Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - Чорнобаївська селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача, який в будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач в позові просила розгляд справи проводити в її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав не заперечував проти його задоволення. Третя особа - Чорнобаївська селищна рада, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак представника до суду не направила. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2013 року власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 7). Позивач після укладення шлюбу змінила прізвище " [PERSON] " на шлюбне прізвище " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 27 червня 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). Згідно з актом по факту не проживання від 08 червня 2021 року № 1048, підписаним депутатом селищної ради [PERSON] , свідками [PERSON] , та [PERSON] , відповідач не проживає у вказаному будинку (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК РСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи ту обставину, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень, до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги визнав, а тому позивачу підлягає до повернення з державного бюджету 50% судового збору, що складає 454 гривні, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 454 гривні. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved