Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія" та ТОВ «Захід Агро», в якому просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія" повернути йому земельні ділянки площею 2,76 га та 0,6 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Балакірева О.О., індексний номер рішення: 41571103 від 12.06.2018, про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 16455281, з одночасним припиненням права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:002:0042 площею 2,76 га, скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Максимчука В.М., індексний номер рішення: 31450664 від 19.09.2016, про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Захід Агро», номер запису про інше речове право: 16455281, з одночасним припиненням права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:002:0042 площею 2,76 га, скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Балакірева О.О., індексний номер рішення: 41571513 від 12.06.2018, про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 16426182, з одночасним припиненням права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:001:0101 площею 0,6 га, скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Максимчука В.М., індексний номер рішення: 31424343 від 16.09.2016, про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Захід Агро», номер запису про інше речове право: 16426182, з одночасним припиненням права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624286900:04:001:0101 площею 0,6 га. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві власності належать земельні ділянки площею 2,76 га та 0,6, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ №0002605, виданим Острозькою РДА 21.12.2001. Зазначає, що декілька років тому стало відомо, що на належні йому земельні ділянки за ТОВ «Захід Агро» зареєстровано право оренди, при цьому жодних договорів між ним та ТОВ «Захід Агро» не укладалося. 16.03.2021 з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що право оренди на належні йому земельні ділянки передане від ТОВ «Захід Агро» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», підставою для державної реєстрації вказані договори оренди землі від 01.04.2015 та 25.12.2017 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] . Вказує, що як і попередній договір оренди землі, додаткові угоди про зміну орендаря не підписував та примірники договорів у нього відсутні. Вказує, що між ним, ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право оренди на земельні ділянки, належні йому, оскільки договорів оренди, додаткових угод щодо передачі земельних ділянок не підписував, їхні умови не погоджував та на укладення таких договорів нікого не уповноважував. Посилаючись на те, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, просить повернути їх та скасувати рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, належних йому. Ухвалою суду від 18.05.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, відповідачам було встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву. Відповідачі правом подати відзиви на позовну заяву не скористались. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав та доводів, наведених у позовній заяві. Зазначила, що ні договору оренди земельної ділянки, ні додаткових угод до нього [PERSON] не пілписував та про їх існування від дізнався випадково. Вказала, що їх спроби отримати примірник договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до нього бажаного результату не принесли. Вказуючи на те, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельними ділянками без жодних правових підстав на те, просить повернути їх та скасувати рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію даних земельних ділянок. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-РВ №0002605, виданого 21.12.2001 Острозькою РДА Рівненської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю, вбачається, що для [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 3,36 га, яка розташована на території Почапківської сільської ради Острозького району. До складу зазначеної земельної ділянки входять дві земельні ділянки (площею 2,76 та 0,60 га). Позивач стверджує, що зазначені земельні ділянки в оренду ніколи й нікому не передавав, а договір оренди землі від 01.04.2015, укладений від його імені, він не підписував. 16.03.2021 з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] дізнався, що право оренди на належні йому земельні ділянки передане від ТОВ «Захід Агро» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказані договори оренди землі від 01.04.2015 та додаткові угоди від 10.12.2017 та 25.12.2017 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] . Строк дії оренди за даною додатковою угодою встановлено 7 років. У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст.407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст.90 ЗК України передбачене право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. У відповідності до ч.1, 2 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок кадастровий номер 5624286900:04:002:0042, площею 2,76 га, та кадастровий номер 5624286900:04:001:0101, розміром 0,6 га, які знаходяться на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області. В судовому засіданні встановлено, що декілька років тому [PERSON] дізнався про те, що на належні йому земельні ділянки за товариством «Захід Агро» зареєстровано право оренди. На його звернення представником ТОВ «Захід Агро» було надано копію договору оренди землі від 01.04.2015, за змістом якого [PERSON] в оренду для ТОВ «Захід Агро» була передана земельна ділянка, площею 2,76 га, кадастровий номер 5624286900:04:002:0042, строком на 7 років. У зв`язку з сумнівним підписом на договорі оренди землі, [PERSON] в березні 2018 року звертався до суду з позовом до ТОВ «Захід Агро» про визнання спірного договору оренди землі недійсним, однак у зв`язку з неможливістю надання оригіналу примірника договору оренди та, відповідно, проведення почеркознавчої експертизи, позов було залишено без розгляду. Крім того, 21.09.2018 [PERSON] та інші власники земельних ділянок, розташованих на території Почапківської сільської ради, подали до СУ ГУНП в Рівненській області заяву про вчинення посадовими особами ТОВ «Захід Агро» службового підроблення договорів оренди землі, яка була долучена до матеріалів кримінального провадження №12018180000000315 від 15.05.2018. В межах вказаного кримінального провадження вживалися заходи для отримання, зокрема, оригіналу договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] , однак такі заходи були безуспішними. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що 16.03.2021 позивач з відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно дізнався, що право оренди на належні йому земельні ділянки передане від ТОВ «Захід Агро» до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та підставою для державної реєстрації права оренди вказані договори оренди землі від 01.04.2015 та додаткові угоди від 10.12.2017 та 25.12.2017 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія», ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] . Як стверджує позивач, вказані додаткові угоди ним не підписувалися як і попередній договір оренди земельної ділянки. В судовому засіданні встановлено, що додаткові угоди до договору оренди землі від 01.04.2015, відповідно до яких земельні ділянки [PERSON] передано в оренду ТОВ «Захід Агро», були зареєстровані в державному реєстрі та за ними право на оренду земельних ділянок набуло ТОВ «Західна агровиробнича компанія». При цьому, підставою для внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стали рішення про державну реєстрацію права оренди індексний номер 41571103 та індексний номер 41571513 від 12.06.2018, яке було прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Балакіревим О.О. та рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Максимчука В.М., індексний номер рішення: 31450664 від 19.09.2016 та індексний номер 31424343 від 16.09.2016. Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, [PERSON] заперечує факт підписання ним договору оренди та додаткових угод до договору оренди земельних ділянок, отримання ним будь-яких пропозицій щодо його укладення від ТОВ «Західна агровиробнича компанія», погодження між сторонами істотних умов вказаного договору. В судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутній примірник договору оренди землі, за яким строком на сім років орендарем належних йому земельних ділянок стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а вжиті ним заходи щодо отримання оригіналу договору оренди землі були безуспішними. Оскільки позивач стверджує про неукладення спірного договору, додаткових угод до нього та на відсутність у нього їх примірників, то суд вважає, що саме на відповідачів покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договору оренди та додаткових угод до нього. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням того, що відповідачі не скористались правом подати відзив на позов, а отже не заперечують перед судом тверджень позивача про неукладення ним договору оренди та додаткових угод до нього, зважаючи на те, що вказаний договір оренди земельної ділянки та додаткові угоди до нього мають безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначений договір оренди земельної ділянки та додаткові угоди до нього не підписувались позивачем у справі. Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, такий договір оренди землі та додаткові угоди є неукладеними, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним йому майном. Беручи до уваги викладене, пояснення позивача та відсутність відзивів відповідачів щодо заявлених позовних вимог [PERSON] із зазначенням доказів, які б спростовували його твердження та були б подані відповідно до ст.84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач не отримував пропозицій щодо укладення договору оренди землі та додаткових угод до договору оренди земельної ділянки, не погоджував умови таких договорів та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі". Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявления вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом cт.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 cт.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі та додаткові угоди до нього позивачем з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалися, то земельна ділянка підлягає поверненню ТОВ «Західна агровиробнича компанія» для позивача. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно абц.1 ч.3 ст.10 вказаного Закону, реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом. Згідно положень п.2, 3 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження. Відповідно до положень ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з вимогами ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що державні реєстратори під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер 5624286900:04:002:0042 площею 2,76 га та земельну ділянку, кадастровий номер 5624286900:04:001:0101 площею 0,6 га, які розташовані на території Почапківської сільської ради Острозького району, не перевірили відповідність додаткових угод до договору оренди землі вимогам законодавства та зареєстрували фактично неукладений договір оренди, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а державна реєстрація права оренди вказаних земельних ділянок - скасуванню. Окрім того, відповідно до cт.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки з 16.01.2020 законодавцем виключено такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди земельної ділянки за відповідачами, які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачами, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19. Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача поза його волею, витребування вказаних земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст.387 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав [PERSON] як власника, у зв`язку із наявністю договору оренди земельної ділянки та додаткових угод до договору оренди земельної ділянки, предметом яких є належні йому земельні ділянки, без його згоди, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися його земельними ділянками, зокрема передавати в оренду для обраних ним орендарів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] . Окрім того, звертаючись до суду, серед іншого, [PERSON] просить припинити право оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» щодо належних йому земельних ділянок, однак позовна заява в цій частині не підлягає задоволюнню, оскільки у відповідачів не виникло прав оренди земельних ділянок, а порушене право та інтереси [PERSON] в даному випадку відновлено шляхом повернення належних йому земельних ділянок та скасування державної реєстрації речових прав щодо їх оренди відповідачами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] , з відповідачів на його користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved