Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору оренди, визнання незаконним і скасування рішень, скасування реєстрації, позовні вимоги неодноразово доповнювались та уточнювались. Згідно останніх змінених та уточнених позовних вимог, позивач зазначив, що просить суд: 1) визнати незаконним і скасувати рішення Миколаївської міської ради №2/21 від 30.06.2006 року в частині п.1.6 «Про надання дозволу громадянці [PERSON] для складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 50 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] 2) визнати незаконним і скасувати рішення Миколаївської міської ради №17/46 від 09.01.2007 року в частині п.51 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 50 кв.м. строком на 25 років, зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови за рахунок земель міста не наданих у власність, або в користування для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] 3) визнати недійсним договір оренди №5396 від 20.12.2007 року, укладений між Миколаїською міською радою та [PERSON] площею 50 кв.м кадастровий номер [NUMBER]; 4) скасувати державну реєстрацію в книзі записів договорів оренди землі від 08 січня 2008 року в Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК». В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16.11.2004 року він отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку № [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] При оформленні проекту відведення в 2003 році суміжний землекористувач - [PERSON] по [ADDRESS], не виявила бажання співпрацювати з працівником Миколаївського земельно-кадастрового центру (МЗКЦ), також категорично відмовилась погоджувати межу своєї земельної ділянки з позивачем, заявивши, що за будинком в неї нема землі в її державному акті та межа проходить по стіні будинку. Працівник МЗКЦ визначив приналежність землі за будинком [PERSON] згідно зі ст. 377 ЦК України та ст.120 ЗК України і залишив смугу землі площею 25 кв.м (шириною 0,5 м та довжиною 50м), на якій знаходиться обмурівка цього будинку, роз'яснивши позивачу порядок користування земельною ділянкою і встановив межові знаки. 26.03.1993 року [PERSON] одержала Державний акт [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку, на підставі її заяви від 19.02.1993 р. В листопаді 2012 р. [PERSON] звернулась до суду до позивача з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою де вказала, що вона є власницею земельної ділянки по Державному акту [NUMBER] та що їй додатково надано земельну ділянку площею 50 кв.м згідно договору оренди №5396, укладеного між ММР та [PERSON] від 20.12.2007 року. 30.06.2006 року Миколаївська міська рада прийняла рішення №2/21 про надання дозволу гр. [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 50 кв.м, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] 09.11.2007 року ММР прийняла рішення №17/46 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 50 кв.м та про надання [PERSON] в оренду строком на 25 років земельної ділянки площею 50 кв.м для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] Розміри земельної ділянки, переданої в оренду [PERSON] говорять про те, що з приватизованої земельної ділянки позивача вилучено полосу землі площею 25 кв.м (шириною 0,5м та довжиною 50м) без погодження з позивачем, чим порушено його право власності на землю. Крім того, погодженні проекту відведення земельної ділянки було допущено ряд порушень нормативно-правових актів. Так, Миколаївське міське управління земельних ресурсів погодило проект відведення земельної ділянки в оренду [PERSON], який не містить опису всіх суміжних землекористувачів та в основу якого лягли підроблені документи. Землевпорядні роботи по винесенню меж земельної ділянки в натурі, не були проведені, що вказує на те що ММР не було по факту землі для надання в оренду. Тому [PERSON] й досі не отримала земельну ділянку в користування і не користується нею. А орендодавець ММР не виконав зобов'язання перед орендарем ([PERSON].) про передачу в користування земельної ділянки у стані, що відповідає умовам договору оренди, згідно ст.24 ЗУ «Про оренду землі». В договорі оренди землі від 20.12.2007 року, укладеного між ММР та [PERSON] відсутня істотна умова - об'єкт оренди (місце розташування земельної ділянки). З огляду на викладені обставини, згідно з документами, наданими [PERSON] та наявних у справі, ММР не мала ніяких підстав, передбачених законом для прийняття оспорюваних рішень, за такого, просить задовольнити заявлені позовні вимоги. Від відповідачів по справі: Миколаївської міської ради та [PERSON] та її представника заперечень, які спростовують позицію позивача не надходило. Зокрема, від представника Миколаївської міської ради надійшло пояснення, в яких останній вказує, що оспорювані позивачем рішення були прийняті за наданими документами та у відповідності до чинного законодавства. На виконання даних рішень був укладений договір оренди земельної ділянки з [PERSON] від 20.12.2007 за №5396. Представник відповідача вважає, що твердження позивача про те, що договір оренди є неукладеним не відповідає дійсності, адже невід'ємною частиною даного договору є акт перенесення меж земельної ділянки на місцевість та акт приймання-передачі земельної ділянки. Крім того, представник Миколаївської міської ради просив суд розглядати справу без їх участі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Зазначили, що позивач 16.11.2004 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку № [ADDRESS], смуга землі за будинком та господарськими спорудами, що належать відповідачу, розміром 0,5 м. на 50 м. - не включена до державного акту позивача. Під час судового розгляду у іншій цивільній справі у 2012 році за позовом [PERSON] до [PERSON], їм стало відомо, що смуга землі шириною 1м. та довжиною 50 м (площею 50 кв.м.) за будинком [PERSON] передана в оренду відповідачу. Тобто, частина земельної ділянки, переданої в оренду, а саме шириною 0,5 м. та довжиною 50 м, передані Миколаївською міською радою із землі, що належить позивачу на праві власності, без узгодження із ним, та без вилучення спірної земельної ділянки із його власності, чим порушено право власності позивача на земельну ділянку. Крім того, при оформленні документів щодо оренди земельної ділянки, було допущено ряд порушень нормативно-правових актів. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що з позовом повністю не згоден. При розробленні проекту відведення земельної ділянки брали участь спеціалісти, в подальшому рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки та договір оренди земельної ділянки прийняті компетентними особами, тому немає підстав сумніватись у їх достовірності та правильності. В судовому засіданні 01.11.2019 року представник відповідача підтвердив, що при оформленні землевпорядної документації, не було отримано узгодження суміжного землекористувача - [PERSON] Однак, оскільки документи щодо оренди земельної ділянки оформлені компетентними органами, просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судові засідання не з'являвся, надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа [PERSON] також до суду не з'являвся, просив розглянути справу у його відсутність. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.02.2016 року суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Мамаєвою О.В. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено до слухання. 29.01.2016 року позивач подав уточнені позовні вимоги. Ухвалою суду від 30.03.2016 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Миколаївську міську раду та Миколаївське міське управління земельних ресурсів. 04.04.2016 року позивач подав уточнений позов. 22.07.2016 року ухвалою суду за клопотанням позивача призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Після надходження висновку експерта № 721 від 14.06.2017 року, ухвалою суду від 22 червня 2017 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 11.05.2018 року за клопотанням позивача, замінено третю особу на стороні позивача Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївські й області. Крім того, ухвалою суду від 11.05.2018 року за клопотанням позивача та його представника, позов в частині вимог, заявлених до Миколаївського управління земельних ресурсів залишено без розгляду та роз'яснено право звернутись до суду із аналогічними позовними вимогами. Ухвалою суду від 31.05.2018 року задоволено клопотання позивача про призначення повторної почеркознавчої експертизи та провадження у справі зупинено. Після надходження висновку експерта № 289 від 02.08.2018 року, ухвалою суду від 13 вересня 2018 року провадження у справі відновлено. 11.10.2018 року позивачем подано уточнені позовні вимоги. Ухвалою суду від 11.10.2018 року, уточнені позовні вимоги прийняті до провадження суду. Крім того, позивачем подано клопотання про повернення судових витрат, понесених при розгляді даної справи. Відповідно до розрахунку, позивач поніс наступні витрати: 1) судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп. та комісія банку в сумі 16 грн. 54 коп., 2) судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп. та комісія банку в сумі 3 грн., 3) вартість експертизи в МНДЕКЦ в сумі 2250 грн. 24 коп., комісія банку 22 грн. 50 коп., 4) вартість експертизи в МВ ОНДІСЕ в сумі 5084 грн. 16 коп. та комісія банку - 50 грн. 84 коп. Просить суд прийняти відповідне рішення про відшкодування понесених витрат. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Таким чином, суд вислухавши думки сторін та дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] у м. Миколаєві. 12.02.2004 року рішенням Миколаївської міської ради №18/9 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 667 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] 16.11.2004 року позивач на підставі рішення Миколаївської міської ради від 12.02.2004 року отримав Державний акт на земельну ділянку площею 667 кв.м по [ADDRESS] Відповідач, [PERSON], є власником будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1990 року. За даними технічної інвентаризації, будинок, розташований на земельній ділянці площею 1206 кв.м., який на праві власності належав [PERSON] 26.02.1992 року рішенням Виконавчого комітету Матвіївської сільської ради народних депутатів передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд [PERSON] загальною площею 1206 кв.м., (земельна ділянка відведена 17.10.1989 року), та 26.03.1993 року видано Державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку. Як вбачається із наданих матеріалів, між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо порядку користування вказаними земельними ділянками. 04.03.2005 р. [PERSON] звернулась із заявою до Миколаївського міського голови, де просила розглянути питання по відведенню земельної ділянки у власність, що знаходиться за адресою: мікр.[ADDRESS], на відстані 1 метра від жилої споруди (сторона Г-А) довжиною приблизно 40м, що необхідно для ремонту та обслуговування жилого та допоміжних споруд. 14.04.2006 року відповідач [PERSON] звернулась до Миколаївської міської ради із заявою про виготовлення проекту відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення Миколаївської міської ради №2/21 від 30.06.2006 року (Т. 1 а.с.219), надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: п.1.6 Громадянці [PERSON] для складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 50 кв. м, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] Площу земельної ділянки уточнити проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Протокол профільної постійної комісії міської ради від 21.09.05 №132. Після виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр.[PERSON] для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] в Центральному районі м.Миколаєва (Матвіївка), було прийнято рішення Миколаївської міської ради № № 17/46 від 09.11.2007 року (Т.1 а.с. 127), згідно якого, п.51 - ухвалено затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 50 кв.м., зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови за рахунок земель міста не наданих у власність або користування для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. Дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданий рішенням міської ради від 30.06.2006 р. № 2/21. Надати [PERSON] в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 50 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] (Матвіївка Центральний район). Відповідно до договору оренди землі від 20.12.2007 року, укладеного між Миколаївською міською радою в особі міського голови Чайки В.Д. та [PERSON], передано в оренду [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. Об'єктом оренди визначено земельну ділянку площею 50 кв.м, без права передачі її в суборенду, яка є вільною від забудови, та передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об'єктів. Смуга земельної ділянки, яка надана відповідачу в оренду знаходиться за її будинком і господарськими спорудами, шириною 1,0м та довжиною 50,0м (площею 50,0 кв.м). При виготовленні Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр.[PERSON] для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] в Центральному районі м.Миколаєва (Матвіївка), у кадастровому плані земельної ділянки (кадастровий номер ділянки [NUMBER]), зазначено, що суміжний землекористувач "від Б до В" сусід по [ADDRESS], [PERSON] погодив межі земельної ділянки, що передається в оренду, а також наявна заява від 03.07.2007 року, підписана [PERSON] про те, що він не має претензій по межі його домоволодіння із [PERSON] Однак, позивач категорично заперечує факт погодження із ним меж земельної ділянки для передання в оренду, зазначивши, що він не підписував погодження та не писав заяви від 03.07.2007 року. Доводи позивача щодо вищевказаних обставин, підтверджується висновком експерта №289 від 02.08.2018 року, згідно якого слідує, що підпис від імені [PERSON] у графі «Від Б до В - сусід по [ADDRESS]» кадастрового плану земельної ділянки (кадастровий номер ділянки [NUMBER]), виконаний не [PERSON], а іншою особою. Рукописні записи у заяві [PERSON] від 03.07.2007, які починаються словами «Николаевскому городскому голове…» і закінчується словами «…(Кондрацкий)», виконані не [PERSON], а іншою особою. В судовому засіданні після дослідження вказаного висновку експерта, представник відповідача визнав, що дійсно із [PERSON], зважаючи на наявні між сторонами конфліктні відносини, відповідач не зверталась до позивача за погодженням меж земельної ділянки, та йому невідомо, яким чином в проекті землеустрою з'явились зазначені записи. Висновок судово-почеркознавчої експертизи №721 від 14.06.2017 р. (Т.3 а.с. 1-11), суд не буре до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що експертом при проведенні експертизи були використані як умовно-вільні зразки підпису та почерку позивача, заяви, що знаходяться в матеріалах справи, які були написані та підписані від імені позивача не позивачем, а іншою особою. Тобто, висновок зазначеної експертизи не є достовірним. Крім цього, згідно до плану меж земельної ділянки до Державного акту на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), належну [PERSON], та відповідно до схеми перенесення меж ділянки на місцевість (т.1 а.с. 27, 112-113), при отриманні [PERSON] права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], від межі земельної ділянки сусіда по [ADDRESS] яка проходить по межі будинку та господарських споруд, зроблено відступ на 0,5 метра довжиною 50 м. (29.83 м +20,10м), та інша частина земельної ділянки площею 667 кв.м. передана у власність позивача. При цьому, смуга земельної ділянки, яка надана відповідачу в оренду знаходиться по межі будинку і господарських споруд, належних відповідачу, в сторону земельної ділянки позивача, шириною 1,0 м та довжиною 50,0м. Таким чином, вбачається наявність накладення земельних ділянок, а саме: частини земельної ділянки, що знаходиться у власності позивача, та частини земельної ділянки, що передана в оренду відповідачу. Зважаючи на викладене, судом встановлено порушення права власності позивача на земельну ділянку шириною 0,5 м та довжиною 50 м. (площа 25 кв.м.) внаслідок укладення договору оренди землі між відповідачами, так як укладення спірного договору оренди фактично захоплено належну позивачу на праві власності частину земельної ділянки. Порушене право позивача на земельну ділянку підлягає захисту. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти та користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, що повністю відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", в якій закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Крім того, беручи до уваги положення ст.ст. 91,96, 103 ЗК України, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Твердження позивача про те, що погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками необхідне для виготовлення проекту землеустрою, підтверджується положеннями статті 198 Земельного Кодексу України. Таким чином, судом встановлено відсутність погодження суміжного землекористувача - позивача [PERSON] при виготовленні проекту землеустрою, а також порушення права власності позивача на земельну ділянку шириною 0,5 м та довжиною 50 м. (площа 25 кв.м.) внаслідок укладення договору оренди землі між відповідачами - Миколаївською міською радою та [PERSON], так як укладенням спірного договору оренди фактично захоплено належну позивачу на праві власності частину земельної ділянки, на що позивач своєї згоди не надавав, та зазначена земельна ділянка із його власності не вилучалась. Порушене право позивача підлягає захисту, а постановлені правові акти органу місцевого самоврядування, які не відповідають законові і порушують права власника, мають бути скасовані. Таким чином, позов [PERSON] про визнання недійсним договору оренди, визнання незаконним і скасування рішень, скасування реєстрації, підлягає частковому задоволенню. Підлягають скасуванню рішення Миколаївської міської ради №2/21 від 30.06.2006 року в частині п.1.6 «Про надання дозволу громадянці [PERSON] для складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 50 кв.м. за рахунок земель міста не наданих у власність або в користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]»; рішення Миколаївської міської ради №17/46 від 09.11.2007 року в частині п.51 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 50 кв.м. строком на 25 років, зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови за рахунок земель міста, не наданих у власність або в користування для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] Договір оренди землі №5396 від 20.12.2007 року, укладений між [PERSON] та Миколаївською міською радою, підлягає скасуванню. Позовні вимоги про скасування державної реєстрації в книзі записів договорів оренди землі від 08 січня 2008 року в Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», не підлягають задоволенню, оскільки заявлені передчасно та це питання не відноситься до компетенції відповідачів. Крім того, позивач зазначає на наявність інших порушень суб'єктом владних повноважень нормативно-правових актів під час ухвалення рішень Миколаївської міської ради, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр.[PERSON], та укладення договору оренди землі, однак, зважаючи на те, що позивач оспорює не самі по собі дії суб'єкта владних повноважень, а звернувся за захистом порушеного права власності, при цьому, судом беззаперечно встановлено порушення права власності позивача постановленням оспорюваних рішень Миколаївською міською радою та укладенням спірного договору оренди землі, яке підлягає захисту, то наявність інших порушень, що стосуються порядку прийому та реєстрації заяви відповідача, її відповідності вимогам ЗК України, порушення порядку погодження проекту при наданні висновку управлінням містобудування та архітектури, не впливає на судове рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи представників відповідачів про те, що оспорювані рішення та договір прийняті відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів та не порушують права позивача, суду не доведені та спростовуються вищевказаними встановленими в ході судового розгляду справи доказами. 5. Судові витрати. У відповідності ч.1 ст.141 ЦПК України, якщо позов підлягає задоволенню, то судові витрати повертаються позивачеві. Згідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду та витрат на залучення експертів в загальній сумі (1653,60+107,30+2250,24+5084,16) складає 9095,3 грн. Виходячи з вищевикладеного, комісія банку, яку позивач просить також повернути, не входить до переліку судових витрат, та, за такого - не підлягає поверненню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то судовий збір покладається на відповідачів пропорційно, при цьому, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне покласти на відповідача Миколаївську міську раду судові витрати у розмірі 6063,53 грн, а решту - на відповідача [PERSON] Досліджуючи надані матеріали справи, вбачається, що відповідач [PERSON] є особою похилого віку, [INFO], пенсіонер та крім пенсії інших доходів немає, то суд вважає за можливе звільнити відповідача [PERSON] від понесення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. У відповідності з ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Зважаючи на викладене, суд вважає можливим звільнити відповідача [PERSON] від сплати судових витрат.

Outcome: partial