Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кіровоградської міської ради, КП «Кіровоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Кіровоградської міської ради», просив визнати за ним право власності на житлове приміщення, а саме квартиру № 437 загальної площу 22,5 кв.м., що складається з житлової кімнати 17,4 кв.м., коридору 2,9 кв.м., санвузла 2,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що позивач зареєструвався та вселився 22.03.1996 року до гуртожитку, який за плином часу після перейменування знаходився, по [ADDRESS], остаточним місцем розташування об'єкта нерухомості є [ADDRESS]. Спочатку позивач вселився у кімнату 409, згодом її номер став 434 09.10.1998 року він одружився і 04.12.1998 року зареєстрував та вселив свою дружину у кімн6ату № 434, а 24.02.2000 року також зареєстрував свою доньку [PERSON]. У 2001 році року керівництво КП «Кіровоградводоканал» для поліпшення його житлових умов запропонувало провести обмін кімнати № 434 на № 437 у цьому ж будинку. З цього часу позивач безперервно із родиною мешкають у даному житловому приміщенні. Наприкінці 2011 року звернувся до ЖЕК № 10 з метою приватизації, проте, йому було відмовлено у видачі довідок, оскільки дана квартира є службовою і приватизувати її можна тільки з дозволу Кіровоградської міської ради. Тривалий час [PERSON] неодноразово звертався до Кіровоградської міської ради із заявами щодо надання дозволу на приватизацію даного житла, проте не отримав позитивного вирішення питання. На даний час реєстрація «Кіровоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Кіровоградської міської ради» скасована, його правонаступника - КП «Кіровоградводоканал» визнано банкрутом та ліквідовано. Реорганізоване з «Кіровоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Кіровоградської міської ради» обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» не являється власником спірної квартири № 437. В зв'язку з цим, позивач вважає, що дана квартира є безхазяйною, тобто такою що не має власника і тому має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на вказану квартиру в порядку передбаченому ст. 344 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини наведені у позові, з урахуванням заміни відповідачів та додаткових письмових доказів долучених до матеріалів справи. Ухвалою суду від 15.10.2015 року залишено без розгляду вимоги до Кіровоградської міської ради на задоволення заяви представника позивача (а.с. 102). 17.04.2015 року ухвалою суду до справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЖЕО № 4, як балансоутримувача будинку в якому розташоване спірне житлове приміщення (а.с. 58-59). Представник ЖЕО № 4 в судове засідання не з'явився про розгляд справи повідомлений належним чином. 08.06.2015 року ухвалою суду в якості співвідповідача до участі у справі залучено Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради (а.с. 69). 15.10.2015 року ухвалою суду до справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кіровоградську міську раду (а.с. 103). Представник Кіровоградської міської ради в судове засідання не з'явився надав письмові пояснення, відповідно до яких вказав, що рішень про прийняття квартири [ADDRESS] виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради не приймались. На даний час комунальне підприємство ЖЕО № 4 Кіровоградської міської ради є балансоутримувачем будинку по просп. Університетському, 17/2. Правонаступником «Кіровоградського виробничного управління водопровідно-каналізаційного господарства» є КП «Кіровоградводоканал». 02.08.2012 року відносно КП «Кіровоградводоканал» порушено справу про банкрутство (а.с. 114). 26.11.2015 року замінено неналежного відповідача КП «Кіровоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Кіровоградської міської ради» на належного КП «Кіровоградводоканал» (а.с. 131). Представник даного відповідача участі у розгляді справи не приймав. 16.03.2016 року ухвалою суду залишено без розгляду вимоги до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради на задоволення відповідної заяви представника позивача (а.с. 162). Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 12 від 01.02.1996 року позивач набув право на зайняття кімнати загальною площею 16,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS], та уклав контракт найму житлового приміщення в гуртожитку для малосімейних, що належить ВАТ «Кіровоградбуд» (а.с. 7, 8-9). 30.01.1998 року згідно договору купівлі-продажу АКАБ «Україна» продав Кіровоградському виробничому управлінню водопровідному-каналізаційному господарству кімнату під № 437, яка знаходиться в м. Кіровограді по проспекту Правди в будинку № 33 (а.с. 12). 25.09.2001 року між КП «Кіровоградвовдоканал» та [PERSON] і членами його сім'ї [PERSON], [PERSON] укладено договір №7 на користування гуртожитком, згідно якого вказаним особам передано у користування квартиру [ADDRESS] Відповідно до договору на користування гуртожитком від 15.12.2004 року КП «Кіровоградводоканал» надав квартиру в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] працівнику підприємства [PERSON] на час виконання ним трудових обов'язків. Підставою укладення договору зазначено про наявність ордера від 25.09.2001року (а.с. 12 зворот). Згідно архівної довідки від 17.06.2014року ОКП КООБТІ адреса будинку - [ADDRESS] (а.с.11 зворот). 12.04.2010 року згідно договору на користування службовою квартирою № 6 позивачу та його членам сім'ї КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради» надало службову квартиру за адресою: [ADDRESS] працівнику КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради»: машиністу відділу водовідведення (а.с. 141). Відповідно до довідки виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку № 2233 від 18.06.2014 року виданої Кіровоградським водопровідним господарством, в [ADDRESS] проживає і прописано з 21.05.2005року троє осіб: [PERSON] - наймач, [PERSON] - дружина наймача, [PERSON] - дочка наймача (а.с. 10). 29.09.2013 році позивач звернувся до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з метою приватизації наданої йому квартири, проте 28.10.2013 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» повідомив, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради» не є правонаступниками КП «Кіровоградводоканал», кімната № 437 не перебуває в ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на балансі, тому не можливо вирішити питання передачі даної кімнати у його власність шляхом її приватизації (а.