Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району зобов'язання вчинити дії щодо приватизації квартири. В позові зазначено, що позивач проживає та користується квартирою [ADDRESS] з 03.12.1980 року. квартирою крім позивача користуються та мають за цією адресою реєстрацію постійного місця проживання [PERSON] син позивача, з 13 квітня 1985 року і по теперішній час та [PERSON] чоловік позивача, з 03 грудня 1980 року й по теперішній час. На початку 2018 року позивач звернулась із заявою про приватизацію до відповідача, але з'ясувалось, що відсутній ордер на вказану квартиру, внаслідок чого позивачу було відмовлено в приватизації, хоча незалежно від його наявності позивачі мають право на приватизацію згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Просить в позові визнати за нею право на приватизацію та зобов'язати відповідача прийняти пакет документів на приватизацію без ордеру та провести її приватизацію. Представник позивача в судове засідання не з*явився, звернувся до суду із заявою в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив розглядати позов у його відсутності. Представник відповідача не заперечував проти задоволення позовної заяви. Треті особи в судове засідання не з*явились, про слухання справи повідомлені. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проживає та користується квартирою [ADDRESS] з 03.12.1980 року. квартирою крім позивача користуються та мають за цією адресою реєстрацію постійного місця проживання [PERSON] син позивача, з 13 квітня 1985 року і по теперішній час та [PERSON] чоловік позивача, з 03 грудня 1980 року й по теперішній час.(а.с.7,16-18)). У січні 2018 року позивач виявив бажання приватизувати свою вищезазначену квартиру, але йому було відмовлено та повернуто документи. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об'єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 Закону України зазначеного закону, - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст.. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Україниській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються поспати усіх членів сімї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved