Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Чорноморської селищної ради АР Крим, [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, про визнання незаконним та анулювання свідоцтва про право власності на житло, про скасування правової реєстрації права власності. Свої вимоги мотивуючи тим, що вона з 1999 року проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS], наймачем якої були її батько [PERSON] та мати [PERSON]. Відповідно до розпорядження від 02.12.2005 року 73/100 спірної квартири передана у власність в рівних частках її матері [PERSON] та сестрі [PERSON] Позивач вважає, що вказане розпорядження та видане на підставі нього свідоцтво про право власності, є незаконним та таким, що не відповідає вимогам закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», оскільки порушує її права як члена сім'ї та право на приватизацію спірної квартири. У судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення відповідно до тих, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Чорноморської селищної ради АР Крим Плоский Р.А. проти задоволення позову заперечував, та пояснив суду, що розпорядження Чорноморської селищної ради від 02.12.2005 року про передачу у власність 73/100 спірної квартири в рівних частках [PERSON] та [PERSON] та видане на підставі нього свідоцтво про право власності є законними, оскільки вона була наймачем вказаної квартири та реалізувала своє право на приватизацію житлової площі. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та надала пояснення, відповідно до яких вона до 2005 року була наймачем квартири [ADDRESS] АРК. Відповідно до рішення суду в її користування були виділені 2 кімнати, 1 кімната була виділена [PERSON], її колишньому чоловіку. До 1997 року її дочка [PERSON] була прописана та проживала у вказаній квартирі, потім виїхала на навчання у м. Севастополь. Через рік [PERSON] повернулась з навчання та знову стала проживати у квартирі. У 2005 році вона оформила право власності на 73/100 квартири в рівних долях на себе та на свою молодшу дочку [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та надала наступні пояснення: після розірвання шлюбу між батьками, вона залишилась проживати з матір'ю в квартирі по [ADDRESS]. Після рішення суду від 11.09.1998 року квартира була розділена - 2 кімнати були у користування матері і 1 - батька. Кімнату батька вона не займала. У 2005 році вона з матір'ю оформили право власності. В його кімнату вселилась [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в якому зазначив, що в позовній заяві невірно зазначено про наявність приватизації квартири чи частини. Фактично мало місце приватизація 2 кімнат у квартирі [ADDRESS] АР Крим, які були надані відповідачам згідно рішення Чорноморського районного суду від 11.09.1998 року. Також представник відповідачів вказує на те, що позивачем [PERSON] пропущений строк позовної давнини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держав та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беріть участь у справі. Ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влад Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вії суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. З ст. 8 Закону України «Про приватиза цію державного житлового фонду» передача зайнятих квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово від сутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим ви значенням уповноваженого власника квартири. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 13.11.1991 року [PERSON] був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] на родину з чотирьох осіб: дружину [PERSON], доньку [PERSON] та доньку [PERSON] ( а.с.90). Рішенням Чорноморського районного суду від11.09.1998 року були змінені умови договору найму квартиру [ADDRESS]. За [PERSON] була закріплена кімната площею11.2 кв. м., за [PERSON] закріплені кімнати площею 17 кв. м. та 12.6 кв. м. ( а.с.38-39). На підставі даного рішення 10.02.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було проведено розподіл особових рахунків.( а. с. 43,91). 05.01.1999 року у спірну квартиру була прописана старша донька колишніх подружжя - [PERSON]. Позивачка була вписана у особовий рахунок батька [PERSON] ( а. с. 45). 05.04.2001 року у квартиру була прописана молодша донька - [PERSON]. Вона була прописана на особовий рахунок матері [PERSON] ( а.с.86). Розпорядженням Чорноморської селищної ради від 02.12.2005 року [PERSON] була передана у власність 73/100 частини квартири [ADDRESS] ( а. с. 7). На підставі вказаного розпорядження 09.12.2005 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на дві жилих кімнати площею 29.6 кв. м. у квартирі. [ADDRESS] загальною жилою площею 66.9 кв. м. ( а. с. 5-6). Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Так, відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Разом з тим, порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. N 396, та згідно зі змістом даного Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника (п. 4 Положення). Таким чином, наявність заяви громадян, які виявили намір отримати у власність наймане ними житло (п. 17 та 18 зазначеного вище Положення), та відсутність перешкод, передбачених п. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" є необхідною і достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, на підставі якого видається свідоцтво про право власності. Однак, дані вимоги закону під час прийняття відповідного рішення, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло (09.12.2005 року) дотримані не були; наявність перешкод для прийняття органом приватизації відповідного рішення 02.12.2005 року підтверджується матеріалами справи. Так, на час прийняття розпорядження про передачу у власність відповідачів 73/100 частини спірної квартири, у зазначеному житловому приміщенні були прописані та проживали [PERSON] та [PERSON], заяви-згоди яких органу приватизації не було надано. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обґрунтування позовних вимог є недотримання з боку відповідачів вимог закону щодо порядку подання та отримання усіх необхідних документів для прийняття відповідного рішення, через що для суду вбачаються підстави для задоволення позову повністю. Суд також вважає безпідставними заяву представника відповідача [PERSON] про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наполягаючи на застосуванні позовної давності представник відповідачів не навів будь-яких доказів того, що позивачу було відомо про приватизацію двух кімнат у спірної квартирі поза межами строку позовної давності. В зв'язку з чим суд не вважає доведеним факт пропуску строку позовної давності [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом 29.09.2013 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved