Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

21 серпня 2017 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт народження їх онуки [PERSON], яка народилася 02.08.2017 року в м. Донецьк від матері [PERSON] та батька [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що вона є матірю [PERSON], який разом зі своєю дружиною [PERSON] проживаютьу [INFO]. 02.08.2017 року у них в м. Донецьку народилась дочка [PERSON], про що було видано медичне свідоцтво про народження «ДНР». 18 серпня 2017 року заявниця звернулась до ВДРАЦС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області для поновлення актового запису про народження дитини. Проте, листом від 18.08.2017 року ВДРАЦС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області відмовив їм у реєстрації народження через недійсність наданих документів, виданих на тимчасово окупованій території України. У звязку з цим, з метою реєстрації народження дитини у встановленому законом порядку, заявниця звернулась до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала, із викладених у ній підстав, просила встановити факт народження її онуки, оскільки іншим чином батьки не можуть отримати свідоцтво про народження встановленого в Україні зразка. Заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Приазовського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання уповноваженого представника не направив, однак начальник відділу [PERSON] Шляхова надала заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, проти задоволення вимог заявників не заперечує. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО № 427289 від 02.06.2015 року виконавчим комітетом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області 02.06.2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після шлюбу - «Воронюк»), актовий запис № 17. Відповідно до свідоцтва про народження від 30.03.1992 року, заявник [PERSON] є матірю [PERSON]. 02.08.2017 року у м. Донецьк, яке тимчасово не контролюється українською владою, медичною установою «ДНР» видано медичне свідоцтво про народження № 697/967, де вказано, що у [PERSON] народилась дитина (дівчинка) 02.08.2017 року у м. Донецьк. Зазначене свідоцтво згідно статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним. Даючи оцінку д опустимості доказів медичного свідоцтва про народження, виданого на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про народження (дату, місце, відомості про батьків, які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини народження особи також підтверджуються показаннями свідка. Показаннями [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка підтверджено, що її син [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 02.08.2017 року у них в м. Донецьку народилась дочка [PERSON], заявник була присутня в родильному будинку під час пологів, допомагала, особисто бачила дитину. На даний час [PERSON] захворіла, під час пологів їй робили кесарів розтин, її син допомагає доглядати дитину, тому вони не можуть виїхати, щоб прибути в суд особисто. Листом від 18.08.2017 року № 406 /17.27-06-106 Відділ ДРАЦС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області відмовив [PERSON] у реєстрації народження дитини через недійсність наданих документів, виданих на тимчасово окупованій території України. На підставі п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд має право встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ст. 257-1 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", серед яких є м. Донецьк. Також, суд керується положеннями ст. 122 СК України, відповідно до яких дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт народження дитини [PERSON] 02 серпня 2017 року в м. Донецьк від матері [PERSON] та батька [PERSON], а також підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у звязку з чим заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved