Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

7 листопада 2016 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої їй та її брату [PERSON] відкрилась спадщина на все майно за заповітом. Вони між собою домовились, що вона успадкує житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] та земельну ділянку для його обслуговування, які входять до складу спадщини та належали померлій на праві власності, відповідач - інше майно за домовленістю. Однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності на спадковий будинок належним чином не було зареєстровано спадкодавцем, тому просить визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В разі задоволення позову просить не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 23.11.2016 було виключено зі складу осіб, які беруть участь у справі, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відділ економічного розвитку та державної реєстрації Згурівської районної державної адміністрації Київської області та залучено до участі у справі третю особу Згурівську районну державну адміністрацію Київської області В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце розгляду справи були оповіщені належним чином, направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, відповідач позов визнає повністю. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначила, що відповідно до технічного паспорта на будинок самочинне будівництво відсутнє. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями за заповітом померлої [INFO] [PERSON], у встановленому порядку прийняли спадщину, спадкова справа відкрита. Сторони домовилися між собою про розподіл спадщини, уклавши Договір від 30 вересня 2016 року, відповідно до якого у приватну власність позивача перейшла земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0587 га, що розташовані в [ADDRESS] та грошові вклади. У приватну власність відповідача перейшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9300 га. Позивач після укладення договору про розподіл спадщини звернулась до нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом також на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS], який входить до спадкової маси. Відповідач із такою заявою не звертався та цей позов визнає повністю (а.с.94 - заява). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно у зв'язку з тим, що спадкове майно не було зареєстровано у встановленому порядку (а.с. 11 - відмова). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП Київської обласної ради «Лівобережне БТІ», спірний житловий будинок, дані про який було внесено до погосподарських книг Старооржицької сільської ради Згурівського району Київської області (а.с.20-31, 33-34 - копії особових рахунків), належав спадкодавцю та складається із житлового будинку під літерою «А-1», 1965 року побудови, прибудови під літерою «а», 1965 року побудови, прибудови під літерою «а1», 2012 року побудови, ганку під літерою «1», 1965 року побудови, ганку під літерою «2», 2012 року побудови, сараю під літерою «Б», 1959 року побудови, погреба з шиєю під літерою «В», 1959 року побудови, сараю під літерою «Г», 1967 року побудови, сараю під літерою «Д», 1967 року побудови, вбиральні під літерою «Ж», 1965 року побудови, свердловини під літерою «2», 2010 року побудови, огорожі під літерою «№ 5», 1965 року побудови, воріт з хвірткою під літерою «№ 4», 1965 року побудови, вимощення під літерою «І», 1970 року побудови. При технічній інвентаризації житловий будинок не відображено в матеріалах інвентаризації як самовільний, його інвентаризаційна вартість складає 208992,00 грн, в тому числі вартість прибудови під літерою «а1» - 120141 грн. Його ринкова вартість - 51715 грн (а.с.12-15, 17-19, - копії звіту, технічного паспорта). Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УРСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель" і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних. Позивач не надала висновку компетентного органу щодо дотримання при будівництві прибудови під літерою «а1» будівельних норм і правил. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, не належать до самочинного будівництва: для будинків садибного типу, дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд (незалежно від наявності фундаменту), навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, веранд, тамбурів, нежитлових прибудов, терас, ганків, бань, саун, хлівів, гаражів, літніх кухонь тощо. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю на законних підставах, рівно як і законно вона володіла ним. Спадкодавець за життя отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - спірний жилий будинок, однак не зареєструвала його в органах БТІ (а.с.16 - свідоцтво про право власності). Позивач при пред'явленні позову сплатила судовий збір в розмірі 551,20 грн (а.с.1 - квитанція). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що позивач є спадкоємцем за заповітом спадкодавця, до складу спадщини входить спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, побудованими до 05.08.1992, окрім об'єктів нерухомого майна, які не належать до самочинного будівництва відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, який належав [PERSON] на законних підставах, рівно як і законно вона володіла ними. Спадкодавець за життя не отримала правовстановлюючі документи на спірне майно. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, а саме, про визнання права власності на прибудову під літерою «а1», 2012 року побудови, оскільки позивач не надав доказів щодо прийняття її в експлуатацію у встановленому порядку. Оскільки позивач просить у разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України, то вбачається за необхідне судові витрати покласти на позивача та стягнути із неї недоплачену суму судового збору, виходячи із дійсної вартості майна, яка встановлена при технічній інвентаризації спірного будинку, тобто 208992,00 грн. Таким чином, розмір судового збору складає 888,51 грн (208992,00 грн - 120141,00 грн (вартість прибудови) = 88851,00 грн х 1%), недоплачена сума судового збору - 337,31 грн (888,51 грн - 551,20 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial