Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.10.2012р. між позивачем та відповідачем. було укладено договір № 944/2012-12-222. На виконання умов укладеного договору позивачем було здійснено внесення коштів у сумі 300000грн. на рахунок відкритий для розміщення депозиту через касу , що підтверджується квитанцією № 40 від 08.10.2012р. Проте .заступник директора Київського регіонального відділення відмовився видати позивачу його примірник договору, який позивач не має у наявності до теперішнього часу. 06.06.2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття банківського вкладу. Але, у банку повідомили про відсутність як грошового вкладу так й самого договору за № 944/2012-12-222.Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за основною сумою вкладу в розмірі 300000грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що проведеною внутрішньобанківською ревізією встановлено, що грошові кошти у розмірі 300000грн. не вносилися на рахунок [NUMBER], зазначений у квитанції № 40 від 08.10.2012р.Крім цього, зазначена квитанція взагалі не відповідає вимогам закону, оскільки вказано номер поточного рахунку [NUMBER]. Постановою правління НБУ від 17.06.2004р. № 280 «Про затвердження Плану бухгалтерського обліку банків України» затверджено номери рахунків які відкриваються банками в залежності від виду рахунку. Як вбачається, рахунок на якому розміщуються кошти фізичних осіб на вимогу (поточний рахунок) починається з цифр 2620, а вкладний рахунок з цифр 2630. Таким чином, на вказаний поточний рахунок ніколи не вносилися кошти у сумі 300000грн за весь час відкриття рахунку по ньому взагалі не було руху коштів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2012року позивачкою на рахунок [NUMBER], який відкрито у ПАТ «КБ «Хрещатик», відповідно до квитанції № 40 внесено 300000грн. з призначенням платежу: «надходження коштів на депозит [NUMBER] від 08.10.2012р. на суму 300000грн. без ПДВ». Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою вчиняються у письмовій формі. Пунктом 1.4 Положення передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу і, як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що договір банківського вкладу між сторонами не укладався; грошові кошти в сумі 300000грн. на рахунок позивача не надходили та не обліковувались; квитанція від 08 жовтня 2012 року про внесення 300000грн. є підробленою невідомими особами та не відповідає вимогами діючого законодавства. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником відповідача не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на фіктивність квитанції від 08.10.2014р. № 40 про внесення позивачкою грошових коштів. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до ст..4 ЦПК України здійснюючи правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved