Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON]\~Станіславіна звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до рішення суду від 28.01.2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки з часу ухвалення судом рішення витрати на утримання доньки значно зросли. Також, позивач зазначає, що донька знаходиться на диспансерному обліку, потребує постійного нагляду, лікування та оздоровлення, а тому потребує значних матеріальних витрат. За таких обстави позивач просить збільшити розмір аліментів визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25.10.2018 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, сторони клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.01.2013 року, що 11.02.2013 року набрало законної сили (копія на а.с. 2), а також свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 119504 (копія на а.с. 4) підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками - [PERSON], [INFO] Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.01.2013 року, що 08.02.2013 року набрало законної сили (копія на а.с. 3) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 29 листопада 2012 року. З довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради № 17-30/4964 від 17.09.2018 року (а.с. 5), а також довідкою виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 07-21/1280 від 21.09.2018 року (копія на а.с. 6) встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з матірю - [PERSON], [INFO] З довідки КНП " Хмільницький ЦПМСД" від 26.10.2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO], занаходиться на диспансерному обліку та потребує постійного нагляду, лікування та оздоровлення. Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, серед іншого, зазначає, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки донька знаходиться на диспансерному обліку, потребує постійного нагляду, лікування та оздоровлення. Разом з тим, суд відхиляє дані доводи позивача, оскільки наведені обставини не узгоджуються із ст. 192 СК України та не є підставою для збільшення розміру аліментів. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження доводів щодо погіршення її матеріального стану. Таким чином підстав, визначених ст. 192 СК України для зміни раніше встановленого розміру аліментів судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що у відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Така позиція суду відповідає також правовій позиції Верховного Суду, висловленій в Постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17. При цьому, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином судом не встановлено підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed