Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

26.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] , 2004 року народження. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є батьком її онуки [PERSON] , [INFO] , яку народила її донька [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері, онука [PERSON] залишилась проживати з нею за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні. Батько дитини донькою не опікується, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не цікавився її станом здоров`я. У зв`язку з цим просить позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку та призначити її опікуном онуки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила про задоволення позову з підстав викладених у позовній заяві. При цьому, уточнила позовні вимоги та просила пункти 2, 3 прохальної частини позову розглядати в новій редакції, а саме в контексті призначення її не опікуном, а піклувальником онуки [PERSON] .. Представник позивача також просила про задоволення позову, згідно уточнених позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради не заперечувала проти задоволення позову та вважала за доцільне в інтересах дитини позбавити відповідача батьківських прав призначивши її піклувальником бабусю [PERSON] .. В судовому засіданні також була допитана неповнолітня [PERSON] , яка підтвердила, що дійсно нею опікується бабуся [PERSON] .. З батьком вона не спілкується та участі у її вихованні і матеріальному утримання він не приймає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явися, причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з неодноразовими неявками відповідача в судові засідання, без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] , після реєстрації шлюбу 03.04.2007 року з [PERSON] , змінила прізвище на - [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] померла [INFO] , у віці 38 років, про що 25.09.2019 року було складено відповідний актовий запис, за № 302 (а.с. 12). Неповнолітня [PERSON] , 2004 року народження, з 26.01.2006 року зареєстрована за місцем проживання своїх бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 27.03.2020 року. Згідно шкільної характеристики, бабуся [PERSON] опікується навчанням та вихованням онуки, підтримує її морально, стосунки в сім`ї добрі (а.с. 16, 17). Згідно довідки про стан здоров`я №16866 від 26.02.2020 року та висновку лікарів, [PERSON] , [INFO] на Д обліку не перебуває, практично здорова. На прийом лікарів звертається з бабусею [PERSON] (а.с. 18, 19). [PERSON] , [INFO] , має задовільний стан здоров`я, отримує пенсію за віком, забезпечена житлом (а.с. 20, 22, 16). [PERSON] 01.09.2020 року вступила до Миколаївського базового медичного коледжу, фармацевтичного відділення, на денне відділення, за бюджетною формою навчання, що підтверджується копією довідки від 01.09.2020 року № 263 (а.с. 21). Згідно висновку органу опіки та пілування Южноукраїнської міської Ради від 03.02.2021 року за №40, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 42). Також до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] від 15.01.2021 року адресовану до Служби у справах дітей, в якій останній зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] та призначення її піклувальником [PERSON] , однак заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Після з`ясування всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що батько неповнолітньої [PERSON] дійсно не виконує обов`язків відносно дитини, передбачених ст. 150 СК України, та порушує її право на належне батьківське виховання, що передбачено ст. 152 СК України. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На думку суду, у разі ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дітей, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що дослідженими доказами доведено ухилення відповідача від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до доньки [PERSON] 2004 року народження, оскільки не спілкується з нею, не забезпечує її матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини. На думку суду позбавлення [PERSON] його батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо неповнолітньої дитини [PERSON] 2004 року народження, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] та призначення позивача її піклувальником, суд виходить з наступного. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У статті 59 Цивільного кодексу України зазначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно до ч.4 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 ст. 167 Сімейного кодексу України передбачено, якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», діти, позбавлені батьківського піклування, це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Згідно ст. 244 Сімейного Кодексу України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся з поданням від 03.02.2021 року, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 03.02.2021 року №42, відповідно до якого, у разі позбавлення [PERSON] батьківських прав, в інтересах дитини, вважає за доцільне позивача [PERSON] призначити піклувальником над неповнолітньою [PERSON] , що буде відповідати інтересам дитини та реалізує її право на виховання у сім`ї (а.с. 43, 44). Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків в повній мірі щодо дочки [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не турбується про харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею здібностей, що підтверджено зазначеними вище матеріалами справи, тим самим позбавивши свою дитину батьківського піклування. Також, судом встановлено, що вихованням, піклуванням, утриманням [PERSON] , 2004 року народження займається її бабуся [PERSON] , яка забезпечує її харчуванням, лікуванням, піклується про її фізичний та духовний розвиток, саме вона створила умови для розвитку та росту дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має задовільний стан здоров`я, забезпечена житлом, має сталий дохід (а.с. 20, 15, 22). Виходячи з того, що суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , вимоги позивача [PERSON] про встановлення піклування та призначення дитині піклувальника ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і також підлягають задоволенню. У відповідності до абз.7 п.16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст. 66 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач вказує, що неповнолітня онука повністю перебуває на її утриманні. Таким чином з відповідача, як батька дитини, на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.10.2020 року, дня пред`явлення позову, і до її повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі коли в позовній заяві об`єднано кілька позовних вимог, згідно ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за кожну вимогу. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 840.80 грн., (а.с. 1), при цьому, за вимогою про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3) ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 840.80 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 908.00 грн..

Outcome: approved