Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

18 серпня 2017 відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; З урахування ціни позову, обраного позивачем способу, позиції сторін з даного приводу, встановлено, що дану справу можливо вирішити в порядку спрощеного позовного провадження. Так, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 37 359,28 грн., з яких проценти за користування коштами банківського вкладу у розмірі 21 040,37 грн., 3% річних у розмірі 3 506,73 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 12 812,18 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов'язання щодо повернення банківських вкладів, які були покладені на нього рішенням суду, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що складається з процентів за користування коштами, 3% річних та інфляційних нарахувань за час прострочення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позовну заяву з підстав зазначених в позові та наданих суду пояснень. Представник відповідача Кобзар Ю.Б. у судовому засіданні просила долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, наголошувала на невірності розрахунків та незаконності стягнення. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відовідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.08.2013 року між позивачем та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір банківського вкладу № SAMDN25000737194718 та № SAMDN25000737194648, у відповідності до яких вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 366 днів (до 20.08.2014 року) в розмірі 26 865,67 грн. та 36 248,51 грн. відповідно з нарахуванням відсотків в розмірі 18% річних. Як вказує позивач у своїй позовній заяві, відповідно до п. 6 вказаних договорів вони неодноразово були пролонговані. У вересні 2014 року позивачка звернулась до відповідача із вимогою про повернення вкладів на загальну суму 63 114,18 грн. Вказані вимоги були проігноровані відповідачем і позивач була змушена звернутися до суду. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу було відмовлено. Проте, Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.10.2015 року залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за договорами банківського вкладу № SAMDN25000737194718 та № SAMDN25000737194648 у розмірі 92 040, 37 грн. з яких: заборгованість за тілом вкладу - 63114,18, процентів - 17 990,14, 3% річних - 1 027,12 грн., інфляційних нарахувань - 9 908,93 грн. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки №CU4J-GA85-O61S-MG9S (а.с. 26) кошти у розмірі 88 440,96 грн. були зараховані на картковий рахунок позивачки 27.03.2017 року. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Згідно ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського вкладу розривається за заявою клієнта у будь-який час. Отже, аналіз правових норм та умов договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у після звернення позивача із заявою про повернення вкладів. Однак, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії. Отже, сума, яку позивач визначив, як проценти за користування коштами банківського вкладу за період з 20.05.2015 року по 27.03.2017 року стягненню не підлягають. В даному випадку слід врахувати те, що заявами від 03.09.2014 та 24.09.2014 позивач звернулась до Банку із вимогою повернути банківські вклади, отже відповідач правомірно посилається на те, що через 2 банківські дні після отримання заяви вкладника договір вважається розірваним. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму борту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних. В зв'язку з цим суд вважає що позовні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних по договорам № SAMDN25000737194718 та № SAMDN25000737194648 підлягають до задоволення повністю. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за неналежне виконання відповідачем рішення суду по справі №201/16180/14-ц складає 12812,18 грн. За таких обставин з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі № 62-97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» сума інфляційних втрат вираховуються за період з червня 2015 року по лютий 2017 року таким чином: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] /100% - [Сума боргу]. Відповідно 3% річних за період з 20.05.2015 року по 26.03.2017 року вираховується таким чином: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] /100% /365 днів х [Кількість днів]. Таким чином, за відповідачем виникла заборгованість за прострочення виконання грошового зобов'язання перед позивачем, яка складається з: 12812,18 грн. (сума інфляційних втрат) + 3 506,73 грн. (сума трьох відсотків річних), За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХП «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації наведено у додатку 1 до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial