Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

18.03.2019 року позивач звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 28 463,68 грн. за період з 01.06.2012 року по 01.05.2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у неї з відповідачем є двоє неповнолітніх дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області провадження № 2/1422/385/12 від 30.05.2012року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2012 року і до повноліття дітей. На примусовому виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавчий лист № 2/1422/385/12 виданий 30.05.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання доньок, ВП № 33311139 . На сьогоднішній день у відповідача за даним виконавчим документом наявна заборгованість у розмірі 72 307 грн. 39 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам. А загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.06.2012 року по 01.05.2019 року становить 28 463, 68 грн., яка була розрахована відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України. На підставі вищезазначеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивач надала до суду заяву про слухання справи за їх з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Частина четверта статті 223 ЦПК України, роз"яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що у позивача з відповідачем є двоє неповнолітніх дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області провадження № 2/1422/385/12 від 30.05.2012року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2012 року і до повноліття дітей. На примусовому виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавчий лист № 2/1422/385/12 виданий 30.05.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання доньок, ВП № 33311139 . На сьогоднішній день у відповідача за даним виконавчим документом наявна заборгованість у розмірі 72 307 грн. 39 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам. А загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.06.2012 року по 01.05.2019 року становить 28 463, 68 грн., яка була розрахована відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника виникла по його вині та є наслідком його дій щодо ухилення від сплати аліментів. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. і Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, частину 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому ст. 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі ч. 1 ст. 58 Конституції України, має зворотню дію в часі. Таким чином, є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., на підставі звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду.

Outcome: approved