Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

30 березня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому після збільшення позовних вимог 11 липня 2016 року, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку в сумі 7372 грн., від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу починаючи з грудня 2011 року по червень 2016 року, розраховану з урахуванням проведеного перерахунку суми заборгованості по аліментах, а також з урахуванням позиції ВСУ щодо порядку обчислення такої неустойки висловленої в постанові від 1 липня 2015 . В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на те, що її син [PERSON] на даний час навчається в музичній школі, проявляє здібності до музики, в зв'язку з чим вона потребує додаткових витрат на його утримання. Також зазначила, що не може достатньо забезпечувати сина, так як за рахунок тих коштів, що надає відповідач здійснює оплату навчання повнолітньої доньки в університеті. Стверджувала, що відповідач має роботу, і заробляє достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти вчасно, а також сплатити пеню за прострочення платежів. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову, посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює, має мінливі доходи, тому з об'єктивних причин не має змоги своєчасно сплачувати присуджені судом аліменти на утримання сина [PERSON], внаслідок чого у нього періодично утворювалась заборгованість, але як тільки він отримував кошти за виконану роботу, то одразу сплачував аліменти колишній дружині. Перші роки він віддавав гроші позивачці особисто, та отримував від неї розписки, які приносив до виконавчої служби, а коли вона почала висловлювати якісь претензії, то він став перераховувати кошти через відділення банку. Так, 12 квітня 2016 року він ліквідував заборгованість шляхом направлення відповідачці несплачених аліментів на суму 2000 гривень і в подальшому, також регулярно сплачує суми, на які йому вказує державний виконавець. Зауважили, що відповідач має нестабільні заробітки, перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний, а тому його вини у тому, що він нестабільно сплачував суми аліментів не має, крім того, жодного разу державний виконавець не повідомив відповідача про конкретну суму заборгованості по аліментам, в зв'язку з чим відповідач був необізнаний про виникнення боргу по сплаті аліментів. Навіть під час судового розгляду державний виконавцем було надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що сплачувати необхідно 914, 33 грн., а потім сума платежу збільшилась до 1170 грн. 33 коп.. Просили відмовити у позовних вимогах. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст.196 СК відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає виключно за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " передбачена ст. 196 СК України відповідальність, платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач згідно виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду від 18 серпня 2011 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 21 липня 2011 року і до його повноліття. Відповідно до первісного розрахунку, який надано позивачу головним державним виконавцем Смілянського МВ ДВС МРУЮ, заборгованість з вересня 2015 року по березень 2016 року по аліментах [PERSON] згідно виконавчого листа №2-1456 від 18.08.2011, станом на 21.03.2016 становить 4288 грн. 83 коп. (а.с.6), яка визначалась державним виконавцем виходячи з середньої заробітної плати по м. Сміла з урахуванням ч.2 ст.182 СК України (а.с.6), при цьому з відповідного розрахунку вбачається що відповідач за вказаний період повинен був сплатити 11 288,83 грн. а сплатив 7000 грн. Згідно з ч. 3, 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Про те, що державним виконавцем визначався розмір заборгованості по аліментах, які повинен був сплачувати відповідач з моменту присудження їх судом та чи повідомлялися боржник про розмір аліментів, який платник повинен сплачувати, а стягувач одержувати, а також про розмір заборгованості, доказів не надано. Довідки про заборгованість, що знаходяться в досліджених судом матеріалах виконавчого провадження (а.с.6,30,31) до звернення боржника до державного виконавця, видавалися за заявою стягувача, проте жодних даних про те, що про таку заборгованість офіційно повідомлявся боржник до подачі даної позовної заяви до суду в матеріалах оглянутих судом виконавчих проваджень, не виявлено. Після відкриття провадження у даній цивільній справі за зверненням [PERSON] заступником начальника Смілянського МВ ДВС Денщиковою В.М. було здійснено розрахунок заборгованості по аліментах (а.с.19, з обороту) відповідно до вимог ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з яким сума аліментів визначених до сплати за період 29 вересня 2015 року по квітень 2016 року виконавчого провадження становить 11243 грн. 20 коп., а сума сплачених аліментів станом на 28 квітня 2016 року становить 12400 грн., та станом на квітень 2016 року в графі «борг» зазначено переплату в розмірі 1156 грн. 80 коп. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів в період з грудня 2011 року по липень 2016 року з урахуванням уточненого розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.28-29) розмір неустойки (пені) станом на липень 2016 року, яку на її думку повинен сплатити [PERSON] складає 7372 грн. 52 коп. Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник Смілянського РВ ДВС Мандрика О.А., під час знаходження у нього на виконанні відповідного виконавчого провадження [PERSON] мав періодичні заборгованості, проте, він офіційно ніде не працював, та сумлінно сплачував аліменти тоді коли мав гроші. Він регулярно приносив розписки, а потім квитанції про сплату грошей позивачці, які перекривали суми заборгованостей. Будь-яких офіційних попереджень з боку виконавчої служби у даному виконавчому провадженні боржнику не направлялось, оскільки не було такої необхідності. Про сум платежів його повідомлялось усно, письмових підтверджень про це немає. Тобто, докази таких повідомлень в матеріалах виконавчого провадження в межах Смілянського РВ ДВС за весь період з січня 2011 по березень 2015 року відсутні. У 2015 році виконавче провадження закривалось у зв'язку зі зміною місця проживання боржника, з району на місто. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості із виконавчого провадження Смілянського РВ ДВС станом на 30.09.2014 року відповідач сплатив 30017 грн. 91 коп. хоча зобов'язаний був сплатити 28117 грн. 21 коп., тобто мав переплату(а.с.53). В свою чергу на момент закриття відповідного виконавчого провадження у березні 2015 року борг становив 3897 грн. 27 коп.(а.с.55) Лише під час судового розгляду, державний виконавець Смілянського міського відділу ДВС, в якому знаходиться виконавче провадження наразі, вручив відповідачу розрахунок заборгованості, де розмір щомісячного платежу приведений у відповідність до актуальних даних про середній заробіток по місцевості, в результаті чого щомісячний платіж збільшений на 250 грн. порівняно із зазначеним у попередніх розрахунках, за рахунок чого з'явилась сума заборгованості на момент вручення відповідного розрахунку(а.с.45). Також позивачем не наведено доказів того, що вона особисто пред'являла претензії до відповідача щодо заборгованості по сплаті аліментів. Так, наданий позивачем в судовому засіданні висновок про результати розгляду звернення громадянина від 09 березня 2015 року стосується стягнення відповідачем аліментів на повнолітню доньку [PERSON], а не на сина [PERSON], більш того, за результатами відповідного звернення правоохоронні органи не знайшли підстав для внесення відомостей до ЄРДР, тому суд не може його врахувати як доказ пред'явлення претензій до відповідача щодо несплати аліментів на утримання сина [PERSON]. Разом з тим, з розрахунку ДВС про заборгованість вбачається, що відповідачем періодично сплачувалися позивачці аліменти в тій чи іншій сумі, а після тих місяців, коли не сплачувалися, він платив їх у значно більшій сумі, що зумовлювало переплату на момент відповідного платежу(а.с.30, 31, 53, 55). Та з вказаних розрахунків, вбачається, що за весь період знаходження виконавчого провадження на виконанні(з січня 2011 по жовтень 2016 року) відповідачем було сплачено позивачу аліменти в сумі 50 717,91 грн. Під час судового розгляду об'єктивно встановлено, що відповідач є безробітнім, що об'єктивно підтверджується довідкою ЦДЗ Смілянського МРЦЗ (а.с.20). Відповідач не був повідомлений належним чином про суми заборгованості по аліментам, а тому сам їх вираховував, та за наявності коштів перераховував аліменти позивачці. А після отримання позовної заяви звернувся до державного виконавця, та дізнавшись про суму заборгованість одразу її погасив знову ж таки із переплатою. Жодних попереджень чи то повідомлень від державного виконавця він не отримував. Дана обставина є важливою, оскільки саме після такого попередження і саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. Крім того, таке попередження необхідне ще й тому, що боржник, за його відсутності, сплачуючи заборгованість певними сумами, в разі незгоди, буде позбавлений можливості оспорювати її (заборгованості) розмір у встановленому законом порядку. Тому на думку суду, у даному випадку, доказами дослідженими судом не доведено того факту, що боржника [PERSON] було належним чином повідомлено державним виконавцем про наявність заборгованості по аліментах та необхідність її сплати, а також щодо претензій стягувача з приводу несплати аліментів. Відповідно до матеріалів оглянутих виконавчих проваджень повідомлення про заборгованість по сплаті аліментів боржнику направлялися або вручалися вже після подання стягувачем до суду позовної заяви. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доводи позивача, про те що вона потребує додаткових витрат на утримання сина [PERSON], так як він має здібності до музики та відвідує музичну школу, суд не приймає до уваги, адже дані обґрунтування не відповідають вимогам позовної заяви, з якою позивач звернулась до суду, та не стосуються предмету спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів є не обґрунтованими і не відповідають положенням матеріального права, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed