Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

29 січня 2015 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 10.07.2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 05.01.2015 року має заборгованість у розмірі 36361,13 грн., з яких: 22005,08 грн - заборгованість за кредитом; 11398,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1707,67 грн. - штраф (процентна складова). Тому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 36361,13 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 363,61 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, був допитаний 30.04.2015 року в порядку ст. 132 ЦПК України Семенівським районним судом Чернігівської області. З приводу заявлених позивачем вимог, пояснив, що позов визнає частково, а саме в сумі 18000 грн, мотивуючи вказане тим, що він на даний час не працює, інших доходів не має, тому і просить суд зменшити суму заборгованості до вказаної вище. Крім того, не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Визначаючи наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з приписів частини 3 статті 10 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3 статті 60 цього Кодексу визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з принципу диспозитивності, встановленого статтею 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10 липня 2013 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як встановив суд, в порушення взятих на себе договірних кредитних зобовязань, відповідач [PERSON] належним чином свої кредитні зобовязання не виконував, внаслідок чого, станом на 05.01.2015 року, заборгованість по кредиту складає - 36361,13 грн., з яких: 22005,08 грн - заборгованість за кредитом; 11398,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1707,67 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором № б/н від 10.07.2013 року. На підставі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на день розгляду справи судом, [PERSON] не погасив наявну станом на 05.01.2015 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.07.2013 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № б/н від 10.07.2013 року. \~\~Як з`ясував суд, вказаний вище кредитний договір, не був визнаний судом незаконним чи таким, що порушує будь-чиї інтереси та є дійним на сьогодні і ніким не був оскаржений. Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає, що відповідачем всупереч ст. 10, 60 ЦПК України не надано жодних доказів того, чому саме він визнає позов частково в сумі 1800 грн., натомість аргументує вказане тим, що у нього не має коштів для сплати фактичної заборгованості у розмірі 36361,13 грн. Оскільки грошове зобовязання виконано відповідачем не було, він порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобовязаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі, в сумі 36361,13 грн., з яких: 22005,08 грн - заборгованість за кредитом; 11398,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1707,67 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, відповідно \~до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 363,61 грн.

Outcome: approved