Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до змісту якої просить видати обмежувальний припис [PERSON] строком на шість місяців із забороною перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] є онуком [PERSON] та щоденно приходить до помешкання заявника. Вказує, що [PERSON] тривалий час не працевлаштований та зловживає спритними напоями, чинить психологічний тиск на заявника, принижує, погрожує фізичною розправою, вимагає та відбирає гроші, які в подальшому використовує для придбання алкоголю, що в сукупності призводить до численних конфліктів. Наголошує, що є особою похилого віку, пенсіонером, потребує лікування, догляду та спокою, однак внаслідок вищезазначеної поведінки [PERSON] був вимушений звертатися до органів Національної поліції України за захистом свого життя та здоров`я. Враховуючи вищевикладене, просить видати обмежувальний припис [PERSON] . Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02 квітня 2021 року відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено заяву до судового розгляду на 09 квітня 2021 року о 10:00. В судове засідання, призначене на 09 квітня 2021 року о 10:00, заявник та заінтересована особа не з`явилися. [PERSON] було подано клопотання про розгляд заяви про видачу обмежувального припису за відсутності заявника. На офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання з електронної поштової адреси vanya66666@ukr.net від імені [PERSON] , яке, в порушення вимог частини восьмої статті 43 Цивільного процесуального кодексу України не скріплено електронним цифровим підписом заявника, а тому не розглядається судом. Положеннями частини першої статті 350-5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) закріплено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали заяви, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . У відповідності до копії протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.11.2020, [PERSON] звертався до органів Національної поліції України із відповідною заявою щодо вчинення своїм онуком, [PERSON] , неправомірних дій. Зокрема, у протоколі зазначено, що 01.11.2020 близько 01:00 стукав до дверей та вікон будинку [PERSON] , перебуваючи у нетверезому стані, вимагав надати грошові кошти у розмірі 50 грн. [PERSON] , вказуючи, що [PERSON] чинить психологічний тиск на нього, принижує, погрожує фізичною розправою, вимагає та відбирає гроші, звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно з п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 №2229-VIII (далі - Закон №2229-VIII) домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону №2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону №2229-VIII визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону №2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону №2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями частини четвертої статті 26 Закону №2229-VIII передбачено, що обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Частиною шостою статті 26 Закону №2229-VIII встановлено, що про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст.26 Закону №2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №2229-VIII встановлено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Враховуючи вищенаведені положення Закону №2229-VIII суд зазначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Положеннями статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених Законом №2229-VIII. Зокрема, саме по собі складення посадовою (службовою) особою органів Національної поліції України протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.11.2020, за відсутності сукупності інших підтверджуючих наявність ризиків доказів, не свідчить про необхідність видачі обмежувального припису. Враховуючи відсутність документального підтвердження наявності ризиків, передбачених Законом №2229-VIII, а також зважаючи, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання відповідних факторів та ризиків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] щодо видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed