Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті її чоловіка [PERSON], [INFO] року, залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона як спадкоємець за законом звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у видачі такого нотаріусом було вдмовлено у зв»язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову.Спадкоємцем першої черги за законом є також [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву. Вона, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла на себе всі права та обов»язки щодо спадкового майна. На підставі наведеного просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні присутня не була. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності та задоволення позовних вимог. Представник відповідача - Кобилецько-Полянської селищної ради в судове засідання не з»явився. Селищний голова Гота І.І. направив суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, та визнання позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився. Державий нотаріус Кицка М.М. надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дружиною спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги спадкування за законом. [INFO] року чоловік [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис №10 та виконкомом Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області видано свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким яким є житловий будинок [ADDRESS] Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що підтвердженням приналежності, нині померлому [PERSON] житлового будинку [ADDRESS], є договір купівлі-продажу від 30 травня 1984 року, укладений між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном , і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла, що стверджено довідкою виконавчого комітету Кобилецькі-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №1001 від 1 червня 2016 року. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину, що стверджено Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43929478 від 23 травня 2016 року та спадкодавцем заповіт не складався, свідченням чого є Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43929473 від 23 травня 2016. Інші двоє спадкоємців першої черги спадкування за законом, це діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини в користь матері [PERSON]. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved