Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] померла її двоюрідна бабуся [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 24.04.2000 року, видане виконкомом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - право на право на земельну частку (пай), розміром 2,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), з земель колишнього КСП "Зоря" Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлій на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 30 січня 1997 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її бабуся [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 25.05.2015 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), та 04 .11.2009 року отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом, проте за життя не провела державну реєстрацію свого права на нерухоме майно. За життя 14 жовтня 2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно на день смерті заповіла їй. Заповіт посвідчений Шульгівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за №201. [INFO] помер її батько [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області). На даний час, єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] та [PERSON] є вона та її брат [PERSON] Звернувшись до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину вона отримала постанову нотаріуса від 07.07.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю в неї всіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1261, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Скопіч А.В. в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно дост.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] померла двоюрідна бабуся позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 24.04.2000 року, видане виконкомом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - право на право на земельну частку (пай), розміром 2,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), з земель колишнього КСП "Зоря" Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлій на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 30 січня 1997 року (а.с.14). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла бабуся позивача [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 25.05.2015 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), та 04 .11.2009 року отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом, проте за життя не провела державну реєстрацію свого права на нерухоме майно (а.с.13). За життя 14 жовтня 2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно на день смерті заповіла позивачу. Заповіт посвідчений Шульгівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за №201. [INFO] помер батько позивача та відповідача [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області). Позивач, звернувшись до державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину, отримала постанову нотаріуса від 07.07.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю в неї всіх необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.16). Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що викладені в постанові від 07.07.2016 року, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляли, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved