Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

28.04.2014 року позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов»язки відносно своє неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], так яка остання з 2010р. проживає з матір»ю та перебуває на її утриманні, батько жодної участі у піклуванні та вихованні дитини не бере, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному в позовній заяві. Прокурор позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та вказав , що не має підстав для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні представник третьої особи позов підтримала та вказала про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та її представника, які позов підтримали, відповідача, який проти позову заперечував, думку прокурора, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, але відповідач в судові засіданні не з'являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 29.09.2006р. сторони зареєстрували шлюб. Від вказано шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно рішення Полтавського районного суду від 08.09.2010р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано(а.с.6). З січня 2010р. сторони проживають окремо. Згідно довідки-розрахунку наданої ВДВС Полтавського РУЮ, встановлено, що станом на 01.04.2014р. за відповідачем [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] за виконавчим листом № 2-1579 від 08.09.2010р. мається заборгованість у розмірі 16400,00 грн.(7-8). Згідно довідки № 1660, виданої ВК Щербанівської сільської ради від 28.03.2014р., судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] та області зареєстровані та фактично проживають [PERSON] та її донька [PERSON], [INFO](а.с.9). Згідно довідки № 318, виданої Розсошенською гімназією Полтавської районної ради від 10.04.2014р., встановлено, факт того, що [PERSON], [INFO], навчається у 1- Б класі , за час її навчання у гімназії батько дитини на батьківські збори не з»являвся, навчанням та шкільним життям доньки не цікавився. Проживає батько окремо, квартиру утримує мати(а.с.10). Згідно висновку Полтавської райдержадміністрації Полтавської області від 10.06.2014р. встановлено, що Служба у справах дітей Полтавської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO] Наведені факти свідчать про те, що гр. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов'язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства " , на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини " , якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 60 ЦПК України наявними доказами у справі. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу - до досягнення нею двадцяти трьох років. Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави із відповідача відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved