Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Відповідач), в обґрунтування вимог якого посилається на те, що є спадкоємцем транспортного засобу - марки ТЗ Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, ХетчБек, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав її померлому батьку - [PERSON] за Договором фінансового лізингу автомобіля № К300А+02009718 від 19.10.2012 року, однак при оформленні спадщини приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину, з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів про належність автомобіля, а тому просить суд визнати за нею право власності на автомобіль марки ТЗ Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, ХетчБек, номер кузова (шассі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Так, ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 26.04.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. 06.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Кобзар Ю.Б. , в якому він не погодився з твердженнями позивача, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, а наведені у ньому відомості та докази такими, що належним чином не підтверджені та не доведені, посилаючись на наступне. Зокрема, представник відповідача просив звернути увагу суду на помилковість визначення позивачем належного відповідача, оскільки між сторонами відсутній предмет спору, відповідач прав позивача не порушував, не невизнавав, не оспорював, докази порушених або не визнаних прав позивача з боку АТ КБ «ПриватБанк» у матеріалах справи та у позовній заяві відсутні, а тому просив суд роз`яснити позивачу про необхідність здійснити заміну неналежного відповідача на належного - приватного нотаріуса Іванчишину Ларису Григорівну. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач як сторона по справі зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема щодо: наявності правовідносин між померлим [PERSON] та відповідачем; відсутність інших спадкоємців, які могли подати відповідні заяви про прийняття спадщини; відсутність складеного заповіту; відсутність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку; відсутність інших судових проваджень щодо спадщини померлого. Окремо представник зазначив про пропуск позивачем строку давності для звернення до суду з позовом про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування. Протокольною ухвалою суду від 09.12.2019 року витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Іванчишиної Л.Г. копію спадкової справи № 41/2017, заведеної після смерті [PERSON] 05.03.2020 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 41/2017, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . В засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримувала в повному обсязі, просила її задовольнити. В засідання 24.11.2020 року не з`явилася, повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Кобзар Ю.Б. в засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог, в засідання 24.11.2020 року не з`явився, повідомлявся належним чином, направив на адресу суду клопотання, у якому просив суд здійснити розгляд справи без участі Банку, а також наголошував на тому, що підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши думки позивача, представника відповідача, дослідивши позовну заяву з матеріалами, відзив відповідача та відповідь, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 11.10.2017 (а.с.13). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.10.1985 року (а.с.12). Після смерті батька відкрилася спадщина, зокрема на рухоме майно, а саме транспортний засіб Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, Хетч Бек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . В подальшому, позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиної Лариси Григорівни про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та приватним нотаріусом була заведена спадкова справа за № 41/2017 року. 19.11.2018 року постановою нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, автомобіль марки Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, Хетч Бек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , через відсутність у спадкоємця документів, що посвідчують право власності (а.с.20). Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2012 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір фінансового лізингу №К300А+02009718 (а.с. 7), предметом договору є автомобіль Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, Хетч Бек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , за умовами якого після виконання зобов`язань транспортний засіб Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, Хетч Бек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до Додатку №1 Договору фінансового лізингу № К300А+02009718 від 19.10.2012 року (а.с. 8), вартістю 72 200, 00 грн. із сплатою лізингових платежів протягом 36 місяця згідно з графіком (а.с. 9). Станом на 04.12.2018 року за договором фінансового лізингу № К300А+02009718 від 19.10.2012 року заборгованості по кредитному договору немає. Дата закриття кредиту 30.10.2013 року, про що свідчить інформаційна довідка надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( а.с. 10). Проте, після смерті [PERSON] та на даний час право власності на автомобіль Daewoo Matiz ML 16, 2011 року випуску, Хетч Бек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Оскільки у позивача існують перешкоди в оформлені своїх спадкових прав у нотаріуса саме з цих підстав він і звернувся до суду. Так, відповідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (ч. 2 ст. 16 ЦК України). За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.3 ч.1 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так, згідно умов договору лізингу від 19.10.2012 року та Додатку до нього №1 (а.с. 7-9) відповідач передає предмет лізингу у користування, строк лізингу 36 місяців з моменту підписання договору (а.с. 9-16). У ч. 1 ст. 608 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Так, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , яка належним чином прийняла спадщину, однак позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач у встановленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса для оформлення спадщини на рухоме майно та йому необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи на право власності, але через їх відсутність нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій і рекомендував позивачу звернутися до суду. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначений транспортний засіб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є усі достатні підстави для задоволення позову щодо визнання за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , на спірний транспортний засіб. Відповідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Позивачем при подачі позову не заявлено вимоги про стягнення судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved