Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] (позивач-1), [PERSON] (позивач-2) звернулись до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до виконавчого комітету Добропільської міської ради (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2), [PERSON] (відповідач-3), в якій просять: - визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування після смерті [INFO] року батька, [PERSON], та після смерті [INFO] року матері, [PERSON], право власності на 5/6 частини будинку № [ADDRESS] з надмірними побудовами та спорудами: «А-1» - житловий будинок, а-1 - веранда, ПГ - погріб, а? - ганок, Б-1 - літня кухня, б-1 - тамбур, б?-1 - навіс, В-1 та Д-1 - гараж, Е - вбиральня, Г-1 - сарай, К - колодязь, №1 - огорожа, № 2 - ворота. - визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування після смерті [INFO] року батька, [PERSON], право власності на 1/6 частину будинку № [ADDRESS] з надмірними побудовами та спорудами: «А-1» - житловий будинок, а-1 - веранда, ПГ - погріб, а? - ганок, Б-1 - літня кухня, б-1 - тамбур, б?-1 - навіс, В-1 та Д-1 - гараж, Е - вбиральня, Г-1 - сарай, К - колодязь, №1 - огорожа, № 2 - ворота. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] є одним із спадкоємців після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька - [PERSON]. З метою отримання свідоцтв про право на спадщину, на будинок № [ADDRESS] звертались до державного нотаріуса, проте постановами від 09.02.2017 № 135/02-31 та від 26.07.2017 № 638/02-31 відмовлено у видачі свідоцтв. У зв'язку з чим звернулися до суду з метою визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач - 1 в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача-1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд визнати за [PERSON] право власності на 5/6 частину будинку. Позивач - 2 в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - 1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач-2 в судове засідання не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень на позов не надала, вимоги позивачів визнала. Відповідач-3 в судове засідання не прибула, надала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Окрім того зазначила, що відмовляється від спадщини, яку мала можливість отримати від батька - [PERSON] на користь сестри - [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в ній письмові докази встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження виданого 14.08.1952 року [NUMBER], [INFO] року народилася [PERSON], батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. 09.09.1972 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та взяла прізвище [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 16.12.2016 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 23.05.1979 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] не змінювалось. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 02.08.1980 року № 360139, 02.07.1980 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження від 12.04.1955 року [NUMBER], [INFO] року народився [PERSON], батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження від 12.05.1959 року № [NUMBER], [INFO] року народилася [PERSON], батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.06.1984 року № [NUMBER], підтверджено, що 08.06.1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище - [PERSON]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді ? частини будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (раніше-76), що підтверджується довідкою Добропільського БТІ про наявність нерухомості, згідно якої договір купівлі-продажу № 6463 від 19.10.1963 року було посвідчено Красноармійської держнотконторою. Згідно із ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Даний будинок померлий придбав будучи в шлюбі з [PERSON], якій належить на прав спільної сумісної власності ? частина будинку. На ? частину спадкового будинку № [ADDRESS], після смерті [PERSON] мають право в порядку спадкування за законом в рівних частинах по 1/6 - дружина померлого [PERSON], син померлого - [PERSON], донька померлого - [PERSON]. Вказані спадкоємці спадщину після чоловіка/батька у вигляді 1/2 частини (а кожний у вигляді - 1/6 частини) житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] прийняли фактично, але юридично своїх прав не оформили. Однак вказані особи свої спадкові права не вказаний будинок не оформили, вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. [INFO] року помер син спадкодавця [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. У [PERSON] залишилось дві доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, долученими до справи. Після укладання шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 06.05.2014 року. Після укладання шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 06.05.2014 року. Після смерті батька - [PERSON] лише донька - [PERSON] прийняла спадщину у вигляді земельного паю, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. 19.05.2003 року [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 2008, відповідно до якого на випадок її смерті все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла своїй донці [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на 2/3 частини будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно домової книги та акту від 25.04.2017 року підтверджено, що [PERSON] дійсно з липня 2001 року по січень 2017 року проживала без реєстрації. З метою оформлення отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] звернулася до нотаріуса. Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 09.02.2017 року № 135/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року батька [PERSON] на спадкове майно яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами розташованого в [ADDRESS], на яке вона маж право в 1/6 частині . Відмова нотаріуса ґрунтується на тому, що з метою отримання правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок отримано відповідь про те, що надати дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 19.10.1963 року за № 6463 Красноармійською державною нотаріальною конторою не виявляється можливим, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний нотаріальний архів залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьк, доступ до яких відсутній. Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 26.07.2017 року № 683/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами розташованого в [ADDRESS], на яке вона має право в 1/6 частині. Відмова нотаріуса ґрунтується на тому, що з метою отримання правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок отримано відповідь про те, що надати дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 19.10.1963 року за № 6463 Красноармійською державною нотаріальною конторою не виявляється можливим, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний нотаріальний архів залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьк, доступ до яких відсутній. Враховуючи ту обставину, що позивачі не мають можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, вимушені звернутись до суду для визнання права власності в розмір 5/6 та 1/6 частини будинку в [ADDRESS], відповідно. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у Листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що факти, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Outcome: approved