Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

29.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 02 грудня 2012 року, на: земельну ділянку площею 4,33 гектарів, яка розташована на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Озерне, вул. Дружби, 69, мотивуючи тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №040820, виданого 06.05.2000р. та оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмове клопотання про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №3363 від 09.08.2017р. відповідно до запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №4 (2011-2015 р.р.), [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Озерне, вул. Дружби (Леніна), №69. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданий ФОП Пайтян Л.Є.28.09.2018р., по вул. Дружби, №69 в с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області розташований житловий будинок, який побудований у 1971 році. Відповідно до листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1836 від 11.12.2018р. відповідно до матеріалів архіву КП на обєкт нерухомості по вул. Дружби (Леніна) №69 в с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області інвентаризаційна справа не заводилась. Згідно завіреної копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №040820, виданого 06.05.2000р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,33 гектарів, яка розташована на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській області №3387/126-18 від 29.11.2018р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №467618 від 23.11.2016 року, виданого повторно Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 02 грудня 2012 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема, на: земельну ділянку площею 4,33 гектарів, яка розташована на території Озерненської сільської ради Ізмаїльського районну Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Озерне, вул. Дружби, 69. Відповідно до заповіту, посвідченого 12.01.2004 року секретарем Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в книзі для реєстрації документів нотаріальних дій під №4, [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON]. Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52206959 від 08.06.2018р. Позивач є спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв шляхом подачі у встановлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Згідно довідки Озерненської сільської ради №4127 від 17.04.2013р. на час смерті [PERSON] спільно з ним з кола спадкоємців ніхто не проживав. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до державного нотаріуса Ізмаїльської державної\~нотаріальної контори\~Одеської областіз приводу оформлення спадщини, письмовою відповіддю державного нотаріуса за №679/02-14 від 08.06.2018 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку та правовстановлюючого документу на житловий будинок, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як зазначено у [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Копія такої довідки наявна у матеріалах справи. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №040820, виданий 06.05.2000р., позивач надати не може у звязку з його втратою. Але ж належність спадкодавцю майна, про яке зазначає позивач у позовній заяві, підтверджується листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській області №3387/126-18 від 29.11.2018р., та довідкою виконавчого комітету Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №3363 від 09.08.2017р. Відповідно до\~ст.\~316\~Цивільного Кодексу\~України,\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька на вказані земельну ділянку та житловий будинок. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved