Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

23 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання правочину недійсним та відшкодування вартості майна. В жовтня 2015 року позивачка уточнила свої позовні вимоги (а.с.83-84). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач була власником транспортного засобу марки TOYOTA RAV4, 2002 року випуску. 7 березня 2013 року нею було надано довіреність відповідачці та чоловіку останньої, якою позивач уповноважила подружжя керувати незалежно один від одного своїм автомобілем. 11 листопада 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено та видано довіреність ВРН 796031, від нібито імені позивачки, та уповноважено відповідача користуватися та розпоряджатися вищевказаним транспортним засобом. В позовній заяві позивачка заперечує щодо відношення до складеної довіреності та наголошує на встановленні неналежного довірителя. Також, вказує, що без її відома 15 листопада 2015 транспортний засіб знято з реєстрації обліку. Вважає, що такими діями відповідачка розпорядилася транспортним засобом на власний розсуд, та використала для цього довіреність ВРН 796031 від 28 вересня 2011 року. Просить визнати недійсною вказану довіреність, на підставі якої уповноважили відповідачку користуватися та розпоряджатися транспортним засобом марки TOYOTA RAV4, 2002 року випуску, та стягнути з останньої на свою користь вартість вказаного автомобіля у розмірі 199469,80 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та наданими суду доказами, просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні із врахуванням строків позовної давності, про що заявили усне клопотання. Третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Допитаний як свідок [PERSON], колишній чоловік відповідачки, пояснив що немає ніякого відношення до довіреності ВРН 796031 від 28 вересня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. \~Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія КІВ № 003815, виданий МРЕВ - 3 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 10 червня 2014 року, номер шасі JTEHH20V706030155, реєстраційний № [NUMBER], транспортний засіб TOYOTA RAV4 2002 року випуску, належав [PERSON] Довіреністю від 7 березня 2008 року, зареєстровану за № 148 та посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] належним їй на підставі вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу правом керування, незалежно один від одного. Дана довіреність видана безстроково, із правом тимчасового виїзду за кордон, і дійсна до моменту її припинення (відміни). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є спільною власністю було задоволено частково. З мотивувальної частини рішення вбачається, що [PERSON] відмовлено в частині визнання права власності на транспортний засіб Тойота, 2002 року випуску, д.з. 88872 АХ, в звязку з тим, що останній належить [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно з ч.1 ст.61 ЦК України , обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З довіреності ВРН 796031 від 11 листопада 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що позивачка уповноважила відповідачку користуватися та розпоряджатися, знімати, ставити, продавати та страхувати транспортний засіб TOYOTA RAV4 2002 року випуску, номер шасі JTEHH20V706030155, реєстраційний № [NUMBER]. В контексті ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 20 грудня 2012 року № 884, за матеріалами кримінального провадження №12012110010001621, підпис в довіреності ВРН № 796031 від 11 листопада 2011 року в графі «Підпис:», виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.102-110). Крім того, з довіреності ВРН 796031 від 11 листопада 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що паспорт особи довірителя серія МЕ 275934 виданий Подільським ГУ МВС України в м. Києві від 16 березня 2003 року. Однак, у позивача паспорт з реквізитами серія СН № 961611, виданий Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22 жовтня 1998 року (а.с. 131-133). У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до облікової картки приватного АМТ, 15 листопада 2011 року транспортний засіб TOYOTA RAV4 2002 року випуску, знятий з реєстрації обліку у ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві (а.с.126). Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного. Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно\~\~до\~\~ст.ст.\~\~215\~\~та\~\~216\~\~ЦК суди розглядають\~\~справи\~\~за\~\~позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного\~\~спору. Згідно п.7 вказаної постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання\~\~правочину недійсним, як\~\~оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність\~\~підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд,\~\~вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок зокрема, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, незаконне заволодіння ним. Також, ч.2 ст. 228 ЦК України визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (недійним). Враховуючи вищенаведене, та з огляду на порушення прав позивачки щодо володінням та розпорядженням транспортним засобом TOYOTA RAV4, 2002 року випуску, суд вважає недійсною видану від імені позивача на ім'я відповідача довіреність ВРН 796031 від 11 листопада 2011 року. Щодо\~\~вимог про відшкодування вартості майна, суд зазначає наступне. Часттиною 1 статті 216 ЦК України визначено що, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З наданих в судовому засіданні показів [PERSON] встановлено, що остання на власний розсуд розпорядилась транспортним засобом TOYOTA RAV4 2002 року випуску іншій особі. В який саме спосіб повідомити суду відмовилась. Враховуючи, що довіреність ВРН 796031 від 11 листопада 2011 року є недійсним (нікчемним) правочином, який не створює юридичних наслідків для його учасників, відповідач має повернути позивачу вартість транспортного засобу. Розраховуючи розміру завданої шкоди судом береться до уваги акт від 6 серпня 2015 року № 2107/01 про оцінку автомобіля TOYOTA RAV4 2002 року випуску, номер шасі JTEHH20V706030155, реєстраційний № [NUMBER], складений ФОП [PERSON] (а.с. 87-97). Відповідно до якого, станом на дата складання акту, вартість транспортного засобу становить 199469,80 гривень, а тому розмір завданої шкоди розраховується відповідно до вказаного акту про оцінку. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування вартості майна є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача та її представника на пропуск позивачем строку позовної давності, як на підставу відмови у позові судом відхиляється з огляду на вимоги ч. 3, 4 ст. 258, ч. 1 ст. 261 ЦК України та п. 28 Постанови № 9 Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року ""Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"". Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила а строк позовної давністі встановлюється у відповідність до ч. 4 ст. 258 ЦК України в десять років. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1994 грн.70 коп.

Outcome: approved