Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

29 квітня 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної, завданої ушкодженням здоров»я з аподіяним у зв»язку із покусами належної відповідачу собаки породи «вівчарка», внаслідок вчиненого порушення правил утримання собак відповідачем, та судових витрат в справі. Ухвалою суду від 12 червня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] (а.с. 51) 11 червня 20015 року [PERSON] [PERSON] звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відкодування моральної шкоди. Ухвалою Рівненського міського суду від 12.06.2015 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним.( а.с. 50). Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги в суді. По суті позову пояснили, що 10 лютого 2015 року близько 19 години під час перебування [PERSON] на подвір»ї будинку № 9 по вул. М.Заньковецької в м.Рівне, за місцем проживання відповідачів, його покусала собака породи вівчарка, яка їм належить. До вказаного подвір»я він прийшов з дозволу [PERSON], яка теж проживає у вказаному будинку. [PERSON] отримав рану лівого передпліччя та набряк тильної поверхні лівої кисті та передпліччя та він змушений був проходити курс лікування у відділенні гнійної хірургії Рівненської міської центральної лікарні з 13.02.2015 року по 27.02.2015 року. У цьому зв'язку йому була заподіяна майнова шкода на загальну суму 3818, 05 грн. Крім того, він пережив сильні душевні та фізичні страждання, стреси і переживання, внаслідок чого вимушений був лікуватись, наслідки яких він відчуває по даний час, а також через байдужість відповідачів та судову тяганину. Заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює на суму 5000 грн., що вважає частковим відшкодуванням його моральних страждань. Вважають наявними неправомірні дії відповідачів, факт заподіяння йому моральної шкоди та причинний зв"язок між ними. Просять задоволити позовні вимоги за первісним позовом та стягнути 3818, 05 грн заподіяної матеріальної шкоди та 5000 грн- в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні зустрічного позову просять відмовити у зв»язку з його безпідставністю та недоведеністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечили проти задоволення первісного позову, зазначили, що за інцидент, що трапився з [PERSON] вони не притягувались ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності. Жодних дозволів на вхід до їх подвір»я вони не надавали. Свідків, які б могли підтвердити, що це саме вівчарка, яка їм належить покусала [PERSON] не має. Крім того, стверджують, що передавали [PERSON] 1000 гривень в рахунок відшкодування шкоди. Зустрічний позов підтримали, зазначають, що незаконна поява [PERSON] на території їх домоволодіння по вул. Заньковецької,9 в м. Рівне в темну пору доби і всі послідуючі, пов»язані з цим події, заподіяли їм значної моральної шкоди. Вони переживали за стан здоров»я [PERSON], змушені були вживати карантинних заходів щодо собаки, вони змушені захищатись від необґрунтованих позовних вимог [PERSON], який постійно їм погрожує тюрмою. Внаслідок таких дій [PERSON] А,С. вони стали нервовими та дратівливими, у [PERSON] виникло почуття провини перед батьками та тіткою за собаку, їм необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя, тому просять стягнути з [PERSON] заподіяну їм моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, в тому числі показання свідків [PERSON], [PERSON] встановлені обставини та наслідки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Згідно висновку за розглядом ЄО № 3235 від 13.02.2015 року встановлено, що в ході перевірки повідомлення [PERSON] було встановлено, що 10 лютого 2015 року близько 19 години під час перебування [PERSON] на території приватної власності,останнього вкусила собака, яка перебувала на подвір»ї ( а.с. 2) З пояснень позивача [PERSON] слідує, що на територію подвір»я по вул. М.Заньковецької, 9 в м.Рівне він прийшов з дозволу співвласника будинку [PERSON], яка є його хрещеницею. До [PERSON] він прийшов, щоб остання зробила йому укол, оскільки він себе погано почував. Зробивши укол, він вийшов з будинку і його покусала собака породи « вівчарка», яка належить відповідачам. Вказані пояснення [PERSON] узгоджуються з показаннями допитаної судом свідка [PERSON], яка підтвердила той факт, що 10 лютого 2015 року до неї у вечірню пору доби, зокрема біля 19 години приходив [PERSON], якому вона зробила укол і який, вийшовши з будинку почав кричати, коли вона вийшла, то побачила, що у останнього рана на лівому передпліччі. В подальшому вони надали [PERSON] першу медичну допомогу та [PERSON] забрав його з лікарні, куди його завезла швидка. З пояснень [PERSON], наданих ДІМ Рівненського МВ УМВС вбачається, що останній не знав про перебування на їх подвір»ї сусіда, тому і випустив собаку з вольєра. ( а.с.77) За таких обставин, доводи відповідачів про те, що це можливо, не їх собака покусав [PERSON] спростовані в ході судового розгляду. Крім того, факт заподіяння [PERSON] шкоди внаслідок укусу собакою, яка належить [PERSON], доводить і та обставина, що відповідач через [PERSON] передала потерпілому 1000 грн, в рахунок її відшкодування. З матеріалів справи слідує, що будинок № 9 по вул. М.Заньковецької в м.Рівне належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 31,32) За таких підстав, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував на території подвір»я будинку № 9 по вул.. М.Заньковецької в місті Рівне з дозволу одного із співвласників, а саме [PERSON] Дослідженим в судовому засіданні міжнародним ветеринарним паспортом підтверджено, що власником собаки породи « вівчарка» є [PERSON], яка проживає [INFO] ( а.с.35- 37) Дослідженими судом доказами, в тому числі довідкою КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 557 від 21.05.2015 року , довідкою поліклініки №1 за № 195, медичною картою стаціонарного хворого на ім»я [PERSON] та амбулаторною карткою хворого [PERSON] встановлено, що 10 лютого 2015 року в результаті нападу собаки [PERSON] позивач отримав тілесне ушкодження у вигляді укушеної гнійної рани лівого передпліччя, у зв»язку з чим, перебував на стаціонарному лікуванні з 13.02.2015 року по 27.02.2015 року та йому заподіяно фізичні страждання.( а.с.64-69, 81-93) Відповідно до положень\~ст. 1166 ЦК\~України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.16.2. « Правил утримання тварин у місті Рівному», затверджених рішенням Рівненської міської ради № 513 від 28.04.2011 року шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187\~ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що власником собаки є [PERSON], то і обов»язок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається саме на відповідача [PERSON] Як зазначено у п.7 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Доказів того, що потерпілим була допущена груба необережність в судовому засіданні не здобуто, так само як і не встановлено непереборної сили чи умислу потерпілого, а відтак, у суду не має підстав для зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди. Оцінюючи надані позивачем досліджені товарні чеки, рецепти, касові чеки, листок призначень (а.с.5-7,91-92), суд вважає доведеним належними та допустимими доказами заподіяння неправомірними діями відповідача шкоди внаслідок ушкодження здоров"я на загальну суму 3818, 05 грн., при цьому суд враховує, що [PERSON] добровільно відшкодувала [PERSON] 1000 гривень, що визнав в судовому засіданні позивач та підтвердив свідок [PERSON], а відтак до стягнення з винної особи, власника собаки [PERSON] за рішенням суду підлягає 2818, 05 грн - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає в фізичному болю та стражданнях, у зв"язку із ушкодженням здоров"я, у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою, у приниженні честі і гідності фізичної особи. Згідно ч.1 ст. 1167\~ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в порядку ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України, суд враховує, що вчинення відповідачем неправомірних дій стосовно позивача встановлене та вважає факт заподіяння моральної шкоди очевидним. Судом встановлено, що позивач звертався за медичною допомогою з приводу нанесених тілесних ушкоджень, лікувався від тілесних ушкоджень, мав наявні сліди тілесних ушкоджень, перенесіс нервовий стрес, душевні страждання, змушений був докладати значних зусиль для відновлення свого попереднього стану здоров»я, що вплинуло на його душевний комфорт і спокій завдало йому моральні страждання. Оцінюючи надані в цій частині докази, що стосуються характеру порушення, характеру, обсягу і глибини фізичних та душевних страждань, внаслідок неправомірних дій відповідача, їх наслідків та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивача, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає доцільним частково задоволити позовні вимоги [PERSON] та стягнути на його користь з [PERSON] грошове відшкодування в розмірі 1000 гривень. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають. Суд враховує, що позивачі за зустрічним позовом належними та достатніми доказами не довели ні самого факту заподіяння їм моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначили позивачі і того, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. На підставі викладеного,

Outcome: approved