Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис та відповідно до вимог просить суд встановити тимчасові обмеження стосовно [PERSON] [INFO] строком на 6 місяців, а саме: -заборонити перебувати [PERSON] в місці спільного проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . -усунти перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] -заборонити [PERSON] наближатися менш ніж за 500 м. до місця постйного проживання заявниці [PERSON] , а саме до квартири [ADDRESS] . Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця [PERSON] є співвласницею спірної квартири [ADDRESS] , іншими співласниками даної квартири є її доньки [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності. Вказана квартира є двокімнатною, загальною площею 45.85 м.2 та одна з кімнат є прохідною. Зацікавлена особа [PERSON] вселився до спірної квартири як співмешканець її старшої доньки [PERSON] на початку літа 2020 р., та останні стали разом проживати в відокремленій кімнаті спірної квартири. [PERSON] створює нестерпні умови проживання в даній квартирі, постійно здійснює на заявника як психологічний так і моральний тиск, принижує заявника своїми діями, внаслідок чого вона не може нормально відпочивати, користуватися своєю власністю, [PERSON] вселився до спірної квартири без її згоди, постійно залякую заявницю та доньку заявниці [PERSON] . [PERSON] користується тим, що її старша донька [PERSON] наркозалежна та повністю керує її діями. З [PERSON] у заявниці виникають конфліктні ситуації, внаслідок чого останній застосовує до неї фізичну силу та це є приводом виклику поліції та складанням адміністративних протоколів, що в послідуючому розглядаються Дніпровським районним судом м.Києва та [PERSON] притягають до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяви про видачу обмежувального припису та просили його задовольнити з обставин викладених в заяві. В судовому засіданні зацікавлена особа [PERSON] заперечував щодо задоволення заяви про видачу обмежувального припису, мотивуючи це тим, що вказана заява не обґрунтована, та обставини, які викладені в заяві не відповідають дійсності, але при цьому визнав факт того, що у нього з заявницею періодично виникають конфліктні ситуації та провокує дані конфлікти саме заявниця [PERSON] . В даній квартирі він проживає як співмешканець [PERSON] , яка є співвласницею спірної квартири, а також на його проживання дала згоду і заявниця. Зацікавлена особа [PERSON] бажає допомогти своїй співмешканці у визначені способу виховання її молодшої доньки, а саме щоб донька проживала разом з [PERSON] . За час проживання у спірній квартирі він проводив косметичні ремонти, надавав кошти на оплату комунальних послуг. На думку [PERSON] дії [PERSON] спрямовані на те, щоб скомпрометувати свою доньку перед Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської вм.Києві РДА в якої на розгляді на даний час перебуває питання щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] . Ніякого наміру заволодіти майном [PERSON] у нього не має, а після проведення засідання органом опіки та піклування Дніпровської в м.Києві РДА він з`їде з даної квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] фактично підтвердила пояснення [PERSON] та зазначила, що останній проживає в даній квартирі зі згодив тому числі і заявниці, а подача вказаної заяви мотивована тим, що остання не бажає, щоб в даній квартирі проживала донька свідка [PERSON] та бажає скомпрометувати останню перед представниками Органу опіки та піклування Дніпровської в м.Києві РДА. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, представників заінтересованих осіб, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Статтями 15,16 ЦК України також зазначено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до положень ст.ст. 350-2, 350-3 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Як вбачається з матеріалів справи, що заявниця [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками даної квартири в рівних долях є заявниця [PERSON] - [PERSON] та її доньки [PERSON] та [PERSON] , що також проживають в спірній квартирі. Як було встановлено в спірній квартирі також проживає [PERSON] як співмешканець [PERSON] . До суду було надано довідку від 22.02.2021 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , відповідно до якої вбачається, що фактичне місце проживання останнього є адреса: [ADDRESS] . Як було встановлено в судовому засіданні що дана довідка була видана зі згоди співвласника даної квартири [PERSON] . Наданими заявником та зацікавленою особою докази в обґрунтування та спростування заяви про видачу обмежувального припису свідчать про те, що дійсно між сторонами періодично виникали конфліктні ситуації, пов`язані зі встановленням порку користування житлом. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності Дніпровським районним судом м.Києва 7.10.2020 р. за скоєння правопорушення, передбаченого стт. 172-2 КУпАП, за події, що мали місце 21.07.2020 р. За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя. Згідно ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених статтею 4 цього Закону. Надання допомоги та захисту постраждалим особам здійснюється, зокрема, за такими напрямами: 4) забезпечення постраждалим особам доступу до правосуддя та інших механізмів юридичного захисту, у тому числі шляхом надання безоплатної правової допомоги у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу". Також, за змістом положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника. Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Як убачається зі змісту заяви та з пояснень заявниці [PERSON] остання ставить за мету усунути перешкоди щодо користування житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] . Дане питання врегульоване нормами статті 98 ЖК України, а саме наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, та нормами цивільного законодавства України. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень заявника та представника, зацікавленої особи, свідка, суд прийшов висновку про необґрунтованість заяви з огляду на таке, що підставою звернення до суду з вказаною заявою стало не застосування [PERSON] психічного, фізичного чи іншого насильства до заявниці, а підставою звернення до суду стало безпідставність проживання [PERSON] у спірній квартирі та у перешкоджанні в повній мірі заявниці розпоряджатися та користуватися своїм майном та вказаний спір між сторонами повинен бути вирішений шляхом подачі відповідного позову для захисту своїх інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed