Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

14.03.2017 року позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду із вищевказаною заявою та просить суд визнати [PERSON], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 16 будинку № 16 по вул. Горького в м.\~Покров Дніпропетровської області, посилаючись на наступні обставини. 12 листопада 2008 року позивач придбала за власні кошти двокімнатну квартиру № 16 по вулиці Горького. 16 в м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області. Після підписання договору купівлі - продажу квартири попередній власник квартири - відповідач обіцяв знятись з реєстраційного обліку квартири № 16 по вулиці Горького. 16 в м. Покров (Орджонікідзе). Всі зобовязання щодо передачі квартири відповідач виконав окрім виписки з квартири. В вищезазначеній квартирі відповідач не проживає і не сплачує комунальні послуги за квартиру. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстрації з її квартири, але крім обіцянок він на даний час так нічого і не зробив та не планує робити. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, але надала до суду письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судові засідання призначені 21.03.2017 року о 10 год. 00 хв. та 29.03.2017 року о 10 год. 00 хв. не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 12 листопада 2008 року [PERSON] придбала у [PERSON], двокімнатну квартиру № 16 по вулиці Горького. 16 в м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 7752. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів, відомості про купівлю-продаж вищевказаної квартири містяться під реєстраційним номером 3240468 та підтверджують наявність правочину з вказаними у договорі купівлі-продажу сторонами, відомостями та предметом правочину. На підставі\~ст. 72 ЖК України\~суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 150 ЖК України\~визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Факт того, що відповідач зареєстрований в вищезазначеній квартирі, однак не проживає фактично з 2004 року, підтверджений актом ОМКП «ЖЕО» від 13.12.2016 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до\~Закону N\~475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1\~статті 319 ЦК України\~передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом, в зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved