Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

19 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Піщанська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вона є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є її донька - відповідач [PERSON] , відомості про батька дитини у свідоцтві про народження вказані відповідно до приписів ст. 135 СК України. Позивач наголошує на тому, що її дочка від народження [PERSON] , [INFO] не займається її вихованням, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, приймає участі в утриманні доньки. Після народження, у дитини [PERSON] , [INFO] була виявлена хвороба, яка потребувала хірургічного втручання та оскільки відповідач зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, лікарі відмовилися оперувати дитину в присутності матері, а тому позивач була змушена їхати з онукою до лікарні та бути присутньою під час операції. [PERSON] вказує на те, що мати дитини через передозування потрапила до лікарні в реанімаційне відділення. Під час другої операції, з дитиною також була позивач. Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року відповідача [PERSON] за ч. 2 ст. 185 КК України було засуджено до позбавлення волі строком на 1 рік 1 місць. Остання відбула покарання, але після звільнення з місць позбавлення волі не змінила свого ставлення до дитини. На даний час [PERSON] , [INFO] необхідно оформити інвалідність, але мати дитини не збирається займатися даним питанням, а позивач [PERSON] , як бабуся, не має права виступати від імені дитини та бути її законним представником, оскільки не є опікуном. Позивач [PERSON] вважає, що [PERSON] своїм байдужим ставленням до дитини не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню та вихованню доньки, не бере участі у її житті та розвитку, зокрема створює перешкоди для нормального життя дитини, дотримання її законних прав та інтересів у реалізації яких потрібна обов`язкова участь матері та/або батька. В зв`язку з тим, що мати дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання, позивач [PERSON] просила суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] ; - призначити її, [PERSON] опікуном дитини - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Службу у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, згідно заяв, кожен окремо, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, просив ухвалити рішення в інтересах дитини. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , актовий запис про народження № 554 від 01 серпня 1980 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23 червня 1982 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 січня 2018 року вбачається, що [INFO] в. м. Дніпро Дніпропетровської області народилася [PERSON] , актовий запис № 590, складений 08 листопада 2017 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Її батьками зазначені: відповідач [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені на підставі заяви матері дитини згідно приписів ст. 135 СК України. Встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року відповідача [PERSON] за ч. 2 ст. 185 КК України було засуджено до позбавлення волі строком на 1 рік 1 місць. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі не змінила свого ставлення до дитини, продовжує вживати алкогольні напої та наркотичні засоби, своїм байдужим ставленням до дитини не виконує батьківські обов`язки по утриманню та вихованню доньки, не бере участі у її житті та розвитку. Так, малолітня дитина проживає разом з бабусею [PERSON] та знаходиться на її повному утриманню. Встановлено, що [PERSON] з моменту народження дитини, а саме з жовтня 2017 року самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком дитини, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не спілкується з нею та не відвідує її. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає разом з бабусею, тобто позивачем [PERSON] , вона має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. У висновку виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 24 від 27 січня 2021 року органом опіки та піклування встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача [PERSON] , її донька [PERSON] одразу після народження дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків у зв`язку з тим, що остання зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами. Відповідач [PERSON] була засуджена до позбавлення волі строком на 1 рік і місяць за ч. 2 ст. 185 КК України відповідно до вироку Амур-Нижньодніпровського районного м. Дніпропетровська від 31.07.2018 року. Спеціалістами служби у справах дітей Піщанської сільської ради здійснено виїзд та складено акт обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . На момент обстеження вдома була [PERSON] , [INFO] та її малолітня онука [PERSON] , [INFO] , які мешкають в садовому товаристві «Магістраль» без реєстрації, в той час як зареєстровані в [ADDRESS] . [PERSON] повідомила, що за даною адресою вона з малолітньою онукою мешкають більше року. ЇЇ донька [PERSON] бачилася з дитиною востаннє в червні 2020 року. Бабуся сама займається утриманням малолітньої онуки, а мати дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною упродовж багатьох років не спілкується, не бере участі у вихованні своєї доньки, не піклується про її стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.09.2020 року, складеного службою у справах дітей Піщанської сільської ради за місцем проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] в помешканні створено належні житлово-побутові умови для повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку дитини. [PERSON] піклується про здоров`я малолітньої онуки, забезпечує її всім необхідним та готує до самостійного життя. У дитини є окрема кімната для сну, відпочинку та гри, обладнана відповідними меблями, в наявності іграшки відповідного віку. З метою встановлення фактів та вияснення обставин справи стосовно виконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] служба у справах дітей Піщанської сільської ради звернулася до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради за місцем їх реєстрації, проте відповідно до листа за вих. № 2268 від 10.11.2020 року надано відповідь, що [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не виявлена, про її фактичне місце проживання відомості відсутні, як і відсутні відомості про контактні телефони останньої. В своєму висновку органу опіки та піклування вважає за доцільне залишити прийняття рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої доньки[PERSON] , [INFO] на розсуд суду. Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків,протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2017 року не цікавилася долею дитини, її життям та здоров`ям, не спілкується з нею, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, повністю обірвала з нею зв`язок, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що в інтересах дитини необхідно позбавити відповідача батьківських прав, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог в частині встановлення опіки та призначення опікуна, суд дійшов до такого висновку. На підставі ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до ст. 56 ЦК України, 1. Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. 2. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно із ч. 1 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Статтею 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Вимогами статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно приписів ст. 6 СК України, 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина, до досягненню нею чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в м. Дніпропетровськ, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 19 травня 1997 року Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та фактично проживає в садовому товаристві «Магістраль» без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Садового товариства «Магістраль» та атом обстеження матеріально-побутових умов від 11.09.2020 року, складеного службою у справах дітей Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Встановлено, що [PERSON] не має протипоказань щодо можливості бути опікуном малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до подання Органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1184/02-24 від 13 травня 2021 року орган опіки та піклування вважає за можливе призначити [PERSON] опікуном малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Зі змісту подання зокрема вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] відвідує комунальний заклад ДЗО «Сонечко» в с. Піщанка, зі слів вихователів дитина завжди доглянута, чиста, охайна, з повагою ставиться до дорослих. Мати дитини [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до довідки ТОВ «Флоріс» (м. Дніпро) від 28.04.2021 року [PERSON] працює на посаді менеджера з продажу, має стабільних дохід та можливість забезпечувати необхідні потреби дитини. Згідно висновку про стан здоров`я КНП «ЦПМСД Піщанської сільської ради» від 20.04.2021 року [PERSON] здорова, протипоказань до здійснення обов`язків опікуна не встановлено. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність встановлення опіки над малолітньою дитиною та призначення позивача опікуном, а тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд застосовує наступні норми права. Приписами ч. 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, згідно із ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку(доходу)матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач є працездатною, нею не надано доказів наявності в на її утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідача, суд позбавлений можливості визначити, чи має відповідач достатній заробіток (дохід). Крім того, відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу -із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/4 частку доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved