Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

22 січня 2013 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом та просив суд встановити той факт, що він та [PERSON] з осені 2004 року по вересень 2012 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділити між ними майно, що було за зазначений період придбане ними за спільні кошти на загальну суму 37899,00 грн., виділивши йому таке майно: Пилисмок Зелмер вартістю 2600 грн. (придбаний 24.07.2011 року); Телевізор LG вартістю 1100 грн.(придбаний 09.09.2011 року); Телевізор Самсунг ЖК - 5100 грн. (придбаний 12.03.2011 року); Електронні ваги Аврора - 146 грн. (придбані 19.03.2012 року); Ноутбук Самсунг - 3100 грн. (придбаний 19.03.2011 року); Хлібопічка - 1500 грн. (придбана в 2012 році); Мікрохвильова пічка LG - 550 грн. (придбана в 2009 році); Компютер Самсунг - 4800 грн. (придбаний в 2006 році), Всього на суму 18896 грн., а відповідачці [PERSON] залишити: Вентилятор Хайстар - 560 грн. (придбаний 26.12.2010 року); Тепловентелятор-кондиціонер Панасонік - 3600 грн.(придбаний 26.12.2010 року); Соковижималка Журавлинка - 499 грн. (придбана 25.12.2010 року); Електроміксер - 144 грн. (придбаний 16.12.2010 року); Холодильник Рейнфорд - 2500 грн. (придбаний в 2005 році); Пральна машина Самсунг - 3500 грн. (придбана в 2010 році); DWD плеєр - 480 грн. (придбаний в 2007 році); Водонагрівач Новотек - 1000 грн. (придбана в 2008 році); Кухонний гарнітур - 3000 грн. (придбаний в 2005 році); Мякий куточок - 450 грн. (придбаний в 2005 році); Деревяне двоспальне ліжко - 1800 грн. (придбане в 2009 році); Набір електроінструментів - 350 грн.; Набір меблів для прихожої - 670 грн. (придбали в 2010 році); Тумбочка для взуття - 450 грн. (придбана в 2010 році), Всього на суму 19003 грн. Також просив стягнути з відповідача на свою користь 344,10 грн. сплаченого судового збору. /а.с.3-6/ В судовому засідання 24 вересня 2013 року позивач, усвідомлюючи правові наслідки, передбачені ч.3 ст.206 ЦПК України, які наступають у зв'язку із відмовою від частини заявлених позовних вимог, відмовився від частини заявленого позову про розподіл майна подружжя з яким він звернувся до суду, а саме просив закрити провадження по справі в частині розподілу між ним та відповідачкою вентилятора «Хайстар» вартістю 560 грн., холодильника «Рейнфорд» вартістю 2500 грн., хлібопічки вартістю 1500 грн., комп'ютера марки «Самсунг» вартістю 4800 грн., водонагрівача марки «Новотек» вартістю 1000 грн., кухонного гарнітуру вартістю 3000 грн., м'якого куточка вартістю 450 грн., дерев'яного двоспального ліжка вартістю 1800 грн., набору електроінструментів вартістю 350 грн. набору меблів для передпокоїв, вартістю 670 грн., тумбочки під взуття вартістю 450 грн., а всього на суму 17080 грн. /а.с.109/ Ухвалою Жовтоводського міського суду від 24 вересня 2013 року провадження по даній справі в частині розподілу переліченого вище майна припинено у зв'язку з відмовою позивача [PERSON] від цих позовних вимог та прийняття цієї відмови судом. /а.с.110/ В ході розгляду справи в суді позивач неодноразово уточняв позовні вимоги та в остаточній редакції просив встановити факт спільного проживання з відповідачкою однією сім`єю з осені 2004 року по вересень 2012 року, а також поділити між ними спільно нажите майно, що є їх спільною сумісною власністю та визнати за позивачем таке майно: Телевізор LG вартістю 1100 грн.(придбаний 09.09.2011 року); Телевізор Самсунг ЖК - 5100 грн. (придбаний 12.03.2011 року); Ноутбук Самсунг - 3100 грн. (придбаний 19.03.2011 року); Мікрохвильова пічка LG - 550 грн. (придбана в 2009 році); DWD плеєр - 480 грн. (придбаний в 2007 році), всього на суму 10 330 грн., а за відповідачкою: Пилосмок Зелмер вартістю 2600 грн. (придбаний 24.07.2011 року); Тепловентелятор-кондиціонер Панасонік - 3600 грн.(придбаний 26.12.2010 року); Соковижималка Журавлинка - 499 грн. (придбана 25.12.2010 року); Електроміксер - 144 грн. (придбаний 16.12.2010 року); Електронні ваги Аврора - 146 грн. (придбані 19.03.2012 року); Пральна машина Самсунг - 3500 грн. (придбана в 2010 році), всього на суму 10489 грн. Також просив стягнути з [PERSON] на свою користь 344,10 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. При цьому суду пояснив, що з [PERSON] він перебував у фактичних шлюбних відносинах з осені 2004 року і проживали однією сім'єю у квартирі останньої за адресою [ADDRESS]. З ними проживав син відповідачки від першого шлюбу [PERSON], 1994 року народження, у вихованні якого він приймав участь з десятирічного віку дитини. Також зазначив, що до вересня 2012 року вони вели із відповідачкою спільне господарство, мали спільний бюджет, яким розпоряджалися за взаємною згодою, піклувалися один про одного, набували майно, забезпечували належний стан квартири, в якій проживали. Вони також підтримували родинні стосунки, як з його рідними, так і з рідними відповідача, мали спільних друзів, спільно проводили відпустки. За час спільного проживання ними було відремонтовано кухню, ванну, передпокій, вставлено металопластикове вікно на кухні. За спільні кошти вони придбали таке майно: пилисмок марки «Зелмер», вартістю 2600 грн. (придбаний 24.07.2011 року), телевізор марки «LG», вартістю 1100 грн. (придбаний 09.09.2011 року), телевізор марки «Самсунг» ЖК - 5100 грн. (придбаний 12.03.2011 року), тепловентилятор-кондиціонер марки «Панасонік», вартістю 3600 грн. (придбаний 26.12.2010 року), соковижималка «Журавлинка», вартістю 499 грн. (придбана 25.12.2010 року), електроміксер, вартістю - 144 грн. (придбаний 16.12.2010 року), електронні ваги марки «Аврора», вартістю - 146 грн. (придбані 19.03.2012 року), ноутбук марки «Самсунг», вартістю - 3100 грн. (придбаний 19.03.2011 року), пральна машина марки «Самсунг», вартістю - 3500 грн. (придбана в 2010 році), мікрохвильова пічка марки « LG», вартістю - 550 грн. (придбана в 2009 році), DVD плеєр, вартістю - 480 грн. (придбаний в 2007 році), всього на суму 20819 грн. З квітня 2012 року стосунки між ним та відповідачкою стали псуватися і в решті-решт відповідачка вимусила його у вересні 2012 року піти з дому. З того часу вони проживають окремо, доступу до квартири він не має. Добровільно поділити майно відповідач не бажає, користується ним самостійно, в зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що ? частини зазначеного майна належить йому, тому просить задовольнити позов в повному обсязі у відповідності до ст.ст. 256 ч.1 п.5, 259 ЦПК України та ст.ст. 60 ч.1, 69 ч.1, 70 ч.1, 74 СК України. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що не перебувала із позивачем у фактичних шлюбних стосунках, а лише деякий час зустрічалася із ним. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши позивача, відповідача, його представника, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пункт 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, встановив, що суд розглядає справи по встановленню, у тому числі, і факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачене письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Глава 8 Сімейного Кодексу України, що врегульовує питання режиму спільного майна подружжя, в свою чергу, у ст.ст. 60, 63, 70 встановила, що: - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). - Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. - У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином суд приходить до висновку, що передумовою вирішення питання про розподіл майна між чоловіком та жінкою, які не перебувають у шлюбі в обов'язковому порядку має бути встановлення такого юридичного факту, який би підтверджував факт їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У судовому засіданні із пояснень сторін судом встановлено, що і позивач і відповідач мали попередні зареєстровані шлюби, які ними було розірвано: позивачем в 2001 році, а відповідачкою у 1999 році. Позивач в судовому засіданні посилався на те, що він перебував із відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах з осені 2004 року по вересень 2012 року. При цьому зазначав, що вони спільно мешкали в квартирі відповідачки по [ADDRESS], разом із сином відповідачки від першого шлюбу - [PERSON], 1994 року народження, вели спільне господарство, мали взаємні обов'язки та спільний бюджет. Факт спільного проживання сторін однією сім'єю не визнаний відповідачкою. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] в суді під присягою повідомила, що остання почала проживати із сином [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2004 року. [PERSON] працював у КП ВЖРЕО на тракторі, де працювала і вона. Приблизно з грудня 2010 року вона стала бачити, що [PERSON] приходить у гості до її сусідки [PERSON], а через деякий час почав залишатися ночувати у неї. На питання суду чи при цьому склалися сталі стосунки між позивачем і відповідачем, які притаманні подружжю свідок дала негативну відповідь. Окрім того свідок пояснила, що у позивача і відповідача стосунки не складалися, а потім взагалі припинилися. В оселі відповідачки бачила великий телевізор, але хто його купив вона не знає. Пральна машина була придбана у 2009 році за гроші матері відповідача, яка продала город. Також в сусідки вона бачила мікрохвильову піч, пилисмок, кондиціонер які вона придбала давно, чи були в неї соковижималка, міксер, ваги, ноутбук вона не знає взагалі, бо ніколи їх не бачила. У той же час, позивач не подав суду жодного доказу такого спільного проживання як того вимагає ст. 60 ЦПК України. Верховний Суд України у своєму Пленумі №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначив, що для застосування ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судами необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, даний факт, а саме те, що між позивачем і відповідачкою склалися відносини, які притаманні подружжю, як то спільне проживання під одним дахом, ведення спільного господарства і виконання інших обов'язків, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Оскільки недоведено факту спільного проживання сторін однією сімєю, суд не може позитивно вирішити і питання про розподіл майна між сторонами, оскільки воно не отримало статус спільного, придбаного за спільні кошти. Це є підставою для відмови у задоволені позову, що стосується поділу майна, яке було набуте під час спільного проживання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має. З урахуванням наведеного,

Outcome: dismissed