Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] ,звернувся з позовом до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)про зняття арешту з майна. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, щоу листопаді 2020 року, при оформленні правовстановлюючих документів на майно йому стало відомо про наявність у єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запису про арешт майна, що підтверджується інформаційною довідкою від 13.11.2020 за №232362617. За зверненням до адвоката для отримання юридичної допомоги стало відомо наступне. Листом від 19.11.2020 №89583/11 Шевченківський ВДВС про те, що 30.05.2012 року до відділу надійшов на виконання виконавчий лист №2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 року виданий Запорізьким окружним адміністративним судом про стягнення із [PERSON] боргу. 05.06.2012 відкрито ВП №33067926, та 15.10.2012 винесено постанову про арешт майна боржника. 21.12.2012 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на направлення виконавчого листа до Вільнянського ВДВС за місцем працевлаштування божника. Станом на 19.11.2020 виконавчий документ у Шевченківському ВДВС не перебуває, а в останнє перебував у листопаді 2012 року. Відповідно до листа Вільнянського ВДВС від 24.11.2020 №18.4-38/40640 станом на 24.11.2020 на виконання у Вільнянському ВДВС не перебувають виконавчі провадження відносно [PERSON] . Надати інформацію щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] , не вбачається можливим, оскільки строк зберігання таких документів становить три роки. Разом із тим, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2014 року державного виконавця Бережної В.Ю, ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області за виконавчим листом №2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 виданого Запорізьким окружним адміністративним судом за ВП №40488045, вказане виконавче провадження закінчено оскільки боржником сплачено фінансові санкції в повному обсязі та перераховано за належністю. Пунктом 2 вказаної постанови від 26.02.2014 року припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Таким чином, із вище перелічених документів вбачається, що обтяження за виконавчим листом 2а-3760/10/0870: номер запису про обтяження 13243005, постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження ВП 33067926 від 05.06.2012, виданий: головний державний виконавець Іваниця Ю.О. Шевченківський ВДВС ЗМУЮ, виконавчий лист 2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 виданий Запорізький окружним адміністративним судом; та номер запису про обтяження 13242990 (спец розділ), постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження ВП 33067926 від 05/06/2012, виданий: головний державний виконавець Іваниця Ю.О. Шевченківський ВДВС ЗМУЮ, виконавчий лист 2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 виданий Запорізький окружним адміністративним судомвиконано боржником до 26.02.2014 року (дата винесення постанови про закінчення ВП №40488045). Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, просять витрати, понесені по сплаті судового збору, залишити за позивачем. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов`язків доказування та питання доказів регулює ст.60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у листопаді 2020 року, при оформленні правовстановлюючих документів на майно, позивачеві стало відомо про наявність у єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна запису про арешт майна, що підтверджується інформаційною довідкою від 13.11.2020 за №232362617. За зверненням до адвоката для отримання юридичної допомоги стало відомо наступне. Листом від 19.11.2020 №89583/11 Шевченківський ВДВС про те, що 30.05.2012 року до відділу надійшов на виконання виконавчий лист №2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 року виданий Запорізьким окружним адміністративним судом про стягнення із [PERSON] боргу. 05.06.2012 відкрито ВП №33067926, та 15.10.2012 винесено постанову про арешт майна боржника. 21.12.2012 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на направлення виконавчого листа до Вільнянського ВДВС за місцем працевлаштування божника. Станом на 19.11.2020 виконавчий документ у Шевченківському ВДВС не перебуває, а в останнє перебував у листопаді 2012 року. Відповідно до листа Вільнянського ВДВС від 24.11.2020 №18.4-38/40640 станом на 24.11.2020 на виконання у Вільнянському ВДВС не перебувають виконавчі провадження відносно [PERSON] . Надати інформацію щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] , не вбачається можливим, оскільки строк зберігання таких документів становить три роки. Разом із тим, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2014 року державного виконавця Бережної В.Ю, ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області за виконавчим листом №2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 виданого Запорізьким окружним адміністративним судом за ВП №40488045, вказане виконавче провадження закінчено оскільки боржником сплачено фінансові санкції в повному обсязі та перераховано за належністю. Пунктом 2 вказаної постанови від 26.02.2014 року припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Таким чином, із вище перелічених документів вбачається, що обтяження за виконавчим листом 2а-3760/10/0870: номер запису про обтяження 13243005, постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження ВП 33067926 від 05.06.2012, виданий: головний державний виконавець Іваниця Ю.О. Шевченківський ВДВС ЗМУЮ, виконавчий лист 2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 виданий Запорізький окружним адміністративним судом; та номер запису про обтяження 13242990 (спец розділ), постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження ВП 33067926 від 05/06/2012, виданий: головний державний виконавець Іваниця Ю.О. Шевченківський ВДВС ЗМУЮ, виконавчий лист 2а-3760/10/0870 від 21.12.2011 виданий Запорізький окружним адміністративним судомвиконано боржником до 26.02.2014 року (дата винесення постанови про закінчення ВП №40488045). Проте, як вказано у листі Шевченківського ВДВС від 19.11.2020 та листі Вільнянського ВДВС від 24.11.2020 року надати інформацію щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] , не вбачається можливим, оскільки строк зберігання таких документів становить три роки. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавленийц ього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ч.1ст.386 ЦК Українидержавазабезпечуєрівнийзахист прав усіхсуб`єктів права власності. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, скасувати арешти та обтяження. Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved