Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] 20.06.2019 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, в якому просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 367 789,31 грн. та судові витрати. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що 19.07.2016 року на 16 км. Житомирського шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Газ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2017 року відповідача було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення та притягнуто до кримінальної відповідальності. На момент ДТП, відповідальність водія автомобіля «Газ», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9858071 від 19.06.2016р. у ПАТ СК "Юнівес". Позивач 14.02.2018 року звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування матеріального збитку, однак, як зазначив [PERSON] страховик відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що позивач порушив п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 367 789,31 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 21.06.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.25-26, том №1). 11.07.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти вимог позивача з підстав неналежності доказів, заподіяння майнової шкоди саме в такому розмірі (а.с.36-37, том №1) Ухвалою суду від 18.11.2019 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу на час проведення експертизи, провадження у справі зупинено (а.с. 238-240, том № 1) 16.03.2020 року з експертної установи повернуто матеріали справи, виконано ухвалу та надано висновок експерта. (а.с. 33, 34-45 том №2). Ухвалою суду від 17.03.2020 року провадження у справі відновлено (а.с.47, том № 2) 01.06.2020 року до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він фактично визнав позов на суму 87 388,16 грн. (а.с. 78-79, том №2). 30.06.2020 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в яких позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 187 388,16 грн. (а.с. 92-96, том №2). Ухвалою суду від 08.07.2020 року закрито підготовче провадження провадження та справа назначена до судового розгляду (а.с. 114-115, том №2). В судовому засіданні представник позивача позов з врахуванням зменшення розміру позовних вимог підтримав та просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позовних вимог заперечували частково, фактично визнали позов на суму 87 388,16 грн., зазначивши при цьому, що 100 000,00 грн. має відшкодовувати страховик. Суд, вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.07.2016 року на 16 км. Житомирського шосе в м.Києві водій транспортного засобу «Газ», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , під час маневру-розвороту, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не надав дорогу зустрічному транспорту, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вироком Святошинським районним судом м. Києва від 10.04.2017р. відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення та притягнуто до кримінальної відповідальності (а.с. 8-10, том №1). На момент ДТП, відповідальність водія автомобіля «Газ», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , була застрахована згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9858071 від 19.06.2016р. у ПАТ СК "Юнівес" (а.с.63, том №1). 14.02.2018 року позивач звернувся з заявою до страховика про виплату страхового відшкодування матеріального збитку (а.с. 97, том №1). Страховик 02.05.2018 відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що позивач порушив п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме в зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 99, том №1). Згідно висновку № С20-63 судової автотоварознавчої експертизи від 10.03.2020 року, здійсненого на виконання ухвали суду від 18.11.2019 (а.с.238-239, том №2), вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , становить 187 388,16 грн. (а.с. 34-37, том №2). За проведення судової автотоварознавчої експертизи від 10.03.2020 року, позивачем сплачено 8500,00 грн. (а.с. 100, том №2), а також понесено витрати щодо направлення відповідачу та представнику відповідача копій відзиву на суму 70,00 грн (а.с.24, том №2). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого, у відповідності до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470. Таким чином, встановивши, що в результаті неправомірних дій [PERSON] позивачеві спричинена шкода внаслідок пошкодження його автомобіля у розмірі 187388,16 грн. та з врахуванням того, що відповідач застрахував свою відповідальність в ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача - матеріальної шкоди в розмірі 87 388,16 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (187388,16-100000,00). Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3677,89 грн. (а.с. 1, том №1). Після зменшення розміру позовних вимог, за якими позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 187 388,16 грн., позивач просив повернути судового збору в розмірі 1804,01 грн. За ухвалою суду від 08.07.2020 р. судовий збір на суму в розмірі 1804,01 грн повернуто із Державного бюджету України платнику - [PERSON] (а.с. 114-115, том №2). Таким чином встановлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1873,88 грн. (3677,89 -1804,01). З відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 873,88 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також позивач поніс витрати пов`язані з розглядом справи на суму 70,00 грн. та на проведення експертизи 8500,00 грн., разом 8570,00 грн. Витрати пов`язані з розглядом справи підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 3 744,66 грн. ((8570,00:2) х0,8739=3744,66). На підставі ст. 141 ЦПК України з врахуванням пропорційності задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 873,88 грн. та судові витрати в сумі 3 744,66 грн.

Outcome: partial