Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

24.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення банківського вкладу та моральної шкоди в зв'язку із порушенням прав споживача. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13.06.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу (депозиту) №648874. За умовами договору позивач тимчасово розмістив у банку вільні кошти в розмірі 80000,00 грн. на вкладний рахунок [NUMBER] зі строком зберігання вкладу чотири місяці та нарахуванням процентів на суму вкладу з розрахунку 25,5% річних. В подальшому позивачу стало відомо, що банк припинив свою діяльність і виконання ним послуг стало неможливим. Позивач зазначає, що по закінченні строку договору вкладу відповідач кошти не повернув та за рік користування коштами не сплатив жодного відсотка. Таким чином, на думку позивача, банк має повернути йому суму вкладу у розмірі 80000,00 грн., а також відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20000,00 грн. Також позивач зазначає, що несплатою внесків та діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 20000,00 грн. За наведених обставин позивач просить суд розірвати договір банківського вкладу у зв'язку із істотним порушенням умов договору та стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 80000,00 грн., відсотки в сумі 20000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. і витрати за надання юридичної допомоги в сумі 500,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що відповідач позовних вимог не визнає та просить відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що за укладеним договором банківського вкладу позивачу в межах гарантованої суми була виплачена сума вкладу в розмірі 80000,00 грн., а також відсотки в розмірі 1330,24 грн. Невиплаченою залишилась сума відсотків в розмірі 665,11 грн., однак позивач в порядку ст.ст. 45, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не заявив кредиторські вимоги до банку на цю суму та відповідно не став кредитором четвертої черги, тож у відповідності до вимог ст. 49 вказаного Закону банк не має грошових зобов'язань перед позивачем за вказаним договором вкладу. Також відповідач не погоджується з вимогами про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що не порушував прав позивача, а позивачем не надано доказів наявності вини відповідача в спричиненні моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13.06.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) №648674 згідно якого позивач розмістив на відкритому у банку рахунку [NUMBER] грошові кошти в сумі 80000,00 грн. на строк 4 місяці. Датою повернення вкладу є 13.10.2014 року. За користування коштами розміщеними на вкладному рахунку банк зобов'язався сплачувати позивачу 25,5% річних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №102 від 26.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію у Банк «Демарк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №170 від 29.12.2014 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банк «Демарк» по 29.01.2015 року. Постановою Правління Національного банку України №66 від 30.01.2015 року відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Банк «Демарк». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Згідно ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції закону станом на час відкликання у банку ліцензії), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на 30.01.2015 року, позивач був включений до відповідного переліку з загально розрахованою сумою 299112,07 грн. та гарантованою сумою до виплати - 200000,00 грн. Згідно виписки по особовому рахунку [NUMBER], що відносить до договору строкового банківського вкладу (депозиту) №648674 укладеного 13.06.2014 року, позивачу 24.03.2015 року було виплачено суму вкладу в розмірі 80000,00 грн., а також відсотки в розмірі 1330,24 грн. Не виплаченою сумою по вказаному договору залишились відсотки у розмірі 665,11 грн. Зі змісту наявних у справі виписок по іншим договорам вкладу укладеним позивачем з відповідачем вбачається, що загалом позивачу було виплачено 117386,68 грн. суми вкладу та 1283,58 грн. відсотків. Отже, позивачу було виплачено всю суму гарантованого вкладу в розмірі 200000,00 грн. (80000,00 грн. + 1330,24 грн. + 117386,68 грн. + 1283,58 грн.). За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 80000,00 грн. є безпідставними. Стосовно стягнення відсотків за вкладом у розмір 20000,00 грн. суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні таких вимог, з огляду на наступне. Згідно виписки по особовому рахунку [NUMBER], що відносить до договору строкового банківського вкладу (депозиту) №648674 укладеного 13.06.2014 року, невиплаченою сумою відсотків за користування грошовими коштами, які не покриті гарантованою сумою виплати є 665,11 грн. Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. За змістом ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Оскільки відсутні будь-які належні дані про звернення позивача до Фонду з вимогою кредитора щодо суми непогашених процентів, які не були охоплені гарантованою сумою виплати, та включення його до реєстру акцептованих кредиторів, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за договором строкового банківського вкладу, що залишились не виплаченими. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки ні нормами чинного законодавства України, які встановлюють відповідальність за порушення зобов'язання за договором, ні укладеним договором банківського вкладу, не передбачено такого правового наслідку порушення зобов'язань за договором, як відшкодування моральної шкоди, враховуючи, що відповідно до ст. 611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Аналогічна правова позиція щодо стягнення моральної шкоди у разі невиконання договірних зобов'язань, викладена у Постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В даному випадку не передбачено відшкодування моральної шкоди і нормами Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про стягнення вкладу та процентів. Крім того, задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом. Стосовно вимог про розірвання договору строкового банківського вкладу, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог про розірвання договору банківського вкладу, оскільки сума банківського вкладу та частина відсотків за ним повернуті позивачу, тож істотність порушення умов договору на даний час відсутня. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed