Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду позовній заяві по спору, виниклому до [PERSON], Органу опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, просить: - Визнати незаконною відмову виконавчого комітету Костянтинівської міської ради щодо надання висновку [PERSON], викладену у листі №677/30 від 07.08.2015 р.; - Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер 40290300210, у супроводі матері [PERSON],[INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на термін з дня набрання рішенням суду законної сили до 01.09.2018 р., пославшись на таке: З 15 травня 2009 року вона перебувала узарестрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], [INFO], який рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2011 р., що набрало чинності 15 вересня 2011 року, було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Вона належним чином, як мати, піклується про здоровя, фізичний розвиток, духовний та моральний стан дитини. Малолітній [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Костянтинівської міської ради з діагнозом: хронічний тонзиліт, аденоїди П-Ш ступеню та потребує санаторно-курортного лікування у літній період на узбережжі Чорного моря,у звязку з чим вона має намір вивезти дитину на оздоровлення за межі України до країни із субтропічним кліматом середньоземноморського типу, зокрема, до АР Крим, Болгарії та Туреччини. Відповідач [PERSON] з невідомих їй міркувань у добровільному порядку не надає згоди на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за кордон. Зазначені обставини спричинили необхідність звернутися до Органу опіки та піклування за висновком про надання дозволу на виїзд дитини закордон без згоди та супроводу батька. Листом №677/30 від 07.08.2015 р. за підписом заступника міського голови Костянтинівської міської ради їй повідомлено, що дане питання необхідно вирішувати у судовому порядку. Відтак, Орган опіки та піклування фактично відмовив їй у прийнятті рішення щодо виїзду дитини за межі України. Вважає таку відмову неправомірною, а дії цього відповідача - незаконними з таких підстав. Відповідно до ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захисником своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Частина 2 цієї статті передбачає, що рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення Органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Також, згідно зі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Таким чином, законом визначено право батьків на звернення до органу опіки та піклування з питань участі у вихованні дитини, а також визначено обовязок органу опіки та піклування прийняти з даного питання рішення. Натомість у даному випадку, орган опіки та піклування не прийняв жодного рішення та фактично самоусунувся від покладених на нього обовязків, що не може визнаватись законним. Орган опіки та піклування згідно із законом повинен визначити способи участі батьків у вихованні дитини. Вивіз дитини закордон є одним із способів участі у вихованні дитини, оскільки відсутність права на виїзд дитини за кордон впливає на рівень розвитку дитини. Так, дитина повинна відпочивати та оздоровлюватися разом із батьками, розширювати свій світогляд, а тому надання висновку про дозвіл на вивіз дитини за межі країни без згоди іншого з батьків є визначенням способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року №866 основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Пунктом 4 даного Положення визначено, що комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема, участь одного з батьків у вихованні дитини; інші питання, повязані із захистом прав дітей. В свою чергу, відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України способом захисту прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже вважає, що Орган опіки та піклування зобовязаний був прийняти рішення з приводу її заяви, а не посилатися на можливість захисту порушених прав у судовому порядку, а відтак, його дії є неправомірними. Однак, такі неправомірні дії Органу опіки та піклування не позбавляють її можливості звернутися до суду з відповідним позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не надає в добровільному порядку дозволу на виїзд дитини за кордон, байдуже ставиться до своїх батьківських обовязків, що спричиняє труднощі у вихованні дитини, то виникає необхідність у зверненні до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та вїхати в Україну. Умовами п.2 ч.2 ст.4 цього Закону передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.4 постанови КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян які не досягли 16 річного віку у супроводу одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріального посвідчення копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Зважаючи на наведене вище, враховуючи інтереси дитини, вважає за можливе ухвалення рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, до суду не зявився. Відповідач Орган опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради явку представника в судове засідання не забезпечив, просив про розгляд справи у відсутність представника, надавши суду письмові заперечення проти позову за таких підстав: Дійсно 30.07.2015 р. [PERSON] подала до Органу опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради заяву про надання їй висновку про згоду на виїзд її малолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. Заявник просила розглянути заяву без її участі. Заяву [PERSON] було розглянуто 05.08.2015 р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Костянтинівської міської ради. Встановлено, що згідно із Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. №3857-ХІІ оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ч.1 ст.19 Сімейного кодексу України особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування у випадках, передбачених цим кодексом. Сімейний кодекс України, Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», інші нормативно-правові акти не передбачають надання органом опіки та піклування висновку про згоду на виїзд за кордон України дитини без дозволу одного з батьків. Позицію батька дитини [PERSON] під час дослідження заяви зясувати не виявилося можливим. Враховуючи вище визначене, [PERSON] була надана відповідь за №677/30 від 07.08.2015 р. Таким чином, вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконною відмову Органу опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради щодо надання їй висновку, викладену у листі за №677/30 від 07.07.2015 р., необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо інших позовних вимог [PERSON] не заперечує. Дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дістає висновку про часткове задоволення позову за таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження Серії 1-СГ № 240014, виданого Дашавською селищною радою Стрийського району Львівської області 06.05.2010 р. на а.с.13), шлюб між якими розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2011 р. (копія рішення - на а.с.11). Після розірвання між батьками шлюбу малолітній [PERSON], [INFO], постійно проживає з матірю позивачкою [PERSON] в м. Костянтинівці Донецької області, що підтверджено довідкою житлового органу КП «Служба єдиного замовника №247 від 30.07.2015 р. (а.с.14). Згідно з медичною довідкою Амбулаторії №3 КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Костянтинівської міської ради (а.с.15) малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Хронічний тонзиліт, аденоїди ІІ-ІІІ ступеню. Потребує санаторно-курортного лікування у літній період на узбережжі Чорного моря. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зіст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Стаття 141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р. "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 р. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р., передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку -(п.3). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері) -(п.4). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час малолітній [PERSON], [INFO], має потребу в оздоровленні, що його мати - позивачка [PERSON] позбавлена можливості зробити через відсутність нотаріально посвідченої згоди на те батька дитини - відповідача [PERSON] Відповідно до посилань позивачки, у добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, не мотивуючи свою відмову будь-якими об'єктивними доводами. Беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в цій частині та надання дозволу на такий виїзд дитиниу супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. В частині вимог визнання незаконною відмову виконавчого комітету Костянтинівської міської ради щодо надання висновку [PERSON], викладену у листі №677/30 від 07.08.2015 р., в позові належить відмовити за тих підстав, що законодавчо визначеним порядком виїзду за кордон дітей громадян України, наведеним вище, не передбачено надання такого дозволу органами опіки та піклування. За наведених підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial