Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходиться в [ADDRESS] Івано-Франківської області після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги мотивував тим, що його мати [PERSON] та він проживали в [ADDRESS], працювали у колгоспі. Мати являлася головою колгоспного двору. 18.07.1990 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними спорудами заповіла позивачу. Даний заповіт був складений секретарем Поточищенської сільської Ради Городенківського району і зареєстрований в книзі реєстрів під № 44. [INFO] року мати позивача померла. Після її смерті, [PERSON] фактично вступив у володіння і користування даним будинковолодінням, обробляє земельні ділянки, сплачує податки та земельну ренту, підтримує господарство на протязі 17 років, являється головою господарства в по господарських книгах по с. Поточище. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечують в тому, щоб визнати за позивачем право власності на спадковий житловий будинок після смерті [PERSON] Також не заперечують і не мають претензій дочка позивача - [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується їхніми заявами. В зв'язку із відсутністю свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, [PERSON] вимушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на даний житловий будинок, поскільки тільки в судовому порядку може бути вирішений даний спір. Ухвалою суду від 21.10.2015 року до участі в справі залучено як співвідповідачів - [PERSON], [PERSON], Поточищенську сільську раду Городенківського району. В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] визнають заявлені позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] відмовляються від своєї частки в майні колишнього двору, претензій не мають і вдальнішому мати не будуть. Поточищенська сільська рада позовні вимоги визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 84,7 м кв., житловою площею 35,7 м кв., літньої кухні, гаражу, стайні, стодоли, сараю, навісу, вбиральні, криниці, огорожі, 2 вигрібних ям, літнього душу, вимощення. Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 7389 від 05.08.2015 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. З виписки з погосподарської книги Поточищенської сільської ради № 3 за 1991-1995 роки № 144 від 02.09.15 та довідки № 667 від 28.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради вбачається, що суспільна група господарства по [ADDRESS] колгоспники, станом на 15.04.1991 р. проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). За заповітом від 18.07.1996 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 44, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області по вул. Кармелюка своєму синові [PERSON]. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Чернелицьким ЗАГС 27.04.1956 року, стверджено, що [PERSON] (позивач) є сином [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 18.07.1996 р. є [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З Постанови приватного нотаріуса Городенківського РНО Яшан Р.Р. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.11.2015 року слідує, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за № 2 по вулиці Кармелюка в селі Поточище Городенківського району, оскільки [PERSON] не подані правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 524 від 02.09.2015 року, виданої виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради слідує, що земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель по [ADDRESS] становить - 0,12 га. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] добровільно відмовляється від своєї частки в житловому господарстві та погоджується на визнання права власності на житлове господарство в цілому за [PERSON], що стверджено поданими заявами. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] в с.Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 346, 365, 392, 1216, 1233 ЦК України,

Outcome: approved