Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

12 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 4200,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., а також судовий збір в сумі 1160,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON]. посилається на те, що з 20 квітня 2011 року у його приватній власності знаходиться нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS], де він займається веденням господарства, а саме утримує велику рогату худобу для забезпечення своїх потреб. Прибудинкова територія ще не має огорожі. На цій території він зберігає техніку, яку використовує для обслуговування свого господарства, будівельні матеріали та інше господарське знаряддя. З усіма сусідами, що мешкають біля його нежитлової будівлі, добрі стосунки, конфліктів не має, крім одного сусіда - відповідача [PERSON] Останній має до нього неприязне ставлення, постійно намагається спричинити конфлікт, влаштовував бійки. 11 березня 2016 року відповідач близько 21-00 години, будучи у нетверезому стані в черговий раз проник на подвір'я його господарства. Помічники позивача - [PERSON] та [PERSON] були свідками того, як [PERSON] різав шини на одному з причепів. Будучи поміченим, під час пошкодження шин, відповідач втік з подвір'я. Дізнавшись про цей факт від помічника [PERSON], позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення. Оперативною групою було проведено огляд місця події в присутності свідків, під час якого зафіксували факт пошкодження майна. За результатами проведених дій ІП Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області був наданий висновок, з якого вбачається, що дійсно належне йому майно пошкоджене відповідачем [PERSON], приблизна вартість відновлення майна становить 4200,00 грн. В діях відповідача формально вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України, але через малозначність дана подія не становить суспільної небезпеки, не заподіяно значної шкоди. Діями відповідача заподіяно матеріальну шкоду у сумі 4200,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім цього, діями [PERSON] було порушено нормальний спосіб життя позивача, оскільки він був змушений шукати станцію технічного обслуговування для ремонту причепів замість того щоб займатись справами. Майно, яке було пошкоджене, йому потрібне для здійснення господарської діяльності, яка в свою чергу складає єдиний дохід його родини. Моральна шкода оцінює в 2000,00 грн. Оскільки відповідач відмовляється відшкодувати йому завдані матеріальні збитки та моральну шкоду в добровільному порядку, він змушений звернутися до суду з позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили викладені у позовній заяві обставини, просили позов задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, звертала увагу суду, що у зазначений у позовній заяві час відповідач разом зі свідками вечеряв у себе на фермі. Вказувала на суперечності у показаннях свідків щодо часу, коли свідки виявили особу, яка пошкодила шини причепів, на суперечності щодо одягу цієї особи. Звертала увагу на відсутність доказів щодо належності позивачу причепів, заподіяння шкоди, розміру збитків та недоведеність моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог та підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов наступного висновку. Частинами 1 та 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В ході судового розгляду справи було встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2011 року належить нежитлова будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав ММ БТІ № 29787144 від 26.04.2011 року (а.с. 8). 11.03.2016 року позивач звернувся до Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, а саме: пошкодження семи коліс зимової резини з належних йому причепів, які знаходились на території ПП "Даміров" за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Факт пошкодження майна відповідачем майна [PERSON]. також підтверджується протоколом огляду місця події від 16.03.2016 року (а.с. 10), письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які узгоджуються з їх показами в судовому засіданні. (а.с. 13-14). В судовому засіданні свідки показали, що у вечірній час, близько 21-00 години побачили як якась особа різала шини на причепах шини, всього пошкоджено 7 шин, і у цій особі вони впізнали сусіда [PERSON], який і раніше постійно конфліктував із [PERSON]. та погрожував пошкодженням майна. [PERSON] був у стані алкогольного сп'яніння, оскільки від нього було чутно запах спиртного. Як вбачається з висновку ІП Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області, подальша перевірка по даному факту припинена, посилаючись на те, що в діях [PERSON] формально вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України, але через малозначність дана подія не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяно істотної шкоди [PERSON]. В зв'язку з цим, даний факт відноситься до категорії кримінального провадження у формі приватного обвинувачення (а.с. 11). В матеріалах справи також наявна постанова Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дрібного хуліганства та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с. 16). Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] 15.03.2016 року близько 19-00 години перебуваючи на території ПП [PERSON]. в с. Калинівка, порушував громадській порядок , виражався грубою нецензурною лайкою на адресу останнього та інших присутніх , погрожував пошкодженням приватного майна. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 11.03.2016 року, увечері, закінчивши роботу на фермі, вечеряли приблизно з 20-00 години по 21-30 годину, після чого поїхали додому в с.Калинівку та в СВТ. [PERSON] залишився на фермі охороняти. Під час вечері вживали спритні напої. Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження спричинення матеріальної шкоди відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON]., що підтверджується вищевказаними письмовими доказами матеріалів справи та показаннями свідків, які підтверджують існування з боку відповідача щодо позивача неприязних відносин та погроз пошкодити майно, спричинення позивачу шкоди - пошкодження семи шин та вчинення цих дій відповідачем. Суд критично сприймає показання свідків, як зі сторони позивача так і відповідача в частині часу подій, оскільки як вони всі зазначали, що пам'ятають час приблизно, Щодо інших обставин, то ці показання не містять суперечностей, так як з показань свідків відповідача вбачається, що після закінчення роботи по господарству, вони повечеряли з вживанням алкогольних напоїв, після чого поїхали з ферми, залишивши відповіла там одного. Після чого, відповідач пішов на територію ПП Даміров, де пошкодив сім шин на причепах, які знаходились на території двору, що і побачили свідки зі сторони позивача. Ці події відбувались у проміжок часу 21-00-22-00 години. Оскільки в результаті протиправних дій відповідача [PERSON] було завдано матеріальну шкоду позивачу, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON]. в частині стягнення матеріальної шкоди та стягнути з відповідача - 4200,00 грн. матеріальної шкоди, розмір якої підтверджується товарним чеком № 15 від 17.04.2016 року, відповідно до якого було придбано 7 автомобільних шин на суму 4200 грн., вартість однієї автомобільної шини становить 600,00 грн. (а.с. 15). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності підприємства, що видало цей чек, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, оскільки як зазначено у наданому представником відповідача запиті (а.с. 33) безкоштовний пошук у ЄДР відрізняється він надання відомостей з реєстру на платній основі, що свідчить про некоректність відповіді на цей запит. Досліджений в судовому засіданні чек має відтиск печатки підприємства із його реквізитами, вартість товару є прийнятною та не свідчить про завищення ціни. Щодо вирішення питання стягнення моральної шкоди, то суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п. 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, яка завдана неправомірними діями відповідача. За таких обставин, за результатами досліджених доказів, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачеві, яке полягає в моральних стражданнях у зв'язку з пошкодженням його майна, що призвело до тимчасового погіршення підприємницької діяльності, необхідності вчинення дій щодо усунення наслідків заподіяної шкоди і вважає, що 500,00 грн. є достатньою компенсацією завданих моральних страждань. Відповідно до ст. 79, ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а саме: судовий збір у сумі 417,85 грн., що складає 75,81% від суми судового збору, який мав бути сплачений при поданні позовної заяви.

Outcome: partial