Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] О звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 01.11.2017 року біля 16 год. 30 хв. в с. Устя по вул. Перемоги Бершадського району Вінницької області водій автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його керуванням, яким він рухався у зустрічному напрямку. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 12017020090000711 від 01.11.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що [PERSON] під час зіткнення керував автомобілем в нетверезому стані і саме він допустив грубе порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Однак, оскільки осіб, які б отримали середні або ж тяжкі тілесні ушкодження не має , то відповідно 20.12.2017 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діях відповідача складу злочину , передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. За порушення правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту та керування автомобілем в стані алкогольного сп"яніння органами поліції складено відповідні адміністративні протоколи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Позивач стверджує, що внаслідок ДТП, діями відповідача йому в першу чергу було завдано матеріальну шкоду, адже йому повністю пошкоджено автомобіль і на даний час органами страхування вирішується питання щодо відшкодування йому матеріальної шкоди. Крім того, незаконними діями відповідача йому також спричинено моральну шкоду , яка полягає у моральних стражданнях , яких він зазнав у зв"язку із дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням майна та порушенням звичайного способу життя, оскільки внаслідок ДТП він та члени його родини майже три місяці не мають змоги нормально вирішувати свої питання, доїжджати до роботи, так як залишені без транспортного засобу. Також в с. Романівка Бершадського району проживає їх мати, яка у зв"язку з похилим віком потребує постійної допомоги. Після дорожньо-транспортної пригоди, протягом трьох місяців вони були змушені наймати сторонній автомобіль для поїздок до матері в с. Романівка. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 15000 грн. на відшкодування завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди, а також судові витрати по справі, а саме 1200 грн. витрат на правову допомогу та 704,80 грн. судового збору. Позивач [PERSON] та його представник -адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, оскільки вважає, що вимоги позивача в більшій частині є безпідставними та небгрунтованими. Зокрема стверджує, що твердження позивача, що його вина у вчиненні 01.11.2017 року дорожньо-транспортної пригоди є доведеною безпідставні, оскільки жодного рішення суду, яке б підтверджувало цей факт не існує. Складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не свідчить про наявність його вини. Вважає, що розмір моральної шкоди, яку позивач оцінив у 15000 грн. є необрунтованим , оскільки позивачем не надано розрахунку розміру шкоди та не надано суду жодних необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові. Зважаючи на вказане відповідач визнав позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн., аналогічні пояснення відповідач надав і у відзиві на позовну заяву. Крім того просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 300 грн. оскільки вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг . У відповіді на відзив позивач [PERSON] пояснив, що твердження відповідача, що його вина у вчиненні 01.11.2017 року дорожньо-транспортної пригоди не є доведеною, оскільки не має жодного рішення суду, є хибними, оскільки його вина підтверджується те тільки судовим рішенням, а в сукупності всіма допустимими доказами по справі. Зокрема, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що [PERSON] на час зіткнення керував автомобілем в нетверезому стані і саме він допустив грубе порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Саме по собі скоєння дорожньо-транспортної пригоди є неумисним правопорушенням, однак те, що на час її скоєння відповідач перебував у нетверезому стані свідчить про те, що є вірогідність того , що дана ДТП не відбулася б, якби відповідач на той час керував автомобілем у тверезому стані. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтями 79 та 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У роз'ясненнях, які містяться в абзаці четвертому пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В судовому засіданні встановлено, що 01.11.2017 року біля 16 год. 30 хв. в с. Устя по вул. Перемоги Бершадського району Вінницької області водій автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], яким він рухався у зустрічному напрямку. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 12017020090000711 від 01.11.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. В ході проведення досудового розслідування слідчим було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди учасники пригоди тілесних ушкоджень середньої тяжкості не отримали, окрім водія автомобіля [NUMBER] [PERSON], який порушуючи правила дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок своїх дій допустив зіткнення з іншим автомобілем, а тому в діях [PERSON] відсутній склад злочину , передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою від 20.12.2017 року слідчим СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ст. лейтенантом поліції [PERSON] закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020090000711 від 01.11.2017 року, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину , передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Судом встановлено, що 03.02.2018 року інспектором СРПП №3 Бершадського ВП лейтенантом [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 261371, яким зафіксовано той факт, що 01.11.2017 року о 16 год. 30 хв. в с. Устя по вул. Перемоги гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п. 11.3,11.4, 12.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 261372 про те, що 01.11.2017 року о 16 год. 30 хв. в с. Устя по вул. Перемоги гр. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] здійснив ДТП та на момент здійснення згідно висновку медичного освідування № 107 перебував в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП . Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.03.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] по ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова суду не набрала законної сили у зв'язку з поданням [PERSON] апеляційної скарги. Згідно з ч. 6ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, часткове визнання відповідачем позову в розмірі 3000 грн. суд розцінює, як визнання ним вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, яким керував позивач [PERSON] Відтак, порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв'язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Відповідно до п. 9 ч. 2ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно дост.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; моральна шкода може полягати, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з'ясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди майну, однак враховує той факт, що на момент вчинення дорожньо-транспорної пригоди відповідач [PERSON] перебував у стані алкогольного сп"яніння, що підтверджується висновком Бершадської ОЛІЛ № 107. Щодо глибини душевних страждань позивача [PERSON] то на думку суду, такі страждання були присутні, оскільки внаслідок ДТП позивачу було пошкоджено транспортний засіб, порушено звичайний спосіб життя , позивач отримав певні незручності, оскільки був позбавлений можливості навідувати пристарілу мати в іншій місцевості та інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до фізичних та моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача. Однак, суд вважає, що позивачем не надано доказів та не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 15 000 грн. Тому, виходячи із вищезазначеного,

Outcome: partial