Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] 29.10.2015 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ТОВ «ЛЮМАШІП» (LUMASHIP s.r.l.) про стягнення заробітної плати, в якому просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ТОВ «ЛЮМАШІП» (LUMASHIP s.r.l.) на користь [PERSON] заробітну плату за договором найму моряка від 08.01.2012 року у розмірі 48000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року еквівалентно 1098240 гривень 00 копійок. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що 08.01.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений контракт терміном на 4 місяці, за яким позивач з 08.01.20152 року по 08.50.2012 року повинен був перебувати на посаді капітана судна LPG LUKE, офіційний №9356919, прапор Португалії, порт приписки Мадейра. З розділу договору найму моряка «Умови договору» вбачається, що загальна щомісячна заробітна плата позивача повинна становити 12000 доларів США, що за 4 місяці контракту у загальній сумі становить 48000 доларів США. Однак відповідачем вт порушення договору, заробітна плата не сплачена, не зважаючи на те, що позивач відпрацював на судні згідно умов договору. Враховуючи вищевикладене позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надав пояснення, що не згоден з позовними вимогами [PERSON] У судові засідання призначені на 18 серпня 2016 року та 08.09.2016 року представник відповідача не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що 08.01.2012 року між [PERSON] та ТОВ «ЛЮМАШІП» (LUMASHIP s.r.l.) було укладено договір найму моряка. Згідно з умовами вказаного договору зазначено, що [PERSON], громадянин України, за посадою капітан. Працедавець: LUMASHIP s.r.l., адреса: вул. Джованні Порціо №4, Чентро Діреціонале, із. Е2, с. Б, 80143, Неаполь, Італія. Судно: LPG LUKE, офіційний №9356919, прапор Португалії, порт приписки Мадейра. Згідно з розділом умови договору за договором найму моряка від 08.01.2012 року встановлено, що період роботи становить 4 місяці, загальна заробітна плата на місяць становить 12000 доларів США. Тобто загальна сума заробітної плати за встановлені сторонами 4 місяці становить 48000 доларів США (12000*4=48000). Однак після виконання позивачем умов вищевказаного договору, відповідачем не було проведено розрахунку згідно з умовами договору найму моряка від 08.01.2012 року. Трудовий договір не містить норм про застосовне право. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно статті 52 Закону України «Про міжнародне приватне право», до трудових відносин застосовується право держави, в якому проводиться робота, якщо інше не передбачено законом або договором Україні. Держава прапора судна сторонами було встановлена - Португалія. Порядок встановлення змісту норм права іноземної держави передбачений статтею 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» та роз'ясненнями, які викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ №24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом». Статтею 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України. Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ №24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», встановлення і застосування змісту іноземного права - це правозастосовний процес, який здійснюється судом на підставі та в межах національного права згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права, такими, як: суверенна рівність держав, самовизначення, невтручання у внутрішні справи. Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (частина шоста статті 8 ЦПК). Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права (стаття 6 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Оскільки суд зобов'язаний застосовувати норми іноземного права, то встановлення ним іноземного права здійснюється ех oficio, суд використовує наступні способи здобуття інформації про іноземне право: власне з'ясування змісту іноземного права суддею, у провадженні якого є справа; використання експертних висновків; дипломатичний порядок отримання такої інформації; офіційний запит через Міністерство юстиції; отримання довідок через систему правової допомоги; обмін правовою інформацією; безпосередні зносини судів різних держав та з іншими компетентними органами; встановлення іноземного права сторонами тощо. Зокрема, аналіз змісту консульських функцій відповідно до статті 5 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року свідчить, що консульські установи можуть надавати інформацію про іноземне право судам держави перебування. Тому якщо суду необхідно з'ясувати дані про право певної країни, він може звернутися до консульської установи іноземної держави, консульський округ якої охоплює територію юрисдикції суду. У тому випадку, якщо консульська установа відповідної держави на території країни відсутня, суд може звернутись до дипломатичного представництва. Окрім того, суди України можуть звертатися до української дипломатичної чи консульської установи закордоном або до МЗС з метою з'ясування змісту іноземного права. Дієвими є механізми обміну правовою інформацією, що передбачені двосторонніми договорами про правову допомогу, укладеними між Україною та іншими країнами. Як правило, вони містять положення про взаємне надання правової допомоги та органи, що її здійснюють. За загальним правилом клопотання про правову допомогу мають надсилатися через органи юстиції. Перелік чинних двосторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів у сфері міжнародно-правового співробітництва розміщений на сайті Міністерства юстиції України та на веб-порталі Верховної Ради України. Суд, застосовуючи норми іноземного права, визначає дію цих норм у часі та просторі. Згідно зі статтею 7 Закону України "Про міжнародне приватне право" при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави. Суд зазначає, що під час розгляду справи 08.12.2015 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою було витребувано з Посольства Португальської Республіки витяги з законодавства Португальської Республіки, що передбачає та регулює трудові відносини з питань щодо порядку виплати (порядку стягнення) заробітної плати роботодавцем на користь працівника. Вказана ухвала суду для виконання двічі направлялась на адресу Посольства Португальської Республіки в Україні, була отримана, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним поштовим повідомленням про відправлення копії ухвали суду, та підписом уповноваженої особи Посольства Португальської Республіки в Україні про її отримання, однак ухвала Київського районного суду міста Одеси від 08.12.2015 року виконана не була. Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст. 4 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.43 ч.7 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями\~27,\~46 ЦПК України\~передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту\~ст. 27 ЦПК України. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Представником відповідача під час участі у справі не було надано до суду жодного доказу на підтвердження посилань щодо незгоди з позовними вимогами, на підтвердження того, що відповідачем був проведений розрахунок з позивачем за договором найму від 08.01.2012 року. Крім того представником відповідача не спростовувалась інформація, щодо перебування позивача на посаді капітана судна LPG LUKE, офіційний №9356919, прапор Португалії, порт приписки Мадейра, за договором найму моряка від 08.01.2012 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з ТОВ «ЛЮМАШІП» (адреса розташування: Італія, Неаполь, вул. Джованні Порціо, 4, Чентро Діреціонале, із Е2, с. Б, 80143, англійською мовою: «LUMASHIP s.r.l.», Napoli, Italia, Centro Direzionale, Isola E/2, scala B, Via Giovanni Porzio n. 4; реєстраційний номер у реєстрі міста Неаполя №6833611210, економічно-адміністартивний реєстраційний номер №NФ-842421) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) невиплачену заробітну плату за договором найму моряка від 08.01.2012 року в сумі 48000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року еквівалентно 1098240 гривень 00 копійок. \~Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Таким чином встановлено, що позивача при подачі до суду позову, було звільнено від сплати судового збору. Отже, судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог у відповідності до положень\~ст. 88 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір», а саме стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 6090 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved