Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, у якій просить розірвати між [PERSON] та [PERSON] шлюб, який зареєстрований у виконкомі Кам`яницької сільської Ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №189, від 31.08.2013р. (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 31.11.2013); повернути позивачеві дошлюбне прізвище - [PERSON] ; доньку - [PERSON] , [INFO] залишити проживати з позивачем; стягнути з відповідача аліменти на утримання - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частки щомісячно від заробітної плати (доходів), до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, сімейні відносини не склались. Вказує, що вона з відповідачем люди різних характерів та поглядів на життя. На протязі останнього часу кожен зі сторін живе окремо, своїм життям та інтересами. Позивач постійно проживає у м. Ужгород, а відповідач постійно проживає та працює у м. Суми, шлюб фактично розпався. Такий стан речей суперечить уявленням позивача про сімейне життя, порушує право позивача на особисте життя, оскільки остання позбавлена можливості мати повноцінну сім`ю, а тому бажає розірвати шлюб з відповідачем. Доньку просить залишити на проживання з позивачем, оскільки відповідач не має можливість забезпечити постійне виховання та догляд донці, оскільки вона є дитиною дошкільного віку. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться під її доглядом, відвідує дитячий садок у м. Ужгород. Самостійно утримувати дитину позивач не взмозі, оскільки постійного місця роботи не має і її доходів недостатньо для її належного утримання. Відповідач має постійне місце роботи (служби) у військовій частині № [NUMBER] м. Суми, а тому має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі (частці). Оскільки між сторонами немає спору щодо місця проживання дитини, так як донька проживає з позивачем, перебуває на її повному утримані та залишається проживати з позивачем, тобто місце проживання дитини після розлучення не змінюється, відповідач проти проживання доньки з [PERSON] не заперечує, тому участь у даній судовій справі органу опіки та піклування не є необхідністю, тобто не є обов`язковою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 10.06.2021 року на 08 год. 50 хв. в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (88000, м. Ужгород, вул. Загорська, 53). Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала через канцелярію суду письмову заяву, за змістом якої просила розглянути справу за її відсутності, у якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розглянути справу без його участі за наявними матеріалами справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступних висновків. Судом зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2013, виданого виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 31.08.2013 у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 31.08.2013 складено відповідний актовий запис №189. Судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Відповідач у своїй письмовій заяві від 10.06.2021 надав згоду на розірвання шлюбу, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2\~ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача і відповідача, так і інтересам їх спільної дитини, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області від 05.01.2016 встановлено, що під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що дитина наразі проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні. У відповідності зі ст.\~180\~Сімейного Кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи інтереси неповнолітньої\~дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає, що слід стягнути з відповідача\~на користь позивача аліменти на утримання їх спільної з відповідачем доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Частинами 6, 8 статті 7\~Сімейного кодексу\~України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дитини необхідно, виходячи з її віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справи та потреб у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що дитина після переїзду батька постійно проживає з матір`ю, яка має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини. Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки, батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дитини, - місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід визначити з матір`ю [PERSON] - позивачем у даній справі. Однак, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні дитини є важливою, та, останніми, як батьками малолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дитини. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач, крім іншого, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », тому дану вимогу також слід задовольнити. Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 454 грн. Решту судових витрат зі сплати судового збору, понесених позивачем при зверненні до суду із даним позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 454 грн. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved