Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко Анжела Георгіївна про визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що з моменту свого народження, а саме з 10.02.1993 року проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] . Разом з ним у будинку проживає його дружина [PERSON] та малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 15.12.2004 року батько [PERSON] уклав договір дарування будинку [ADDRESS] на користь [PERSON] (теперішнє прізвище [PERSON] ) вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. та зареєстровано в реєстрі № 6292. Вважає, що спірний договір було укладено «про людське око», оскільки батько створив ТОВ і не хотів мати на собі зареєстрованого майна, про що відповідачам було відомо і сестра [PERSON] завжди знала, що будинок має дістатися позивачу і вона в майбутньому має відчужити на його користь. На момент укладення договору дарування позивач був малолітнім, був зареєстрований та постійно проживав у спірному будинку разом з батьками, але з невідомих причин при посвідченні договору дарування не було з`ясовано чи мають право користування майном інші неповнолітні діти, чим його права та інтереси, як малолітнього було порушено, оскільки такий було укладено без дозволу органу опіки та піклування. А тому просить визнати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] посвідчений 15.12.2004 року приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 6292 недійсним. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2021 року справу № 306/872/21 (провадження № 2/306/520/21) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Ганчак Л.Ф. (а.с. 21). 05 липня 2021 року суддею Свалявського районного суду Ганчак Л.Ф. винесено ухвалу про залишення позову без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.33) 13 липня 2021 року суддею Свалявського районного суду Ганчак Л.Ф. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 46). 10 серпня 2021 року [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.54-59). Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив(а.с.61-62), в якому зазначив, що відзив [PERSON] є безпідставним. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 81). 04 листопада 2021 року ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області заяву [PERSON] про відвід головуючого в справі визнано необгрунтованою (а.с.104). 05 листопада 2021 року ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області заяву [PERSON] про відвід головуючого у цивільній справі № 306/872/21 Ганчак Ларисі Федорівні відмовлено (а.с.107). Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2021 року заяву [PERSON] про відвід головуючого по справі визнано обгрунтованою та задоволено відвід ( а.с.127). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2021 року справу № 306/872/21 (провадження № 2/306/520/21) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 128). Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі,позовні вимоги підтримує в повному обсязі,просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву ,в якій просить судове засідання проводити за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Приватний нотаріус Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 99). Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 717 ЦК Україниглави ЦК України . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Судом встановлено, що 15 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла за згодою своєї мами [PERSON] , було укладено договір дарування, згідно якого житловий будинок [ADDRESS] ,який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно було подаровано [PERSON] (а.с.10). Як встановлено судом, позивач не є стороною правочину (у договорі дарування). У п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що до окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК). Суд не може взяти до уваги твердження позивача про те, що він дізнався про укладення договору дарування в травні 2021 року, як зазначено ним у позові, оскільки договір був укладений в 2004 році в присутності його батьків. Посилання на відсутність згоди органу опіки та піклування на вчинення правочину, то суд вказує на те, що правочин, який вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №1612/2343/12. Відповідно до п.67 постанови КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Враховуючи те, що договір дарування укладався в 2004 році, то згода органу опіки та піклування на вчинення правочину не була потрібна. Правочин приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. посвідчено на ім"я [PERSON] , яка діяла за згодою своєї матері [PERSON] . Обов`язковий дозвіл органу опіки та піклування на укладення правочину потрібен лише з 2008 року. Враховуючи наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити. За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed