Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь 877,00 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, 2000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, 84,74 грн. в якості відшкодування збитків, яких позивач зазнала в зв'язку з необхідністю захисту свого порушеного права, та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В результаті виносу балкону нижче розташованої квартири [NUMBER], власником якої є відповідач, систематично відбувається відбиття опадів від козирка квартири [NUMBER] на бетону основу балконної плити в квартирі позивача та на обшивку її балкону, що призводить до його постійного руйнування. Для встановлення причини руйнації балконної плити позивач звернулась в ЖРЕО №408, які скликали комісію та склали акт від 30 грудня 2014 року де встановлено, «що має місце пошкодження балконної плити і обшивки балкону квартири [ADDRESS], ширина металевого козирка становить 25 см. Причиною пошкодження є несанкціонований винос обшивки балкону нижче розташованої квартири [NUMBER]». На підставі цього акту, складено дефектний акт від 30 грудня 2014 року та розроблено кошторисну документацію на ремонтно-будівельні роботи в квартирі позивача, вартість яких складає 877,00 грн., за складання кошторису позивачем сплачено 84,74 грн. Позивач вважає, що виходячи з обсягу наданих суду доказів, які підтверджують причину руйнування балконної плити, позивач має право вимагати у відповідача відшкодування витрат на проведення ремонту балкону, так як балкон зазнав руйнації внаслідок несанкціонованого виносу обшивки балкону і встановлення козирка без належного нахилу для стікання опадів саме відповідачем. Крім того, позивач вважає, що крім матеріальної шкоди їй завдано моральну шкоду, яка пов'язана з тим, що внаслідок значного психічного впливу обставин, пов'язаних з руйнуванням балконної плити, вона втратила надію та спокій, змушена користуватись балконом, який перебуває в аварійному стані, в свою чергу відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, тому вона вимушена витрачати час на проведення обстеження квартири, визначення розміру завданої матеріальної шкоди, звертатись з позовом до суду з приводу захисту її прав та інтересів, тому оцінює розмір моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.36-38), пояснила, що до пред'явлення даного позову до суду відповідач не була обізнана про наявність будь-яких майнових претензій позивача з приводу заподіяння їй майнової шкоди внаслідок руйнування балконної плити, крім того між цими ж сторонами існував спір, який виник у зв'язку із залиттям квартири відповідача через незадовільний стан балкону позивача, ці обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2013 року, яке винесено в межах розгляду цивільної справи №755/11653/13-ц, де безпосередньо зазначено, що балкон позивача знаходиться на стадії незакіченного ремонту, козирок балкону виконаний з порушенням, не маючи належного скату для води, у зв'язку з чим при опадах чи таненні снігу, вода із покрівлі потрапляє на підлогу балкону і через порушене примикання панелі з фасадної стіною проникає в нижче розташовану квартиру (квартиру відповідача). Відповідач вважає, що оскільки причина руйнації балконної плити в квартирі позивача не встановлена, відсутні підстави пред'являти до неї особисто вимоги з приводу відшкодування матеріальної шкоди, також позивачем не надано належного розрахунку та не підтверджено об'єму робіт, які необхідно виконати для проведення відновлювального ремонту балконної плити, а визначений позивачем розмір матеріальної шкоди є не обґрунтованими та не базується на відповідних доказах, також заперечує проти відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, внаслідок яких саме дій відповідача завдано моральну шкоду, та якими доказами позивач підтверджують розмір завданої моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.36-38, 56-57) Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що посилання позивача, як підставу встановлення руйнації балконної плити та обшивки балкону в квартирі позивача, акт від 30 грудня 2014 року, затверджений начальником ЖРЕО №408 [PERSON], не може слугувати беззаперечним доказом вини відповідача у заподіянні позивачу майнової шкоди, оскільки в межах своїх повноважень працівники житлової ремонтно-експлуатаційної організації можуть лише зафіксувати факт пошкодження балконної плити та не мають право визначити причини руйнації балконної плити, оскільки встановлювати причини пошкодження майна, взаємозв'язок між діями чи бездіяльністю особи, винної у заподіянні збитків, має право суб'єкт оціночної діяльності. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи [PERSON], свідка [PERSON]., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Виходячи з положень ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 07 жовтня 1998 року, видане згідно з розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва за №43-389 від 07 жовтня 1998 року. (а.с.101) На підтвердження факту пошкодження балконної плити і обшивки балкону квартири [ADDRESS], позивач посилається на [PERSON] від 30 грудня 2014 року, складений комісією у складі, провідного інженера КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» Лесик А.М., головного інженера ЖРЕОЛ№408 [PERSON], інженера 2-ої категорії Танцюри В.О., затверджений начальником ЖРЕО №408 [PERSON], яким встановлено, що має місце пошкодження балконної плити і обшивки балкону квартири [ADDRESS], ширина металевого козирка становить 25 см. Причиною пошкодження є несанкціонований винос обшивки балкону нижче розташованої квартири [NUMBER]. Металевий відлив козирка балкону квартири [NUMBER] винесений за межі розташування балкону на 45 см., сам козирок встановлений без належного нахилу для стікання опадів, тобто відбувається відбиття опадів від козирка квартири [NUMBER] на бетону основу балконної плити та обшивки балкону квартири №34, що спричиняє руйнування балконної плити цієї квартири при сильних атмосферних опадах». (а.с.8) Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується правовстановлюючими документами на квартиру. (а.с.90-91) За нормою ст.179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, визначено, що власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1192 ЦК України, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а відтак - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 1 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначенні поняття: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); обслуговування внутрішньобудинкових мереж, тощо). Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене, що виконавець зобов'язаний: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України) За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України. Стаття 1192 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Виходячи з предмету позову, [PERSON] просить відшкодувати за рахунок [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 877,00 грн., яка складає вартість відновлювального ремонту балконної плити та обшивки балкону. На підтвердження розміру заподіяних збитків, позивач надала суду Локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на ремонтні роботи - ремонт балконної плити і обшивки балкону [ADDRESS] (згідно акту від 30.12.2014 р. та дефектного акту від 30.10.2014 р., складених та затверджених ЖРЕО №408), складений кошторисно-договірним відділом КП «Київжитлоспецексплуатація». (а.с.10-16) Відповідач висуваючи заперечення на позову, посилається на обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2013 року, яке ухвалено в межах розгляду цивільної сапери №755/11653/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Комунальне підприємство по утиранню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, що мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, оскільки у мотивувальній частині рішення судом встановлено обставини неналежного утримання [PERSON] балкону, безпосередньо зазначено, що «балкон знаходиться на стадії незакінченого ремонту, козирок балкону виконаний з порушенням, не маючи належного скату для води, у зв'язку з чим при опадах чи таненні снігу, вода із покрівлі потрапляє на підлогу балкону і через порушене примикання панелі з фасадної стіною проникає в нижче розташовану квартиру», що призвело до залиття квартири [PERSON] та стало підставою для відшкодування в судовому порядку за рахунок [PERSON] заподіяної майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст.58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі. Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до вимог частини першої ст. 143 Цивільного процесуального кодексу України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Для з'ясування обставин, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань в галузі будівництва та оціночної діяльності, на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року, за клопотанням позивача, призначено судову будівельно-технічну експертизу, однак Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріали цивільної справи повернуто до суду без виконання, у зв'язку з відмовою позивача провести оплату послуг експерта за проведення експертизи. Як передбачено у частині першій статі 146 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертами необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між діями відповідача та заподіяною позивачу матеріальною шкоди, яка оцінена в розмірі 877,00 грн., та пов'язана з необхідністю проведення відновлювального ремонту балконної плити та обшивки балкону, оскільки долучені до справи докази, а саме: [PERSON] від 30 грудня 2014 року, затверджений начальником ЖРЕО №408 [PERSON] щодо пошкодження балконної плити і обшивки балкону квартири [ADDRESS] за формою та змістом не відповідають положенням п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджено Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за №76, з урахуванням Додатку №4 до цих Правил, а саме: не зафіксовано дати залиття; відсутні відомості про звернення позивача з відповідною заявою про залиття її квартири (балкону); не міститься посилання на причину аварії, не конкретизовано місце залиття, з встановленням обставин подій та причин їх виникнення, що передбачає огляд та обстеження радіаторів та трубопроводів тощо, а також з висновком про необхідні роботи по їх усуненню. Крім того, позивачем не надано докази, які мали підтвердити дійсну вартість відновлюваного ремонту балконної плити і обшивки балкону у квартирі позивача, в тому числі: договір підряду на проведення ремонтних робіт, акт приймання-здачі виконаних робіт, платіжні документи на проведення оплати наданих послуг, що мали підтвердити сам факт проведення відновлюваного ремонту балкону та обсяг виконаних робіт. Суд критично відноситься до наданого позивачем, як доказ по справі, Локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 на ремонтні роботи - ремонт балконної плити і обшивки балкону [ADDRESS], складений кошторисно-договірним відділом КП «Київжитлоспецексплуатація», оскільки цей кошторис складено без попереднього огляду квартири позивача, включая балкон, та без запрошення відповідача та представника балансоутримувача будинку, визначений в кошторисі об'єм робіт необхідних для проведення відновлюваного ремонту, не найшов свого підтвердження під час розгляду справи та спростовується зібраними по справі доказами. В той же час, суд не бере за основу як доказ покази свідка [PERSON], який на момент складання акту від 30 грудня 2014 року працював на посаді головного інженера ЖРЕО №408, оскільки вищезазначений акт визнано судом неналежним доказом по справі, в свою чергу встановлення причин пошкодження майна, взаємозв'язок між діями чи бездіяльністю особи, яка заподіяла збитки, та їх наслідки, відносяться до компетенції суб'єктів оціночної діяльності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між діями відповідача та заподіяною позивачу матеріальної шкоди, тому заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 877,00 грн. та витрат на оплату вартості послуг по розробці кошторису в розмірі 84,74 грн., задоволенню не підлягають. Порушення майнових та особистих немайнових прав може спричинити виникнення у потерпілої особи моральної (немайнової шкоди). Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає лише у випадках, передбачених законом або договором. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 Цивільного кодексу України. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавача. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Враховуючи, що вимоги позивача стосуються правовідносин, що стосуються відшкодування завданих збитків для відновлення вартості пошкодженого майна, тому виникнення підстав для відшкодування моральної шкоди безпосередньо залежать від доведення позивачем причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та заподіяної позивачу шкоду, що не знайшло підтвердження в межах даного спору, інших підстав для покладання на відповідача відповідальності за спричинення позивачу моральної шкоди у позовній заяві не наведено, тому в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 2000,00 грн., позов задоволенню не підлягає. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed