Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції про визнання права власності на транспортний засіб та зняття з арешту. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 02 листопада 2011 року придбав у [PERSON] автомобіль марки «RОVЕR», 1994 року випуску, номер шасі VIN SARRHMLAMAM136385, реєстраційний номерний знак «АІ3189СІ», який зареєстрований у Миронівському РЕВ при УДАІ ГУ МВС України у Київській області 03 червня 2010 року, який на підставі свідоцтва про реєстрацію серії ТЗ САА 666686 належить [PERSON] В підтвердження цієї угоди відповідач надав позивачу розписку від 02.11.2011 року про отримання від нього за придбаний автомобіль 550062 грн., що на той час за офіційним курсом НБУ складало 6 900 доларів США, а також, того ж дня, оформив довіреність на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем на імя позивача. Того ж дня між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Зі слів повіреного на момент покупки автомобіля, останній у заставі, розшуку не перебував, ніяких обмежень не було. Нещодавно дізнався, що державним виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все майно, що належить відповідачу. Спірний автомобіль не був оформлений на його імя з поважних причин, зокрема, за характером роботи він вимушений був багато часу проводити за межами місця проживання, що позбавляло його можливості розпоряджатися вільним часом, та вважав, що дану дію він зможе провести в будь- який зручний час. Оскільки між ним та повіреним досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме предмету та ціни, тому такий договір вважається дійсним. Крім того, між ним та повіреним відбулося фактичне виконання договору, оскільки [PERSON], як продавець, по дорученню, отримав кошти від нього та передав покупцю (позивачу) автомобіль. З вищевикладеного, вбачається, що договірні відносини щодо продажу спірного автомобіля відбулись значно раніше, до винесення постанови про накладення арешту. Представник позивача в в судовому засіданні позов підтримав, просить визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль, а також зобов'язати відділ ДВС зняти арешт з автомобіля. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являється, будучи повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи в судові засідання 07 грудня 2016 року, 21 грудня 2016 року, 23 січня 2017 року не з'являється, про час і місце розгляду справи належно повідомлявся. Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків. На підставі свідоцтва про реєстрацію серії САА 6666686 автомобіль марки «RОVЕR», 1994 року випуску, номер шасі VIN SARRHMLAMAM136385, реєстраційний номерний знак «АІ 3189СІ», який зареєстрований у Миронівському РЕВ при УДАІ ГУ МВС України у Київській області належить [PERSON] (а.с. 10). Довіреністю, посвідченою 21 липня 2011 року приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу та зареєстрованою в реєстрі за №1317, відповідач уповноважив [PERSON] на укладення правочинів щодо експлуатації спірного автомобіля та вчинення інших дій щодо останнього (а.с.13). Двіреністю, посвідченою 02 листопада 2011 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу та зареєстрованою в реєстрі за № 3075, [PERSON] уповноважив позивача та його батька [PERSON] на укладення правочинів щодо експлуатації спірного автомобіля та вчинення інших дій щодо останнього (а.с.12). Згідно з розпискою, даною [PERSON] 02.11.2011 року, останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 55062 грн. в якості оплати за спірний автомобіль (а.с. 18). Цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продано позивачу спірний автомобіль, що належить відповідачу. Продаж автомобіля вчинено за 55062 грн., які продавець одержав від покупця до підписання цього договору (а.с. 16-17). Державним виконавцем відділу ДВС Маньківського РУЮ 17.01.2014 року накладено арешт на спірний автомобіль (а.с.14-15). Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з п.2 ст.220 ЦК Кодексу встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до змісту ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва її інтересів перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. ст. 629, 631 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами та набирає чинності з моменту його укладення. Згідно з ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. В ч.2 ст. 639 ЦК України вказано, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтями 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, в зв'язку з чим підлягає зняттю арешт з цього майна. Тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Маньківського районного управління юстиції про визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 207, 208, 220, 237, 244, 245, 317, 319, 321, 328, 334, 626, 627, 655, 656 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та,

Outcome: approved