Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.11.1999 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.11.1999 року, актовий запис № 2637. Під час спільного проживання з відповідачем, сторонами було придбано та зареєстроване наступне нерухоме майно: 14.10.2015 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1949 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козлова І.А. [PERSON] був придбаний гараж з оглядовою ямою, загальною площею 24,1 кв. м. розташований за адресою [ADDRESS] . 14.10.2015 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1950 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козлова І.А. [PERSON] була придбана земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:01:012:0159 площею 0.0029 га цільове призначення : для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів, розташована за адресою: [ADDRESS] . 27.03.2014 року на підставі свідоцтва про право власності серії та номер : [NUMBER] проведено державну реєстрацію право власності за [PERSON] на гараж № VI, (6Н), розташований в 3 корпусі на 1 поверсі в будинку [ADDRESS] , загальною площею 17,8 кв. м.; 20.03.2014 року на підставі свідоцтва про право власності серії та номер : [NUMBER] проведено державну реєстрацію право власності за [PERSON] на нежитлове приміщення, комора № ХL, розташована за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 4,3 кв. м. Дані обставини підтверджуються інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В уточнених позовних вимогах просив суд, поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке є їх спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на: - гараж з оглядовою ямою, загальною площею 24,1 кв.м. (гараж літ. «А»), розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] ; - земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:01:012:0159 площею 0,0029 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів, розташовану за адресою [ADDRESS] . Виділити [PERSON] , ІПН [NUMBER] на праві особистої приватної власності : - гараж № VI(6Н), розташований в 3-му корпусі на 1 поверсі в будинку [ADDRESS] , загальною площею 17,8 кв. м. вартістю 348 215,00 грн. - нежитлове приміщення, комора № XL, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4,3 кв. м. вартістю 43 764,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відступ від рівності часток у праві спільної сумісної власності у розмірі 133 440,00 грн., а також витрати на проведення судової експертизи у розмірі 10582,00 грн. та судовий збір 1057,20грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково. Відповідач [PERSON] зазначив, що спірне майно придбавалось за кошти його матері, ні він ні його колишня дружина доходу для придбання майна не мали. Представник відповідача [PERSON] вказав, що позивачкою [PERSON] не внесено кошти на депозитний рахунок, щодо вимоги про компенсацію частки майна, а тому дані вимоги задоволенню не підлягають. Представник третьої особи Мишковська Т.М. в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час, та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, вкотре просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність представника третьої особи на підставі наявних в справі доказів, вважаючи її неявку не поважною причиною. В судовому засіданні свідок [PERSON] , син сторін, суду показав, що спірне майно купувала бабуся, реєструвала все за батьком, оскільки була за кордоном і не могла оформити на себе. Мати отримувала незначну заробітну плату, яку вистачало лише на життя. Батько теж мало що отримував, його коштів хватало лише на прожиття. Вислухавши думку учасників процесу, свідка, експерта, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано наступне майно: 14.10.2015 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1949 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козлова І.А. [PERSON] був придбаний гараж з оглядовою ямою, загальною площею 24,1 кв. м. розташований за адресою [ADDRESS] . 14.10.2015 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1950, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козлова І.А. [PERSON] була придбана земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:01:012:0159 площею 0.0029 га цільове призначення : для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів, розташована за адресою: [ADDRESS] . 27.03.2014 року на підставі свідоцтва про право власності серії та номер : [NUMBER] проведено державну реєстрацію право власності за [PERSON] на гараж № VI, (6Н), розташований в 3 корпусі на 1 поверсі в будинку [ADDRESS] , загальною площею 17,8 кв. м.; 20.03.2014 року на підставі свідоцтва про право власності серії та номер : [NUMBER] проведено державну реєстрацію право власності за [PERSON] на нежитлове приміщення, комора № ХL, розташована за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 4,3 кв. м. Дані обставини підтверджуються інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1а.с.15-18). Згідно до відповіді Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.11.2019 року, [PERSON] станом на 31.10.2019 року не являється фізичною особою підприємцем. Розмір доходу ФОП [PERSON] становить: 05.01.2011 року - 31.12.2011 року 43000,00грн.; 01.01.2012 року - 31.12.2012 року - 66220,00 грн.; 01.01.2013 - 31.12.2013 року 68280,00 грн.; 01.01.2014 року - 31.12.2014 року 80600, 00 грн.; 01.01.2015 року - 31.12.2015 року 89160,00 грн.; 01.01.2016 року - 31.12.2016 року 87595,00 грн.; 01.01.2017 року - 31.12.2017 року 154110,00 грн.; 01.01.2018 року - 31.12.2018 року 166 250,00 грн. (Т.1 а. с. 214-219). Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової оціночно - будівельної та оціночно - земельної експертизи № 072/18 від 20.05.2019 року, на підставі проведеного дослідження з урахуванням наданих на дослідження матеріалів, визначено ринкову вартість гаражу № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , яка станом на час проведення дослідження складає 82 428,00 грн. На підставі проведеного дослідження визначено ринкову вартість земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:01:012:0159 площею 0.0029 га цільове призначення : для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів, розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана 14.10.2015 року на підставі договору купівлі - продажу серія та номер 1950 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козловою І.А. та зареєстрований за [PERSON] , яка станом на момент проведення експертизи становить 42 671,00 грн. На підставі проведеного дослідження визначено ринкову вартість гаражу № УІ, (6Н) за адресо: [ADDRESS] , станом на час проведення дослідження, складає 348 215,00 грн. На підставі проведеного дослідження визначено ринкову вартість нежитлового приміщення - комори № ХL, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4,3 кв.м. станом на час проведення дослідження складає 43 764, 00 грн. (Т.1 а.с.84-129). В судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав висновок за результатами проведення комплексної судової оціночно - будівельної та оціночно - земельної експертизи № 072/18 від 20.05.2019 року. Відповідно до висновку експерта № 5229/5230/5273/20-21 від 30.08.2021 року за результатами проведення судової оціночно - будівельної та оціночно - земельної експертизи, на підставі проведених розрахунків, наявних матеріалів та результатів отриманих під час проведення натурного обстеження, враховуючи вимоги та положення нормативно правових актів України з питань оцінки, встановлено ринкову вартість гаража № VI, площею 17,8 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка в цінах сформованих станом на час проведення дослідження, становить 380 641,00 грн. На підставі проведених розрахунків, наявних матеріалів та результатів отриманих під час проведення натурного обстеження, враховуючи вимоги та положення нормативно - правових актів України з питань оцінки, встановлено ринкову вартість земельної ділянки площею 0,0029 га і кадастровим номером 0510100000:01:012:0159, розташовану в межах [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка в цінах сформованих станом на час проведення дослідження, становить: 53 914,00 грн. (дана вартість є складовою частиною ринкової вартості будівлі гаражу з оглядовою ямою, площею 24,1 м. кв., розташованого по [ADDRESS] ). На підставі проведених розрахунків, наявних матеріалів та результатів отриманих під час проведення натурного обстеження, враховуючи вимоги та положення нормативно - правових актів України з питань оцінки, встановлено ринкову вартість гаражу з оглядовою ямою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка в цінах сформованих станом на час проведення дослідження становить 175 577,00 грн. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. У ч. 1, 3 та 4 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором бо законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України закріплено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19). Сутність поділу майна подружжя полягає в тому, що за кожним з подружжя визнається право особистої власності на конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту п. 23, 24 та 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ст.ст. 63 ч. 1, 65 ч. 1 СК України. Судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі, доказів придбання спірного майна [PERSON] суду не надано. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що майно, а саме: гараж з оглядовою ямою, загальною площею 24, 1 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] ; земельна ділянка, кадастровий номер 0510100000:01:012:0159, площею 0, 0029 га, розташовану за адресою : [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] ; гараж VI(6Н), розташований в 3-му корпусі на 1 поверсі в будинку [ADDRESS] , загальною площею 17,8 кв. м.; нежитлове приміщення - комору №XL, розташована за адресою [ADDRESS] , загальною площею 4,3 кв. м. є спільним майном подружжя. Крім того, слід зазначити, що у Постанові ВС у справі 299/2587/15, зазначено, що системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Суд, при поділі спірного майна враховує, що судова оціночно - будівельна та оціночно - земельна експертизи № 072/18 станом на 20.05.2019 року визначає вартість майна, а саме земельної ділянки - 46671,00 грн., гаража УІ(6Н) - 348 215,00 грн., комори - 43 764,00 грн., гаража 16-А № 5 - 82428,00 грн. Однак, судова оціночно - будівельна та оціночно - земельна експертиза № 5229/5230/5273/20-21 від 30.08.2021 року, яка більш наближена до дати винесення рішення, та до дійсних ринкових цін на спірне майно, визначає вартість майна: земельної ділянки - 53 914,00 грн., гаража УІ(6Н) - 380 641,00 грн., гаража 16-А № 5 - 175 577,00 грн. Тому суд, визначає вартість майна за експертизою № 5229/5230/5273/20-21 від 30.08.2021 року, а вартість нежитлового приміщення - комори №XL за експертизою № 072/18 від 20.05.2019 року, яка експертизою від 30.08.2021року не встановлювалась. Враховуючи вище викладене компенсація за відступ від рівності часток у праві спільної сумісної власності становить 194 914, 00 грн., однак позивачка в уточненій позовній заяві просить суд стягнути грошову компенсацію за відступ від рівності часток у праві спільної сумісної власності саме у розмірі 133 440,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved