Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті ради орган опіки та піклування, про встановлення місця проживання малолітньої дитини. У позовній заяві зазначено, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який після розлучення залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] . Однак в червні 2020 року малолітнього [PERSON] декілька раз по обличчю вдарив співмешканець матері дитини [PERSON] , внаслідок чого дитині було завдано легкі тілесні ушкодження. Після чого орган опіки передав дитину проживати разом із батьком, у якого створені всі належні умови для проживання дитини. Крім того батько має достатній заробіток для належного утримання та розвитку дитини на відміну від матері, яка постійного доходу не має, ніде не працює. Позивач, який належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про підтримання позовної заяви в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач яка, про розгляд справи повідомлена належним чином, Представник третьої особи: органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, надав суду висновок, відповідно до якого вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи\~підтверджено,\~що відповідач\~був належним\~чином повідомлений\~про час\~та місце\~слухання справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.: Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до повідомлення адміністрації КЗДО КТ № 38КМР 11.06.2020 дитини 11.06.2020 [PERSON] , [INFO] привели до дитячого садка з синцями та подряпинами на обличчі, шиї та вухах, а зі слів дитини він отримав побої від співмешканця матері [PERSON] , який побив його по голові. Згідно з висновком судово-медичного експерта №1023 від 03.07.2020 [PERSON] , [INFO] має легкі тілесні ушкодження, давність виявлення яких може відповідати строку вказаному обстежуваним. Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання він характеризується позитивно, добрий сім`янин, у вживанні алкогольних напоїв не помічений. Довідкою військової частини [NUMBER] від 24.01.2020 встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] та його грошове забезпечення за останні 12 місяців склало 147928,12 грн. Довідкою ТОВ «Дизельтезсервіс» від 30.07.2019 встановлено, що [PERSON] з 08.07.2016 працював на посаді слюсаря по ремонту колісних транспортних засобів, дохід за період з 01.01.2019 до 30.06.2019 склав 36208,04 грн. Витягом про реєстрацію права власності на майно встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради встановлено, що з метою забезпечення життя та здороьвя малолітнього декаленка [PERSON] його було передано на виховання батькові [PERSON] , який належним чином займається вихованням та утриманням дитини, піклується про його фізичний та духовний розвиток, створив йому належні умови для проживання та розвитку, в той час як матір дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не бачиться і не спілкується з сином [PERSON] , не дбає про його фізичний та духовний розвиток, у звязку із чим вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень статті 9 вищевказаної Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може 6VTH необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім зацікавленим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Нуутінен проти Фінляндії" Заява N 32842/96 Страсбург, 27 червня 2000 року п. 128) зазначав, що обов`язок відповідних національних органів сприяти організації зустрічей батька чи матері з дитиною не є абсолютним, особливо тоді, коли вони ще залишаються незнайомими одне одному. Може виявитися, що одразу організувати такі контакти неможливо і що для цього необхідно провести підготовчу роботу. Характер і обсяг такої підготовчої роботи залежатимуть від обставин кожної справи, але взаєморозуміння і співробітництво всіх залучених сторін завжди будуть важливими. Хоча відповідні національні органи повинні робити все від них залежне для того, щоб сприяти такій співпраці, будь-який обов`язок застосування засобів примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки потрібно брати до уваги інтереси, а також права і свободи всіх залучених сторін і, що більш важливо, - основні інтереси дитини та її права, відповідно до статті 8 Конвенції. Якщо існує можливість того, що контакти з батьком (матір`ю) можуть завдати шкоди інтересам дитини або становити втручання в її права, саме відповідні національні органи зобов`язані забезпечити справедливу рівновагу між ними. При цьому вирішальне значення має те, чи вжили відповідні національні органи всіх необхідних заходів для того, щоб сприяти налагодженню контактів тією мірою, якою вимагати цього від них було б доцільно за наявних конкретних обставин кожної справи (порівняйте, наприклад, рішення у справі Хокканена, цитоване вище, п. 58). У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" (Заява N 31111/04 Страсбург, 7 грудня 2006 року, п. 54), Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія А, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Оцінивши надані по справі докази, враховуючи, встановлені судом обставини справи, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved