Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

18 березня 2019 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом де просить ухвалити судове рішення, яким скасувати рішення державного реєстратора від 19.01.2017 року про реєстрацію речових прав, які набула [PERSON] внаслідок недійсного договору дарування від 19.01.2017 року 1/4 частини квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] цілому складається з трьох кімнат, загальною [ADDRESS] кв [ADDRESS] , який укладений 19.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги, обґрунтувала тим, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2018 року було визнано недійсним договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] , який укладений 19.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Дане рішення набуло законної сили. В свою чергу, державний реєстратор відмовляє скасувати реєстрацію речових прав, які набула [PERSON] внаслідок недійсного договору дарування від 19.01.2017 року, мотивуючи тим, що реєстрація, зміна та скасування речових прав здійснюються на підставі правочину, або за рішенням суду. Оскільки рішення державного реєстратора від 19.01.2017 року не скасовано, неможливо оформити частку квартири на позивача, чим порушуються її майнові права, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 16 квітня 2019 року про відкриття провадження, було вирішено дану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідачки відзиву на позов не надходило. Про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. (а.с.22) Третя особа, Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Жовтоводської міської ради надала до суду письмові пояснення де зазначила, що до позовної заяви не додано доказів (документів), які б підтверджували звернення позивачки до державного реєстратора та відмову державного реєстратора у реєстрації речових прав внаслідок недійсності вказаного договору дарування. Про ненадання позивачем доказів її звернення до державного реєстратора та його відмови у реєстрації речових прав внаслідок недійсності вказаного правочину, також звертав увагу суд у своїй ухвалі від 22 березня 2019 року, про залишення позовної заяви без руху. Однак, на виконання даної ухвали, судом отримано лист від повноважного представника позивача, адвоката Лапшина В.В., де він зазначає, що позивачка в усному порядку на підставі Закону України «Про звернення громадян» зверталась на особистому прийомі до державного реєстратора Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, виклала в усній формі свою заяву та отримала відразу усну відповідь, зміст якої викладений в позовній заяві. Стосовно звернення позивачки з позовом саме до [PERSON] , а не до державного реєстратора, представник позивача зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного Законом України від 01 липня 2004 року №1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію обтяження прав, у зв`язку із невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності у особи, яка звернулась за державною реєстрацією. Скасування реєстрації права власності на частину квартири впливає на інтереси саме відповідача. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтоводського міського суду від 11 січня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дудник Тетяна Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним було задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] цілому складається з трьох кімнат, загальною [ADDRESS] 61.3 кв [ADDRESS] , який укладений 19 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-6). Витяг з державного реєстру речових прав свідчить про те, що до цього часу право власності, яке було зареєстровано на підставі визнаного судом недійсним договору дарування від 19.01.2017 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.7-8). При цьому, доказів звернення позивачки до державного реєстратора та відмову останнього у реєстрації її речових прав на квартиру, внаслідок визнання недійсним договору дарування, суду не надано. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. В силу ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявником є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі\~подання документів\~для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Реєстраційна дія - державна реєстрація\~прав,\~внесення змін\~до записів\~Державного реєстру\~прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (п.1,3,9). Відповідно до ч.1 ст.18 вкзаного закону державна реєстрація\~прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з ч.2 цього закону Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Таким чином, дослідженим законом чітко визначена процедура скасування державної реєстрації прав, яка відноситься до компетенції державного реєстратора і не є компетенцією суду. Оскільки позивачем не надано до суду доказів звернення до державного реєстратора в порядку ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та не надано доказів відмови державного реєстратора за наслідками такого звернення, то спір щодо скасування рішення державного реєстратора від 19.01.2017 року про реєстрацію речових прав [PERSON] внаслідок недійсного договору дарування від 19.01.2017 року на даний момент відсутній. Крім того, згідно до п.9 ч.1 ст.27 вказаного вище закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. В даному випадку правовою підставою для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав [PERSON] , на 1/4 частину зазначеної вище квартири, набуту внаслідок недійсного договору дарування, - є рішення Жовтоводського міського суду від 11 січня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дудник Т.В., про визнання договору дарування недійсним, яким визнано недійсним договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] , який укладений 19 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Також суд\~вважає необхідним\~зауважити, що позовні вимоги [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора звертаються до [PERSON] , а не до третьої особи Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Про вказане було зазначено в ухвалі суду від 22.03.2019 року, проте представник позивача наполягав на відкритті провадження. Таким чином, суд не може задовольняти позовну вимогу про скасуванння рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав, зокрема і внаслідок недійсного договору дарування, заявлену до фізичної особи, а не до державного реєстратора. Аналогічні висновки містяться в правовій позиції, викладеній у п.54-55 постанови Великої Палати Верховного суду від 13 березня 2019 року по справі №520/7281/15. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються. На підставі викладеного та у відповідності зі ст.ст. 247, 263-265, 273, 354-355, ЦПК України, суд ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed