Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

31.05.2021р. [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок» Рівненської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона працювала на посаді лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації №3 Комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок» Рівненської міської ради. Наказом №201-к про звільнення з роботи в зв`язку із скороченням від 27.04 2021 року її звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України 30.04.2021, на підставі Наказу «Про скорочення штату №4-од від 25.02.2021, Наказу «Про попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату», згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору. Однак, наказ про звільнення, вона вважає таким, що винесено протиправно з порушенням норм чинного законодавства за відсутності достатніх підстав для його винесення, і таким, що порушує її право на працю. Вважає, що при звільненні її за п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем не було в повній мірі дотримана процедура, передбачена чинним законодавством, а саме відповідачем порушено вимоги ч.2 ст.49-4 КЗпП України, не надано на адвокатський запит документів щодо проведення, не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення, консультацій з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню та факт повідомлення за три місяці до запланованого з 01.05.2021 звільнення працівників, первинну профспілкову організацію. Також зазначає, що у відповідь на адвокатський запит відповідачем не надано жодної інформації про проведення порівняння працівників для визначення переважного права на залишення на роботі. Позивачкою в позові зазначається також, що станом на 25.02.2021р. на підприємстві відповідача налічувалося 72,75 посад лікарів акушерів-гінекологів, станом на 01.05.2021 (після скорочення) залишилося 64 посади за цим фахом, тому відповідач мав провести порівняння лікарів акушерів-гінекологів та визначити серед них працівників, які мають переважне право на залишенні на роботі. Крім того, позивачка стверджує, що їй не було запропоновано посаду лікаря акушер-гінеколога у новому структурному підрозділі Центрі надання амбулаторної допомоги жіночому населенню. Відповідачем запропоновано перелік посад, з яких погодилася позивачка зайняти посаду лікаря - дерматовенеролога, однак відповідачем її в подальшому було звільнено за скороченням штату. Позивачка вважає, що її було звільнено без законної підстави, а тому відповідно до ч.1.ст. 235 КЗпП України вона підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7 681,86 грн. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд задоволити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Під час розгляду справи в суді додатково пояснила, що відповідач грубо порушив вимоги ст. 42 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновано посаду лікаря акушер-гінеколога у новому структурному підрозділі Центрі надання амбулаторної допомоги жіночому населенню. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Свої заперечення стосовно позову відповідач виклав у відзиві на позовну заяву, в якому зазначає, що 15 січня 2021 року наказом головного лікаря КНП «Пологовий будинок» РМР «Про створення комісії для перегляду штатних одиниць по закладу» №15, було створено комісію з метою оптимізації. 21 січня 2021 року листом №53 було проінформовано голову профспілкового комітету КНП «Пологовий будинок» РМР [PERSON] , що з 01 травня 2021 року заплановано скорочення штату працівників КНП «Пологовий будинок» РМР відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України та ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Тому, зазначає що твердження позивачки про порушення відповідачем терміну повідомлення первинної профспілкової організації за три місяці до запланованої дати звільнення є необґрунтованим. 21 січня 2021 року під головуванням головного лікаря КНП «Пологовий будинок» РМР та за участі голови ППО [PERSON] (секретар комісії) відбулося засідання комісії по перегляду штатних одиниць, за результатами якої було розроблено попередній варіант техніко-економічного обґрунтування скорочення штатів працівників. 28 січня 2021 року відбулося друге засідання комісії по перегляду штатних одиниць, за результатами якої було: розроблено кінцевий варіант техніко-економічного обґрунтування; затверджено новий штатний розпис на 01 травня 2021 року з подальшим погодженням в управлінні охорони здоров`я виконавчого комітету рівненської міської ради. Зазначає, що було здійснено низку засідань комісій, на яких розглядалася необхідність скорочення штатів працівників, та вказує, що порушення вимог ст. 42 КЗпП України про визначення переважного права на залишення на роботі, не було. 25 лютого 2021 року видано наказ головного лікаря КНП «Пологовий будинок» РМР «Про скорочення штату» №4-0Д, яким визначався вичерпний перелік посад, які підпадають під скорочення 01 травня 2021 року. 25 лютого 2021 року, на підставі наказу «Про скорочення штату» №4-ОД від 25 лютого 2021 року, видано наказ головного лікаря КНП «Пологовий будинок» РМР «Про попередження про звільнення у зв`язку із скороченням штату» №5-ОД, з яким всі працівники, які підпадали під скорочення були письмово ознайомлені. 26 лютого 2021 року повідомленням «Про звільнення у зв`язку із скороченням штату» №4, було повідомлено [PERSON] про звільнення із займаної посади 01 травня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 26 лютого 2021 року [PERSON] вручено повідомлення «Про наявні вакантні посади» №3, в якому вона погодилася на переведення на посаду лікаря-дерматовенеролога. 22 квітня 2021 року [PERSON] було вручено повідомлення №19 «Про надання підтверджуючих документів», в якому зазначалося про можливість подальшого звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в разі відсутності у [PERSON] підтверджуючих документів відповідно до кваліфікаційних вимог посади лікаря-дерматовенеролога. Натомість будь яких підтверджуючих документів щодо кваліфікації лікаря-дерматовенеролога позивачкою надано не було. 27 квітня 2021 року лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації №3 [PERSON] було звільнено наказом «Про звільнення з роботи в зв`язку із скороченням» №201-к, у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тому, вважає що звільнення позивачки відбувалося без порушення законодавства та з дотриманням встановленого порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом відповідно до наявних у матеріалах справи документів, встановлено, що [PERSON] з 10.02.2016р. була прийнята в пологовий будинок Рівненської міської ради, на посаду лікаря - акушер-гінеколога жіночої консультації №3, в порядку переведення з КЗ ЦПМСД «Ювілейний». Відповідно до рішення Рівненської міської ради №4741 від 16.08.2018р., пологовий будинок Рівненської міської ради реорганізовано шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Пологовий будинок» Рівненської міської ради. Листом №53 від 21.01.2021р., наявного в матеріалах справи, головний лікар комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок» Рівненської міської ради, повідомила голову профспілкового комітету КНП «Пологовий будинок» РМР [PERSON], про заплановане з 01 травня 2021р. скорочення штату працівників КНП «Пологовий будинок» РМР, у зв`язку із забезпеченням відповідності фактичної чисельності штату працівників та подальшого функціонування в умовах медичної реформи. Також, про необхідність, на виконання вимог ч.2 ст.49-4 КЗпП України, проведення консультацій стосовно заходів, щодо запобігання звільненню чи зменшенню кількості працівників до мінімуму або пом`якшенню несприятливих наслідків звільнень. Згідно протоколу №2 засідання комісії по перегляду штатних одиниць від 28 січня 2021р., наявного в матеріалах справи, комісією за участю, в тому числі голови профспілкової організації, було прийнято рішення, про об`єднання відділення жіноча консультація, жіноча консультація №1, жіноча консультація №3, в одне відділення та назвати об`єднане відділення «Центром надання амбулаторної допомоги жіночому населенню». При цьому об`єднане відділення повинне включати зокрема 34,25 шт. одиниці лікарів-акушер-гінекологів по всьому відділенні. Згідно ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Оскільки, відповідачем було направлено лист від 21.01.2021р. голові профспілкового комітету КНП «Пологовий будинок» РМР [PERSON], про заплановане з 01 травня 2021р. скорочення штату працівників КНП «Пологовий будинок» РМР, з метою проведення відповідних консультацій та заходів, комісією згідно протоколу № 2 від 28 січня 2021р., було визначено посади які підлягають скороченню. А отже відповідачем дотримано трьохмісячний термін з моменту повідомлення профспілки про заплановане скорочення штату та до наміченого звільнення працівників у зв`язку із скороченням штату, та не було порушено вимоги ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідачем 25 лютого 2021р. у зв`язку із забезпеченням фактичної чисельності штату працівників КНП «Пологовий будинок» РМР граничній та подальшого функціонування в умовах медичної реформи, було видано наказ №4-ОД «Про скорочення штату працівників». Згідно зазначеного наказу, зокрема по жіночій консультації, жіночій консультації №1, жіночій консультації №3, було скорочено посади лікарів-акушер-гінекологів в кількості 7,0 шт. одиниць. Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача дійсно мала місце зміна в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, у зв`язку із об`єднанням відділень та введенням нової організаційної структури підприємства. Статтею 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Наказом №5-ОД від 25 лютого 2021р. «Про попередження про звільнення у зв`язку із скороченням штату», відповідачем було попереджено працівників про звільнення, в тому числі було попереджено про звільнення лікаря - акушер-гінеколога жіночої консультації №3 [PERSON] . Відповідач також, як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення №1, персонально 26.02.2021р. повідомив позивачку про те, що посада лікар-акушер-гінеколог жіночої консультації №3 яку вона займала, з 01.05.2021р. підлягає скороченню, тому вона підлягає звільненню із займаної посади на підставі п.1.ст.40 КЗпП України. Із зазначеним повідомленням про звільнення, на підставі п.1. ст.40 КЗпП України, позивачка ознайомилася 26.02.2021р., про що свідчить її підпис на повідомленні. Крім того, відповідач письмовим повідомленням №3 від 26.02.2021р. зазначив всі вакантні посади в кількості 20 од., які були на підприємстві, та запропонував позивачці переведення на вакантну посаду. Із запропонованого переліку посад, позивачка погодилася перевестися на посаду лікаря-дерматовенеролога, про що зазначила та поставила свій підпис у повідомленні №3 від 26.02.2021р. Також, у зв`язку із наданням згоди позивачки на переведення на посаду лікаря - дерматовенеролога, відповідачем було витребувано від позивачки документи, про відповідну освіту та кваліфікацію, що дають право на зайняття посади лікаря - дерматовенеролога та відповідають вимогам кваліфікаційних характеристик професій та посад, визначених у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій та посад, випуск №78 Охорона здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002р. №117. Позивачкою у визначену дату, а саме до 29 квітня 2021р. не було надано відповідачу документів про освіту та кваліфікацію, що давало б право позивачці працювати лікарем-дерматовенерологом. На будь яку іншу вакантну посаду, згідно наданого позивачці переліку посад, згоди позивачки не було, що свідчить із наявних у матеріалах справи документів. 27.04.2021р. відповідачем було видано наказ №201-к від 27.04.2021р. про звільнення з роботи в зв`язку із скороченням. У відповідності до зазначеного наказу позивачку було звільнено 30.04.2021р. у зв`язку із скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України вбачається, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Як вбачається із наданих до матеріалів справи документів, відповідач запропонував позивачці всі наявні посади які були вакантними на підприємстві, однак позивачка не скористалася своїм правом до моменту звільнення обрати собі вакантну посаду у відповідності до своєї кваліфікації або ту посаду яка не потребувала спеціальних знань, умінь чи навичок у відповідності до кваліфікаційних вимог. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення». Стосовно тверджень позивача, що відповідач не вирішував питання про визначення переважного права на залишенні на роботі серед інших лікарів-акушер-гінекологів та позивачкою, чим порушив вимоги статті 42 КЗпП України, суд також враховує висновки щодо застосування норм права викладенні у Постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020р. у справі №369/4678/18, у якій зазначено, що за змістом статті 42 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має виключне право при здійсненні вивільнення провести перестановку (перегрупування) працівників та перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою, на іншу посаду. При цьому, вирішення питання щодо того, хто з працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, належить до компетенції роботодавця. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Відтак, позивачем не було доведено обставин про незаконне звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України та не надано належних і допустимих доказів стосовно цього. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для скасування наказу про звільнення [PERSON] , поновлення її на посаді лікаря-акушер-геніколога, а отже й відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed