Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

11 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи [PERSON] про розірвання договору поруки. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилався на те, що 19.12.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» був укладений договір поруки №OD30AK01400060/Р1. Згідно умовам цього договору, [PERSON] поручався перед банком за невиконання зобов'язань позичальником по кредитному договору від 19.12.2007 року №OD30AK01400060, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]. У період дії договору поруки, відповідач порушив умови договору поруки. Порушення умов договору на думку позивача полягають у тому, що банк не надсилав поручителю письмову вимогу з вказівкою невиконаного зобов'язання і у тому, що поручитель не був ознайомлений з умовами кредитного договору та банк не попередив поручителя про усі зобов'язання і їх розмір, а також, позивач вважає, що усі зобов'язання за кредитним договором виконанні у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 19.12.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» був укладений договір поруки №OD30AK01400060/Р1. Згідно умовам цього договору, [PERSON] поручався перед банком за невиконання зобов'язань позичальником по кредитному договору від 19.12.2007 року №OD30AK01400060, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]. У період дії договору поруки, відповідач порушив умови договору поруки. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Позивач посилається на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитного договору, проте зазначені доводи є необґрунтованими, так як відповідно до п.3 договору поруки №OD30AK01400060/Р1 поручитель з умовами кредитного договору був ознайомлений. Відповідно до п. 24 Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п.12 договору поруки «поручительство по этому договору прекращается по истечению 5 лет со дня наступления срока возврата кредита по кредитному договору». Як вбачається із матеріалів справи, у 2012 році Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості до Індустріального суду м. Дніпропетровськ. Відповідно до п. 22 Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Позивач стверджує, що у розрахунку заборгованості не враховані усі проплати, але це не відповідає дійсності, так як у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості у якому вказані усі проплати. Посилання відповідача на те що, заставний автомобіль, який належить [PERSON] був переданий банку і тому зобов'язання позичальника були виконані є необґрунтованим, тому що навіть при реалізації заставного майна, сума боргу не була погашена у повному обсязі, про що свідчить розрахунок заборгованості. Позивач ставить питання про розірвання договору на підставі ч.2 ст 651 ЦК України, але позивачем не доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового роту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в йому обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані прострочення збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд відмовляє у задоволенні позову..

Outcome: dismissed