Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] 11 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про захист прав споживача, стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до приймального пункту хімчистки "[INFO]" для отримання послуги хімічної чистки куртки, куртку вона здала, було укладено договір побутового підряду, що підтверджується квитанцією; замовлення повинно було бути готовим по цьому договору 29 вересня 2016 року, однак у вказаний день куртку позивачу не видали, пояснень цьому не було і лише 29 жовтня 2016 року їй повідомили, що можна забрати куртку; через зайнятість позивача до приймального пункту хімчистки звернулася її мати, але вказану куртку не знайшли, не було куртки і в іншому приймальному пункті тобто куртку не видали. Згодом куртка з'явилася в цьому приймальному пункті, її мати оглянула куртку і виявила, що ця річ фарбована, змінився колір її, є плями невідомого походження і вона відмовилася забирати цю куртку. Хімчистка переробила чистку і 09 листопада 2016 року позивачу повідомили про готовність виробу і можливість його забрати; позивач прийшла, оглянула куртку і побачила знову незрозуміле фарбування куртки, плями, від контакту з курткою на руках залишалася фарба та інш.. Позивач звернулася з претензією до відповідача усно і письмово з метою усунення вказаних недоліків хімчистки куртки, але відповідач від мовився це робити. До теперішнього часу позивачу невідомі причини цього, але куртку зараз неможливо їй використовувати за призначенням, вона фактично зіпсована. Позивач вважає вказане - неякісна хімчистка куртки, невизнання провини хімчистки в псуванні виробу і не усунення належним чином недоліків - неправомірним, йому завдана матеріальна шкода, він поніс збитки, а законом передбачені і штрафні санкції за невиконання умов договору. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (заміну неякісного товару на новий або повернення коштів) також ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням повернення, виплати коштів відповідач свої зобов'язання не виконав. Позивачу завдані збитки та моральна шкода. Просив захистити права позивача як споживача. Позивач у своєму позові просив суд захист свої права як споживача, стягнути з відповідача вартість вказаної куртки, стягнути моральну шкоду та витрати на правову допомогу і судовий збір, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представник відповідача ФОП Василенко в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно 26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до приймального пункту хімчистки "[INFO]" для отримання послуги хімічної чистки куртки, куртку вона здала, було укладено договір побутового підряду, що підтверджується квитанцією; при прийнятті замовлення в квитанції було вказано недоліки куртки, ступінь зношеності та інш. і з цим погодився замовник; провели хімчистку, була затримка з часом виготовлення замовлення оскільки ретельно віднеслися до чистки куртки, але перефарбування куртки не було, зміни кольору куртки чи плям на ній не було після чистки. Вони намагалися повернути позивачу або її матері, але вони відмовлялися забирати куртку. Протиправних дій в них не було. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, з'ясувавши позицію та думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 26 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до приймального пункту хімчистки під назвою [INFO], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], для отримання послуги хімічної чистки куртки; надання послуг хімчистки за вказаною адресою здійснюється Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (відповідач). Між позивачем та відповідачем був укладений договір побутового підряду, що підтверджується квитанцією-договором № 04626-2, наданою відповідачем. Відповідно до зазначеної квитанції до хімчистки була передана пухова куртка чоловіча, колір синій, фірма Мапdellі; замовлення прийняла співробітник хімчистки - [PERSON], замовлення повинно було бути готове 29 вересня 2016 року. Однак у вказаний строк замовлення не видали. Після неодноразових звернень позивача 29 жовтня 2016 року їй зателефонували та повідомили, що вона може забрати куртку. У зв'язку з тим, що позивач особисто була у від'їзді, до приймального пункту забрати замовлення прийшла її мати [PERSON]. При цьому, у приймальному пункті хімчистки куртку не знайшли, та сказали їхати до іншого пункту хімчистки, де знову її відшукати не вдалось. Після того, як річ все ж таки потрапила до приймального пункту хімчистки [INFO], за адресою: [ADDRESS] [PERSON], оглянувши куртку, виявила, що річ фарбували - на руках залишались сліди фарби, навколо карманів та на шкіряних вставках були плями п'ятна невідомого походження. Вона відмовилась забирати куртку. Після цього термін повернення куртки з чистки неодноразово продовжувався, співробітник хімчистки пояснювала позивачу по телефону, що виникли деякі труднощі при чищенні і тому куртку довелося пофарбувати (затонувати). 09 листопада 2016 року співробітник хімчистки повідомив позивачу, що її замовлення готове, і вона може забрати куртку. Оглянувши куртку, позивач відмовилася приймати її через те, що куртка мала неналежний вигляд, що не відповідає тому вигляду, в якому вона її здавала: куртка була пофарбована, навколо карманів куртки були плями жовтого кольору, шкіряні вставки на кишенях також були в кольорових плямах, від контакту з курткою на руках залишалася фарба. В цей же день, 09 листопада, в пункті прийому за адресою: м Дніпро, вул. Короленка, 3, позивач залишила Заяву (претензію). Після цього з нею неодноразово зв'язувались по телефону співробітники відповідача та наполягали на тому, що послуга з чищення була надана якісно, повідомляли про те, що стан куртки приведений у відповідність до того стану у якому вона здавалась; у черговий раз позивач поїхала до приймального пункту та виявила, що фарба, якою була пофарбована куртка була вимита повністю, куртка втратила свій колір, була липкою на дотик, на шкіряних вставках були такі ж кольорові плями п'ятна як і до цього. Позивач знову відмовилась забирати замовлення. У наступний раз, керівник хімчистки приїжджала до позивача на роботу за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 1 та пропонувала сплатити позивачу моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Під час огляду куртки позивач виявила, що куртка знову пофарбована - від контакту з нею на руках залишались сліди синьої фарби, а шкіряні вставки були перефарбовані у чорний колір, вона знову відмовилась приймати замовлення, та запропонувала відповідачу компенсувати мені 50% вартості куртки у розмірі 31 439.00 (тридцять одна тисяча чотириста тридцять дев'ять грн 00 коп.) грн. Повна вартість куртки, відповідно до Товарного чеку від 30 січня 2016 року складає 62 878,00 (шістдесят дві тисячі вісімсот сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн.. 21 грудня позивач отримала відповідь на свою претензію від 09 листопада 2016 року, відповідно до якої відповідач відмовляється компенсувати завдані збитки та вважає, що послуга з хімічної чистки надана якісно. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (заміну неякісного товару на новий або повернення коштів) також ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням повернення, виплати коштів відповідач свої зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим, необхідно зазначити, що ніякої «конфліктної ситуації» не було, мав місце тільки факт непрофесійного виконання своїх обов'язків та некваліфіковане надання послуг з боку відповідача. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. В наведеній статті законодавцем також визначено наступне: послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. В даному випадку застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, які регламентують виникнення цивільних прав і обов'язків на підставі саме договорів та інших правочинів. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов'язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Тобто, у даному випадку, відповідач істотно порушив умови договору, а саме: відповідачем позивачу не були надані необхідні послуги, крім того, річ, яка була надана відповідачу для заміни, ремонту була зіпсована останнім. Позивач так і не отримала той товар, на який розраховував при покупці (який й досі знаходиться у відповідача), а також жодної компенсації його вартості. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зазначене положення було повністю проігнороване співробітниками відповідача. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У ст. 184 ЦК України на законодавчому рівні встановлені критерії розмежування речей, визначених індивідуальними або родовими ознаками. Так, річ є визначеною індивідуальними ознаками, вона має лише їй властиві ознаки, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, тобто індивідуалізують її. Таким чином, індивідуально визначена річ: що відрізняється від інших своїми неповторними ознаками; виділена із загальної маси речей даного роду. Вищевказаною статтею також встановлено, що речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Як вже було вказано вище, повна вартість куртки складає 62 878.00 грн. Куртка була вироблена в Італії, бренд - ENRIKO MANDELLI, та була придбана у бутіку чоловічого одягу «LE BILLIONARIE», за адресою: м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 51. Вказаний бренд, на думку позивача, вважається найкращим італійським виробником верхнього одягу, свою діяльність бренд почав в 1964 році, девіз бренду - «Знання, реміснича майстерність і креативність». Компанія прославилася саме завдяки своїй завзятості і бажанням слідувати традиціям старовинного італійського ремесла. Цей бренд ставить перед собою завдання створювати колекцію ексклюзивних виробів, шляхом вдосконалення своїх швейних технологій та постійного пошуку нових матеріалів (інформація з мережі Інтернет). Саме таким ексклюзивним виробом є і куртка, яка здавалась до приймального пункту хімчистки [INFO]. На сайті компанії вказано: «Ми создали программу FIRST LINE специально для работы с произведениями модельеров. Для обработки дорогих дизайнерских вещей мы разрабатываем индивидуальные технологические схеми, позволяющие максимально учесть все характеристики одежды и добитися наилучшего результата. С целью дополнительного контроля все этапьы чистки проходят под наблюдением главного технолога. Программа включаєт в себя также эсклюзивный ремонт одежды. Если у вас есть особенные вещи, им необходим особенньш уход!». Як виявилось, вказана вище інформація не відповідає дійсності, адже в результаті дій відповідача, дорога дизайнерська річ втратила свої індивідуальні ознаки - колір тканини змінювався декілька разів, шкіряні вставки на рукавах, карманах та комірці стали не синього кольору, а чорного, тканина куртки дуже неприємна, липка на дотик. Вважаю, що дизайнерська пухова куртка є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, а тому вона є незамінною. В результаті чистки відповідач створив іншу річ, яка вже не може називатись курткою італійського бренду ENRIKO MANDELLI. У ст. 332 ЦК вказано: «Переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість». Обставини неякісності наданої послуги з хімічної чистки куртки позивача в судовому засіданні підтверджено висновком судової товарознавчої експертизи від 16 січня 2018 року, згідно висновків якої вказана позивачем куртка дійсно змінили свій колір в результаті хімічної чистки, в результаті цієї хімічної чистки відбулися певні видозміни властивостей тканини пухової куртки та інш.. Опитаний в ході судового засідання експерт, що проводив вказане дослідження, повністю підтвердив викладені в експертизі висновки і ці пояснення та висновок не спростовані поясненнями сторони відповідача та опитаних з його боку свідків. Відповідно до статті 42 Конституції України вказано: «Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів». Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі .... У ч. 1 ст. 901 ЦК України вказано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виходячи з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» також встановлено: «Виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ніш від споживача для виконання робіт (надання послуг)». Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Псування дорогої куртки, вартістю майже 63 000.00 грн, неодноразові поїздки до приймального пункту хімчистки, вимушене звернення до фахівця в області права - все це спричинило виникнення у позивача пригніченого стану. Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні переживання, які довелося перенести позивачеві і його родині. Позивач звернулась за юридичною допомогою до фахівця в області права, адвоката, для стягнення суми збитку у судовому порядку. 22 грудня 2016 року між позивачем та фахівцем в області права був укладений Договір про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1.1. якого: «На умовах цього Договору Замовник дає Фахівцю в області права завдання щодо аналізу документів, підготовки, подачі позову та інших процесуальних документів до Жовтневого районного суду м. Дніпро, де Замовник є позивачем з позовними вимогами до ФОП [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті надання послуг хімчистки неналежної якості, та зобов'язується оплатити її послуги, а Фахівець в області права зобов'язується відповідно до завдання Замовника надати йому зазначені юридичні послуги. Також відповідно до п. 4.1. Договору про надання юридичних послуг: «Вартість 1 години роботи Фахівця в області права становить 600 (шістсот грн 00 коп) грн». Відповідно до п. 2.1. послуги будуть надаватися Замовнику у сукупній кількості протягом 15 годин. Усього вартість послуг Фахівця в області права - 9 600,00 (дев'ять тисяч шістсот грн. 00 коп.). Факт оплати послуг Фахівця в області права підтверджується Квитанцією про оплату юридичних послуг від 28 грудня 2016 року. У ЦПК України вказано, що до складу судових витрат відносяться також витрати на правову допомогу. Також у ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено: «Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноваоюень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні». Згідно ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно ст. 21, 22 Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди передбачений нормами ЦК України, зокрема ст. ст. 1166, 1167, якими реалізовується принцип особистої відповідальності та передбачається вина, як умова відповідальності. В силу встановленої законом презумпції вини особи, що заподіяла збитки, на неї покладається обов'язок доведення своєї невинуватості. Відповідальність за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України настає, якщо збитки причино пов'язані з протиправною поведінкою. Питання ж протиправної поведінки вирішується з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та адміністративного судочинства. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стосовно моральної шкоди необхідно зазначити наступне: звертаючись до відповідача і здаючи до відповідного пункту хімчистки свою куртку, позивач не міг навіть уявити, що ця послуга буде неякісною і він не матиме можливості користуватися ним за призначенням в подальшому, крім того, що йому взагалі своєчасно не повернуть його товар - куртку, персонал цього пункту хімчистки (де було передано на чистку куртку) виявиться некоректним та непрофесійним (не своєчасне виконання замовлення, відправлення куртки до іншого пункту без згоди замовника), звертаючись тривалий час до представників відповідача, позивача так і не отримав допомоги та захисту своїх порушених прав. Відповідно до п. 1, 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав . Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред'явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі. При таких обставинах суд вважає, що вимоги про захист прав споживача та стягнення матеріальної шкоди і витрат є обґрунтованими. Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час вищезазначених (спірні відносини з відповідачем і порушення останнім закону тривалий час) позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт грубого порушення закону відповідачем викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті неправомірних дій відповідача вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами по роботі; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями завдавача шкоди - відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим частково задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача частково задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з вказаного відповідача на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір повністю. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання вказаним відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування матеріалтної шкоди 44 014 грн. 60 коп., моральну шкоду в сумі 3000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 9 600 грн. та понесенні позивачем витрати на судовий збір в сумі 2 634 грн., а всього 59 248 грн. 60 коп., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача і відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial