Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 березня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис за № 456. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. З 08.01.2016 року до даного часу позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утримані, тому позивач дійшла висновку про необхідність розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],\~у розмірі 1500 грн. щомісячно. Позивач у судове засідання призначене на 28.03.2017р. не зявилась, однак 22.03.2017р. надіслала до суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, однак 28.03.2017р. звернувся до суду із заявою, у якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за його відсутності. Згідно з частиною другою статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 березня 2002 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Березова) [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 456 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 190883, виданого повторно 13 січня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). З 08.01.2016 року до даного часу сторони проживають окремо і спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що збереження їхньої сімї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін так і інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позовної заяви про розірвання шлюбу є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оскільки позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище "Березова", при реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача слід зазначити "Березова". Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви щодо стягнення аліментів також підлягають задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-АМ № 177907, виданого 18 грудня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5) Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак, як вбачається з матеріалів справи, з січня 2016 року до даного часу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, проте позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною другою статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. З урахуванням вимог статті 88 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору, за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, у розмірі 640,00 грн. Разом з тим, згідно частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved