Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, в якому, з урахуванням зміненої позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, просила: - визнати за нею, в порядку спадкування, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - встановити факт належності [PERSON], яка померла 31.12.2008 року свідоцтва про право власності на житло, яке видане Ріпкинською районною державною адміністрацією 12 липня 1993 року у відповідності до якого остання є співвласницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на житло вед 05.05.2009 р.. Позов обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], яка сталася 27.07.2011 року. За життя батько прийняв спадщину після смерті своєї дружини (матері позивача) [PERSON], яка сталася 31.12.2008 року. При цьому, батько був зареєстрований та проживав з нею за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира належала батькам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ріпкинською районною державною адміністрацією 12 липня 1993 року. У неї виникли перешкоди у оформленні спадкових прав на вказану квартиру, так як у свідоцтві про право власності на житло імя матері вказано «Палашка», замість вірного «Пелагея». При цьому, 5 травня 2009 року був виданий дублікат «Свідоцтва про право власності на житло» згідно з розпорядженням голови райдержадміністрації №145 від 30 квітня 2009 року замість загубленого «Свідоцтва про право власності на житло» №168 від 12 липня 1993 року. Наявність оригіналу свідоцтва робить його дублікат недійсним В судове засідання: - позивач [PERSON] не з'явилася, в позовній заяві просила справу розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує; - представник відповідача [PERSON] селищної ради Ріпкинського району не з'явився, надавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позову; - представник відповідача ВГ при відділі містобудування та архітектури Ріпкинської райдержадміністрації не з'явився, надавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що: - [PERSON] та [PERSON] являються батьками ПЕТРЕНКО (до шлюбу КОЛЕНЧЕНКО) [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження останньої (ЯЕ № 017173), записа акта про укладення шлюбу № 1 від 19.01.1974 року; - 12 липня 1993 року Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області було видане свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчувало належність [PERSON] та [PERSON] «Палашці» Федотівні в рівних долях на праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі вказаного свідоцтва, всупереч Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56 в органах технічної реєстрації зареєстровано не було; - [PERSON] померла 31.12.2008 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть (Серії І-ЕЛ № 109696); - [PERSON], на день смерті, проживала та була зареєстрована разом з чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та від спадщини не відмовлявся, то в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України являється таким, що прийняв спадщину; - [PERSON] зверталась до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори із нотаріально посвідченою заявою від 30.06.2009 р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 31.12.2008 року та 1 липня 2009 р. вказаною конторою була заведене спадкова справа, що вбачається з [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі; - [PERSON] помер 27.07.2011 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть (Серії І-ЕЛ № 164616); - 17.10.2011 р. [PERSON] зверталась до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори із нотаріально посвідченою заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 27.07.2011 року та 18 жовтня 2011 р. вказаною конторою була заведене спадкова справа, що вбачається з [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі; - станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано, що доводиться інформаційною довідкою КП Чернігівське МБТІ від 10.11.2016 р.; - КП Чернігівське МБТІ виготовило технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - листом від 6 лютого 2017 р. № 464/01-16, державний нотаріус Першої чернігівської нотаріальної контори [PERSON] розяснила [PERSON] про необхідність звернення до суду, у звязку з тим, що: 1)право власності на зазначену квартиру не зареєстроване; 2)в свідоцтві мається описка імені [PERSON] та зазначено «Палашка»; 3)відсутні докази своєчасності звернення [PERSON] до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори із нотаріально посвідченою заявоюпро прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 31.12.2008 року, оскільки заява вед 30.06.2009 р. зареєстрована в нотаріальній конторі 1 липня 2009 р.. Аналізуючи матеріали справи та враховуючи те, що Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в т.ч. і п.п. 3.23, п. 3 глави 10 розділу ІІ набрала чинності після відкриття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 31.12.2008 року, те, що жоден нормативний акт не надає нотаріусам права переоцінювати дії попередніх нотаріусів щодо прийняття заяв про прийняття спадщини, з огляду на те, що згідно правовою позицією, викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини від 20.01.2012 року у справі „Рисовський проти України» ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються, суд вважає, що [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла 31.12.2008 року. Судом встановлено, що за письмовим зверненням [PERSON], у звязку з втратою оригіналу, т.в.о. голови Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області було видано розпорядження від 30 квітня 2009 р. № 145 «Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло», згідно з яким виданий дублікат свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1993 року № 168 на квартиру №12 за адресою: смт. Замглай, вул. Заводська, буд. № 14 громадянину [PERSON]. На виконання вказаного розпорядження, 5 травня 2009 р. виконавчою группою при відділі містобудування та архітектури Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області замість загубленого свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1993 року був виданий дублікат свідоцтва про право власності на житло, який посвідчував належність [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог пункту 6.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 (в редакції, що діяла на час видачі дубліката) у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, який передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. На дублікаті свідоцтва чи витягу обовязково зазначається його номер та в Реєстрі прав робиться відмітка про втрату оригіналу свідоцтва чи витягу та відмітку про видачу дубліката свідоцтва чи витягу. Отже, аналізуючи зміст наведеної норми, слід зазначити, що діючим законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати, чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності з обовязковим дотриманням встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у звязку з цим недійсним втраченого свідоцтва. В даному випадку, оригінал свідоцтва про право власності на житло на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданого 12 липня 1993 року Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області не втрачений, він знаходиться у позивачки [PERSON], його копія наддавалась суду та його копія міститься в матеріалах спадкової справи. Враховуючи наведене, те, що у дублікаті вказаного свідоцтва імя співвласниці вказане «Пелагея», а в оригіналі свідоцтва «Палашка», тобто до дублікату внесені відомості, які не були зазначені в оригіналі свідоцтва про право власності, суд приходить до висновку, що дублікат свідоцтва про право власності на житло на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданий 5 травня 2009 року виконавчою групою при відділі містобудування та архітектури Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області слід визнати недійсним. Враховуючи приписи п. 5 ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 256 ЦПК України, з огляду на те, що судом встановлено, що КОЛЕНЧЕНКО «Пелагея» Федотівна та КОЛЕНЧЕНКО «Палашка» Федотівна являються однією і тією ж особою, те, що виявлена помилка в написанні у свідоцтві про право на спадщину на квартиру імені співвласниці «Палашка» повязана з механічною помилкою допущеною конкретними посадовими особами, те, що встановлення даного факту має юридичне значення, те, що дані вимоги розглядаються судом разом з вимогами, які розглядаються в позовному провадженні, суд знаходить, що слід встановити, що свідоцтво про право власності на житло на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], видане 12 липня 1993 року Ріпкинською районною державною адміністрацією Чернігівської області, за життя, належало [PERSON], яка померла 31 грудня 2008 року. Згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Враховуючи наведене в сукупності, зважаючи на те, що в нотаріальному порядку [PERSON] позбавлена можливості оформити вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 31 грудня 2008 року та після смерті [PERSON], який помер 27.07.2011 року, з огляду на те, що право власності за померлими особами не було зареєстровано в органах БТІ, суд вважає за необхідне захистити права [PERSON] в спосіб, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а саме шляхом визнання за нею права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в цілому, без зазначення в рішенні суду часток та частин квартири, яку [PERSON] успадкувала за законом після смерті [PERSON], яка померла 31 грудня 2008 року та після смерті [PERSON], який помер 27.07.2011 року.

Outcome: approved