с. 20 зворот). Згідно довідки ЖЕК № 10 КМР № 275 від 19.06.2014 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] має статус житловий будинок, власником якого являється Кіровоградська міська рада (а.с. 11). 12.02.2015 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» повідомив позивача про те, що КП «Кіровоградводоканал» є окремою юридичною особою та зареєстрованою в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців. ОКВП «Дніпро-Кіровоград» не має в своєму розпорядженні будь-яких документів (в тому числі архівних) створених за результатами господарської діяльності КП «Кіровоградводоканал» (а.с. 21). Згідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.11.2015 року 02.08.2012 року порушено справу про банкрутство КП «Кіровоградводоканал» (а.с. 127-129). 06.01.2016 року представник відповідача звернувся із запитом до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про надання письмового роз'яснення щодо підстав розпорядження ОКВП «Дніпро-Кіровоград» спірною квартирою [ADDRESS], наслідком чого стало укладення договору з позивачем №6 від 12.04.2010року про передаючу квартири в його користування, за твердження, що вказане жило не перебуває на балансі цієї юридичної особи та чи є договір № 6 від 12.04.2010 року дійсним (а.с. 161). 27.01.2016 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надало відповідь на вищезазначений запит, вказавши, що підприємство не має в своєму розпорядженні будь-яких документів на власність, відносно майна у гуртожитку по просп. Університетському, буд. 17/2, зокрема і на квартиру № 437. Вказане майно не перебуває на балансі ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Оригінал договору № 6 від 12.04.2010 року на користування службовою квартирою, що був укладений між КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради» та [PERSON], на підприємстві відсутній. Підприємство не може надати запитувану інформацію, оскільки квартира [ADDRESS] не належить на праві власності ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та не перебуває на його балансі (а.с. 160). Згідно до листва Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 06.04.2016 року КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради» припинено, згідно з записом про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 01.04.2012 року, правонаступником зазначеного підприємства є ОКВП «Дніпро-Кіровоград» (а.с. 168). Згідно статуту КП «Кіровоградводоканал» , воно є правонаступником Кіровоградського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (юридичної особи, яка придбала житлове приміщення, що є предметом спору). Відповідно четвертого пункту Статуту - майно підприємства є власністю засновника (міської територіальної громади). Підпунктом 4.2 визначено, що підприємство здійснює володіння, користування і розпорядження майном на праві повного господарського відання. Відчуження майна, яке належить до комунальної власності, здійснюється за згодою міської ради (а.с.116-121). За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи а інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З обґрунтування позову вбачається, що позивач прагне визнати право власності за набувальною давністю на службове житло. Правовідносини пов'язані із виникненням права на службове житло, його користуванням та втратою такого права визначені ст.ст. 118,119,121-124 ЖК України. Службове житло - це житло, що надається в користування працівникам підприємств, установ і організацій, які у зв'язку з характером їх трудових відносин мають проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Службові жилі приміщення можуть надаватися тільки певним категоріям працівників. Перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 "Про службові жилі приміщення", із змінами. Так, згідно до вказаного Положення службові приміщення надаються крім інших певним категоріям працівників житлово-комунального господарства. Жиле приміщення включається до числа службових за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради. Підставою для вселення у таке приміщення є спеціальний ордер, який видається на основі цього рішення. До числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду " квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Тобто, громадяни можуть приватизувати їх лише після того, коли статус службових квартир (кімнат, будинків) буде з них знятий. Громадяни, які мешкають у службових жилих приміщеннях після відпрацювання протягом 10 років на посаді, яка дає право на одержання службового житла, не можуть бути виселені з нього, вони мають право звернутися до органу, який надав їм службове житло, з проханням надати їм замість службового житла звичайне, або зняти з цього житла статус службового. Матеріалами не містять інформації про статус спірного житлового приміщення, після того, як у 2008 році гуртожиток став житловим будинком (а.с.26 зворот). Щодо набувальної давності, то відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином, доводи позивача в розумінні ст. 344 ЦК України не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки власник житлового приміщення, укладав з позивачем договори на користування гуртожитком на невизначений термін, при цьому помешкання відносилось до службового житла. Про те, що цей статус був знятий із квартири № 437, розташованої за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять. Переконання позивача, що виниклі правовідносини врегульовані ст. 344 ЦК України є помилковим, відтак вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі Суд, комплексно аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивач добросовісно на законних підставах заволодів квартирою № 437 загальною площею 22,5 кв.м., що складається з житлової кімнати 17,4 кв.м., коридору 2,9 кв.м., санвузла 2,2 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], при цьому виходить з тих обставин, що факт проживання позивача у спірній квартирі, не є підставою переходу до нього права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і не свідчить про добросовісність заволодіння чужим нерухомим майном, а утримання квартири, оплата комунальних послуг є обов'язком позивача, як особи яка користується житловим приміщенням та споживає комунальні послуги, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed