Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.08.1983 року між сторонами було зареєстровано шлюб, за час шлюбу у сторін народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До лютого 2019 року сторони жили як подружжя, але у подальшому стосунки значно погіршились, почали виникати часті непорозуміння та сварки, шлюб фактично розпався. В липні 2018 року сторонами за спільні кошти, які вони отримали від продажу належної їм на праві спільної сумісної власності попередньої квартири, була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею, 37,3 кв. м., вказана квартира за взаємною згодою була оформлена на [PERSON] . За час шлюбу у 90-х роках, сторонам, за місцем роботи [PERSON] була виділена у користування кімната у гуртожитку, яку в подальшому було приватизовано. В подальшому дане приміщення у гуртожитку було продано та у 2002 році придбано квартиру [ADDRESS] . У грудні 2007 року вище вказану однокімнатну квартиру було продано та на початку 2008 року, доклавши додатково спільні кошти подружжя, було куплено трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 27.07.2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Радіоновою Н.В. було посвідчено договір купівлі - продажу квартири, серія та № 1979. Згідно умов даного договору купівлі - продажу подружжям [PERSON] було продано вище вказану трикімнатну квартиру по [ADDRESS] . Офіційно зареєстрованим власником даної квартири за згодою між сторонами була [PERSON] і відповідно за умовами вказаного договору в якості продавця виступала саме [PERSON] , але [PERSON] , як чоловік, надавав свою письмову згоду на таке відчуження нерухомого майна , але в силу закону дане майно було також спільною сумісною власністю подружжя. Відразу через три дні після продажу попередньої квартири, а саме 31.07.2018 року, подружжям за виручені від попередньої купівлі - продажу грошові кошти, була придбана нова квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 37,3 кв. м. На підтвердження чого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С., 31.07.2018 року був посвідчений договір купівлі - продажу серія та номер 868. За взаємною згодою, вказана нова квартира була зареєстрована на [PERSON] , але при цьому [PERSON] надавав згоду на відповідну реєстрацію. Право власності [PERSON] на вказану спірну квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42314843 від 31.07.2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. Просив суд, поділити спільне майно подружжя, визнавши за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 37, 3 кв.м., стягнути судові витрати. [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення частки власності в спільній частковій власності, виділ частки в натурі, встановлення порядку користування, мотивована тим, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON] , [PERSON] та спільний син [PERSON] , який не одружений, сім`ї та дітей не має. Спірна квартира куплена для проживання всіх членів сім`ї. Квартира в якій зареєстрований та проживає [PERSON] є його єдиним житлом, будь якого іншого житла у нього немає. 10.03.2000 року [PERSON] з метою покращення житлових умов було взято у борг у [PERSON] 127 000, 00 грн., що становило на дату отримання позики 4800,00 доларів США. Також, [PERSON] , 29.10.2007 року отримала спадщину по заповіту від [PERSON] на майно: земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,32 га в межах згідно х планом, розташованої на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належного померлій на підставі державного акут на право приватної власності на землю ІІ-ВН № 050378, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 27.06.2003 року, на підставі розпорядження Вінницької державної адміністрації від 12.04.2002 року № 216, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 332. Оцінка спадкового майна на вказану дату складала 24947, 00 грн., номер спадкової справи № 246/2007 року,зареєстрованої в реєстрі за № 2-1784. Отже вказані грошові кошти належали виключно [PERSON] , які вона витратила для придбання квартири [ADDRESS] . Просила суд, встановити частки власності зі спільної часткової власності між співвласниками та виділити [PERSON] частку у спільній частковій власності нажитого майна подружжя з урахуванням понесених власних витрат на придбання квартири [ADDRESS] і виділити [PERSON] належну їй частку в натурі. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між користувачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав, заперечував, щодо їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача - позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав, уточнені позовні вимоги підтримав, за обставин, викладених в позові. Вважає що частка [PERSON] становить 4/5 відповідно до висновку експерта №1463/1464/20-21 від 28.05.2020р. Вислухавши думку учасників процесу, експерта, дослідивши матеріали цивільної справи, інвентарної справи № 1884 оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що первинний позов слід задовольнити, зустрічний позов до задоволення не підлягає з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 21.08.1983 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 21.08.1983 року (а.с.6). 27.07.2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Радіоновою Н.В. було посвідчено договір купівлі - продажу квартири, серія та № 1979. Згідно умов даного договору купівлі - продажу подружжям [PERSON] було продано трикімнатну квартиру по [ADDRESS] (а.с.8). Відразу через три дні після продажу попередньої квартири, а саме 31.07.2018 року, подружжям була придбана нова квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 37,3 кв. м. На підтвердження чого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С., 31.07.2018 року був посвідчений договір купівлі - продажу серія та номер 868. Вказана нова квартира була зареєстрована на [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки № 4382від 09.08.2019 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Відповідно до висновку про вартість (витягу з звіту) № 22 від 20.08.2019 року, вартість трикімнатної квартири, що належить [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на серпень 2019 року, складає 560 000, 00 грн. (а.с. 10). [PERSON] , 29.10.2007 року отримала спадщину по заповіту від [PERSON] на майно: земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,32 га в межах згідно з планом, розташованої на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належного померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ВН № 050378, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 27.06.2003 року, на підставі розпорядження Вінницької державної адміністрації від 12.04.2002 року № 216, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 332. Оцінка спадкового майна на вказану дату складала 24947, 00 грн., номер спадкової справи № 246/2007 року,зареєстрованої в реєстрі за № 2-1784 (а.с.46). Відповідно до договору позики позикодавець [PERSON] передала у власність позичальника [PERSON] грошові кошти в сумі 127 000, 00 грн., що еквівалентно 4800, 00 доларів США (а.с.47). Відповідно до розписки, [PERSON] 05.03.2018 року отримала у безоплатну позику кошти в сумі 3000 доларів США у сестри [PERSON] , строком на 2 роки, зобов`язалась повернути до 01.12.2020 року (а.с.176). Відповідно до розписки, [PERSON] , 20.07.2018 року отримала у безоплатну позику кошти в сумі 5000 доларів США у сестри [PERSON] , строком на три роки, зобов`язалась повернути не пізніше 01.12.2021 (а.с.177). Відповідно до розписки, [PERSON] позичила у рідного брата 2000 доларів США і зобов`язалась повернути до 01.12.2019 року (а.с.178). Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта незалежної оцінки, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме квартири [ADDRESS] , станом на 19.09.2019 року складає 988 190,00 грн. (а.с.63-78). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 1463/1464/20-21 від 28.05.2020 року: Встановити частки в спільній частковій власності між співвласниками подружжя в дробах і відсотках з урахуванням спільної участі подружжя внесених власниками коштами або працею в набутті майна власності квартири [ADDRESS] , відповідно до вимог нормативно - правових актів у галузі будівництва, технічно можливо. Частка [PERSON] у спільній частковій власності нажитого майна подружжя з господарськими будівлями та спорудами х урахуванням понесених особистих її витрат, згідно наданих письмових доказів складає 753 626, 00 грн., тобто 4/5 частки. Виділити в натурі частку [PERSON] у спільній частковій власності нажитого майна подружжя з господарськими будівлями та спорудами не вбачається можливим. Визначити та надати варіанти виділення часток співвласників подружжя із житлового будинку квартири [ADDRESS] разом з господарськими будівлями і спорудами технічно не вбачається можливим. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між користувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не вбачається можливим. Встановити можливі варіанти користування квартирою [ADDRESS] між власниками, із відступом від ідеальних часток співвласників з можливістю проведення робіт по переобладнанню приміщень та встановленням грошової компенсації при відступі від ідеальних часток, не вбачається можливим. Ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] , визначена з застосуванням порівняльного методичного підходу,базуючись на вартості пропозицій продажу квартир - аналогів, з урахуванням фізичного зносу, в цінах сформованих станом на час проведення експертизи складає 942 040, 00 грн. (а.с.211-228). Експерт [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що висновки за результатами проведення судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 1463/1464/20-21 від 28.05.2020 року підтримує частково лише в частині щодо неможливості виділу часток в натурі та встановлення порядку користування квартирою. В решті висновок не підтримав, зазначивши що є фахівцем в галузі будівництва, а тому не вправі був давати юридичну оцінку копіям розписок та договорам, за рахунок яких ним була встановлена частка [PERSON] у спільній частковій власності -4/5. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. У ч. 1, 3 та 4 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором бо законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України закріплено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19). Сутність поділу майна подружжя полягає в тому, що за кожним з подружжя визнається право особистої власності на конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту п. 23, 24 та 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ст.ст. 63 ч. 1, 65 ч. 1 СК України. Згідно наданих відповідачем - позивачем [PERSON] доказів у підтвердження придбання спірної квартири [ADDRESS] є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29.10.2007 року (а.с.46) та договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] була позикодавцем, а не позичальником без дати його укладення (а.с.47). Крім того, розписки які містяться в матеріалах справи про отримання позик [PERSON] , а саме 3000 доларів США у сестри [PERSON] , 5000 доларів США у сестри [PERSON] та 2000 доларів у брата [PERSON] не містять підписів позикодавців. В зазначених розписках міститься лише підпис [PERSON] в останній - взагалі відсутня дата її складання ( а.с.178), що унеможливлює їх привязку до будь-якої події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Доказів отримання [PERSON] коштів, та сплати саме нею вартості придбаної квартири суду не надано. На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] , була придбана сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти, а саме після продажу спірної квартири [ADDRESS] . Одночасно суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України відсутні. Крім того, слід зазначити, що відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.12 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 « Про судову практику у справах за позовами захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як показує практика, при встановленні порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, у окреме користування співвласників надаються житлові кімнати, а також допоміжні приміщення (коридор, кладова, кухня, ванна, вбиральня) у спільне користуванні, що забезпечить рівень життєвого комфорту, задоволення побутових потреб співвласників, пов`язаних із життєзабезпеченням. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вказана квартира являється трикімнатною, у склад якої також входять допоміжні приміщення такі, як два коридори, кухня, ванна кімната та кладова. Також вбачається, що одна із кімнат квартири, площею 17,6 м.кв., являється прохідною кімнатою (а.с.44), що не дає можливості ізольованого користування кожною із кімнат. Вищезазначене дає підстави вважати, що встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між користувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не вбачається можливим. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що первинний позов підлягає до задоволення, зустрічні позовні вимоги до задоволення не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved