеження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28 травня 2009 року (а.с.12). Крім того, згідно Витягу з протоколу засідання комісії з вирішення земельних спорів від 19 листопада 2014 року, було вирішено звільнити [PERSON] самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0098, яка належить [PERSON] (а.с.8). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] неправомірно та безпідставно заволоділа частиною земельної ділянки, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Жигулівська, 8, яка належить на праві власності [PERSON] та не бажає у добровільному порядку відновити попередній стан земельної ділянки позивача, суд приходить висновку, що вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні належної їй частини земельної ділянки, шляхом зобов'язання відповідача відновити межу, яка розділяє їх земельні ділянки у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також відповідно до вимог п.5 ч.3 ст. 79 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] витрати пов'язані з оформленням землевпорядної документації в сумі 449,92 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три грн. 60 коп.).

Outcome: approved