Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

13.06.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на нежитлові будівлі: свинарник-1 та свинарник-2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також на склади №1 і №2 , що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником вищевказаних нежитлових будівель згідно Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ОД №510 , виданого Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області 04.07.2014 року, а також, згідно рішення виконкому Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №39 і №40 від 09 вересня 2016 року про надання поштової адреси нежитлових приміщенням, та рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Кубей» від 06.09.2014 року (протокол №3 від 06.09.2014 року), яким йому, позивачу, затверджено право, підтверджене вищевказаним Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Кубей» серії ОД №510, - на суму 143308грн., що видане на його, позивача, ім`я - [PERSON] 04.07.2014року. Також позивач посилається на ухвалене рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Кубей» (протокол №3 від 06.09.2014 року) про затвердження та виділення майна за переліком згідно з додатком №2 до протоколу №3 від 06.09.2014 року, а саме, згідно яких йому, позивачу, виділено свинарник-1, свинарник-2, склад №1 та склад №2; врегулювання майнових відносин відбулося в результаті реорганізації колективних сільськогосподарських підприємств: СВК «Кубей» є правонаступником КСП «Кубей» згідно з його Статутом. Рішеннями виконкому Кубейської сільської ради №39 та №40 від 09.09.2016 року нежитловим приміщенням: свинарнику-1 та свинарнику-2 присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] , а складу № 1 та складу №2 - адресу: [ADDRESS] . Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно, позивачу відмовлено в державній реєстрації у зв`язку з ненаданням заявником документів, що підтверджують набуття заявником права власності на вищезазначене майно.Тому він змушений звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю. Відповідач - голова Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - надіслав суду заяву про те, що він копію позовної заяви отримав, просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення вимог позову. Відповідно до ст.200ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Предметом даного позову є право власності на майновий пай колишнього КСП, а підставою - відмова держреєстратора в реєстрації цього права, що належить на думку позивача йому. Майновий пай - це частка кожного члена КСП в майновому пайовому фонді, розмір якої залежить від трудової участі в діяльності цього підприємства. Право на майновий пай посвідчується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) (далі - Свідоцтво). У Свідоцтві зазначається сума, на яку члену реорганізованого КСП підлягає виділенню майно, що підлягало паюванню, та відсоток такого майна у загальному пайовому фонді. Наразі питання викупу й оформлення «пайового» майна є досить актуальним. Існує чимало господарств, що фактично користуються таким майном і не мають жодних документів, які б підтверджували право власності або право користування ним. Зазвичай, це пов`язано з тим, що чинне законодавство практично не врегульовує процедуру оформлення права власності (як фізичних, так і юридичних осіб) на майно, яке виділене в рахунок майнового паю. Хоча підприємства і скупили більшу частину свідоцтв у колишніх членів колишніх КСП, однак оформити право власності на таке майно не можуть. Єдиним нормативно-правовим актом, який хоча б якимось чином врегульовував питання виділення майна в натурі, є наказ Мінагрополітики від 14.03.2001р. №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» (далі - Наказ № 62), але він втратив чинність ще 24.05.2013р., оскільки Мінагрополітики дійшло висновку, що подібні нормативно-правові акти вже віджили своє та не є актуальними. Втрата чинності Наказом №62 призвела до того, що певний час процедура виділення майна в натурі в рахунок майнового паю була повністю заблокована, а єдиним способом оформити право власності було лише звернення до суду. Згодом Державна реєстраційна служба України (далі - ДРС) надала 06.06.2014 р. роз`яснення за №4299/05-15-14 щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів КСП, наступного змісту: «Враховуючи те, що наказ Мінагрополітики від 14.03.2001 р. № 62 втратив чинність і на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, вважаємо, що свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності». Інших нормативно-правових актів на заміну скасованому Наказу №62 так і не ухвалено. Проте, Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р. було затверджено новий Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127), згідно якого цей порядок визначений у п`яти етапах. Етап 1 - викуп майнових паїв: кожен із співвласників мав право скористатися своїм майновим паєм в один з таких способів: - об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно в натурі у спільну часткову власність і передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; - об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно в натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування й розпорядження цим майном і передати його в оренду; - отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом з членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; - відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку, а саме: кожен з власників має право продати свою частку майна, яка перебуває у спільній частковій власності, згідно з договором купівлі-продажу майнового паю (форма договору купівлі-продажу майнового паю затверджена наказом Мінагрополітики від 09.04.2001р. №97 «Про затвердження Рекомендацій щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності». Етап 2 - оформлення нового свідоцтва про перехід права власності на майновий пай на підставі цивільно-правових угод відповідним органом місцевого самоврядування (який видав і зареєстрував майновий сертифікат): видається новому власнику нове Свідоцтво. Для його отримання підприємство має подати до сільської, селищної або міської ради посвідчену копію відповідної цивільно-правової угоди та попереднє свідоцтво (попередні Свідоцтва). При цьому нове Свідоцтво реєструється у книзі обліку свідоцтв, а попереднє (попередні) - анулюється (анулюються). Крім того, відомості про нового власника Свідоцтва вносяться до списку осіб, які мають право на майновий пай. Органи місцевого самоврядування за заявою покупця (нового власника) майнових паїв зобов`язані видати на його ім`я нове Свідоцтво на сумарну номінальну вартість викуплених майнових паїв. Тобто, якщо підприємство придбало декілька майнових паїв, то воно може отримати одне нове Свідоцтво. В разі, якщо орган місцевого самоврядування не вчиняє всіх необхідних дій щодо внесення змін до книги обліку свідоцтв та не анулює старі Свідоцтва, це призводить до повторних продажів майнових паїв і, відповідно, судових спорів. Етап 3 - виділення майна в натурі зі складу майнового фонду майна. Згідно з Наказом №62 виділити із складу пайового фонду майно в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням (у процесі вирішення майнових питань) має підприємство-правонаступник (користувач) на підставі рішення зборів співвласників, проте, у Порядку №1127 про загальні збори мова не йдеться, лише, відповідно до п.51 Порядку №1127 підставою для державної реєстрації права власності є Свідоцтво з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого КСП про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства й печаткою, та акт приймання-передачі майна. Отже, для виділення майна в натурі мають бути проведені загальні збори співвласників майнових паїв КСП. Зазвичай скликанням загальних зборів займається підприємство, яке викупило більшу частину майнових паїв, або підприємство-правонаступник КСП. Скликати загальні збори можна шляхом розміщення оголошення в місцевих засобах масової інформації або на місцевих дошках оголошень. Оголошення має містити інформацію про: дату, місце проведення загальних зборів, порядок денний. Наказом №62 передбачалося, що визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним з нижченаведених способів за рішенням загальних зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. На практиці виділення майна в натурі відбувається саме за структурою пайового фонду: особа, яка бажає виділити майно в натурі в рахунок майнового паю, самостійно визначає конкретне майно та подає відповідну заяву на ім`я загальних зборів, і в разі, якщо на загальних зборах не вдається вирішити питання щодо виділу майна в натурі, то звертається до суду. Рішення загальних зборів про виділення певного майна в рахунок майнових паїв окремим особам передається підприємству правонаступнику або підприємству-користувачу майна. Вони, у свою чергу, оформлюють і підписують акт приймання-передавання майна і одночасно роблять запис про виділення майна в натурі у Свідоцтві. Такий запис засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. З метою реалізації права власності громадян на майнові паї комісія з питань реструктуризації КСП мала розробити план розподілу пайового фонду, який мав затверджуватися загальними зборами. У плані, зазвичай, визначається структура майна пайового фонду, відповідно до якої розподілялося майно, тобто, питома вага кожної категорії активів у пайовому фонді. У структурі окремо мають бути виділені основні засоби за групами, незавершене будівництво і устаткування; обігові засоби розподіляються на фінансові та оборотні активи. З метою розподілу майна пайового фонду в натурі між групами співвласників структура пайового фонду може бути більш деталізована. Наприклад, з числа будівель і споруд можуть бути виділені такі підгрупи: тваринницькі приміщення; будівлі для ремонту та зберігання техніки; будівлі для зберігання й переробки зерна та іншої продукції; побутові, допоміжні будівлі та лабораторії; конторські будівлі, тощо. Рухоме майно може бути класифіковане, наприклад, за такими групами: автомобілі вантажні (за вантажопідйомністю); автомобілі-самоскиди; спеціальні автомобілі (молоковози, бензовози тощо); причепи; трактори важкі, легкі, колісні, гусеничні; ґрунтообробне знаряддя та сівалки тощо; інше майно (з урахуванням специфіки виробництва). Етап 4 - реєстрація права власності на майно. Виділення майна в натурі не призводить до виникнення права власності. Для цього існує обов`язкова процедура державної реєстрації права власності на таке майно. Зокрема, речове право на нерухоме майно (в тому числі, право власності) можуть зареєструвати: нотаріуси, які взяли на себе функції державного реєстратора; державні реєстратори виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації; та акредитовані суб`єкти. З метою державної реєстрації права власності на нерухоме «пайове» майно можна звернутися до будь-якого з вищенаведених державних реєстраторів, але виключно в межах області, або міст Києва та Севастополя, де знаходиться відповідне майно. Для проведення державної реєстрації необхідно подати: 1) свідоцтво (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого КСП про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт прийому-передачі нерухомого майна. На жаль, як підтверджує практика, цих документів недостатньо для державної реєстрації права власності. Досить часто державні реєстратори вимагають додатково надати: 1) документ, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомості адреси (яка присвоюється кожному об`єкту нерухомості або на комплекс будівель і споруд); 2) технічний паспорт на нерухоме майно (порядок оформлення технічного паспорта залежить від того, як буде присвоєно адресу, наприклад, якщо адресу присвоєно кожному окремому об`єкту - технічний паспорт виготовляється на кожен об`єкт, якщо на комплекс - то виготовляється один технічний паспорт); 3) рішення загальних зборів співвласників про виділення майна в натурі. Документи для державної реєстрації можна подати й отримати через наявні центри надання адміністративних послуг. Загальний строк державної реєстрації складає п`ять робочих днів. За додаткову плату строк реєстрації може бути скорочений. За результатом проведення державної реєстрації, як підтвердження виникнення права власності на нерухоме майно, буде видано Витяг з державного реєстру речових прав про державну реєстрацію права власності. На сьогодні Свідоцтво про право власності на нерухоме майно більше не видається. На практиці трапляються непоодинокі випадки, коли державні реєстратори все-таки відмовляють у державній реєстрації. В такому разі доводиться оскаржувати рішення державного реєстратора або визнавати право власності у судовому порядку. Етап 5 - судовий розгляд. Якщо підприємство-правонаступник відсутнє або не вдається зібрати необхідний кворум загальних зборів, то визнання права власності на майно відбувається у судовому порядку. Відповідно до ч.1ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Саме цією нормою керуються в разі оскарження рішень загальних зборів співвласників, аргументуючи це тим, що на зборах мають бути присутні 100% співвласників. На практиці протилежна позиція вбачається з п.4.1. Наказу Мінагрополітики від 07.02.2001р. №16 «Про затвердження Рекомендацій щодо проведення загальних зборів колишніх членів реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства», яким передбачається, що на перших зборах має бути визначено, що збори співвласників є правомочними за умови присутності на них не менше двох третин співвласників, а рішення ухвалюються більшістю голосів, представлених на зборах співвласників. Для підтвердження неможливості зібрати загальні збори достатньо публікації або оголошення і фіксації того, що на збори прибула недостатня кількість осіб (для цього формується реєстр учасників зборів). Підтвердити відсутність правонаступника можна, здійснивши пошук за ЄДРПОУ КСП за посиланням https://usr.minjust.gov.ua/ ua/freesearch, або замовити Витяг з ЄДРПОУ (у правонаступника та КСП має збігатися код ЄДРПОУ). Позитивним моментом у судовій процедурі є те, що рішення суду і буде правовстановлюючим документом на майно, проте як при реєстрації за загальною процедурою оформлення Свідоцтва про право власності на нерухоме майно не передбачено. Тож для реєстрації права власності державному реєстратору необхідно надати лише рішення суду. Судом, в результаті розгляду справи та дослідження доказів, були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно свідоцтва серії ОД №510 від 04.07.2014 року про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, позивач є власником майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства після розпаювання, а саме, нежитлових будівель: свинарника-1 та свинарника-2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та складів №1 і №2 , що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10); - оскільки рішенням загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Кубей» (протокол №3 від 06.09.2014р.) було затверджено право позивача на це майно, і цей факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Кубей» серії ОД №510 на суму 143308грн., та рішенням про затвердження та виділення майна за переліком згідно з додатком №2 до цього протоколу, а саме: свинарник-1, свинарник-2, склад №1 та склад №2( а.с.11-12); - згідно акту приймання-передавання майна за №801 від 06.06.2014 року, позивачу [PERSON] вищевказане спірне майно було передано (а.с.13); - рішеннями виконкому Кубейської сільської ради №39 та №40 від 09.09.2016 року нежитловим приміщенням: свинарнику-1 та свинарнику-2 присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] , а складу № 1 та складу №2 - [ADDRESS] (а.с.14-15); - згідно технічного паспорту від 15.04.2019р., спірна нерухомість розташована на [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.16-25); - згідно оцінного звіту, вартість нежитлової будівлі загальною площею 1073,8кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , - становить 161070грн. (а.с.36-39), а оцінна вартість нежитлової будівлі загальною площею 3899кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , - становить 584850 грн. (а.с.40-41). Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області Лазаренко Л.І. за №48230073 та №48229703 від 14.08.2019р., позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлові будівлі, що розташовані, відповідно, за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , - через відсутність правовстановлюючого документу на цю нерухомість за цією адресою (а.с.31,32), при цьому реєстратор посилається на те, що позивачем не було надано доказів набуття у власність, тобто, виникнення в нього такого права власності на вищевказане нерухоме майно, з чим не може погодитися суд, оскільки це право позивачем було набуто відповідно до чинного законодавства і підтверджується усіма вищевказаними дослідженими судом доказами. Відповідно до заяви представника відповідача - голови Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, - відповідач просить розглянути справу за його відсутністю, проти вимог позивача заперечень не має. Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом, а ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.16 ЦК України регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Нормами ст.ст.358,367 ЦК України врегульовано здійснення права спільної часткової власності та поділ майна, що є у спільній частковій власності, тобто, врегульовано вищевказані спірні правовідносини, а саме: "право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; в разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації; якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно"; "майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; в разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню"... Виходячи в вищевикладеного, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на кожну окрему частку майна (у даному випадку нерухомого) в кожного окремого члена колишнього КСП, відповідно, затвердження нотаріально угоди про відчуження кожної окремої частки вищевказаного спірного майна була неможлива, тому позивач, об`єднавши кілька майнових паїв (придбавши сертифікати на них) отримав, відповідно до вимог чинного законодавства, один сертифікат на майно, що належало раніше кільком невизначеним власникам - членам КСП, які продали свої права на свої частки у цьому майні позивачу, а рішеннями загальних зборів (тепер колишніх) співвласників майна - членів КСП - майно на цей загальний сертифікат єдиною цілісною майновою одиницею було виділено для володіння, користування та розпорядження позивачу, тобто, у власність. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право власності позивача на нерухоме майно підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи. Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Тому,

Outcome: approved