Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

13 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Березнегуватської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В позові зазначив, що в листопаді 2019 року юрист фермерського господарства "Орбіта", [PERSON] повідомила, що під час інвентаризації договорів оренди нею було виявлено серед документів оригінал правовстановлюючого документа на землю та заповіт, заповідачем в якому є [PERSON] . В заповіті зазначено, що він заповідає своє нерухоме майно [PERSON] . Про існування заповіту, юристу нічого не було відомо, оскільки вона працює в господарстві з 2017 року. [PERSON] помер [INFO] . Про існування заповіту йому нічого не було відомо, дізнався лише у листопаді 2019 року. У вересні 2020 року він звернувся для оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області, але отримав роз`яснення, в якому зазначено, що упродовж вставленого законом строку для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори чи приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому нотаріальна контора не може прийняти від нього заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. На підставі зазначеного просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого року [INFO] . 23 листопада 2020 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача, було замінено неналежного відповідача Березнегуватську селищну раду, належним - [PERSON] (а.с.40) Представник позивача, адвокат Запорожан О.І., діючий на підставі довіреності від 25 лютого 2020 року, у судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. (а.с.56). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.51,55). 01 грудня 2020 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог позивача, оскільки його брат (батько позивача) успадкував більшу частину майна після смерті батьків, аніж він (а.с.42). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області за актовим записом № 04 від 08 квітня 2008 року (а.с.7). Із дублікату заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району 30 жовтня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 308, вбачається, що за свого життя [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 0,53 га, для ведення особистого селянського господарства, заповідав [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як встановлено судом, позивач у шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки був необізнаний про наявність заповіту. Відповідно до роз`яснення завідувачки Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 364/01-16 від 29 вересня 2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав.(а.с.8). Згідно ч.1 та 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Нормою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України, регламентовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьоюстатті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду зпозовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно положень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Отже, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18. Встановивши, що позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору. На підставі зазначеного,

Outcome: approved