Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2004 року між сторонами укладено шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2012 року - розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дитини, не приймає участі у її вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів та утримання доньки між сторонами не досягнуто. У звязку з цим позивач звернулась з даним позовом до суду, в якому просила стягнути із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати по несені нею за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, за обставин викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідно до частини першої\~статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей\~223,\~280 ЦПК України\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2012 року було розірвано (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 29 грудня 2015 року серії І-АМ№008890 позивач [PERSON] змінила призвіще із "Косоногова" на "Кордецька" (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом серії І-АМ № 326728 від 15 грудня 2015 року (а. с. 2). Довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 19.02.2018 року підтверджується, що неповнолітня [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає [INFO], тобто разом із позивачем (а.с.5). Виниклі правовідносини регулюються ст. ст. 80, 180-184 СК України. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.ст.1-3\~Конвенції\~ООН\~«Про права\~дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, статей 5, 154, 257\~СК\~України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 180\~СК\~України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є молодою, фізично здоровою людиною та має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що ж стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення із відповідача витрат, понесених позивачем при наданні їй професійної правничої допомоги, то суд вважає, що в цій частині, позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду не надано. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial