Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості. В обгрунтування позову, позивач зазначив, що заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.12.2008р. стягнені аліменти з позивача на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, починаючи з 27.10.2008р. і до повноліття дитини. З дня ухвалення вказаного рішення позивач сплачує аліменти у розмірі 550 грн. щомісячно шляхом поштового грошового переказу на адресу [PERSON], а згодом шляхом поповнення її картки через термінал. Незважаючи на це, [PERSON] 14.08.2013р. звернулась до ВДВС Южноукраїнського МУЮ в Миколаївській області із заявою про відкриття виконавчого провадження та стягнення аліментів у зв'язку із несплатою. 20.08.2013р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження, та була нарахована заборгованість по аліментам за останні три роки, яка складає 17957,56 грн. Позивач вважає, що вказана заборгованість виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання [PERSON], тому на підставі ч.3 ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам з 15.08.2010р. по 15.08.2013р. у розмірі 17957,56 грн. У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, крім того, пояснив, що [PERSON] не знаходився на території Росії, відповідачем не надано доказів, крім довідки за 2008р., що [PERSON] перебував на території Російської Федерації. Згідно паспорту позивача, місцем його реєстрації вказана Україна, м.Южноукраїнськ - з 2002р. Відповідач вказала, що з позовом не згодна, оскільки вона своєчасно звернулась із виконавчим листом до виконавчої служби, та їй, через те, що відповідач працював у Росії, було повернено виконавчий лист. Після цього вона зверталась із клопотанням про дозвіл на виконання рішення суду про стягнення аліментів у Росії, та через те, що їй не було відомо місце проживання відповідача, їй було відмовлено. Періодично вона отримувала по 550 грн., але ці кошти передавала мати позивача. У 2013р. вона дізналась, що позивач повернувся з Росії на Україну, тому вона подала виконавчий лист до виконавчої служби. При цьому вона повідомила державного виконавця про всі кошти, які вона отримувала, що видно із розрахунку заборгованості державного виконавця. Вважає даний позов поданий позивачем з метою уникнути відповідальності за несплату аліментів. Представник відповідача зазначила, що позов є необгрунтований, оскільки [PERSON] не зверталась до виконавчої служби, так як [PERSON] знаходився на території Росії, і їй у ДВС пояснили, що не зможуть відкрити виконавче провадження, поки [PERSON] не повернеться на територію України. Від представника 3-ї особи відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи №2-1-11187/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.12.2008р. стягнені аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, з 27.10.2008р. і до повноліття дитини /а.с. 5/. 04.02.2009р. [PERSON] отримала виконавчий лист. Згідно довідки про доходи від 07.10.2008р., [PERSON] працював у ЗАТ "Атомтехекспорт" у м.Москва. Як слідує із довідки ВДВС м.Южноукраїнськ від 20.07.2009 р., виконавчий лист про стягнення аліментів із [PERSON], оскільки вказано місце роботи [PERSON] у Росії, був повернений 17.04.2009р. до Центрального районного суду м.Миколаєва для оформлення та направлення виконавчого листа для виконання до Російської Федерації. 12.08.2009р. [PERSON] отримала дублікат виконавчого листа. 17.08.2009р. [PERSON] звернулась із клопотанням до компетентного суду Російської Федерації про дозвіл на виконання та про виконання на території Росії рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.12.2008р. про стягнення аліментів із [PERSON] Ухвалою судді Московського міського суду від 07.12.2009р., клопотання [PERSON] повернено без виконання, оскільки неможливо встановити місце проживання боржника [PERSON] у м.Москві та у Московській області. Із заявою до ДВС МУЮ м.Южноукраїнськ [PERSON] повторно звернулась 19.08.2013р. /а.с. 7/. 20.08.2013р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1-11187/2008, виданим 05.08.2009р. про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] /а.с. 9/. Згідно довідки від 04.02.2014р., виданої ВДВС Южноукраїнського МУЮ, за боржником [PERSON] обліковується заборгованість за аліментами за період з серпня 2010р. по 01.03.2014р. у розмірі 29059,06 грн. /а.с. 10/. Відповідно до ч.3 ст. 197 Сімейного кодексу України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що [PERSON] пред'явила виконавчий лист до виконання лише у 2013р. з поважної причини. Оскільки державним виконавцем [PERSON] було роз'яснено, що виконавчий лист їй необхідно подавати за місцем роботи боржника, а [PERSON] працював у Росії, що підтверджується довідкою з місця роботи, [PERSON] звернулась до компетентного суду Російської Федерації із клопотанням про виконання рішення на території Росії. Отримавши відмову через те, що відсутні дані про місце проживання [PERSON], [PERSON] звернулась із виконавчим листом до виконавчої служби лише тоді, коли дізналась, що [PERSON] знаходиться на території України. Про те, що вона отримувала періодично грошові кошти у розмірі 550 грн. на утримання дитини, як пояснила відповідачка, їх виплачувала мати [PERSON] (цю обставину не заперечував і представник позивача), вона поставила до відома державного виконавця, та вони враховані при розрахунку заборгованості. Пояснення представника позивача про те, що [PERSON] не знаходився на території Росії, на підтвердження чого надав копію паспорту позивача, де міститься лише відмітка про реєстрацію у м.Южноукраїнську з 31.01.2002р., спростовуються довідкою з місця роботи від 07.10.2008р., згідно якої [PERSON] працює у ЗАТ "Атомтехекспорт" у м.Москва, інших даних про його звільнення тощо, позивачем не надано. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим, та задоволенню не підлягає. На підставі с. 88 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed