Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

16 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування цих вимог вказувала, що вказана земельна ділянка перебувала, разом із розташованим на ній житловим будинком, у власності [PERSON]. Після його смерті [INFO], власником вказаного майна, як спадкоємиця після смерті [PERSON], стала його дружина - [PERSON] 14 грудня 2001 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки. Права позивачки щодо вищевказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 28.01.2002 року за № 72. 14 січня 2014 року вона звернулася до реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області із заявою щодо реєстрації її прав відносно вказаної земельної ділянки. Однак в проведенні реєстрації цих прав їй було відмовлено через неподання нею правовстановлюючого документу, тобто Державного акту на вказане майно на її ім'я. Оскільки з 1 січня 2013 року видача Державних актів не передбачена, а також у зв'язку з тим, що попередня власниця [PERSON] не виготовляла такого документу і на своє ім'я, то вона позбавлена можливості подати для реєстрації прав щодо цього майна такий документ тим самим підтвердити свої права щодо цього майна, тому за захистом своїх прав була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] подала до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,2030 га, що розташована в [ADDRESS], та яка належала її померлому чоловікові [PERSON] і на яку вона оформила спадщину після його смерті, а 14.12.2001 року продала житловий будинок та земельну ділянку за вказаною адресою позивачці [PERSON] Просила справу розглянути у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до Державного акту серії МК № 02453, виданого 20.05.1994 року, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0, 20 га, що розташована в с.Засілля Первомайської селищної ради та була надана для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 18). За даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с. 23). Відповідно до посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 14 грудня 2001 року договору купівлі-продажу, [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], продала, а [PERSON] придбала житловий будинок з земельною ділянкою площею 0,20 га, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно п. 2 вказаного Договору зазначене у цьому договорі майно належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області15.06.1995 року за № 1-833, зареєстрованого ММБТІ 28.06.1995 року за № 72 та державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 02453, виданого Первомайською селищною радою 20.05.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91. (а.с. 17). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2014 року, право власності на житловий будинок за вищевказаною адресою зареєстровано за позивачкою [PERSON] 14.01.2014 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу (а.с. 31). Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджується рішенням реєстратора прав на нерухоме майно від 18.01.2014 року №10055233, яким позивачці було відмовлено в реєстрації її прав щодо цього майна у зв'язку з відсутністю Державного акту на право власності на землю (а.с. 14). Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до приписів ст. 30 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. За положеннями ст. 23 цього ж Кодексу, також у редакції, що діяла на час придбання цього майна - Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Однак, за період з часу укладення вищевказаного договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивачка не отримала на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, що також підтверджується даними відділу Держземагентва у Жовтневому районі Миколаївської області (а.с. 33), а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року не передбачена. За вказаного позивачка позбавлена можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно п. 27 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, в тому числі може бути рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, та встановивши, що позивачка набула прав на вищевказану земельну ділянку відповідно до приписів ст.30 ЗК України в редакції 1990 року, проте не одержала щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивачки щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавчих норм позбавлена можливості отримати такий правовстановлюючий документ нині, тому на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку.

Outcome: approved