Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування рішення Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 0,03 га, яка межує з приватизованою земельною ділянкою [PERSON] для обслуговування належної їй споруди по [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що рішення Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року є незаконним та таким, що порушує її права, оскільки вказаним рішенням запроектовано до відведення у власність [PERSON] земельну ділянку орієнтовною площею 0,03 га, на якій розміщена лише вигрібна яма, яка не є самостійним об'єктом житлової забудови і не відноситься до споруд, які є окремими (самостійними) об'єктами нерухомого майна, а тому для її обслуговування не може відводитися окрема земельна ділянка. Крім того, спірна земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], та на якій розміщений належний їй на праві власності житловий будинок. Позивач також зазначає, що оскільки вказаним рішенням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності на земельну ділянку шляхом її викупу, то рішення повинно було прийматися відповідачем відповідно до вимог ст. 128 ЗК України, якою встановлено порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам. Зокрема, [PERSON] повинна була подати до Південноміської ради Харківського району Харківської області заяву, в якій зазначити місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площу, а також згоду на укладання договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Разом з тим, в порушення вимог ч.2 ст. 128 ЗК України, при поданні заяви до Південноміської ради, що стала підставою для прийняття вище зазначеного рішення від 31 січня 2012 року [PERSON] не надавала згоду на укладання договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки, що є, крім іншого, підставою для відмови в продажу земельної ділянки відповідно до ч. 5 ст. 128 ЗК України. Також, [PERSON] у заяві не зазначено цільове призначення земельної ділянки. Окрім цього, відповідачем до теперішнього часу не вирішено питання щодо проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, запроектованої до відведення у власність [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду своїх представників [PERSON] та [PERSON], які позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що рішення Південноміської ради є обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням вимог чинного законодавства. Представник третьої особи [PERSON] також просила в позові відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] в 1994 році подарувала будинок [ADDRESS] своєму дяді [PERSON] Вказаний будинок належав їй у порядку спадкування за законом. Однак, ще 1983 році земельну ділянку, яка була закріплена за цим будинком було поділено. Рішенням виконкому Південноміської ради № 170 від 26 квітня 1983 році [PERSON] було виділено з неї під будівництво земельну ділянку. Границі межі між виділеною [PERSON] під будівництво ділянкою, якій була присвоєна поштова адреса 40А, і тією земельною ділянкою, що залишилася за домоволодінням [ADDRESS], були визначені планом забудови від 10 квітня 1984 року. При виготовлені БТІ зведеного акту будівлі і споруд від 24 грудня 1985 року було допущено технічну помилку, внаслідок якої виникла невідповідність між розмірами і конфігурацією земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] і на якій знаходиться вигрібна яма для обслуговування її будинку, та розмірами і конфігурацією Державного акту на право приватної власності на землю. Для підтвердження і узаконення своїх прав на ту частину земельної ділянки, яка не увійшла до її державного акту і на якій знаходиться належна [PERSON] споруда, остання звернулася до Південноміської ради. Суд, вислухавши представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 травня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, згідно із яким, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно вказаного Договору, на земельній ділянці площею 929,00 кв.м. розташований житловий будинок літ. «А-1» дерев'яний, обкладений цеглою, жилою площею 41,60 кв.м. та надвірні будівлі: водопровід літ. «К», паркан. 12 грудня 2000 року рішенням Виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області № 521 року [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 0,0929га для обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями (присадибна ділянка) у [ADDRESS]. Передача у власність земельної ділянки проведена відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992року «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно цього Декрету сільським радам доручалось забезпечити передачу громадянам у власність земельних ділянок, в т. ч. для будівництва і обслуговування жилих будинків і господарських будівель (присадибні ділянка). Право приватної власності громадян на такі земельні ділянки посвідчувалось відповідними радами, про що мав бути зроблений запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю, та зроблена відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Згідно із п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, наявність рішення Виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992року «Про приватизацію земельних ділянок» свідчить про те, що у останнього виникло право власності на земельну ділянку, оскільки таке право посвідчувалось самим рішенням Південноміської ради. В подальшому, 24 квітня 2002 року [PERSON] вказаний будинок було подаровано [PERSON], що підтверджується Договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області - [PERSON] за р. № 898. Відповідно до вимог ч.1 ст. 120 ЗК України, в редакції, що діяла на момент укладання договору, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Таким чином, з огляду на положення ч.1 ст. 120 ЗК України, у [PERSON] внаслідок набуття [PERSON] права власності на жилий будинок, не припинилося право власності на земельну ділянку, на якій розташований цій будинок. 13 квітня 1993 року Виконавчим комітетом Південної міської ради Харківського району Харківської області прийнято рішення №167 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки раніш закріпленої за домоволодінням [ADDRESS]», відповідно до якого передано у приватну власність [PERSON] раніш закріплену за її домоволодінням [ADDRESS] земельну ділянку площею 600 кв. м., а також із фонду земель Південноміської ради земельну ділянку площею 400 кв. м., для обслуговування житлового будинку літ "А-1" вищевказаного домоволодіння. Також, 1 листопада 1997 року Виконавчим комітетом Південної міської ради Харківського району Харківської області прийнято рішення №484 "Про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] у [ADDRESS] ", відповідно до якого передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0.005 га для ведення особистого підсобного господарства у [ADDRESS] 27 листопада 1997 року [PERSON] підставі вищезазначених рішень видано Державний акт на праві приватної власності 0,1050 га за адресою: [ADDRESS] Рішенням Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року [PERSON] видано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності на земельну ділянку (шляхом викупу), орієнтовною площею до 0,03 га, яка межує з її приватизованою земельною ділянкою для обслуговування належної їй споруди по [ADDRESS]. При цьому слід зазначити, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2013 року по справі №2034/10353/2012 (2/635/723/2013), яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Південноміської ради Харківського району Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою площею 0,03 га для обслуговування вигрібної ями за набувальною давністю, встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,03 га, на яку претендує [PERSON], входить до складу земельної ділянки площею 0,0929 га, яка була передана у власність [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району від 12 грудня 2000 року за №521, та знаходиться у користуванні іншої особи. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з наведеного, на момент прийняття Південноміською радою рішення про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки спірна земельна ділянка знаходилась у власності [PERSON], і фактичному користуванні [PERSON], а тому у відповідача не було законних підстав для прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки . Крім того, відповідно до ч.1,2,3,5 ст. 128 ЗК України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. Проте, як вбачається з наданих відповідачем матеріалів, на підставі яких було прийняте рішення про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки, остання не надавала згоду на укладання договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки, заява останньої не містить зазначення цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31 січня 2012 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняте з порушенням чинного законодавства та прав [PERSON], який є власником земельної ділянки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, право на звернення до суду є невід'ємним особистим правом. Разом з тим, особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. [PERSON] не є власником земельної ділянки, а тому її не можна вважати особою, права якої порушені рішенням Південноміської ради Харківського району Харківської області. З огляду на вказане, суд вважає, що [PERSON] є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Разом з тим, власник земельної ділянки [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом до Південноміської ради Харківського району Харківської області по скасування рішення органу місцевого самоврядування. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed