Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про поновлення строку позовної давності , визнання права на земельну частку (пай) в розмірі 10 умовних кадастрових гектарів та зобов»язання Маловисківську райдержадміністрацію видати правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що в період з 04 січня 1996 року по 02 квітня 2000 року він працював в Відкритому акціонерному товаристві «Вись» та являвся його членом. У 1999 році, при проведенні розпаювання земель господарства він мав бути включена до списку, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Вись», але помилково до списку включений не був. Після того він неодноразово звертався до голови правління ВАТ «Вись» та до голови Мар»янівської сілької ради з проханням видати йому сертифікат на право на земельну частку (пай), однак до цього часу дане питання не вирішено. В зв»язку з численими обіцянками відповідача задовольнити його вимоги, вважав, що його право не порушено, тому раніше до суду не звертавася. В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений позов, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Крім того пояснив, що на підставі рішення загальних зборів ВАТ «Вись» від 16.05.1999 року [PERSON] мав право на частку (пай), оскільки у товаристві пропрацював більше трьох років. Представник Мар»янівської сілької ради в судове засідання не з»явився. Надіслав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Представник Маловисківської райдержадміністрації вирішення питання щодо задоволення позовних вимог залишила на розсуд суду. В судове засідання 02.03.2015 року не з"явилась, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі. Представник ВАТ «Вись» в судове засідання не з»явився, відповідно ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відділу Держземагенства у Маловисківському районі в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям " право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] з 04 січня 1996 року по 02 квітня 2000 року працював в ВАТ «Вись» на посаді різноробочого (а.с. 5-6). З копії протоколу засідання комісії по розпаюванню земель та реформуванню ВАТ «Вись» від 26.05.1999 року вбачається, що під час розгляду заяв на розпаювання земель та уточнення списків по розпаюванню землі, заява [PERSON] була розглянута, та було вирішено не включати його разом з іншими громадянами в списки на розпаювання землі (а.с. 55) 23 липня 1999 року Відкритому акціонерному товаристу «Вись » видано державний акт на право колективної власності на землю (а.с. 09-11). Зі списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю ТОВ «Вись» вбачається, що громадянин [PERSON] до нього не включений (а.с. 12-15). Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано доказів того, що він являвся членом ВАТ «Вись», або являвся власником його акцій. Він до списку, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, включений не був, що не оспорюється позивачем . Таким чином, [PERSON] права на земельну частку (пай) не набув, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачем. Разом з тим позивач просить суд поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, при цьому жодних доказів поважності його пропуску не надано, але положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд відмовляє в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Оскільки встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, у задоволенні вимог як про визнання права на земельну частку (пай) за позивачем, на думку суду, слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed