Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

12 вересня 2018 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал дружби» (далі - позивач, ОСББ, «Квартал дружби») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить визнати недійсною довідку щодо оплати вартості, серія та номер: 20, що видана 31.03.2015 року, видавник ТОВ «Висока Вежа», на підставі якої зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі, що за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Також просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк Світланою Юріївною, індексний номер 28940299 від 25.03.2016. В подальшому представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якого просить визнати нежитлове приміщення № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі, що за адресою: [ADDRESS] спільним майном співвласників багатоквартирного будинку. Також просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделю Світланою Юріївною, індексний номер 28940299 від 25.03.2016. В обґрунтування позову зазначено, що 27.09.2013 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Квартал Дружби". 23 жовтня 2014 Об`єднання прийняло від балансоутримувача житловий комплекс за адресою: [ADDRESS] з балансу на баланс за актом приймання-передачі. За вказаним актом балансоутримувачем на баланс Об`єднання передано весь комплекс, включно з усіма допоміжними приміщенням, у тому числі з допоміжним приміщенням № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі. Разом з тим, позивачу в березні 2016 року стало відомо, що вище вказане приміщення відчужено у власність відповідача на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення № 14/04-2011-ДН/V від 14 квітня 2011 року. Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2016 зазначений договір визнано недійсним. Разом з тим, позивач позбавлений можливості розпоряджатись спірним приміщення, оскільки право власності на спірне приміщення зареєстровано за відповідачем, що стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою від 14.09.2018 позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал дружби» до [PERSON] про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації співвідповідач залишено без руху. Ухвалою від 13.11.2018 позову заяву за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал дружби» до [PERSON] про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації співвідповідач прийнято до розгляду судді та відкрито провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Крім того, зазначеною ухвалою вирішено клопотання представника позивача щодо витребування у відповідача довідки щодо оплати вартості, серія та номер: 20, видана 31.03.2015, видавник ТОВ «Висока Вежа». Ухвалою від 16.03.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справо до розгляду по суті. Ухвалою від 17.04.2020 у задоволені клопотання представника ОСББ «Квартал Дружба» адвоката Литвиненка М.В. про залучення до участі у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квартал дружби» до [PERSON] про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації співвідповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Делюк С.Ю. відмовлено. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову, які викладені в заяві від 13.06.2019 підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову, заперечував частково, а саме: в частині визнання права власності. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено, що 27.09.2013 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Квартал Дружби". 23 жовтня 2014 Об`єднання прийняло від балансоутримувача (ТОВ «Світ побуту») житловий комплекс за адресою: [ADDRESS] з балансу на баланс за актом приймання-передачі. За вказаним актом балансоутримувачем на баланс ОСББ передано весь комплекс, включно з усіма допоміжними приміщенням, у тому числі з допоміжним приміщенням № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі. На підставі договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення № 14/04-2011-ДН/V від 14.04.2011, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Висока Вежа» та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. нежитлове приміщення № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі, що за адресою: [ADDRESS] передано у власність відповідачу. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2016 визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення № 14/04-2011-ДН/V від 14.04.2011, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Висока Вежа» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. Крім того, визнано недійсним Акт приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі, що за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічний зміст має норма ст. 312 ЦК України. Статтею 316 ЦК України, визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦПК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; Відповідно до ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. За приписами частини 1 статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, саме останній є особою, яка є процесуальною особою, яка на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушила його права та до якої позивач направляє свої позовні вимоги (свій позов) звернувшись при цьому до суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У всіх випадках визнання тієї чи іншої дії як способу захисту пов`язується із зазначенням в нормативних актах. Спосіб захисту також визначають як конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав і вплив на правопорушника. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між кількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що закріплено у положеннях статті 5 ЦПК України. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи із встановлених судом обставин та оцінених доказів, вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк Світланою Юріївною, індексний номер 28940299 від 25.03.2016 є тим ефективним способом захисту, який відновить порушене право позивача. Щодо вимог позивача про визнання нежитлового приміщення № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі, що за адресою: [ADDRESS] спільним майном співвласників багатоквартирного будинку слід зазначити наступне. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, як встановлено статтею 392 ЦК України. Зі встановлених судом обставин, не вбачається, що право власності на нежитлове приміщення № V на 6 поверсі у секції 5 в житловому комплексі, що за адресою: [ADDRESS] оспорюється чи не визнається. Крім того, вказане приміщення, в силу положень ч. 2 ст. 382 ЦК України, є спільним майном на праві спільної сумісної власності, співвласниками якого є власники квартир багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , відтак підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1762,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial