Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в с.Рябина В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] та земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Рябинівської сільської ради В.Писарівського району. За життя померла заповіту не посвідчувала, фактично проживала в сім'ї заявника [PERSON] в його господарстві по [ADDRESS], він здійснив її поховання, розпорядився її речами, тому відповідно до ст.1264 ЦК України має право на спадкування майна померлої в четверту чергу спадкоємців за законом, але оформити свої спадкові права належним чином не має можливості через необхідність встановлення у судовому порядку факту проживання разом з померлою однією сім'єю не менше як п'ять років на день відкриття спадщини. У зв'язку з наведеним заявник просить його вимоги задовольнити. У судовому засіданні заявник на своїх вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити, при цьому пояснив, що [PERSON] проживала по [ADDRESS], потім він забрав її до себе, вона проживала з його сім'єю, допомагала по господарству, він доглядав її, ділився продуктами харчування, вона ділилася пенсією, в березні 2007 року [PERSON] померла у своєму будинку, звідки її поховали, поховання здійснював він, поминали в його господарстві. Представник заявника у судовому засіданні вимоги заявника підтримала. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог заявника не заперечує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживав в [ADDRESS], заявник - по [ADDRESS] померла [PERSON] - по [ADDRESS], проживала сама, мати заявника доглядала за нею, а коли вона померла, заявник забрав [PERSON] до себе, проживали разом приблизно 1-2 роки, померла [PERSON] у себе вдома, поховання здійснювали з її господарства. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його мати перебувала в добрих стосунках з [PERSON], можливо далекі родичі, він навідувався з матір'ю до [PERSON] за її місцем проживання по [ADDRESS] у 2000 році, потім він запропонував [PERSON] забрати [PERSON] до себе, він погодився і забрав її, однак коли він навідував [PERSON] у 2003 році вона перебувала у себе вдома, він здійснював оранку її городу, вона обробляла сама свій город, померла [PERSON] у 2007 році. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2000 році заявник забрав до себе [PERSON], була в неї окрема кімната, проживали близько 7 років. Заслухавши пояснення заявника та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає. Згідно зі ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с.Рябина В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно (а.с.14,15). Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (а.с.44) заповіт від імені [PERSON], яка померла [INFO], не посвідчувався, спадкова справа не заведена. Факт, про встановлення якого просить заявник, необхідний йому для оформлення спадщини після смерті [PERSON]. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.ст.1217, 1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо (абз.2 п.21). Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування тощо. Обов'язковою умовою встановлення факту, про який просить заявник, є умова «проживання однією сім'єю», оскільки сам по собі факт постійного проживання осіб за певною адресою не може автоматично породжувати для них взаємні права та обов'язки, які передбачено для осіб, що складають сім'ю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог п.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, в судовому засіданні не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності обставин, які б засвідчували сімейні відносини, які склалися між заявником та [PERSON], а саме: наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо. При цьому, в матеріалах справи маються дві суперечливі довідки, з однієї з яких слідує, що [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS], де була зареєстрована та проживала одна до смерті та на день смерті (а.с.8), а з іншої, до якої доданий також акт опитування свідків, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS], а фактично проживала з 2000 року по [ADDRESS] (а.с.10). Із згаданого акту опитування свідків також слідує, що [PERSON] дійсно вступив в управління спадщиною після смерті [PERSON], що засвідчено трьома свідками, однак за нормами ч.3 ст.1268 ЦК України лише спадкоємець (заявник [PERSON] спадкоємцем не являється), який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ([PERSON] та померла [PERSON] були зареєстровані за різними адресами), вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які дали суду суперечливі свідчення, що також фактично не підтвердили факт постійного проживання заявника [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. А свідок [PERSON], хоча і підтвердив у судовому засіданні факт спільного проживання заявника та померлої [PERSON] протягом п'яти років до дня відкриття спадщини, однак факт спільного проживання саме однією сім'єю, його свідчення не підтверджують. Абзацом 1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 вказаної постанови зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса В.Писарівського районного нотаріального округу Васильченко Н.В.В. від 24.01.2017 нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску строку для прийняття спадщини, встановленого законом, а не з причин відсутності документів на підтвердження факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

Outcome: dismissed