Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

8 жовтня 2020 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій представник позивачки просить визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на майно [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,84 га, вартістю 20459 гривень 56 копійок, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовище), площею 0,19 га, вартістю 1022 гривні 49 копійок, що знаходяться за межами населеного пункту на території Касперівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та просить визнати за позивачкою право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2005 року, оскільки за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 20.09.2005 року секретарем виконкому Касперівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 112, згідно якого на випадок смерті все своє майно заповіла позивачці. Даний заповіт ніким не змінювався та не скасовувався. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,84 га, вартістю 20459 гривень 56 копійок, та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовище), площею 0,19 га, вартістю 1022 гривні 49 копійок, що знаходяться за межами населеного пункту на території Касперівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, які належали [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯА № 416657 від 20.09.2005 року за реєстраційним № 010564705034, кадастровий номер 6122084700:01:001:0885, та серії ЯА № 449508 від 20.09.2005 року за реєстраційним № 010564705035, кадастровий номер 6122084700:01:001:1840. Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,84 га, вартістю 20459 гривень 56 копійок, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пасовище), площею 0,19 га, вартістю 1022 гривні 49 копійок, що знаходяться за межами населеного пункту на території Касперівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, право на спадкування яких за заповітом належить позивачці у справі. Згідно довідки, виданої виконкомом Касперівської сільської ради № 630 від 29.09.2020 року, позивачка у встановлений законом строк прийняла спадщину. Однак, листом приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу Лютого С.І. № 367/01-16 від 02.10.2020 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, виданого на ім`я спадкодавиці. Позивачці рекомендовано звернутися до суду. Згідно оголошення в газеті "Колос" № 32 від 7 серпня 2020 року, втрачений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 449508, виданий на прізвище [PERSON] , вважати недійсним. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем - [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка в порядку спадкування має право на земельні ділянки, що належала спадкодавиці [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved