Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи його тим, що 28.12.2011 р. між ним та відповідачкою було укладено в простій формі договір позики, за яким він надав відповідачці позику в сумі 584800 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами було укладено 28.12.2011 р. договір іпотеки №1410, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортник Я.А., відповідно до якого в забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому майно, яким є ціла нежитлова будівля магазину за [ADDRESS], загальною площею 155,5 кв.м. згідно відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №32297487, реєстраційний номер майна: 30021782, номер запису: 595 в книзі 86 від 02.12.2011 р., виданого Жмеринським РПКП «ВООБТІ», вказаний магазин в цілому складається з: торгової зали - 1; торгова зала - 2; торгова зала - 3; санвузол - 4; кабінет - 5; загальна вартість майна 531593,00 грн. Вказане нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 01.06.2009 р. Земельна ділянка, на якій знаходиться вказана будівля магазину передана в оренду [PERSON] на підставі договору оренди, укладеного 25.07.2007 р. між Жмеринською міською радою Вінницької області та [PERSON] для комерційних потреб, площа ділянки 0,0583 га, кадастровий номер - [NUMBER], розташована в [ADDRESS] (у разі отримання [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вказане вище нерухоме майно, вона зобов'язується в двомісячний термін з моменту отримання акту укласти додатковий договір до договору іпотеки та передати в іпотеку земельну ділянку). Вважає, що фактично вказана земельна ділянка є невід'ємною частиною будівлі, переданої в іпотеку. Тим більше, що після отримання державного акту на вказану земельну ділянку відповідачка зобов'язалася укласти додатковий договір іпотеки та передати її в іпотеку позивачу. [PERSON] взятих на себе зобов'язань по договору позики не виконує, позику не повертає. Вважає, що відповідачка порушує норми ЦК України, а саме приписи статей 525, 526, 530, 538. Пунктом 14.3.1 договору іпотеки від 28.12.2011 р. передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». В рахунок часткового погашення боргу по договору позики в сумі 531593,00 грн. (вартість нежитлової будівлі магазину) позивачем 04.04.2013 р. було набуто право власності на вказану будівлю. Залишок боргу за договором складає 53207 грн. В 2015 році йому стало відомо, що в 2011-2012 роках відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер - [NUMBER], що по [ADDRESS], однак додатковий договір до договору іпотеки щодо передачі земельної ділянки в іпотеку, на якій знаходиться нежитлова будівля магазину, на теперішній час з вини відповідача не укладений. У зв'язку із тим, що відповідачкою було передано йому у власність будівлю магазину, у нього, вважає, що відсутні підстави для звернення до суду із позовом про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язати відповідача укласти додатковий договір до договору іпотеки про передачу вказаної вище земельної ділянки і іпотеку. Залишок боргу на даний час становить 53207 грн. Відповідно до висновку від 17.11.2015 р. про оціночну вартість вказаної земельної ділянки становить 49519,00 грн. Вважає, що після отримання відповідачкою державного акту на спірну земельну ділянку, дана земельна ділянка стала іпотечним майном. Крім того, вказана земельна ділянка є невід'ємною частиною вже належної йому будівлі магазину. У зв'язку із цим просить в рахунок погашення боргу відповідачки перед ним за договором позики від 28.12.2011 р. звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер [NUMBER], що в [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту серії [NUMBER], шляхом реєстрації та визнання права власності за [PERSON] вказаної земельної ділянки та припинити право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також надав до суду нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON], відповідно до якої вона визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Заперечень до суду не надала. Заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності особи за місцем проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке. Судом встановлено, що 28.12.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики (а.с. 6), за умовами якого позивач надав відповідачці позику в сумі 584800 грн., що є еквівалентом 73100 дол. США за курсом НБУ, строком на 12 фактичних місяців від дати надання позичальнику позики, а позичальник зобов'язався повернути позику до 28.12.2012 р. Сторони домовились, що погашення позики здійснюється згідно графіка розрахунків, що наведений в таблиці 1, і згідно якого позичальник зобов'язався щомісячно 28 числа сплачувати в погашення боргу по 20400 грн., а 28.12.2012 р. - 360400 грн. (п.п.1.1 - 3.1 договору позики). Зобов'язання позичальника щодо своєчасного повернення позики забезпечується договором іпотеки (п. 4.1 договору позики). За порушення визначеного графіком терміну повернення отриманої позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 1% в день від суми несвоєчасно сплаченої позики за кожен день прострочення виконання (п.5.1 договору позики). У разі зміни курсу долара США відносно гривні позичальник повертає позику перераховану на коефіцієнт, що вказаний у договорі (п.3.3. договору позики). В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами 28.12.2011 р. укладено договір іпотеки (а.с.7-8), який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортник Я.А. За умовами якого іпотекодавець [PERSON] передала іпотекодержателю [PERSON] цілу нежитлову будівлю магазину за [ADDRESS], загальною площею 155,5 кв.м. Вказане нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 01.06.2009 р., виданого виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області, на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради 16.01.2009 р. №13: 21.05.2009 р. №120, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 30.06.2009 р. за реєстровим №595 і записано в реєстрову книгу за №86; зареєстрованого Жмеринським РСП КП «ВООБТІ» 23.03.2010 р., реєстраційний номер 30021782, номер витягу: 25677499, номер запису: 595 в книзі 86 (п. 2 договору іпотеки). Земельна ділянка, на якій знаходиться вказана будівля магазину передана в оренду [PERSON] на підставі договору оренди, укладеного 25.07.20117 р. між Жмеринською міською радою Вінницької області та [PERSON]; для комерційних потреб, площа ділянки 0,0583 га, кадастровий номер - [NUMBER], розташована в [ADDRESS] (у разі отримання [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку на якій знаходиться вказане вище нерухоме майно зобов'язується в 2-місячний термін з моменту отримання акту укласти додатковий договір до договору іпотеки та передати в іпотеку земельну ділянку) (п.3 договору іпотеки). Сторони по договору оцінили предмет іпотеки у 531593,00 грн. (п.4 договору іпотеки). Задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основоного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п. 14.3.1 договору іпотеки). Пунктом 17 договору іпотеки визначено, що сторони домовились, що одночасно з нотаріальним посвідченням данного договору накладається заборона відчуження нерухомого майна, що складає предмет іпотеки. Договір діє до виконання іпотекодавцем основого зобовязання, припинення або розірвання договору іпотеки, або настання одного з випадків, передбачених ст.17 ЗУ «Про іпотеку». Усі зміни та доповнення до договору іпотеки дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та нотаріально посвідчені. Пунктом 13. договору іпотеки передбачено способи звернення сягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя при порушенні умов основного зобов»язання. Разом із укладенням договору іпотеки 28.12.2011 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу було накладено заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки майна - на цілу нежитлову будівлю магазину за [ADDRESS], яке належить [PERSON],до виконання, припинення або розірвання договору. (а.с.8-зворот).Оскільки умови договору позики не виконувалися позичальником належним чином, в позичальника виникла заборгованість за договором позики та в позикодавця виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2030930 від 05.04.2013 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в [ADDRESS], загальною площею 155,5 кв.м та складається із торгової зали-1, торгової зали-2, торгової зали-3, савузла-4, кабінету-5. , що знаходиться на спірній земельній ділянці за тією ж адресою. Підставою виникнення права власності у [PERSON] є іпотечний договір №1410 від 28.12.2011 р. (а.с.10) [PERSON] 28.12.2011 р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с. 9) площею 0,0583 га, що по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, реєстр №1-954, від 17.06.2011 р., ВРК №64690 - ВРК №364695, державний нотаріус Бульба Л.І.; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0503548492015 від 18.11.2015 р. (а.с.11) та додатку до нього (а.с.12-13) [PERSON], на підставі державного акті про право власності на земельну ділянку від 28.12.2011 р. серії [NUMBER], вказана власником земельної ділянки в [ADDRESS], площею 0,0583 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Згідно витягу зі звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки №910 від 17.11.2015 р. (а.с. 16) загальна вартість належної [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0583 га, кадастровий номер [NUMBER], становить 49519,00 грн., вартість 1 кв.м становить 84,93 грн. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що має майнові права на земельну ділянку площею 0,0583 га, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS], та на якій розташована нежитлова будівля магазину, повинна була бути передана в іпотеку, що зумовлено умовами договору іпотеки, однак відповідачкою [PERSON] не було здійснено відповідних дій. Фактично після отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку, дана земельна ділянка стала іпотечним майном. Тим більше, земельна ділянка, на якій знаходиться нежитлова будівля магазину, і яка передана в іпотеку, є невід'ємною частиною даної будівлі. Просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на вказану земельну ділянку шляхом реєстрації та визнання права власності за ним на спірну земельну ділянку. Згідно з положеннями ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Спеціальним законом, що регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки, є Закон України «Про іпотеку». Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. З положень ст.5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) вбачається, що в ній вказаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється зокрема у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Згідно п.17 договору іпотеки договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов'язання або розірвання договору іпотеки, або настання одного з випадків, передбачених ст.17 Закону України «Про іпотеку». Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що складає зміст права власності (частина 1 статті 317 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.318, 319 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та повинен містити істотні умови, що передбачено даною статтею. Статтею 321 ЦК України передбачено конституційний принцип, закріплений у статті 41 Конституції України, за яким право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Визначення іпотеки міститься і у ст.575 ЦК України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно ч.3 ст.37 Закону Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб»єктом оціночної діяльності. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку"іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеки іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року, виходячи з положень ч.2ст.16 ЦК України, статей 33, 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. 4. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. 5. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна. Аналізуючи данні норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд приходить висновку, що в частині позовних вимог, а саме звернути стягнення на земельну ділянку шляхом реєстрації слід відмовити , так як ці вимоги є передчасними та вирішуються шляхом звернення до реєстратора та у разі його відмови та виникненню спору не позбавляють можливості позивача звернутись з іншим позовом. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про припинення права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку площею 0,0583 га, кадастровий номер [NUMBER], що в [ADDRESS], так як припинення право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку відбудиться після реєстрації права власності визнаним за рішенням суду позивачем. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, з відповідача, в силу ст.88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до Закону України «Про судовий збір» , а саме в розмірі 495,19 грн. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 316, 318, 319, 321, 328, 334, 546, 575 ЦК України, ст. 1, 3, 5, 6, 7, 17, 18 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial