Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення яким стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 48 412 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 23.09.2013 року він був прийнятий на роботу до філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод», на посаду першого заступника директора, про що є відповідний запис в його трудовій книжці. Оскільки філія Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» являється відокремленим структурним підрозділом Концерну «Техвоєнсервіс», без права юридичної особи та здійснює свою діяльність тільки на підставі та відповідно до розпоряджень юридичної особи, свої позовні вимоги він заявляє до Концерну «Техвоєнсервіс». Протягом всього часу, який він працював на підприємстві, добросовісно, сумлінно виконуючи покладені на нього обов'язки та не маючи жодних зауважень з боку адміністрації до якості його роботи, відповідач безпідставно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, тому, 06.04.2015 року він був змушений звільнитися. На день його звільнення заборгованість по заробітній платі відповідача перед ним складала 10 471,65 грн.. Оскільки відповідач всупереч законодавства, та на численні його усні та письмові звернення, так і не видав йому довідку по заборгованості з заробітної платі, дану суму він підтверджує розрахунковим листом за квітень 2015 року. Оскільки, лише 20 квітня 2016 року філія Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» провела з ним повний розрахунок по заробітній платі, вважає, що з 06.04.2015 року по 20.04.2016 року, відповідач повинен сплатити йому компенсацію за кожен дань затримки виплати заробітної плати, тобто за 380 днів. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 49 966, 44 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені в ньому. Представник відповідача Концерну «Техвоєнсервіс» в судове засідання не з'явився, хоча завчасно направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позову, в яких в задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне: Відповідно до наказу № 101-к від 29.03.2013 року, з 23.09.2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу в філію Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на посаду першого заступник директора. На підставі наказу №126-к від 07.11.2013 року [PERSON] переведений на посаду директора філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод». Відповідно до наказу №31 - к від 06.04.2015 року, 06.04.2015 року [PERSON] звільнений з займаної посади за згодою сторін у відповідності до ч.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, та це не заперечується сторонами, на день звільнення позивача у відповідача перед позивачем була заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 471 грн. 65 коп., яка у день звільнення йому виплачена не була та лише 20 квітня 2016 року Концерн «Техвоєнсервіс» виплатив позивачу вказану заборгованість. Тобто, період протягом якого відповідач не виплачував належні позивачу від підприємства кошти при звільненні складає 378 днів, з 06.04.2015 року по 20.04.2016 року. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю" непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу того, що невиплата [PERSON] належних йому від підприємства сум у строки, зазначені у ст..116 КЗпП України, відбулась не з вини відповідача. Згідно п.32 Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а п.3 розділу ІІІ визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сумм відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. П.8 розділу ІV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до довідки №55 про середню заробітну плату [PERSON], що видана 15.04.2015 року Концерном «Техвоєнсервіс, останніми двома календарними місяцями роботи, що передували звільненню позивача з роботи є лютий та березень 2015 року, за які була нарахована заробітна плата у розмірі 8 005 грн. 15 коп., відповідно за лютий 2015 року - 4050 грн. та 3955 грн. 15 коп. за березень 2015 року. Тобто виходячи із вказаних сум, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи складає 4 002 грн. 57 коп., а розмір середньоденного заробітку складає 131 грн. 49 коп. (4 002, 57 : 30, 44). При обґрунтуванні заперечень проти позову представник відповідача посилається на те, що середньомісячна заробітна плата позивача повинна обчислюватись виходячи із заробітної плати позивача не за лютий - березень 2015 року, а за грудень 2014 року та січень 2015 року, оскільки останній у лютому - березні 2015 року перебував у відпустці. Суд вказані твердження представника відповідача до уваги не приймає, оскільки суду не надано жодного належного доказу, щоб свідчив про перебування позивача протягом вказаного часу у відпустці та з вказаних підстав, суд також не приймає до уваги довідку (без дати та вихідного номеру), яку було долучено представником відповідача до поданих до суду письмових заперечень проти позову. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто за період з 06.04.2015 року по 20.04.2016 року, що складає 378 днів, виходячи із середньоденного заробітку позивача, який за останні два місяці перед звільненням склав 131 грн. 49 коп., а саме середній заробіток у розмірі 49 703 грн. 22 коп. (378 х 131 грн. 49 коп.). Оскільки позов підлягає задоволенню, то на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial