Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнення з нього щомісячно аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від всіх видів його заробітку (доходу). В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві та пояснила, що з 15 жовтня 2005 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2015 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею.З того часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме, не цікавиться інтересами дітей, не приймає участі у її вихованні, у добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає. Вона не спроможна самостійно утримувати дітей, оскільки не працює лише підробляє сезонними роботами.Просила ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення щомісячно з відповідача аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від всіх видів його заробітку. Відповідач [PERSON] заперечив проти позбавлення його батьківських прав, оскільки цікавиться своїми дітьми, телефонує їм, передавав подарунки. Навідувати дітей часто не має можливості, адже проживає в іншому районі, там і працює. Позивач забороняє йому брати дітей до додому. Згідний сплачувати аліменти на утримання дітей, а тому позов в частині стягнення аліментів визнає повністю, а в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав просить відмовити. Третя особа - представники служби в справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації Пришляк Н.В. підтримада в судовому засіданні рішення комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської райдержадміністрації від 22 лютого 2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів. Вказала, що підставою позбавлення батьківських прав є те, що батько не бере участі у вихованні дітей. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в частині про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню, а щодо стягнення аліментів підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 15 жовтня 2005 року по 19 травня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 03 травня 2006 року Козарівською сільською радою Рогатинського району, актовий запис №2. Також у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 26 липня 2007 року Козарівською сільською радою Рогатинського району, актовий запис №5. Встановлено, що діти проживають з мамою [PERSON] в с. Козарі Рогатинського району Івано-Франківської області область та перебувають на її утриманні. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №3 від 22 лютого 2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] надала суду покази про те, що проживає в [ADDRESS] по сусідству з [PERSON] Востаннє бачила батька дітей [PERSON] після розлучення із [PERSON] в липні 2016 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться сестрою відповідача по справі [PERSON] Їй відомо, що він телефонує до дітей, але мати [PERSON] не дозволяє дітям з ним спілкуватися. На підставі показань свідків судом встановлено, що відповідач після розлучення робив спроби цікавитись інтересами дитини, однак [PERSON] обмежує дітей від спілкування з батьком. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що батько дитини [PERSON] категорично проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дітей, а тому його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Також при вирішенні спору суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Рогатинської райдержадміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначений висновок є недостатньо обґрунтованим. Відповідно до п.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З врахуванням того, що відповідач має постійний дохід, суд визначає розмір аліментів на дитину в частці від заробітку (доходу). Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я дітей, які здорові; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який здоровий, має постійне місце праці, згідний сплачувати аліменти, в новому шлюбі не перебуває; матеріальне становище позивача, яка не має постійного місця праці. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітків щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], буде у повній мірі відповідати вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів, наданих позивачем. Аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). На підставі ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів необхідно розпочати з дня предявлення позову, тобто з 09 березня 2017 року та проводити до досягнення дітьми повноліття. Також, суд застосовує п.1 ч.1ст. 367 ЦПК України та допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.3 ст.88 ЦПК України, де вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial