Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивуює тим, що 08 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладенийдоговір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошову позику в розмірі 400 000,00 (чотириста тисяч грн. 00 коп.) зі строком повернення 30 червня 2011 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від 08 квітня 2011 року. З метою урегулювання спору [PERSON] було направлено на адресу, вказану у розписці, дві претензії з вимогою виконання зобовязання за договором позики. 01.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] строком на 6 місяців було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], свого обовязку повернути отримані грошові кошти згідно з розпискою від 08.04.2011 року. За результатами переговорів, у звязку з невиконанням грошових зобовязань, 31.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] підписано договір про порядок проведення розрахунків за розпискою, відповідно до п.2 якого [PERSON] визнано заборгованість у розмірі 650000,00 грн. станом на 31.10.2013 року, підтверджено факт того, що грошові кошти були отримані для особистих потреб, погоджено термін повернення не пізніше 31.10.2014 року. У ході розгляду справи [PERSON] подав зустрічний позов про визнання правочину удаваним та про визнання правочину недійсним, який вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Свою позицію мотивував тим, що він дійсно на початку квітня 2011 року звернувся до [PERSON] за наданням фінансової допомоги у розмірі 400000,00 грн., проте у вигляді обігових коштів шляхом банківського переводу на розрахунковий рахунок ТОВ «Де Люкс» з поверненням цієї суми банківським переводом на розрахунковий рахунок ПП «Партнер Україна», керівником та співзасновником якої був [PERSON] Ці кошти [PERSON], як керівнику ТОВ «Де Люкс», потрібні були для господарської діяльності до кінця червня 2011 року. Для цього було підписано додаток № 1 від 05.04.2011 року на суму 402000,00 грн. до договору купівлі-продажу товарів № DD1104 від 04.01.2011 року. 08.04.2011 року [PERSON], як директор ТОВ «Де Люкс», виписав рахунок-фактуру № 040801 від 08.04.2011 року на суму 400449,86 грн. У вигляді гарантії повернення коштів він написав вищевказану розписку про отримання грошових коштів від [PERSON]. У той же день ПП «Партнер Україна» перерахувало на користь ТОВ «Де Люкс» проплату по вказаному рахунку-фактурі у розмірі 400000,00 грн. Вказана розписка виступала формою особистої поруки [PERSON] по зобовязанням ТОВ «Де Люкс», а не документом, що підтверджує зобовязання [PERSON] перед [PERSON] по сплаті боргу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечував з наступних підстав. Правовідносини ПП «Партнер Україна» та ТОВ «Де Люкс» є господарськими, які грунтуються на договорі купівлі-продажу товарів, правоідносини між [PERSON] та [PERSON] цивільними, які грунтуються на договорі позики. Вказані правовідносини не взаємоповязані, підтвердженням чого є наявність відповідних первинних документів, руху коштів як по господарських, так і по цивільних правовідносинах. Будь-яких об"єктивного доказів того, що спірні грошові кошти отримувалися відповідачем як представником юридичної особи для здійснення господарської діяльності не надано, як не надано доказів щодо укладення договору про поярдок розрахунків, який вчинено під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], просив суд відмовити в позові. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Суду пояснив, що спірні грошові кошти від позивача не отримував, надав боргу розписку, як поручетель за виконання грошових зобов"язань ТОВ "Де Люкс", керівником якого він є. У подальшому підписав договір про порядок провдення розрахунку внаслідок здійсненого на нього психологічного тиску, під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах. Стверджував, що будь-яких грошових коштів особисто від позивача як фізичної особи на власні потреби не отримував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав письмове заперечення, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми боргу з нього як поручителя з наступних підстав. Договір поруки від 04.03.2013 року було укладено терміном на 6 місяців, тобто до 04.09.2013 року. Порука поширювалась лише на зобовязання [PERSON] перед [PERSON], зазначені у розписці від 08.04.2011 року, тобто на суму 400000,00 грн. Зміна суми зобовязання, яка відбулась згідно з договором про порядок проведення розрахунків за розпискою, який підтвердив розмір заборгованості в сумі 650000,00 грн. станом на 31.10.2013 року, є зміною суттєвих умов основного договору позики, а тому зобовязання щодо поруки у звязку з цим припинилися, оскільки про наявність такого договору йому не було відомо. Щодо зустрічного позову, то [PERSON] поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оригінал розписки від 08.04.2011 року, вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.04.2011 року [PERSON] надав розписку [PERSON] про те, що отримав від нього 400000,00 грн. та зобовязується повернути у термін до 30.06.2011 року. [PERSON] не заперечує факт видачі вказаної розписки. Між [PERSON] та [PERSON] 04.03.2013 року було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед [PERSON] за виконання [PERSON] його обовязку повернути одержані від [PERSON] кошти згідно з розпискою від 08.04.2011 року. Термін поруки встановлений до 04.09.2013 року. Протягом строку дії договору поруки, [PERSON] не звернувся з позовом до суду про стягнення боргу з [PERSON], у звязку з чим закінчення строку, установленого договором поруки, припинило поруку [PERSON] перед [PERSON] по боргах [PERSON] згідно з розпискою від 08.04.2011 року. Крім того, 31.10.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про порядок проведення розрахунків за розпискою від 08.04.2011 року, виданою [PERSON]. Відповідно до цього договору сторони погодили, що вказана у розписці сума грошових коштів була отримана [PERSON] для особистих потреб і станом на 31.10.2013 року загальний борг склав 650000,00 грн. Термін погашення вказаної заборгованості до 31.10.2014 року. Сторони домовились, що завірені копії паспорту та ідентифікаційного податкового номеру [PERSON] є складовими цього договору. Таким чином, вказаним договором були внесені зміни до попереднього договору позики, але поручитель не був повідомлений про укладення такого договору, що призвело до зміни суттєвих умов та збільшили його відповідальність, що також є підставою для припинення поруки. З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2014 року [PERSON] на адресу [PERSON] було надіслано повідомлення про необхідність сплати ним боргу за розпискою від 08.04.2011 року та п.7 Договору про порядок проведення розрахунків за розпискою. Станом на 22.12.2015 року [PERSON] не погасив заборгованість, визначену розпискою від 08.04.2011 року та договором про порядок проведення розрахунків за розпискою. Також судом встановлено, що 08.04.2011 року ПП «Партнер Україна» здійснив проплату 400000,00 грн. за товар на користь ТОВ «Де Люкс». У свою чергу, ТОВ «Де Люкс» 29.10.2012 року повернуло ПП «Партнер Україна» частину коштів в сумі 133332,12 грн. Залишок боргу за непоставлений товар ТОВ «Де Люкс» перед ПП «Партнер Україна» склав 266667,88 грн. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно з положеннями ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки [PERSON] мав можливість поручитися перед ПП «Партнер Україна» за виконання ТОВ «Де Люкс» свого обовязку зі сплати боргу. Проте, у ході розглдяу справи [PERSON] не надно будь-яких документів, які свідчать, що розписка, видана ним позивачу 08.04.2011 року, є порукою по зобовязанням ТОВ «Де Люкс» перед ПП «Партнер Україна». Аргумент про те, що борг був частково погашений шляхом сплати ТОВ «Де Люкс» 133332,12 грн., підтверджує тільки зменшення заборгованості ТОВ «Де Люкс» перед ПП «Партнер Україна» за непоставлений товар. У той же час, відсутні належні та допустимі докази про зменшення суми боргу, вказаної у розписці, виданої [PERSON]. [PERSON] не звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинення щодо нього неправомірних дій зі боку [PERSON] чи інших осіб під час укладання договору про порядок проведення розрахунків від 31.10.2013р. на вкрай невигідних умовах. П.23 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з метою забезпечення правильного та однакового застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Визначено приблизний перелік та характер обставин, які можуть бути визнані тяжкими. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Судом під час розгляду справи не встановлено фактів, які б підтверджували наявність тяжких обставин у [PERSON], що призвели до укладення правочину на вкрай невигідних умовах. П. 25 цієї постанови Пленуму ВСУ вказано, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зізмісту правочину. За договором про порядок проведення розрахунків за розпискою від 08.04.2011 року у [PERSON] та [PERSON] виникли права та обовязки, які передбачені цим договором у звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань згідно з договором позики, оформленим розпискою від 08.04.2011 року. Судом також не встановлено інших правовідносин між [PERSON] та [PERSON], ніж ті, які виникають із договору позики, оформленого розпискою від 08.04.2011 року, та договору від 31.10.2013 року про порядок проведення розрахунків за розпискою від 08.04.2011 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 400000,00 грн. бБули передані [PERSON] у момент написання розписки, що підтверджується її текстом та підписаним сторонами договором про порядок проведення розрахунків за розпискою від 08.04.2011 року. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, згідно умов договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі порушення зобовязання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення частково позову [PERSON] та відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON]. Згідно з п.2 договору про порядок проведення розрахунків за розпискою від 08.04.2011 року [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] у розмірі 650000,00 грн. Термін, протягом якого [PERSON] має право на отримання процентів у розмірі однієї облікової ставки НБУ, становить 566 дні, а саме: період з 01.02.2014 року по 20.08.2015 року. Розмір облікової ставки НБУ становив: з 01.02.2014 року по 14.04.2014 року - 6,5%; з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року 9,5%; з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року 12,5%; з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року 14,0%; з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року 19,5%; з 04.03.2015 року по 20.08.2015 року 30%. Розмір процентів, що підлягають сплаті станом на 20.08.2015 року, виходячи з положень ч.1 ст.1048 ЦК України, становить 171715,76 грн. Індекс інфляції за період з дати, з якої почало рахуватись прострочення - 01.02.2014 року по 01.08.2015 року, становить 173,6%, тобто інфляційні втрати [PERSON] склали 73,6%, а саме, 478400,00 грн. [PERSON] зобовязаний сплатити на користь [PERSON] 3 % річних від простроченої суми за весь період прострочення - 566 днів, що становить 30238,36 грн. Таким чином, загальний розмір боргу [PERSON] 1330354,12 грн. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають до задоволення у звязку з припиненням поруки, пяк зазначалося вище.

Outcome: partial