Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 07.12.2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №86. Від шлюбу сторони дітей не мають, однак домовленості розірвати шлюб в органах РАЦСу між ними не досягнуто, в зв'язку із чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось через постійні суперечки, конфлікти, відсутність взаєморозуміння та поваги, що призвело до виникнення між ними неприязних відносин. Вони проживають окремо та шлюб між ними фактично припинено. Вважає, що примирення з відповідачем неможливе та просила шлюб розірвати, залишивши їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, у своїй заяві позивач позов підтримала та просила шлюб розірвати, відповідач позов визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. За викладених обставин розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 07.12.2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис №86 (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Викладені в позовній заяві фактичні обставини взаємовідносин між сторонами відповідачем визнано, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають. З врахуванням того, що позивач не бажає примиритися, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Таким, що не суперечить положенням СК України, суд вважає прохання позивача щодо відновлення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища "[PERSON]", оскільки таке право вибору належить саме позивачу. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved