Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 29488,14 грн., компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за весь час затримки. Позов обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений з роботи 26.05.2015 року за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Проте, у день звільнення з ним не було проведено розрахунку, повідомлення про розмір невиплаченого заробітку та нараховані розрахункові кошти він не отримував. Крім того, просить стягнути з відповідача 10000,00 моральної шкоди. Позивач в судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить його задоволити. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, про що свідчить поштове повідомлення. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до копії трудової книжки позивачки, останній перебував у трудових відносинах з ПАТ "ДЗАК" з 31.08.2006 року і був звільнений з роботи з 26.05.2015 року згідно наказу №19 від 26.05.2015 року за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Тобто останнім днем роботи позивача, а відповідно днем звільнення, було 26.05.2015 року. Крім цього, як встановлено в судом, в день звільнення 26.05.2015 року з позивачем не було проведено розрахунку, його не повідомляли про розмір нарахованих сум. Доказів протилежного відповідачем суду не представлено. Відповідно до довідок, виданих позивачем за № 723, № 122, № 956, заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем складає 29488,14 грн. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всі суми, що належать йому. Таким чином судом встановлено, що позивач станом на час постановлення судового рішення не отримав розрахункових коштів в сумі 29488,14 грн., а тому позов в частині стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі підлягає до задоволення. Крім цього, постановою КМУ від 21.02.2001 року за № 159, затверджено «Порядок (далі - Порядок) проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», згідно якого, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Як вбачається, з представленої позивачем таблиці розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, розмір такої компенсації становить 13993,10 грн. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України., а тому позов в цій підлягає до задоволення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином судом встановлено, що згідно поданого позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, розмір середнього заробітку по день фактичного розрахунку становить - 5586 грн., виходячи з того, що середньоденний заробіток позивача за два останні повні відпрацьовані місяці до звільнення - червень, липень 2015 року складає 58,80 грн. ( 2587,32 : 44 дні = 58,8) та час затримки розрахунку склав 95 днів ( з 09.09.2015 р. по 22.01.2016 р.), звідси 95 х 58,8 = 5586 грн. З огляду на вказане, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то суд вважає, що підлягає до часткового задоволення і вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини відповідача, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості та визначає її у розмірі 500,00 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved