Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

25.09.2014 року заявник звернувся до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, в якій просить визнати недієздатним його сина [PERSON], [INFO], та призначити йому опікуна. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявник є батьком [PERSON], 06.07.1983 р. Вже на протязі багатьох років заявника турбує психічний стан його сина та часом син поводиться на стільки неадекватно, що батьківське серце цього не витримує. Заявник зазначає, що до голови сина приходять несуразні думки, наприклад, про кінець світу, і він їх так впевнено озвучує, що стає зрозумілим, що він дійсно вірить в таку нісенітницю. Заявник зазначає, що симптоми хвороби почали проявлятися ще з раннього дитинства як наслідок асфіксії при пологах. Син був гіперактивним через що був переведений на індивідуальну програму навчання, закінчив 8 класів, потім до 12 класу вчився екстерном. В збройних силах не служив через психічний розлад. 3 технікуму був виключений за погану поведінку. 3 2006 по 2008 рік перебував в місцях позбавлення волі. 3 2004 року син заявника почав вживати наркотичні речовини. Вперше син заявника потрапив на лікування до КМКПЛ №1 м. Києва у липні 2008 року, перебував на лікуванні з 14.07.2008 р. по 30.07.2008 р. з діагнозом Ф 07.82 (тривожно депресивний синдром). Причиною звернення до лікаря стало різке погіршення самопочуття. Заявник вказує, що у його сина порушився сон, погіршився настрій, він не міг працювати, став конфліктувати з рідними та оточуючими, а для зняття напруги став вживати наркотичні засоби, від чого стало ще гірше. За твердженням заявника, його син почав розмовляти про сенс життя і самогубство. Після виписки підтримуючу терапію приймав короткочасно, а призначене лікування дільничного психіатра приймам вибірково і безсистемно. В березні 2011 року стан [PERSON] погіршився знову. По направленню дільничного психіатра він був госпіталізований до КМКПЛ №1 де перебував на лікуванні з 02.03.2011 року по 21.03.2011 р. з діагнозом Ф 07.82. Заявник вказує, що періодами [PERSON] поводився досить нормально, а іноді робиться мовчазним, замкненим у собі, відокремленим від всього навколишнього, не помічає оточуючих, забуває поїсти. В такі дні заявник побоюється свого сина та зазначає, що коли звертається до сина, він ніби дивиться на мене, ніби слухає, а насправді витає десь своїми думками і потім перепитує. Іноді [PERSON] навпаки робиться занадто рухливим, бігає по квартирі, перекладає всі речі з місця на місце, потім іде з дому, кілька днів не повертається і не відомо де він в цей час буває і що робить. Заявник стверджує, що в 2012 році психічний стан [PERSON] знову погіршився, він став замкнутий, періодично почав заявляти що піде з життя. Знаходячись в стані наркотичного сп'яніння 17.07.2012 р. [PERSON] вибив вікна в квартирі, порвав свій паспорт громадянина України, а 18.07.2012 р. випив 60 пігулок кадерпіна після чого на протязі трьох діб знаходився на лікуванні в відділенні реанімації БСПМ у коматозному стані. 21.07.12 р. в стані психомоторного збудження [PERSON] був переведений до КМКПЛ №1, звідки 14.08.2012 року був виписаний з діагнозом «ф-06.8» - органічне ураження головного мозку (перинотально-інтоксикаційного ґенеза) з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, помірними змінами особистості по емоційно нестійкому типу, галюцинаторно-параноідальний синдром. З 25.04.2013р. [PERSON]П перебував на лікуванні в Київській міській наркологічній клінічній лікарні "Соціотерапія" у амбулаторному відділенні лікування хворих з хімічними залежностями, проходить програму замісної підтримуючої терапії відповідно до нормативів надання медичної допомоги дорослому населенню в амбулаторно-поліклінічних закладах за спеціальністю "Наркологія" з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів. Синдром залежності, в теперішній час під клінічним наглядом на підтримуючій або замісній терапії (F 11.22)». Також заявник вказує, що в червні 2013 р., перебуваючи в емоційно-подавленому стані, його син намагався покінчити життя самогубством, він отруївся невідомими сильно діючими психотропними речовинами після чого його було доставлено до токсикологічного відділення міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в м. Києві з діагнозом «Гостре отруєння сумішшю речовин з психотропною дією високого ступеню», де він перебував з 04.06.2013 р. по 07.06.2013 р. Заявник вказує, що на його думку [PERSON] повинен приймати заспокійливі медпрепарати за призначенням лікаря, та має бути визнаний недієздатною особою. Також заявник зазначає, що про добровільне обстеження з метою проведення експертизи направленої на встановлення теперішнього психічного стану у спеціаліста в області психіатрії він зі своїм сином згоди не досягли, але [PERSON] згоден з'явитись до суду і обіцяв слухняно виконати ухвалу суду, оскільки вважає, що в якомусь своєму минулому житті він був судовим приставом. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги своєї заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснив суду, що його син наркоман, безсумнівно є недієздатною особою і в такому стані його можуть позбавити права власності на квартиру та зняти з реєстраційного обліку. Також заявник зазначає, що він згоден на призначення опікуном [PERSON] його сестри, а сам заявник буде контролювати ситуацію. Прокурор в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява представника прокуратури Дніпровського району м. Києва про розгляд справи за її відсутності, рішення у справі просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи за її відсутності. При цьому, представник просить відмовити у задоволенні заяви в звязку з наявними висновками судово-психіатричної експертизи, а також повідомила суд про те, що на даний час в опікунській раді перебуває пакет документів щодо надання висновку про доцільність призначення [PERSON] піклувальника. [PERSON] та представник Територіального медичного обєднання «Психіатрія» Департаменту охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. За змістом наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ст. 145 ЦПК України, призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Згідно ст. 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Враховуючи положення наведених норм цивільного процесуального закону, а також наявні в матеріалах справи дані про психічний стан здоровя [PERSON], суд своєю ухвалою від 16.01.2015 року призначив проведення по справі судово-психіатричної експертизи, проведення якої було доручене Київському міському центру судово-психіатричних експертиз і в розпорядження експертів надані матеріали справи, а також витребувані судом медичні картки пацієнта стаціонару. За висновком судово-психіатричного експерта №208 від 19.03.2015 року: - [PERSON], [INFO], страждає на Органічне ураження головного мозку поєднаного (резидуально-інтоксикаційного) ґенезу з легкими когнітивними розладами та помірно-вираженими емоційно-вольовими розладами; - наявний у [PERSON] психічний розлад є стійким, хронічним психічним розладом; - наявний у [PERSON] психічний розлад істотно впливає на здатність підекспертного усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; - [PERSON] за своїм психічним станом потребує встановлення над ним піклування (а.с. 50-53). Відповідно до положень ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Конструкція даної норми свідчить про те, що для наявності у суду обґрунтованих підстав для визнання особи недієздатною, у такої особи має бути встановлений стійкий психічний розлад наслідком якого є обовязково саме повна нездатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому, зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що стійкий, хронічний психічний розлад наявний у [PERSON] істотно вливає на здатність підекспертного усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а не позбавляє його такої можливості взагалі. Наявні у [PERSON] психічні розлади лише впливають на здатність усвідомлення ним значення своїх дій та керування ними, що відповідно до ст. 36 ЦК України може бути підставою для обмеження цивільної дієздатності останнього, а не визнання його недієздатним. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 66 ЦПК України, висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Оцінюючи наданий висновок судово-психіатричної експертизи в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами наявності у [PERSON] психічного розладу здоровя, суд вважає, що висновок не суперечить іншим письмовим доказам, оскільки їх зміст врахований при проведенні експертизи, і вказані документи свідчили про наявність психічних відхилень [PERSON] та не давали заключення про його недієздатність. При цьому, пояснення заявника не можуть бути підставою для визнання [PERSON] саме недієздатним, оскільки заявник не є фахівцем з психічних розладів, що призводять до нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а можуть бути однією з підстав для визнання [PERSON] обмежено дієздатним, про що заявником питання не ставиться і в судовому завдання заявник наполягав виключно на тому, що його син є саме недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed