Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~21 квітня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати виконавчий напис №1848, виданий 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими побудовами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову вказує, що в лютому 2020 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2020 року ВП №61298186, з якої дізналась, що державним виконавцем Жовтоводського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дирдіною В.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого напису №1848, виданого 31.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та звернено стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно житловий будинок з господарськими побудовами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем фізичної особи-підприємця [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року. Позивач вважає, що виконавчий напис №1848 від 31.10.2018 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, та з порушенням строку, встановленого нормами ЗУ «Про нотаріат», а тому він є таким, що не підлягає виконанню. Наявність заборгованості на суму, вказану у Виконавчому написі позивач не визнає. 21.10.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про звернення стягнення, якою просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7022 від 13.12.2007 року в розмірі 317854,22 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу через проведення прилюдних торгів, виселити її та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року в задоволенні вищевказаних позовних вимог було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2019 року вищезазначене рішення залишено без змін. Термін повернення кредитних коштів відповідно до п.1.3 Кредитної угоди №7022 від 13.12.2007 року був встановлений не пізніше 13.12.2012 року. За таких умов позивач вважає, що у відповідача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, починаючи з 14 грудня 2012 року і тривало по 14 грудня 2015 року (протягом трьох років). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та з порушенням строку, а тому він є таким, що не підлягає виконанню. Звернення позивача до суду є однією із форм захисту власником своїх майнових прав. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено звернення стягнення за виконавчим провадженням №61298186, відкритим державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дирдіною В.В. на підставі виконавчого напису №1848, виданого 31.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими побудовами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , до набрання законної сили судового рішення у даній справі. \~ \~ \~ \~ Про розгляд справи, учасники справи повідомлені належним чином. Від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позов, в якому представник банку просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своєму відзиві АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що не є належним відповідачем по справі, оскільки видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку. Крім того, посилаючись на Постанову №2 Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року, банк вважає, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому листі, в той же час позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. З приводу відсутності безспірності представник банку зазначає, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, представник банку зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису банк мав право на звернення, оскільки, у разі визначення строку дії договору, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбаченого Кабінетом Міністрів України, з моменту закінчення строку дії договору. У даному випадку, договір не виконано, отже він не припинив своєї дії. Також, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що винесене судове рішення не підтверджує факт виконання зобов`язання [PERSON] та/або [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк», а навпаки підтверджує наявне право у стягувача АТ КБ «ПриватБанк» на стягнення боргу. [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати у будинку, який є предметом іпотеки, тобто своїх боргових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» не виконали та досі мають заборгованість за кредитним договором. Крім того, представник банку вважає, що понесені позивачем судові витрати у розмірі 2525 грн є безпідставними через помилковість їх оплати [PERSON] , оскільки згідно з ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору, яка підлягає сплаті становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто складає 840,8 грн. Від третіх осіб, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та Жовтоводського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що 31.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1848, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими побудовами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем Фізичної особи-підприємці [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №7022-1, посвідченого 13.12.2007 року приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. за реєстровим №9243, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: заборгованість за кредитом 92409,93 грн; заборгованість за відсотками 404727,25 грн; пеня 289419,68 грн; штраф (відсоток від суми заборгованості) 404727,25 грн, що всього становить 825884 грн 70 коп. (а.с.9). Постановою державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Дирдіною В.В. 17.02.2020 року було відкрито виконавче провадження ВП №61298186 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с.10). Відповідно до Кредитної угоди №7022 від 13.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , банк надав останньому кредит у розмірі 150000 грн строком до 13.12.2012 року під 19% річних на цілі: попвнення оборотних, придбання основних засобів (а.с.11-14). Відповідно до Іпотечного договору №7022-1 від 13.12.2007 року, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] , остання надала в іпотеку майно (житловий будинок з господарськими побудовами та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ), в забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи-підприємця [PERSON] , що випливають з кредитної угоди №7022 від 13.12.2007 року (а.с.15-17). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, орган опіки та піклування Жовтоводської міської ради про звернення стягнення - відмовлено. (а.с.32-34). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2019 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року було залишено без змін (а.с.35-36). Предметом даних судових рішень є звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими побудовами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору іпотеки №7022-1 від 13.12.2007 року. Цими судовими рішеннями встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 7022 від 13.12.2007 року у розмірі 124 088,16 грн, витрати на юридичні послуги та правову допомогу. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобовязання. На часзвернення зтаким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Відмовляючи в задоволенні позову та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанціх дійшов до висновку, що з огляду на положення ст.257 ЦК України, кредитор міг предявити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати ухвалення рішення про стягнення заборгованості, однак з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише в жовтні 2014 року, в той час як строк на звернення кредитора до суду з відповідним позовом сплив 19.08.2014 року. Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та відповідача АТ КБ «ПриватБанк» копій документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис до суду не надходило. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до\~ст. 89 Закону України «Про нотаріат»\~у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. \~ \~ \~ \~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України«Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст.12\~та ст.81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З досліджених вище судових рішень вбачається, що заборгованість по вказаному кредитному договору вже була стягнута судовим рішенням від 18.08.2011 року в сумі 124 088,16 грн., що відрізняється від суми, зазначеної у спірному виконавчому написі - 825884,70 грн. Вказані розбіжності свідчать про спірність заборгованості, яка не була усунута відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису [PERSON] як поручитель або боржник [PERSON] мали безспірну заборгованість перед стягувачем. Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ст. 1 Закону України "Про нотаріат" Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2019 року у справі №176/3247/14-ц встановлено пропуск відповідачем (банком) позовної давності у вимогах про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки. З огляду на це, вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на цей же предмет іпотеки за наявності відповідного судового рішення у спірних правовідносинах між тими самими сторонами, - нормами діючого законодавства не передбачено та свідчить про перевищення нотаріусом своїх повноважень в розумінні ст. 19 Конституції України та Закону України "Про нотаріат". Оскільки вчинення нотаріусом виконавчого напису у правовідносинах, які вже врегульовані рішенням суду, що набрало законної сили, діючим законодавством не передбачено, тому такий виконавчий напис є неправомірним, суперечить принципу правової визначеності, у зв`язку з цим має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо перевірки нотаріусом лише наявності необхідних документів та про недоведеність тверджень позивача про відсутність у неї заборгованості не приймається судом до уваги, оскільки спростовуються наведеними вище висновками про необхідність встановлення безспірності заборгованості судом, яка в даній справі не встановлена, а спірні правовідносини між сторонами вже врегульовані рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2525 грн. Доводи представника банку про те, що позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 840,8 грн не є вірними, оскільки виконавчим написом пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який підлягає грошовій оцінці, а тому даний спір є майновим.

Outcome: approved