Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

14.05.2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вході розгляду документів було встановлено, що малолітній [PERSON] з 08.12.2015 року по даний час перебуває в службі у справах дітей на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідно до інформації наданої бабусею дитини, [PERSON], її дочка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо малолітнього сина, не цікавиться його навчанням, вихованням, харчуванням, б'є сина, зловживає алкогольними напоями, бродяжить. У зв'язку з цим між ними існують довготривалі неприязні стосунки, часто виникають суперечки та конфлікти з питань виховання [PERSON], що негативно впливає на нього. Також, на підставі вищевказаних обставин та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 28.02.2018 року №4) малолітній [PERSON] з 01.03.2018 року по даний час виховується в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Згідно з інформацією, наданою адміністрацією ЗОШ №5, де у 7-Б класі навчається малолітній [PERSON], дитина має особливі освітні потреби, отримує інклюзивне навчання. Мати хлопця не приділяє жодної уваги вихованню та догляду за сином, зловживає алкоголем, спілкується з сумнівними людьми, не ночує вдома, часто влаштовує бійки, сварки, ображає сина. З вересня 2017 року мати жодного разу не поцікавилася навчанням сина, не була на батьківських зборах, на телефонні дзвінки не відповідає. Малолітній [PERSON] втратив інтерес до навчання, домашніх завдань систематично не виконує часто не відвідує школу. Ні мати, ні бабуся не повідомляють класного керівника про причини відсутності хлопця на уроках. Бабуся дитини в розмовах із класним керівником [PERSON] або соціальним педагогом постійно наполягає на вилучені онука з сім'ї. Адміністрація школи також вважає доцільним вилучення дитини з сім'ї. З лютого 2017 року сім'я відповідача перебуває під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в зв'язку з тим, що вона не приділяє належної уваги синові, зловживає алкогольними напоями, без попередження на тривалий період йде з дому, не має бажання працювати. В ході соціального супроводу [PERSON] була працевлаштована, їй було запропоновано скористатися послугами психолога центру, зібрано пакет необхідних документів для влаштування дитини у відповідний заклад, проте вона відмовилася від подальшої співпраці та рекомендації фахівця із соціальної роботи не виконала. Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради вважає доцільно позбавити відповідача батьківських прав та надав відповідний висновок. Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки вона не забезпечує необхідним харчування дитині, не спілкується з сином в повному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов отримання ним освіти. Тому просили суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього [PERSON] відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення ним повноліття. Ухвалою суду від 29.05.2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Представник позивача, за довіреністю у справі, Махаринський Григорій Володимирович в судовому засіданні позов підтримав та просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього [PERSON] відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, обіцяла стати на шлях виправлення та просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Центру соціального-психологічної реабілітації дітей «Злагода», згідно довіреності у справі, Сахно Микола Олександрович позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків [PERSON], [PERSON], думку малолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що 01.03.3018 року служба у справах дітей Білоцерківської міської ради на підставі наказу від 01.03.2018 року № 42 направила у відділення тривалого (стаціонарного) перебування центру соціального психологічної реабілітації дітей «Злагода», малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], з 01.03.2018 року до зникнення складних життєвих обставин, що підтверджується направленням служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області (а.с.17). Відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с. 6 на звороті). Згідно із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.7) при складанні актового запису про народження [PERSON], [INFO], відомості про його батька записані за вказівкою матері [PERSON], а саме вказано [PERSON]. Також, встановлено, що [PERSON], [INFO], з 10.11.1997 року зареєстрована за адресою [ADDRESS], 21.07.2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], в який 03.03.2011 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було розірвано, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], який виданий Білоцерківським МВМ №2 ГУ МВС України в Київській області 02.09.2009 року (а.с.5). Як вбачається з листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 29.11.2017 року №801/02-02 (а.с.16) рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Білоцерківському міськвиконкомі від 12.04.2017 року (протокол №5) було рекомендовано влаштування [PERSON] в спеціалізований заклад. В ході супроводу, за сприянням фахівця із соціальної роботи, враховуючи байдуже ставлення з боку матері, [PERSON] пройшов необхідне медичне обстеження та зібрано необхідний пакет документів. Переконання фахівцем матері та бабусі щодо необхідності влаштування дитини, з метою попередження негативних наслідків, результату не дали. [PERSON] під час соціального супроводу була працевлаштована. Робота з психологом Центру результатів не дала, через відмову [PERSON] від подальшої співпраці. Між членами родини залишаються напружені стосунки, що дуже негативно впливає на виховання дитини. Також, встановлено, що з 03.02.2017 року сім'я [PERSON], [INFO], яка разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] та матір'ю [PERSON], [INFO], які проживають за адресою: [ADDRESS] перебувають під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, в зв'язку з проблемами в сім'ї, які полягають у тому, що мати не приділяє належної уваги дитини, що призводить до постійних конфліктів між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] зловживає алкогольними напоями, без попередження йде з дому на довгий період, не має бажання працювати. В ході соціального супроводу [PERSON] була працевлаштована, але вона продовжує не виконувати рекомендації фахівця із соціальної роботи. [PERSON] потерпає від неадекватних методів виховання з боку матері, умов для належного розвитку та життєдіяльності для нього не створено. [PERSON] не змінила спосіб життя, також зволікає з необхідністю проходження медичного обстеження, за результатами якого, [PERSON] необхідно встановити необхідність продовження інклюзивного навчання чи обрання іншої форми навчання. Дитина, за заявою бабусі, перебуває в центрі соціально-психологічного реабілітації дітей «Злагода». За висновками спеціалістів [PERSON] тривожний, імпульсивний, має низький рівень знань, не вміє адекватно спілкуватися з однолітками, що свідчить про низький рівень виховання. В ході соціального супроводу мати та бабуся не скористалися послугами психолога Центру стосунки між ними залишаються вкрай напруженими. Тому, просили винести питання про сім'ю [PERSON] на чергове засідання комісії захисту прав дитини при Білоцерківському міськвиконкому, що підтверджується листом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 21.07.2017 року №551/02-02 (а.с.16 на звороті). Згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2007 року (а.с.19-20) [PERSON] визнано винною в скоєнні злочинів, передбачених ст. ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України та засуджено до відбуття покарання 2 років позбавлення волі. 05.05.2017 року міською психолого-медико-педагогічно консультацією проведено обстеження стану здоров'я і розвитку дитини [PERSON] (а.с.14-15) з якого вбачається, що [PERSON] - активний, врівноважений хлопчик. Поведінка дитини іноді буває неадекватною, це проявляється у відносинах з однокласниками. Емоційний контакт з учнями встановляється легко. Проявляє інтерес до співпраці з дорослими. Має недостатню стійку увагу. Темп працездатності нерівномірний. Не достатньо сформовані навички самостійності. Має достатньо розвинену здатність зосереджуватись від бажання виконувати завдання. Емоційно-вольова сфера слабка. Також, була проведена педагогічна характеристика [PERSON], який навчався у БЗШ №5 перший рік. Рівень навчання досягнень середній і достатній. Хлопчик виявляє бажання навчатися та докладає багато зусиль для оволодіння знаннями. До виконання домашніх завдань ставиться не завжди відповідально. Учень не конфліктний. Мама приділяє недостатньо уваги навчанню і вихованню сина. Учень потребує допомоги у навчанні учителя - асистента Інклюзивного навчання. Як вбачається з Витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 22.09.2017 року №27, що виданий Білоцерківською міською психолого-медико-педагогічною консультацією Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради [PERSON] (матері) відносно її сина [PERSON], [INFO] (а.с.13), хлопчик має порушення психологічного розвитку, соціалізований розлад поведінки, мовленнєвий розвиток відповідає віку. Контактний, активний. Інтерес до взаємодії з дорослим присутній. Увага, нестійка. Темп працездатності нерівномірний. Трудності у виконанні логічних завдань, самостійних математичних вправ. Вразливий імпульсивний, характерний високий рівень байдужості. Емоційно вольова сфера слабка, поведінка керована. Рекомендовано батькам виконувати рекомендації педагогів, лікарів-фахівців, застосовувати ігрові вправи на розвиток, вміння контролювати власні емоції. Рекомендовано педагогам навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку. Корекційно-розвивальна робота з психологом. За умовами інклюзивного навчання потребує супроводу асистента вчителя крорекційно-розвивальної роботи з психологом (3 години) на тиждень. 25.09.2017 року соціальним педагогом [PERSON] та класним керівником [PERSON] на підставі заяви громадянки [PERSON] було проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON], [INFO], про що було складено акт обстеження умов проживання (а.с.11), з якого вбачається, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], з мамою [PERSON] та бабусею [PERSON]. Мати вихованням дитини не займається. Для дитини створені усі умови для навчання та проживання, є всі необхідні речі. Стосунки в сім'ї напружені. Дані факти також підтверджуються актом обстеження та проживання від 05.02.2018 року (а.с.12). Як вбачається з листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 29.11.2017 року №801/02-02 (а.с.16) рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Білоцерківському міськвиконкомі від 12.04.2017 року (протокол №5) було рекомендовано влаштування [PERSON] в спеціалізований заклад. В ході супроводу, за сприянням фахівця із соціальної роботи, враховуючи байдуже ставлення з боку матері, [PERSON] пройшов необхідне медичне обстеження та зібрано необхідний пакет документів. Переконання фахівцем матері та бабусі щодо необхідності влаштування дитини, з метою попередження негативних наслідків, результату не дали. [PERSON] під час соціального супроводу була працевлаштована. Робота з психологом Центру результатів не дала, через відмову [PERSON] від подальшої співпраці. Між членами родини залишаються напружені стосунки, що дуже негативно впливає на виховання дитини. З характеристики [PERSON], [INFO], учня 7-Б класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 Білоцерківської міської ради Київської області (а.с.9 на звороті) вбачається, що [PERSON] навчається в Білоцерківській загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 з шостого класу, на інклюзивному навчанні. Навчальна діяльність [PERSON] на низькому рівні. Рівень розвитку пам'яті, уваги, уяви, мовлення, мислення - низький. Зазнає значних труднощів при оволодінні програмним матеріалом, виявляє недостатньо сформовані основні навчальні вміння та навички. Учень засвоює знання у формі окремих фактів, елементарних уявлень, які може відтворити, володіє різними видами умінь на рівні копіювання зразка вчителя чи асистента вчителя, на уроках працює під безпосереднім керівництвом учителя чи асистента вчителя, але допомогу не може сприйняти відразу, а потребує детального кількаразового пояснення. Навчанням не цікавиться, тому інтересу до навчання та систематичності в підготовці не виявляє. Домашні завдання систематично не виконує. Має велику кількість уроків, пропущених з невідомих причин. Прагнення самовдосконалення відсутнє зовсім, виявляється у байдужому ставленні до власних помилок та очікуванні прихильного ставлення до себе з боку оточуючих. До виконання громадських доручень відноситься байдуже. Мати [PERSON], не приділяє належної уваги вихованню та навчанню сина. В 2017 - 2018 навчальному році [PERSON] жодного разу не поцікавилась успішністю [PERSON], систематично не відвідує батьківські збори. На телефонні дзвінки класного керівника, [PERSON], мати та бабуся часто не відповідають. 07.12.2017 року директор Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №5 Садаєва О.І. зверталася до начальника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради [PERSON] із клопотанням про вилучення із сім'ї [PERSON], [INFO], який навчається у 7-Б класі (а.с.8) в якому зазначено, що учень проживає з мамою, [PERSON] та бабусею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] має особливі освітні потреби, отримує інклюзивне навчання. [PERSON] не приділяє ніякої уваги вихованню і догляду за дитиною, зловживає алкогольними напоями, спілкується з сумнівними людьми, не ночує вдома, часто влаштовує бійки, сварки, ображає сина. Сусіди неодноразово викликали поліцію, скаржились на постійні скандали між [PERSON] та [PERSON]. Класний керівник, [PERSON], неодноразово повідомляла маму та бабусю, що [PERSON] часто запізнюється на уроки або взагалі не приходить до школи. Учень відмовляється ходити до школи, виконувати домашні завдання. [PERSON] зловживає ситуацією, яка склалася в сім'ї, маніпулює мамою і бабусею, користується їх конфліктами. На дитину ніхто не має впливу. Протягом вересня-грудня 2017 року [PERSON] жодного разу не поцікавилася навчанням сина, не була на батьківських зборах. Бабуся, [PERSON], постійно в телефонних розмовах з класним керівником або соціальним педагогом школи наполягає на вилучені [PERSON] з сім'ї та влаштуванні його в інтернат. В сім'ї склалася нездорова психологічна ситуація, яка негативно впливає на [PERSON]. [PERSON] не виконує батьківських обов'язків, від чого страждає дитина. Просили застосувати відповідні заходи до матері [PERSON] та вилучити його з сім'ї. Також, директор Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №5 Садаєва О.І. 17.01.2018 року та 08.02.2018 року зверталася до начальника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради [PERSON] з аналогічними клопотаннями (а.с.9,10) в яких просила застосувати відповідні заходи до [PERSON] та вилучити [PERSON] з його сім'ї. Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №688 дитячого психіатра ЦРЛ (а.с.46) [PERSON], [INFO], має гіперкінетичний розлад поведінки з імпульсивними діями, ситуативними протестними реакціями, опозиційно-викликаючою поведінкою. Педагогічна та батьківська занедбаність. Відсутність мотивації до навчання. 09.02.2018 року [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.18). З висновку Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо розв'язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] від 29.03.2018 року (а.с.3-4) вбачається, що до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради звернулася [PERSON], із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітнього сина [PERSON]. Дане звернення було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради (протокол від 28.02.2018 року №4) в присутності заявниці. Мати дитини на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце засідання комісії. Заявниця із своїми дочкою [PERSON] та внуком [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Під час обстеження умов проживання було встановлено, що в помешканні створені умови для проживання та навчання дитини (акт обстеження умов проживання від 05.02.2018 року, складений працівниками Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5Білоцерківської міської ради). Відповідно до інформації заявниці, її дочка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо малолітнього сина, зловживає алкогольними напоями, бродяжить. У зв'язку з цим між ними існують довготривалі неприязні стосунки, часто виникають суперечки та конфлікти з питань виховання [PERSON], що негативно впливає на нього. З лютого 2017 року сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для дітей та молоді у зв'язку з тим, що мати дитини не приділяє належної уваги синові, зловживає алкогольними напоями, без попередження на тривалий період йде з дому, не бажає працювати. В ході соціального супроводу [PERSON] була працевлаштована, їй було запропоновано скористатися послугами психолога центру, зібрано пакет необхідних документів для влаштування дитини у відповідний заклад. Проте [PERSON] відмовилася від подальшої співпраці, рекомендації фахівця із соціальної роботи не виконала (листи від 21.07.2017 року №551/02-02 та від 29.11.2017 року №801/02-02 «Про сім'ю [PERSON]»). Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 01.10.2009 року №00001499927). Комісія з питань захисту прав дитини, заслухавши пояснення заявниці та дослідивши документи дійшли згоди, що в діях [PERSON] вбачається факти ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина та щодо доцільності позбавлення її батьківських прав і рекомендувала службі у справах дітей підготувати відповідний висновок органу опіки та піклування до суду та влаштувати малолітнього [PERSON] в дитячий заклад. На підставі направлення у справах дітей від 01.03.2018 року №26 малолітній перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що сім'я [PERSON] з 24.01.2017 року перебуває під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з метою подолання її сім'ю складних життєвих обставин. В ході соціального супроводу був узгоджений план дій на подолання нею проблеми алкогольної залежності, підвищення її батьківського потенціалу, працевлаштування. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона виховує [PERSON] з трьох місяців, так як мати ним не займається. Дочка народила дитину в 15 років, вона була опікуном, дочка не хотіла за сином доглядати. Дочка вкрала в неї гроші в розмірі 1300 доларів США, і ходила грати в ігрові автомати. Вона займається онуком, але коли він підріс між ними почалися бійки, образи, вона наполягала, щоб його забрали в «Злагоду». Коли відповідач до сина грубо звертається, то він їй так і відповідає. Вона забирає його із «Злагоди» до дому на вихідні. Відповідач дитиною не займається, навіть до школи його не готує. Буде краще, якщо її позбавлять батьківських прав, оскільки вона не буде кращим прикладом для дитини. За останні три роки відповідач дитині купувала куртку, штани, футболку, кеди, продукти харчування іноді купує 1-2 рази в тиждень. На дитину ніхто не має впливу, його треба помістити в інтернат. Малолітній [PERSON], який висловив свою думку щодо спору в присутності психолога [PERSON], пояснив, що він не хоче, щоб його маму позбавляли батьківських прав, зобов'язується змінити своє ставлення до навчання та налагодити відносини з мамою. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи зазначені вище норми законодавства, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: dismissed