Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

15 грудня 2014 року ПАТ «Ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10014/060 філії - Миколаївського обласного управління звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить звернути стягнення на предмет іпотеки - одноповерховий житловий будинок, розташований в [ADDRESS], належний [PERSON] В обґрунтування цих вимог позивач вказував, що 20 серпня 2008 року між позивачем, що на той час мав назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 321, за яким позивач надав позичальнику кредит в сумі 130 000 грн. від 20 % річних, стоком на 10 років на споживчі цілі. В забезпечення належного виконання [PERSON]. зобов'язань за вищевказаним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 20.08.2008 року, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку належний їй вищевказаний житловий будинок. Всупереч взятим на себе зобов'язанням [PERSON] неодноразово порушував умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася прострочена заборгованість, та була стягнута за позовом позивача рішенням суду від 11.03.2011 року в розмірі 167 565, 49 грн. 29 липня 2011 року [PERSON] здійснив один платіж в рахунок погашення цього боргу в сумі 2800 грн., залишок боргу 164765,49 грн. Крім того, за період з 11.03.2011 року по 22.03.2011 року позивач нарахував проценти в сумі 769,90 грн., відповідно до п. 1.13 Договору - комісійну винагороду за період з березня 2011 року по листопада 2014 року в розмірі 2874 грн. Також за період з 11.04.2011 року по 03.12.2014 року нарахована пеня за прострочену заборгованість по основному боргу в сумі 29 178,30 грн., по процентам за період з 11.04.2011 року по 03.12.2014 року в розмірі 15 347, 50 грн., разом 44 525,80 грн. За такого, станом на 03 грудня 2014 року борг [PERSON] становить 212 935,19 грн., з яких: борг згідно рішення суду від 11.03.2011року по основному боргу - 127 732,81 грн., заборгованість по відсоткам - 27 657, 37 грн., супроводжуючі платежі - 1660,69 грн., пеня - 7 714,62 грн., також заборгованість нараховано відповідно до умов кредитного договору: по процентам - 769,90 грн., за комісійною винагородою 2874 грн., пеня 44 525,80 грн. Посилаючись на те, що погашення боргу позичальником не проводиться, банк просить звернутися стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищевказаного боргу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила про вищевикладене. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлена належно під розписку в приміщенні суду 01.04.2015 року (а.с. 45). Третя особа - [PERSON] також в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належно. За вказаного, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності відповідачки та третьої особи, так як наявні письмові докази, є можливими для розгляду спору по суті. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON]. було укладено кредитний договір, за яким сторони узгодили всі його умови. Згідно цього Договору банк надав позичальнику кредит в сумі 130 000 грн. на 120 місяців на споживчі цілі зі сплатою 20% річних строком до 19 серпня 2018 року. В забезпечення виконання вказаного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки та договір іпотеки від 20.08.2008 року, за яким остання передала в іпотеку належний їй житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7-11, 16-17). У зв'язку з порушенням [PERSON] умов договору кредиту, а [PERSON] - умов договору поруки, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.03.2011 року, з останніх було стягнуто на користь банку в солідарному порядку кредитну заборгованість в сумі 167 565, 49 грн., з яких: борг по кредиту 127732,21 грн., борг по процентам - 30457,37 грн., витрати по супроводженню кредиту - 1660, 69 грн., пеня - 7714,62 грн. (а.с.6). Рішення набрало законної сили 22.11.2011 року, у зв'язку з чим Банком за період з 11.03.2011 року по 22.11.2011 року донараховано проценти в сумі 769,90 грн. Окрім цього, за період з березня 2011 року по листопад 2014 року Банком нарахована комісійна винагорода в розмірі 2874 грн. Також за період з 11.04.2011 року по 03.12.2014 року нарахована пеня за прострочену заборгованість по основному боргу в сумі 29 178,30 грн., по процентам за період з 11.04.2011 року по 03.12.2014 року в розмірі 15 347, 50 грн., разом 44 525,80 грн. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, в зв'язку з чим рішенням суду від 11 березня 2011 року з нього та поручителя було стягнуто суму боргу в розмірі 167 565,49 грн., з яких борг у розмірі 2800 грн. погашено та зараховано банком на погашення заборгованості по процентам. Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до статті 572 ЦК України через заставу кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок закладеного майна. Відповідно до статті 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правовідносини, пов'язані із зверненням стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, регулюються Законом України "Про іпотеку", відповідно до статей 12, 33 якого у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено право іпотекодержателя почати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо вимоги іпотекодержателя залишаться без задоволення. При цьому, судом було з'ясовано, що відповідачу [PERSON] та позичальнику [PERSON] 10.11.2014 року та 27.11.2014 року Банком було надіслано попередження про необхідність повернення суми боргу у 30-ти денний строк, та попереджено, що у разі невиконання цих вимог, буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 22-25). Однак вимоги банка відповідачкою та позичальником проігноровано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що вимоги Банка про звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, вирішуючи питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має визначити суму боргу, в рахунок погашення якої проводиться таке стягнення. Так, згідно розрахунку Банка, станом на 03.12.2014 року [PERSON] має заборгованість за договором кредиту № 321 від 20.08.2008 року по основному боргу - 127732,81 грн., по процентам - 28 427, 27 грн., комісійна винагорода - 4 534, 69 грн., та пні - 52 240,52 грн. (а.с. 18-19). При цьому, комісійна винагорода в розмірі 2874 грн., пеня в розмірі 44 525, 80 грн. нарахована після прийнятого судом рішення від 11.03.2011 року щодо стягнення з [PERSON] та поручителя [PERSON] всієї суми кредиту, що надавався до 2018 року, процентів, комісії та пені за порушення умов договору. При цьому, згідно роз'яснень Постанови вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012,повернення сум заборгованості, стягнутої за судовим рішенням може бути здійснено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не відповідно до умов договору - щомісячними платежами. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак такої вимоги позивачем не заявлено. За вищевказаного, суд вважає, що в даному випадку застосування неустойки (пені) є подвійною відповідальністю боржника за одне і те ж порушення умов договору щодо строків сплати сум кредиту та інших платежів за договором, що є порушенням вимог ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, а також засад добросовісності, розумності та справедливості. Щодо нарахування комісії в розмірі 0,05 % від залишку фактичної заборгованості кредиту за обслуговування кредиту, то як зазначено вище, за наявності рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відносини сторін регулюються положеннями ЗУ «Про виконавче провадження», а не умовами договору кредиту, що також слідує з нарахованої Банком суми процентів лише за період з 11.03.2011 року по 22.03.2011 року, тобто за період набрання рішенням суду по стягнення боргу законної сили. За такого, вказана сума комісії також не може бути включена до суми боргу, що підлягає відшкодуванню за рахунок іпотечного майна. Враховуючи зазначене, розмір боргу за вищевказаним кредитним договором, що підлягає відшкодуванню за рахунок іпотечного майна складає 165 535 грн. 39 грн., з яких: заборгованість по кредиту 127 732, 81 грн., заборгованість по процентам - 28427,27 грн. (27657,37 грн. - борг, що залишився від суми стягнутої рішенням суду від 11.03.2011 року + 769, 90 грн. - нарахований за період з 11.03.2011 року по 22.03.2011 року), супроводжуючі платежі - 1660,69 грн., пеня 7 714, 62 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог, та враховуючи положення п. 6 Постанови вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р., сума судового збору становить 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial