Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

17 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. (а. с. 1-6). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона раніше перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 21 вересня 2018 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/5238/18 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач вказане рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, тому станом на 30 квітня 2021 року за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 72\~922 гривні 46 копійок, у зв`язку з чим позивачка, прохає суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 72\~922 гривні 46 копійок разом із витратами на юридичні послуги у розмірі 10680 гривень. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (а. с. 21). 14 липня 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 23 червня 2021 року, позивачкою усунуто (а. с. 24). Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 16 годину 00 хвилин 21 вересня 2021 року (а. с. 29), копія якої надіслана відповідачу 12 серпня 2021 року за вихідним № 18782/21-вих/2/204/1843/21 (а. с. 30) та отримана останнім 15 вересня 2021 року, підтвердженням чого є розписка в матеріалах спраи (а. с. 33). 30 вересня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує (а. с. 39-44). В обґрунтування відзиву зазначив, що з 07 лютого 2020 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу з якою має: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що він у добровільному порядку сплачував позивачці аліменти за: березень, квітень, травень, червень, жовтень та листопад 2019 року на загальну суму 6455 гривень 55 копійок, та за липень, серпень, вересень 2020 року на загальну суму 3210 гривень 75 копійок, а відповідні виписки з приват24 ним надавалися державному виконавцю для здійснення перерахунку заборгованості. Тому вважає суму боргу за аліментами такою, що не відповідає дійсності, а наданий позивачкою розрахунок пені спірним, зокрема з тих підстав, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей та дружина, які знаходяться на його повному утриманні, а заявлена позивачкою сума пені у розмірі 72922 гривні 46 копійок, для його сім`ї, є не підйомною. Тому просить суд переглянути розмір пені на більш поблажливу для його родини суму. Крім того, зазначає про те, що вимога позивачки про стягнення з нього витрат на правову допомогу є незаконною, оскільки ТОВ "Дніпропетровський центр правової допомоги населенню", яке надавало послуги позивачці, не є адвокатським об`єднанням чи адвокатським бюро. Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката), не є тотожними реальними збитками (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, обґрунтування надала аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Додатково пояснив, що аліменти він сплачує з 2018 року, однак в коментарях до платежів він не вказував, що це саме оплата аліментів. Пояснив, що аліменти сплачував частково, оскільки не було стабільного доходу, а офіційно він працевлаштувався лише в жовтні 2021 року. Зазначив, що він не заперечує проти того, щоб надавати дитині допомогу, однак з розміром пені він не згоден, оскільки на його утримані перебуває дружина та троє дітей (двоє дітей його та дитина дружини від попереднього шлюбу, яка проживає з ними). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, від якого вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 21 вересня 2018 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/5238/18, шлюб між позивачкою та позивачем розірвано та з останнього стягнуто аліменти на утримання доньки, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10-12). 29 січня 2019 року старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Твердохліб Н.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58214369 про примусове виконання виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/5238/18 від 18 жовтня 2018 року (а. с. 14). Вказана постанова була направлена державним виконавцем боржнику до виконання та до відома 29 січня 2019 року, що підтверджується супровідним листом (а. с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості, що складений старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Твердохліб Н.П., за період часу з липня 2018 року по 30 квітня 2021 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 72922 гривні 46 копійок (а. с. 16). З 07 лютого 2020 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07 лютого 2020 року (а. с. 48). Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 лютого 2019 року (а. с. 50) та, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 липня 2020 року (а. с. 51). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Порядок стягнення аліментів передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано те, що прострочення сплати аліментів сталося з його вини, оскільки він, будучи обізнаним про рішення суду та наявність відкритого виконавчого провадження за ним, не виконує належним чином та своєчасно обов`язки щодо сплати аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, розмір якої, станом на 30 квітня 2021 року, становить 72922 гривні 22 копійки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № -1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № -2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № -300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Разом з цим, Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 липня 2020 року у справі № 362/4462/16 зазначив про те, що при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму. Тобто, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог надано суду розрахунок пені за період наявності заборгованості зі сплати аліментів, зокрема з липня 2018 року по 25 травня 2021 року, який перевірено судом та встановлено, що він відповідає чинній правовій позиції Верховного Суду щодо здійснення такого розрахунку, яка викладена вище, і є арифметично вірним. Разом з цим, оскільки нарахований позивачкою розмір пені перевищує розмір заборгованості за аліментами, нею цілком вірно заявлено до стягнення пеню, обмежену розміром заборгованості зі сплати аліментів у сумі 72922 гривні 46 копійок, що не перевищує 100 відсотків заборгованості. Кім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того факту, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини. А його доводи щодо зменшення судом розміру неустойки з урахуванням його матеріального та сімейного стану суд вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Так, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу та перебування на його утриманні доньки дружини від її попереднього шлюбу. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він хоча б якось намагався виконати свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, зокрема доказів того, що він сплачував аліменти; чи звертався до держаного виконавця із вимогою про здійснення перерахунку заборгованості по їх сплаті; чи намагався офіційно працевлаштуватися (з урахуванням того, що звільнився він з посади за власним бажанням); чи зареєструватися в центрі зайнятості, в тому числі для отримання допомоги по безробіттю; чи доказів того, що батько/мати [PERSON] (донька дружини від попереднього шлюбу) не в змозі утримувати дану дитину, тощо. Крім того, суд звертає увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. З огляду на викладене, з урахуванням того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини особи, яка їх зобов`язана сплачувати за рішенням суду, враховуючи право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність належними, достатніми та допустимими доказами позовних вимог, а відтак про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 72922 гривні 46 копійок. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у даній справі на підставі договору про надання юридичних послуг № К-589 від 13 травня 2021 року надавало ТОВ "Дніпропетровський центр правової допомоги населенню" (а. с. 17 та на звороті). Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано акт про надання юридичних послуг від 29 травня 2021 року (а. с. 18) Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути\~спів розмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати\~критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на\~розумну необхідність судових витрат\~для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих юридичних послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у сумі 10680 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами пп. 1 п. 1 ч. 2\~ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,\~за подачу позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою, сплачується судовий збір, який становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи,\~що позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~неустойки (пені)\~за прострочення\~сплати аліментів\~задоволені на\~суму 72922\~гривні 46\~копійок,\~а позивачку\~при подачі\~позову було\~звільнено від\~сплати судового\~збору за\~цими позовними\~вимогами на\~підставі п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~то у\~відповідності до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~держави слід\~стягнути судовий\~збір у\~розмірі 908 гривень.

Outcome: approved