Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, який мотивував тим, що із 2015 року по 2018 рік він разом із [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] , в зв`язку з тим, що шлюб між ними не було офіційно зареєстровано, прийняла рішення про внесення до актового запису про народження їхнього спільного сина відомості про батька на власний розсуд та батьком [PERSON] було зазначено « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №477 від 13.07.2021 року опікуном [PERSON], призначена бабуся дитини [PERSON] . Починаючи із народження дитини і до теперішнього часу, він спілкується з сином та надає матеріальну допомогу відповідачці. Факт його батьківства відносно малолітнього сина підтверджується висновком генотоскопічного дослідження від 23.03.2021 року, відповідно до якого вірогідність батьківства заявника відносно [PERSON] , [INFO] , складає не менше 99,998 %. З огляду на те, що позивач генетично є батьком дитини, на даний момент має можливість повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки, здійснювати належне виховання та піклування про сина, позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати батьківство [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 14.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, а саме змінити запис про батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », [INFO] . Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивачки направила заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Третя особа Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Так судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження №62 від 14 січня 2016 року , складеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області та витягом з Державного реєстру №00033036917 від 07.10.2021 року/а.с. 34-37/. Батьками [PERSON] записані: в графі батько - [PERSON] , в графі мати - [PERSON] . Згідно з вищевказаним актом та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України вказано, що відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13 липня 2021 року №477 «Про встановлення опіки над малолітніми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та захист їх особистих прав» над малолітнім [PERSON] , [INFO] , призначено опікуна [PERSON] , що підтверджується листом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області №1204 від 23 липня 2021 року /а.с. 9/ Відповідно до звіту тесту ДНК на батьківство від 23 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] з вірогідністю 99,998 % /а.с. 8/ Згідно вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно вимог до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно вимог ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства в повному обсязі. На підставі викладеного та ст.15 ЦК України, ст.126, ст.128, ст..134 Сімейного Кодексу України, п.4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року,

Outcome: approved