Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

15 серпня 2019 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої входять дві земельні ділянки площею 4,0648 га та 5,6904 га, які розташовані на території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Вказані земельні ділянки загальною площею 9,76 гектари, належали батьку позивача [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державного акта, однак він на ім`я матері не виготовлявся. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу за оформленням спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині того, що правовстановлюючим документом на право власності на землю матері є Державний акт про право власності на земельні ділянки, а не свідоцтво про право на спадщину за законом. Хоча мати за життя і не звернулася за видачею Державних актів на земельні ділянки, однак вбачається, що спадщину вона прийняла, отримала свідоцтво про право на спадщину, а відповідно позивач, має право на вказані земельні ділянки. На підставі викладеного [PERSON] просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 5,6904 га та 4,0648 га, розташовані на території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, після смерті матері [PERSON] . В підготовче засідання позивач направила заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.25). Представник відповідача - сільський голова Н.Бабенко в підготовче засідання також направила заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечення проти задоволення позовних вимог позивача (а.с.24). Третя особа в підготовче засідання не з`явилася, про його проведення повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розгляд справи здійснюється судом відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Федорівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 01 червня 2011 року, актовий запис №3 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0648 та 5,6904 гектара, що розташовані в межах території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, які належали їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАА № 311818 від 16 липня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 509. Згідно вказаного свідоцтва зазначені земельні ділянки загальною площею 9,76 гектарів належали [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-МК № 029152 , виданого Озерівською сільською радою народних депутатів 17 червня 1999 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 866 (а.с.7,10). Державний акт на ім`я [PERSON] не виготовлявся. З копії спадкової справи № 24/2019, зареєстрованої у спадковому реєстрі 10 вересня 2019 року приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області вбачається, що на випадок смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Федорівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 10 червня 2007 року та зареєстрований у реєстрі за № 24, відповідно якого вказану земельну ділянку площею 9,76 гектарів вона заповіла [PERSON] (а.с.28). Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку зазначену земельну ділянку загальною площею 9,76 гектарів розділено на дві земельні ділянки площею 4,0648 гектарів, кадастровий номер 4821184800:06:000:0034 та 5,6904 гектарів, кадастровий номер 4821184800:06:000:0020 (а.с.11,12). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осі (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.ст.1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З копії спадкової справи № 24/2019 вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.29). Однак, відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу № 317 від 10 липня 2019 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 9,76 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Озерівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, по причині того, що правовстановлюючим документом, який дає право на оформлення спадщини на землю є Державний акт, а не свідоцтво про право на спадщину за законом, яке надала [PERSON] (а.с.16). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнанняправа на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину) вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивач, відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Пленуму Верховного суду України, звернулася до суду за захистом порушеного права, а її матір за життя спадщину на земельні ділянки оформила, однак не встигла отримати на них Державний акт, суд дійшов висновку, що її позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved