Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

13 січня 1991 року позивач зареєструвала шлюб відповідачем [PERSON] У шлюбі сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільного сина, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання сина ? частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення ним повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та пояснила, що 13 січня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON]. Виховання, навчання сина вимагає значних витрат, а у неї на даний час склалось важке матеріальне становище. Вони не можуть досягти згоди з відповідачем відносно його участі в утриманні сина. Відповідач знаходиться у працездатному віці, як їй відомо не сплачує аліментів на інших неповнолітніх дітей. Відповідач позов визнав та не заперечив, щоб з нього стягували аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] у тому розмірі, який передбачено законом. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підляга до задоволення у заявленому об`ємі. Із пояснень сторін у судовому засіданні та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6) слідує, що з 13 січня 1991 року сторони перебувають у зареєстровному шлюбі. У шлюбі мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач в судовому засіданні не заперечив, що син в даний час не спілкується з ним, і син, і дружина уникають його утримання. Сам відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи і доход, інших, крім сина, утриманців не має. Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом ч. 1, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 14 травня 2014 року.

Outcome: approved