Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

15 квітня 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DОХСGК40000044 від 05.03.2007 року, звернути стягнення на будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Харцизьк, вул. Щербакова 73а, який належить [PERSON], шляхом його продажу Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.03.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DОХСGК40000044 про надання кредиту у сумі 66000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.03.2027 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно було здійснюватись щомісячно - позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідач не виконував належним чином умови договору, що надає право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з порушенням зобов'язань по кредитному договору, станом на 22.03.2013 року утворилась заборгованість в сумі 130133,79 грн., яка складається з наступного: 53308,22 грн. - заборгованість за кредитом, 51834,45 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 3634,23 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 21356,89 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторонами 06 березня 2007 року було укладено договір іпотеки б/н (далі - договір іпотеки), згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 49,20 житловою площею 27,10 кв.м, який розташований за адресою Донецька область м.Харцизьк, вул.Щербакова буд.73-а, з ціною договору іпотеки - 55000,00 грн. Оскільки відповідач не виконує основне зобов'язання - умови кредитного договору, Банк просить задовольнити його вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також просить виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку розташованому за адресою: Донецька область, м.Харцизьк, вул. Щербакова буд 73а, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Крім того Банк просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. 14 червня 2013 року по даній справі було ухвалено заочне судове рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DОХСGК40000044 від 05.03.2007 року в розмірі 130133,79 грн. станом на 22.03.2013 року було звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 49,20 кв.м., який розташований за адресою: Донецька область, м.Харцизьк, вул.Щербакова буд. 73-а, який переданий [PERSON] в іпотеку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом продажу іпотекодержателем вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача - [PERSON] договору купівлі-продажу на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцю з початковою ціною 55000,00 грн. Також вказаним рішенням з [PERSON] на користь позивача в повернення судового збору стягнуто 1416,04 грн. В іншій частині вимог було відмовлено. Ухвалою суду від 14 березня 2014 року заочне рішення по вказаній справі від 14 червня 2013 року було скасовано за заявою [PERSON] та призначено новий судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Пояснила, що відповідач має заборгованість за кредитним договором, що дає підстави Банку звертатись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти звернення стягнення на предмет іпотеки зазначивши, що він належним чином виконує свої кредитні зобов'язання. Представник відповідача - [PERSON]. в судовому засіданні пояснив, що розрахунок заборгованості за кредитом є безпідставним, сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 10.12.2013р., яке було переглянуто Апеляційним судом Донецької області та ухвалою від 14.02.2014р. залишено без змін, було визнано незаконним збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором № DОХСGК40000044 від 05.03.2007 року, який був укладений між сторонами. Вказаним судовим рішенням було зобов'язано банк здійснити перерахунок заборгованості відповідно до редакції договору від 05.03.2007 року. Таким чином розрахунок заборгованості, який наданий позивачем суду, складено з урахуванням одностороннього підвищення відсоткової ставки за вказаним кредитним договором, що визнано судом недійсним. Саме через безпідставне збільшення відсоткової ставки позивачем та відсутністю повідомлення про це, стало причиною необізнаності відповідача про зміну умов договору, що викликало наявність заборгованості. Відповідач [PERSON] належним чином виконує свої кредитні зобов'язання, тому підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню через наступне. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05 березня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № DОХСGК40000044. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 05 березня 2007 року по 06 березня 2027 року включно, у вигляді поновлювальної лінії у розмірі 55000,00 грн. на наступні цілі: житло у кредит, а також у розмірі 11000,00 грн. на сплату страховий платежів, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту (а.с. 13-16). Згідно абз.2 п.7.1 вказаного кредитного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватись відповідачем щомісячно, в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти у сумі 887,37 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Судом також встановлено, що 06 березня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DОХСGК40000044 сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 49,20 житловою площею 27,10 кв.м, який розташований за адресою Донецька область м.Харцизьк, вул.. Щербакова буд. 73 а, з ціною договору іпотеки - 55000,00 грн. (а.с.19-21). Відповідно до п.16.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 10.12.2013р., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області 14.02.2014р. залишено без змін, було встановлено незаконне збільшення в односторонньому порядку Банком відсоткової ставки за кредитним договором № DОХСGК40000044 від 05.03.2007 року, який був укладений між сторонами та зобов'язано Банк здійснити перерахунок заборгованості відповідно до редакції вказаного кредитного договору від 05.03.2007р. (а.с.63-72). Згідно наданої позивачем суду довідки про розрахунок заборгованості за договором №DОХСGК40000044 від 05.03.2007р., станом на 22.03.2013 року [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 130133,79 грн., яка складається з наступного: 53308,22 грн. - заборгованість за кредитом, 51834,45 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 3634,23 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 21356,89 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а.с.7-9). В судовому засіданні представник позивача не заперечила та визнала ту обставину, що заборгованість, яка вказана в позові та в довідці Банку про заборгованість станом на 22.03.2013 року, розрахована з урахуванням підвищення в односторонньому порядку Банком відсоткової ставки за користування кредитом та повинна бути перерахована з урахуванням вищевказаного судового рішення про визнання незаконним збільшення відсоткової ставки. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За клопотанням представника позивача в судовому засіданні неодноразово оголошувались перерви для перерахунку та уточнення суми заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором, однак розрахунок заборгованості із урахуванням рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 10.12.2013р. суду не надано, розмір заборгованості відповідача перед Банком, в тому числі його складові, позивачем не уточнено. Суду представником позивача надано фотокопію з програмного системного комплексу Банку щодо обліку кредитних коштів [PERSON], який не приймається судом як належний доказ наявності та розміру заборгованості відповідача. При цьому відповідач надав суду копії платіжних чеків про щомісячне виконання ним своїх кредитних зобов'язань та внесення платежів по кредиту за період з 06.03.2007р. по 27.02.2014р., що не спростовувалось представником позивача. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивач не довів фактичний розмір заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором, в тому числі його складові. Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 ч.1 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання божником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: -загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; -опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; -спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; -пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; -початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо порушене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодерджателю і не змінює обсяг його прав. Оцінюючи наведені позивачем у відповідності зі ст. 57 ЦПК України докази у їх сукупності, враховуючи процесуальну поведінку самого позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню через недоведеність фактичного розміру заборгованості відповідача за кредитними зобов'язаннями та всіх його складових, що підлягають сплаті Банку з вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, оскільки наявність осіб зареєстрованих у будинку, на який звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки. Оскільки згідно з ч. 2 ст. 39, ст.40 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог про виселення можливе одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто позовні вимоги стосовно виселення є похідними, то такі вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Що стосується позовних вимог щодо зняття відповідача та інших осіб, які зареєстровані в будинку №73 а по вул.Щербакова в м.Харцизьку Донецької області з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, то суд вважає необхідним зазначити, що питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється відділами у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб на підставі судового рішення. На підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити в повному обсязі. Повний текс рішення виготовлено 24.06.2014р.

Outcome: dismissed