Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

21.09.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача борг за кредитом у розмірі 55296,17 грн., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно укладеного договору № б/н від 23.12.2010 року, АТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач отримував кредитну картку з перевидачею, в тому числі з кінцевим терміном дії до 11/21, використовував кредит, зі зміною кредитного ліміту. Щодо зміни кредитного ліміту, то банк керується Умовами та Правилами договору, де зазначено, що банк має право за власної ініціативи змінювати кредитний ліміт, а клієнт дає свою згоду. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору. У звязку з простроченням зобовязання, заборгованість відповідача станом на 07.09.2020 року становить 55296,17 грн., яка складається з наступних сум: 47393,36 грн. - заборгованості за кредитом, 7902,81 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом. Тому банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати в сумі 2102 грн. Ухвалою суду від 05.10.2020 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду на 26.11.2020, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.11.2020 року до суду надійшов відзив відповідача. Зазначає, що позов не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що, кредит у розмірі 25000 грн. не отримував і не використовував, з умовами кредитування не був ознайомлений, докази надані позивачем на підтвердження позову неналежні і недопустимі, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою суду від 26.11.2020 року розгляд справи відкладено на 02.02.2021. 22.12.2020 року від позивача на адресу суду надійшли заперечення на відзив з копією фото клієнта з банківською карткою, в якому позивач наполягає на отримання відповідачем кредитних карток і на те, що [PERSON] був обізнаний про умови кредитування. Вказує на належність усіх наданих позивачем доказів. 29.01.2021 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де також зазначила, що згідно розрахунку позивача з [PERSON] безпідставно зараховано сплачені кошти у сумі 70487,28 грн. в рахунок заборгованості за відсотками, тобто отриманий кредит сплачено, а тому заборгованість за договором від 23.12.2010 відсутня. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що 23.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку з отриманням кредитної картки та встановленням кредитного ліміту. Згідно змісту анкети відповідач погодився, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір, - а.с.15,16,17-40. У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Позивач посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання, передбачені в кредитному договорі по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії не виконує, має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору від 23.12.2010 станом на 07.09.2020 року, що становить 55296,17 грн. Вказана заборгованість згідно розрахунку складається з наступних сум: 47393,36 грн. - заборгованості за кредитом, 7902,81 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а.с. 4-11. Згідно з довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" , відповідач [PERSON] згідно до кредитного договору від 23 грудня 2010 року отримав такі банківські картки: № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня березня 2016 року, № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня липня 2016 року, № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня червня 2017 року, № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня квітня 2018 року, № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня листопада 2021 року Також, згідно до виписки з банківського рахунку відкритого на імя відповідача згідно кредитного договору, наявний рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача (поповнення рахунку готівкою у терміналі самообслуговування, зняття готівки у банкоматі, придбання товарів у магазинах тощо) за період з 23 травня 2012 року по 30 червня 2020 року (а.с. 50-67). Оцінка суду. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, підписавши анкету-заяву, погодився на отримання кредиту з видачею кредитної картки та встановленням кредитного ліміту. Згідно довідки про видані кредитні картки, копії фотознімка, довідки про встановлені банком кредитні ліміти та виписки з банківського рахунку, відповідач [PERSON] користувався кредитної карткою та здійснював платежі щодо повернення використаних кредитних коштів, отже отримав кредит. При цьому доводи відповідача про недопустимість наданої банком виписки суд відхиляє, оскільки вона містить інформацію такі необхідні відомості як дату операції, номер банківської картки, деталі операції, суму операції у валюті та залишок коштів після операції. У звязку з порушенням зобовязання, станом на 07.09.2020 заборгованість відповідача перед банком в тому числі за тілом кредиту складає 47393,36 грн. Однак, як випливає з розрахунку позивача, виписки з банківського рахунку , за період з 06.12.2013 по 29.05.2020 [PERSON] на користь банку сплачено 70487,28 грн., тобто суму, що перевищує нарахований банком борг за тілом кредиту. Тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими та до задоволення не підлягають. Щодо позвоних вимог про стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). На підтвердження своїх вимог про стягнення відсотків за несвоєчасну сплату кредиту багнк подав до суду анкету-заяву відповідача. Однак, в Анкеті-заяві позичальника від 23.12.2010 року процентна ставка за порушення зобов`язання не зазначена, в тому числі відсутні відомості про вид кредитної картки. Також позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором, також посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Суд зазначає, що надані банком витяги не містять підпису позичальника про їх отримання чи про ознайомлення з ними, що є істотною умовою договору . Також, на думку суду, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача , не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.12.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Щодонаданого банком письмового розрахунку заборгованості, якій містить лише математичні обрахунки - то він також не може бути доказом узгодження сторонами умов договору. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками є недоведеними. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі ст.ст. 526, 549, 611, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed