Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~23 лютого 2018 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], звернулась із позовом до [PERSON], яким просила суд зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою № 32 в будинку № 2 по вулиці Новозаводській в м. Миколаєві неповнолітній [PERSON], а також стягнути з відповідача судові витрати. Зазначала, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, мають двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Весь час родина проживала у [INFO]. Проте на теперішній час шлюб між сторонами розірвано, та між сторонами виникають конфлікти з приводу користування квартирою, оскільки відповідач перешкоджає позивачу та дітям у користуванні квартирою, змінивши замки на вхідних дверях у квартирі, не впускає до квартири, не надає ключі тощо. В судове засідання позивач (представник) не з'явились двічі, повідомлені належним чином. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи вважав, що права неповнолітньої повинні бути захищені, позов задоволено. Відповідно до ч.1 п.2 ч.3 ст.223, ч.8 ст.279 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті..... у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи ( його представника), незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Оскільки справа перебуває в провадженні суду тривалий час (з лютого 2018 року) позивач (представник) був належним чином повідомлений про розгляд справи, двічі не з'явився у судове засідання, від нього не надійшло заяв про залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутністю позивача (його представника). Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу до 28.09.2015 року. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON], є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 18.07.2018 року [PERSON] належить 3/4 частки на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS]. Згідно Довідки, виданої КЖЕП «Зоря» від 15.02.2018 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: відповідач [PERSON] та донька сторін - [PERSON]. \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Інгульського відділу Національної поліції України Головного управління національної поліції в Миколаївської області від 13.02.2018 року за № 3219/51-2018 заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою № 32 в будинку № 2 по вулиці Новозаводська в м. Миколаєві. Проте на вказане звернення йому було повідомлено, що відсутній склад протиправних дій відносно позивача та відносини, що склались між сторонами мають ознаки цивільно-правових та можуть бути вирішені у разі звернення до суду. Відповідно до акту проживання, який підписано сусідами [PERSON] та [PERSON], вбачається, що у квартирі [ADDRESS], фактично проживає [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми з вересня 2006 року. Відповідно до акту не проживання, який підписано сусідами [PERSON] та [PERSON], вбачається, що у квартирі [ADDRESS], [PERSON] фактично не проживає з жовтня 2014 року. [PERSON] не завірено, вони не містять дати складення та до них не долучено копії паспортів осіб тощо, на підтвердження місця реєстрації осіб, які їх підписали, через що суд вважає їх неналежними доказами. Позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою малолітньою донькою та зазначає, що відповідач (колишній чоловік) не впускає доньку до квартири та змінив всі замки. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 р. №2 ( v0002700-85 ) (зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 10 березня 1989 р. № 2 та від 25 грудня 1992 р. №13 ( v0013700-92 ) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України"\~роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясувати, чи додержано встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було воно постійним місцем їх проживання і протягом якого саме часу, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що з ним проживають, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до змісту\~ст. 65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з правовою позицією Верховного суду України (ц/с №6-60цс12) у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. ч. 1, 2\~ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням Проте, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК України. Відповідно до частини 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає... Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним субєктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. [PERSON] свідчить, що\~малолітня дитина\~не може бути самостійним позивачем за позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, оскільки вона\~зберігає або втрачає право користування ним автоматично разом з батьками. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази відповідно до вимог ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість,\~ достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, позивачем суду не надано доказів стосовно фактичного місця проживання позивача - матері малолітньої дитини [PERSON] з іншою дитиною - [PERSON], не заявлено вимог стосовно усунення перешкод у користуванні ними спірним житлом. Натомість зі змісту позову вбачається, що батько фактично не мешкає за вказаною адресою та із донькою проживати не має наміру. Оскільки малолітня дитина самостійно не може проживати у квартирі, доказів порушення її прав з боку відповідача позивачем не надано та клопотань про їх витребування не заявлено, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Outcome: dismissed