Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

20 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 27 жовтня 2009 року зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Тривалий час кожен зі сторін живе своїми інтересами та проживає окремо. Більше того, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, шлюб носить формальний характер та суперечить його інтересам. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 жовтня 2021 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29 жовтня 2021 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій відмовився від підтримання позовної вимоги про визначення місця проживання дітей та просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 27 жовтня 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1644. Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач у судове засідання не з`явився, попередньо представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просив позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не прибула, але у прохальній частині зустрічної позовної заяви зазначила, що проти задоволення первісного позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу не заперечує, після реєстрації розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище [PERSON] , також просила здійснювати розгляд справи без її участі. З урахуванням приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи за відсутності учасників справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, що видане повторно 09 вересня 2021 року, 27 жовтня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 7). Згідно копій свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.8). Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин. Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. У відповідності зі статтею 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] не відновлювати дошлюбне прізвище. В порядку частини другої статті 115 Сімейного кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 24, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved