Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

18 жовтня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь борг за договором позики у сумі 500 гривень, а також моральну шкоду в сумі 1000 гривень. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що 13 жовтня 2017 року вона позичила відповідачу 500 гривень строком до 16 жовтня 2017 року, що підтверджується розпискою відповідача. Однак, в установлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Позивачка належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду не зявилася, надала заяву, в якій підтримала позов, просила розглянути справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.30). Відповідач [PERSON] був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, однак до суду не зявився, не повідомив суд про поважні причини неявки. Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ураховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що позивачка погодилася на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Ст. 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлені договором. Ст.610 ЦК України встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З розписки відповідача вбачається, що 13 жовтня 2017 року позивачка [PERSON] позичила йому 500 гривень строком до 16 жовтня 2017 року (а.с.3). Однак, у встановлений договором строк відповідач борг не повернув. У зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. Частина 1, п.3 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлюють, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, завданої позивачці, суд враховує характер дій відповідача. Зазначені негативні фактори змінили звичайний спосіб життя позивачки, яка є пенсіонеркою, та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Грошову компенсацію моральної шкоди суд визначає в сумі 500 гривень. Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди в іншій частині не знайшли підтвердження, тому в їх задоволенні належить відмовити. Пунктом 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позову майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто на час звернення позивачки до суду 640 гривень. Згідно пункту 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 гривень. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року позивачку було звільнено від сплати судового збору в розмірі 1280 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 136, ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли позивача було звільнено від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1280 гривень.

Outcome: approved