Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

26.12.2018\~позивач звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить визнати\~недійсним правовстановлюючий\~документ,\~а саме\~державний актсерії ЖТ №093182 на земельну ділянку, площею 1,2245 га, кадастровий номер 1825086200:01:000:0382, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Меньківської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області, виданий на ім`я [PERSON] , визнати недійним договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений між [PERSON] та ТОВ «Благодійний Союз», скасувати державну реєстрацію права власності за №15781955 проведену КП «Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області» 03.08.2016 за [PERSON] на згадану земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію права оренди за №15782010 проведену вказаним комунальним підприємством 03.08.2016. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що успадкував вищезгадану спірну земельну ділянку після смерті матері [PERSON] , однак державний реєстратор відмовив йому у державній реєстрації права власності на цю земельну ділянку, оскільки право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , правонаступником якого є відповідач [PERSON] . Крім того, вказаний договір оренди землі та реєстрація права оренди цієї землі в Державному реєстрі прав порушує його право власності на належну йому земельну ділянку. Ухвалою від 02.08.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 04.09.2019 (а.с.41-42). 05.09.2019 від відповідача Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом існування відповідної процедури, встановленої Законом України «Про Державний земельний кадастр». З матеріалів справи вбачається, що внесення відомостей в ДЗК було здійснене Радомишльським районним відділом ЖРФ ДП «Центр ДЗК», а реєстрація права власності була здійснена КП «Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області», а не Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, отже останнє не здійснювало жодних дій по спірній земельній ділянці, не здійснювало внесення відомостей в ДЗК та реєстрацію земельної ділянки, таким чином ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не порушувало права позивача, тому є неналежним відповідачем по даній справі (а.с.55-57). Ухвалою суду від 24.09.2019 провадження у справі було зупинено у зв`язку із смертю відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , до залучення у справі правонаступників останнього (а.с.90). 21.05.2020 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. надійшла інформація щодо наявності спадкової справи №03/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцями останнього є його діти: [PERSON] , що подав відповідну заяву про прийняття спадщини [INFO] , та [PERSON] , яка подала відповідну заяву про відмову від спадщини [INFO] (а.с.111). Ухвалою від 22.05.2020 суддя Сіренко Н.С. прийняла вказану цивільну справу до свого провадження, відновила провадження та призначила підготовче засідання на 23.07.2020 (а.с.113). Ухвалою від 23.07.2020 судом залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] , зобов`язано позивача направити правонаступнику копію позовної заяви з додатками, підготовче засідання відкладено на 04.11.2020 (а.с.136). 03.08.2020 від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду від 23.07.2020 в частині направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу [PERSON] з підтвердженням направлення (а.с.144,145). Направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] судова повістки про виклик до суду 03.09.2020 повернулася до суду неврученою адресату із зазначенням «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.148), в зв`язку з чим виклик відповідача було здійснено шляхом розміщення 10.09.2020 оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.149). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою від 04.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.12.2020 (а.с.162-163), проведення якого в зв`язку із неявкою сторін було відкладено на 22.01.2021 (а.с.181). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, в заяві [PERSON] просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.160), від представника позивача адвоката Нагорної Т.І. 22.01.2021 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги задовольнити повністю (а.с.197). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити (а.с.196). Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання свого представника не направило, на електронну пошту суду 22.01.2021 надійшов лист відповідача про розгляд справи без участі його представника, проти задоволення позовних вимог заперечує (а.с.199). Відповідач ТОВ «Благодійний Союз» про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином (а.с.195), однак свого представника не направив, причини неявки не пояснив, будь-яких заяв чи клопотань не надходило. Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області», в зв`язку з тим, що вся направлена судом вказаному адресату кореспонденція поверталася до суду неврученою із позначкою «адресата не знайдено» (а.с.85,174,193) про розгляд вказаної справи було повідомлено шляхом розміщення 10.12.2020 оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.190). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.04.2016 у справі № 289/331/16-ц, встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являється рідною матір`ю\~ [PERSON] , [INFO] , а останній відповідно являється її рідним сином (а.с.17,9). Судом також встановлено, що позивач є власником спірної земельної ділянки, площею 1,2245 га, кадастровий номер 1825086200:01:000:0382, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Меньківської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області. Даний факт підтверджується рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.03.2017 по справі № 289/207/17, яким за позивачем визнано право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , і якій дана земельна ділянка належала на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 088691, виданого 12.08.2004 на її ім`я на підставі розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації №113 від 07.06.2004 (а.с.18). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.01.2015 за №НВ-1801478972015 реєстрацію спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі проведено 12.08.2004 Радомишльським районним відділом ЖРФ ДП «Центр ДЗК». Власником цієї земельної ділянки вказано [PERSON] , тобто матір позивача (а.с.12). Також судом встановлено, що рішенням державного реєстратора № 35016432 від 03.05.2017 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, оскільки право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за іншим власником (а.с.21). Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 093182, виданого 26.06.2006 на ім`я [PERSON] , правонаступником якого відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. №74/02-14 від 15.05.2020 є відповідач [PERSON] , [PERSON] надано у власність належну позивачу спірну земельну ділянку, площею 1,2245 га з кадастровим номером 1825086200:01:000:0382 (а.с.78,111). Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10.12.2018 державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] в державному реєстрі прав проведена комунальним підприємством «Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області» 03.08.2016 з внесенням запису про право за № 15781955. Цього ж дня вказаним комунальним підприємством за ТОВ «Благодійний Союз», код ЄДРПОУ 35893156, зареєстровано право оренди на цю земельну ділянку з внесенням запису про право за № 15782010 (а.с. 25-26). Аналогічна інформація міститься у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1810110292019 від 02.09.2019 (а.с. 59-62). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Стаття 140 ЗК України визначає вичерпний перелік\~підстав припинення права власності на земельну ділянку. Зокрема ними є : а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2\~частини шостої\~статті 37\~цього Закону)\~проводить державну\~реєстрацію набуття,\~зміни чи\~припиненняречових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Частиною першою статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень статті 152\~ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Верховний Суд дійшов аналогічних висновків в своїй постанові від 10.10.2018 за результатами перегляду справи № 362/884/16-ц, крім того, вказана правова позиція також неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-319цс15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 вказано, що «державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Отже, встановлення судом факту того, що оспорюваний Державний акт серії ЖТ № 093182 видано на ім`я [PERSON] 26.06.2006, тобто після набуття права власності на спірну земельну ділянку [PERSON] , суд вважає є підставою для визнання цього державного акту недійсним та припинення права власності [PERSON] на цю земельну ділянку. До того ж суд звертає увагу, що державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] було проведено в той момент, коли в Державному земельному кадастрі вже була наявна інформації про те, що ця земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується вищевказаним витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1801478972015 від 17.01.2015 (а.с.12). Водночас, відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] ця земельна ділянка [PERSON] не належала, тобто її право власності вже було припинено. У відповідності до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Водночас,\~ухвалою суду\~від 02.08.2019\~від відповідача\~ТОВ «Благодійний\~союз» та\~третьої особи КП «Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області» витребувано належним чином завірену копію оспорюваного договору оренди земельної ділянки (а.с.41-42). Однак, враховуючи те, що вказаний доказ, який може підтвердити обставину укладення оспорюваного договору оренди землі суду подано не було, а також те, що згідно дослідженої судом інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10.12.2018 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1810110292019 від 02.09.2019 за відповідачем ТОВ «Благодійний Союз» 03.08.2016 зареєстровано право оренди спірної земельної ділянки, суд вважає за можливе визнати ту обставину, що між [PERSON] та ТОВ «Благодійний союз» було укладено оспорюваний договір оренди землі. В свою чергу, з метою повного відновлення права власності позивача на спірну земельну ділянку суд вважає, що необхідно задовольнити його вимоги про визнання недійсним договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Благодійний Союз», на підставі якого 03.08.2016 проведено реєстрацію права оренди та про припинення права оренди у вказаного товариства. Посилання Головного управління\~Держгеокадастру у\~Житомирській області\~на ту\~обставину,\~що останнє\~не здійснювало\~жодних дій\~по спірній\~земельній ділянці\~і взагалі\~жодним чином\~не порушувало\~права позивача,\~а тому\~являється неналежним\~відповідачем у\~справі суд\~вважає необґрунтованими\~виходячи з\~наступного. Згідно\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI\~внесено зміни до\~ЗК України, які набрали чинності з 01.01.2013, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України. Згідно з частиною четвертою\~статті 122 ЗК України\~центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Відповідно до «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого\~Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016\~\~№ 333,\~Головне управління\~відповідно до\~покладених на\~нього завдань\~здійснює державний\~нагляд (контроль)\~в агропромисловому\~комплексі у\~частині дотримання\~земельного законодавства,\~використання та\~охорони земель\~усіх категорій\~та форм\~власності,\~в тому\~числі за\~дотриманням вимог\~земельного законодавства\~органами виконавчої\~влади та\~органами місцевого\~самоврядування з\~питань передачі\~земель у\~власність та\~надання у\~користування,\~у тому\~числі в\~оренду,\~зміни цільового\~призначення,\~вилучення,\~викупу,\~продажу земельних\~ділянок або\~прав на\~них на\~конкурентних засадах. З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями сільськогосподарського призначення, є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. За таких обставин суд постановляє рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved