Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], за участю третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про демонтування вигрібної ями. Позивачка [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно рішення Городищенської міської ради Черкаської області від 24 лютого 2010 року, вона є власником житлового будинку по вул.Лесі Українки, №13 м.Городище Черкаської області, розташованого на неприватизованій земельній ділянці. Відповідачка [PERSON], яка є суміжним землекористувачем, здійснила на своїй земельній ділянці забудову вигрібної ями на відстані 10 м від її криниці. По данному питанню зверталася до органів виконавчої влади, які комісійно здійснили перевірку по заявленному факту та склали акт про те, що дії відповідачки є порушенням чинного законодавства, але на зауваження вона не реагує і продовжує здійснювати експлуатацію зазначеної споруди. За даних обставин прийняла рішення звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила зобов»язати відповідачку [PERSON] демонтувати вигрібну яму, яка розташована на території її домоволодіння в м.Городище вул.Лесі Українки, №11 Черкаської області шляхом засипання та стягнути судові витрати при сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.. Відповідачка позовні вимоги визнала та не заперечила щодо задоволення позову, пояснивши, що розміщення вигрібної ями на території її домоволодіння по вул.Лесі Українки, №11 в м.Городище Черкаської області дійсно суперечить санітарним та будівельним нормам і впливає на якість питної води у криниці позивачки, вказавши, що за рішенням суду згідна засипати вигрібну яму. Щодо стягнення судових витрат заперечила, оскільки на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Представник третьої особи Городищенської міської ради Черкаської області про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився, надав лист від 27 вересня 2016 року за №7812/18, в якому просить справу розглядати без його участі, вказавши, що позовні вимоги визнає. Неявка представника третьої особи не перешкоджає розглядові справи по суті, так як сторона повідомлена вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у його відсутність. Суд, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, при відсутності зустрічних вимог позивача, вислухавши пояснення сторін, зміст листа третьої особи про визнання позову, дослідивши та оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, остільки сторона позивачки, довела свої позовні вимоги, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено позивачу, відповідачу їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У відповідності до вимог ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм та правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила самочинне будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Відповідно до роз»яснень, викладених у п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва» від 30 березня 2012 року №6, під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Відповідно до п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров»я України від 17 березня 2011 року №145, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2011 року за №457/19195, в умовах нецентралізованого водопостачання, вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 метрів. Пунктом 3.25а** Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року №44, встановлюється, що відстані від артсвердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати 20 метрів. Згідно із вимогами пункту 3.25б* Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», за відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється. В судовому засіданні встановлено і це відповідає фактичним обставинам справи, що позивачка, на підставі свідоцтва про право власності, виданного згідно рішення Городищенської міської ради Черкаської області від 24 лютого 2010 року, є власником житлового будинку по вул.Лесі Українки, №13 м.Городище Черкаської області, що підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок садибного типу (а.с.5-6). Відповідачка [PERSON] проживає у будинковолодінні по вул.Лесі Українки, №11 в м.Городище Черкаської області, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2013 року та технічного паспорта на житловий будинок по вул.Лесі Українки, №11 в м.Городище Черкаської області та, на території якого побудувала вигрібну яму, що розташована близько 12 метрів від криниці, яка знаходиться на території домоволодіння позивачки. Під час розгляду справи, дану обставину відповідачка не заперечила. Відповідно до Акту відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Городищенської РДА Черкаської області від 10 серпня 2016 року щодо перевірки факту наявності або відсутності порушень вимог санітарних та будівельних норм місця розташування вигрібної ями на території будинковолодіння [PERSON], яке розташоване по вул.Лесі Українки, №11 в м.Городище Черкаської області, встановлено наявні порушення державних будівельних норм та вбачаються порушення Державних санітарних норм під час облаштування вигребу (а.с.8). Позивачка, вважає, що вигрібна яма, яка знаходиться на території домоволодіння відповідачки, близько розташована до її криниці, що призводить до забруднення води та неможливого споживання. Під час розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачкою, що дійсно, порушено Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць затверджених наказом Міністерства охорони здоров»я 17 березня 2011 року №145 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 05 квітня 2011 року №457/19195, оскільки відповідно до п.2.22 вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки. Вигрібна яма [PERSON] розташована з порушенням державних санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм, про що складено відповідний Акт і встановлено, що криниця розташована на віддалі 12 метрів 80 сантиметрів від вигрібної ями, в той час як ця відстань повинна бути не менше 20 метрів. Враховуючи наведене, вбачається, що під час облаштування вигребу наявні порушення п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров»я України від 17 березня 2011 року №145, а саме в умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 метрів та п.3.25а* Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**", де визначено, що відстані від артсвердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати 20 метрів. Відповідно до п.1.1 Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць, вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Факт того, що у м.Городище по вул.Лесі Українки, №11 Черкаської області на території будинковолодіння [PERSON] функціонує вигрібна яма, сторонами визнається. Згідно до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, на підставі оцінки наданих суду доказів, що відповідачкою допущено при будівництві та розташуванні вигрібної ями порушення вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць та Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», що вона і не заперечила під час розгляду справи. Аналіз вищенаведених правових норм та докази у справі, дають підстави суду прийти до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтовані та відповідачку слід зобов»язати демонтувати вигрібну яму, шляхом її засипання. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивачка, понесла судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп., а саме, сплатила судовий збір, суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивачки, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. Позов підтверджується: копією технічного паспорта на житловий будинок садибного типу будинку по вул.Лесі Українки, №13 в м.Городище Черкаської області, відповіддю Городищенської РДА Черкаської області на звернення [PERSON] від 29 липня 2016 року, Актом відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Городищенської РДА Черкаської області від 10 серпня 2016 року, копією технічного паспорта на житловий будинок по вул.Лесі Українки, №11в м.Городище Черкаської області, копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 жовтня 2013 року, квитанцією № NOUTC37772 від 26 серпня 2016 року про сплату судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved