Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер його батько [PERSON], після чого відкрилася спадщина на ? частину належного йому житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцем майна нині померлого [PERSON] стала його дружина [PERSON], яка в силу ст.. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном - ? частиною житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON], яка являється йому матір'ю, померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок [NUMBER], загальною площею 67,71 кв.м., житловою площею 37,09 кв.м, що розташований по [ADDRESS]. Спадщину на вказаний житловий будинок, після смерті матері він фактично прийняв, бо постійно проживав із нею аж по день її смерті, що стверджено довідкою виконкому Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області та протягом шести місяців з початку відкриття спадщини не відмовився від її прийняття. Як спадкоємець першої черги спадкування за законом він звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак в цьому йому було відмовлено через те, що відсутня реєстрація правовстановлюючих документів спадкового будинку за спадкодавцем [PERSON], тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва. Однак з цим він не погоджується, оскільки державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, випливає висновок, що підтвердженням приналежності будинку [ADDRESS] його матері, який знаходиться в сільському населеному пункті, є будівельний паспорт на забудову земельної ділянки житловим будинком [ADDRESS] який складається з рішення виконавчого комітету Рахівської районної ради народних депутатів №29 від 14 лютого 1980 року, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на правах особистої від 17 жовтня 1980 року, дозволу на проведення будівельних робіт, акту відведення земельної ділянки від 13 жовтня 1980 року. Саме відсутність необхідності в реєстрації технічної документації на будинок, на момент його видачі і спричиняє сьогодні подання ним як спадкоємцем позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину він не може. У зв'язку з чим просив визнати за ним [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [NUMBER], загальною площею 67,71 кв.м, що розташований по [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Великобичківської селищної ради в судове засідання не з'явився. Селищний голова Зеленко О.Д. надала заяву, в якій просить справу розглянути без представника ради. Позов визнають. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з'явився Начальник служби А.І. Делятинчук надав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника та на розсуд суду. В силу ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], після чого відкрилася спадщина на 1/2 частину належного йому житлового будинку [ADDRESS]. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем майна нині померлого [PERSON] стала його дружина [PERSON], яка в силу ст.. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном - 1/2 частиною житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок [ADDRESS]. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Як встановлено, позивач [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Згідно довідки виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району №6193 від 4 грудня 2014 року колишня адреса місця розташування даного спадкового майна - [ADDRESS]. Після перейменування вулиць в селищі, згідно рішення 15 сесії 22 скликання Великобичківської селищної ради від 30 березня 1994 року, вулиця Комсомольська перейменована на вул. Закарпатська. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, випливає висновок, що підтвердженням приналежності будинку [ADDRESS] [PERSON], який знаходиться в сільському населеному пункті, є будівельний паспорт на забудову земельної ділянки житловим будинком [ADDRESS] який складається з рішення виконавчого комітету Рахівської районної ради народних депутатів №29 від 14 лютого 1980 року, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на правах особистої від 17 жовтня 1980 року, дозволу на проведення будівельних робіт, акту відведення земельної ділянки від 13 жовтня 1980 року, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем [PERSON], що зокрема стверджується довідкою виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №6192 від 4 грудня 2014 року, у зв'язку з чим набув правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняв, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved