Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON], який представляє інтереси позивачки [PERSON] за договором звернувся в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання його втративши право користування будинком №20 по вул. Кармелюка в м.Олександрії Кіровоградської області.Зазначив, що [PERSON] є власником даного будинку, а відповідач зареєстрований в ньому, але не проживає з 2011 року. До початку розгляду справи змінив позовні вимоги , а саме просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку з надвірними будівлями № 243 по вул. Жовтневій в м.Олександрії Кіровоградської області в садовому товаристві « Жовтень» та на 1/2 частину автомобіля ГАЗ 31029 , д.н.з 27829 ОН , 1993 р.в., двигун № [NUMBER], шасі № 84114, кузов № Р 00883925. Мотивує тим, що в період спільного проживання сторін ними було придбано автомобіль та побудовано і введено в експлуатацію садовий будинок і тому позивачка має право на 1/2 частину даного майна. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час розгляду справи повідомлений. В письмовій заяві зазначав, що заперечує проти зустрічних позовних вимог, але не надав суду письмове заперечення і будь-яких доказів, якими він обгрунтовує заперечення. Суду неодноразово направляв заяви про перенесення розгляду справи в зв'язку з хворобою, але суду не надавав підтверджуючі документи. Згідно довідок, долучених до матеріалів справи, представник позивача приймав участь в інших судових засіданнях і в лікарню за медичною допомогою не звертався. Тому суд ухвалює рішення на підставі наданих суду доказів. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнали частково, а саме про визнання права власності позивачки на автомобіль ГАЗ 31029, д.н.з 27829 ОН .Заперечують проти визнання права власності за позивачкою [PERSON] на 1/2 частину садового будинку з надвірними будівлями № 243 по вул.. Жовтневій в м.Олександрії Кіровоградської області в садовому товаристві « Жовтень» , так як будинок не добудований, не зданий в експлуатацію і не зареєстрований. [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву, вимоги якої змінив та уточнив до судового розгляду. Просить суд на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, ч. 1 ст. 356 ЦК України визнати, що житловий будинок жилою площею 41.5 м2, до якого примикають надвірні будівлі: сарай - літня кухня літ 2-Б, погріб літ 3-пд, уборна літ. 4-В, водопровід літ 5-в, огорожа - 6, що розташований на земельній ділянці площею 600 м2 по провулку Кармелюка № 20 в м.Олександрії Кіровоградської області належить на праві спільної часткової власності, по 1/2 ідеальній частці кожному, йому, [PERSON] та [PERSON]. На підставі ч.1 ст. 383, ч. 1 ст. 391 ЦК України рішенням суду усунути йому, [PERSON] перешкоди у наданні у натурі володіння та користування належною йому на праві власності 1/2 ідеальної частці житлового будинку, вселивши його, [PERSON] у житловий будинок № 20 по провулку Кармелюка в м. Олександрії Кіровоградської області та встановивши наступний порядок користування спірним домоволодінням: -виділити йому, [PERSON], у користування житлову кімнату площею 20.5 м2, яка на поверховому плані житлового будинку літ А-1 позначена під номером 1-5; -виділити [PERSON] у користування спальню площею 6.60 м2 , яка на поверховому плані житлового будинку літ. А-1 позначена під номером 1-4, та житлову кімнату площею 14.40 м2, яка на поверховому плані житлового будинку літ. А-1 позначена під номером 1-6; -приміщення коридору площею 6.70 м2 , кладової площею 2.50 м2, коридору площею 5.20 м2 , кухні площею 14.40 м2 , які на поверховому плані житлового будинку літ. А-1 позначені під номерами 1-1, 1-2, 1-3 та 1-7 відповідно, залишити у спільному володінні та користуванні співвласників будинку [PERSON] та [PERSON]; -надвірні будівлі сарай - літня кухня літ 2-Б. погріб літ. 3-пд, уборна літ. 4- В, водопровід літ. 5-в, огорожа - 6 залишити у спільному володінні та користуванні співвласників житлового будинку та надвірних будівель [PERSON] та [PERSON]; На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України рішенням суду поділити у натурі меблі та побутову техніку, що було придбано у шлюбі, присудивши йому , [PERSON] у натурі 1/2 частину цього майна оціночною вартістю 10500 гривень, а саме: Кімнатний гарнітур «Калина 5» вартістю 3000 грн. Кутовий диван з кріслом вартістю 2500 грн. Телевізор «RENFORD» вартістю 1000 грн. Мікрохвильова піч вартістю 500 грн. Набір меблів для вітальні вартістю 1500 грн. Компютер ( системний блок, монітор) вартістю 2000 грн. Присудити [PERSON] у натурі 1/2 частину меблів та побутової техніки оціночною вартістю 11200 гривень, а саме: Набір меблів для спальні вартістю 3000 грн. Кухонний гарнітур вартістю 1000 грн. Крісло вартістю 200 грн. Холодильник «LG» вартістю 2000 грн. Ліжко односпальне вартістю 200 грн. Шафа - купе вартістю 1500 грн. Газова плита вартістю 800 грн. Душова кабіна вартістю 2500 грн. Дослідивши матеріали справи , заслухавши [PERSON] та його представника, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1972 року по 16 лютого 2011 року. Під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 03.12.2003 року був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями №20 по вул.. Кармелюка в м.Олександрії Кіровоградської області .Договір купівлі-продажу був укладений [PERSON] та зареєстрований на її ім.»я в Олександрійському МБТІ. Відповідач [PERSON] зазначив, що будинок був придбаний за спільні кошти, в період спільного проживання і вони проживали разом в даному будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), чинний на час придбання подружжям у період шлюбу спірного будинку з надвірними спорудами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Так як спірний будинок придбаний сторонами в період шлюбу, за спільні кошти , даний будинок не набутий [PERSON] під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, то відповідно до ст.. 22 КпШС України він є спільною сумісною власністю сторін. Частки сторін є рівними і кожному належить по 1/2 частці. [PERSON] спочатку заявляв вимогу про поділ даного будинку в натурі. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2015р. у справі № 398/7059/14-ц для встановлення варіантів розподілу між співвласниками житлового будинку № 20 по провулку Кармелюка в м. Олександрії призначалася судова будівельно технічна експертиза. [PERSON] зобовязано було забезпечити вільний доступ судового експерта в приміщення будинку № 20 по провулку Кармелюка в м. Олександрії та надати оригінал технічного паспорту будинку для огляду експертом і правовстановлюючого документу на земельну ділянку по провулку Кармелюка № 20 в м. Олександрії Кіровоградської області. На підставі ст. 53 ЦПК України судовим експертом [PERSON] до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було заявлено клопотання № 74 про надання технічного паспорту на домоволодіння № 20 по провулку Кармелюка в м. Олександрія та правовстановлюючих документів ( Державний акт на право власності на земельну ділянку) і технічної документації, що розроблена при їх складанні. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вимоги ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2015р. щодо надання експерту для огляду технічного паспорту на домоволодіння № 20 по провулку Кармелюка в м. Олександрії Кіровоградської області та правовстановлюючих документів на земельну ділянку, призначену для обслуговування цього домоволодіння, не виконала, зазначені документи до суду надавати відмовилася. На запит суду від 03.12.2015р. за вих. № 398/7059/14-ц Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації з інвентарної справи домоволодіння були надані засвідчені копії: Генплану земельної ділянки по провулку Кармелюка № 20 в м. Олександрії Кіровоградської області, Зведеного акту оцінки будівель та споруд, Викопіювання з плану будівельного кварталу ( земельна ділянка по провулку Кармелюка № 20) , Поверхового плану житлового будинку літ. А-1, Журналу внутрішніх обмірів та підрахунку площ приміщень будівлі літ. А-1 тощо. У відповідь на адвокатський запит від 30.11.2015р. № 7 листом від 04.12.2015р. за вих. № 01-11/756 Управлінням Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області надана інформація про те, що станом на 01 січня 2013р. земельна ділянка по провулку Кармелюка № 20 в Олександрії Кіровоградської області на праві приватної власності не зареєстрована ( не приватизована). Тому , проведення судової будівельно - технічної експертизи для визначення варіантів поділу у натурі житлового будинку № 20 з надвірними будівлями та розподілу земельної ділянки по провулку Кармелюка в м. Олександрії Кіровоградської області є неможливим. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так як виявилося неможливим визначення можливості поділу спірного жилого будинку в натурі , то [PERSON] змінив позовні вимоги і просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку . Суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. ( правова позиція Верховного Суду України в постанові від 3.04.2013 року по справі № 6-12 цс13) Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що колишня дружина [PERSON] чинить йому перешкоди у використанні належною йому на праві власності ? ідеальної частки жилого будинку по провулку Кармелюка № 20 в м. Олександрії Кіровоградської області з належною часткою надвірних будівель. У період його тимчасової відсутності [PERSON] змінила замки на вхідних дверях до будинку, на його неодноразові звернення до неї з приводу надання йому комплектів ключів до вхідних дверей житлового будинку вона відповіла категоричною відмовою.Після обладнання [PERSON] житлового будинку № 20 по провулку Кармелюка в м. Олександрії охоронною сигналізацією, він взагалі позбавлений можливості потрапити до нього, оскільки при його наближенні до території домоволодіння на місце відразу прибули працівники охоронної фірми, які висунули йому вимогу негайно залишити територію охороняємого обєкту.Він змушений проживати на орендованій квартирі , іншого житла , крім спірного будинку, у власності не має. В спірному будинку [PERSON] проживає одна. Пред'явивши позов про позбавлення його права користування спірним житловим будинком , позивачка порушила його права як співвласника даного житлового будинку. Тому і він змушений пред»явити позов про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку, усунення перешкод в користуванні будинком шляхом його вселення та встановлення порядку користування будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] не пропустив строк позовної давності і в судовому засіданні не заявлялася вимога про застосування позовної давності. Суд вважає, що можливо задовольнити вимогу [PERSON] про встановлення порядку користування будинком, так запропонований варіант не порушить права співвласника будинку [PERSON] Остання, отримавши заяву про зміну позовних вимог, не подала заперечень та не запропонувала свій варіант. Тому суд вважає за можливе виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 20.5 м2, яка на поверховому плані житлового будинку літ А-1 позначена під номером 1-5; А [PERSON] виділити у користування спальню площею 6.60 м2 , яка на поверховому плані житлового будинку літ. А-1 позначена під номером 1-4, та житлову кімнату площею 14.40 м2, яка на поверховому плані житлового будинку літ. А-1 позначена під номером 1-6; Приміщення коридору площею 6.70 м2 , кладової площею 2.50 м2, коридору площею 5.20 м2 , кухні площею 14.40 м2 , які на поверховому плані житлового будинку літ. А-1 позначені під номерами 1-1, 1-2, 1-3 та 1-7 відповідно, залишити у спільному володінні та користуванні співвласників будинку [PERSON] та [PERSON]; Надвірні будівлі сарай - літня кухні літ 2-Б. погріб літ. 3-пд, уборна літ. 4- В, водопровід літ. 5-в, огорожа - 6 залишити у спільному володінні та користуванні співвласників житлового будинку та надвірних будівель [PERSON] та [PERSON]; Згідно п.1 ст.69 СК України чоловік і жінка мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п.1 ст.70 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Також [PERSON] просить поділити їх спільне майно. В засіданні він пояснив, що просить виділити йому лише майно, яке знаходиться в кімнаті, яку він просить надати йому в користування , майно оціночною вартістю 10500 гривень, а саме: Кімнатний гарнітур «Калина 5» вартістю 3000 грн. Кутовий диван з кріслом вартістю 2500 грн. Телевізор «RENFORD» вартістю 1000 грн. Мікрохвильову піч вартістю 500 грн. Набір меблів для вітальні вартістю 1500 грн. Компютер ( системний блок, монітор) вартістю 2000 грн. Просить присудити [PERSON] частину меблів та побутової техніки оціночною вартістю 11200 гривень, а саме: Набір меблів для спальні вартістю 3000 грн. Кухонний гарнітур вартістю 1000 грн. Крісло вартістю 200 грн. Холодильник «LG» вартістю 2000 грн. Ліжко односпальне вартістю 200 грн. Шафу - купе вартістю 1500 грн. Газову плиту вартістю 800 грн. Душову кабіну вартістю 2500 грн. Суд вважає , що дана вимога підлягає [PERSON] та її представником не подані заперечення щодо поділу майна та їх вартості. [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля ГАЗ 31029, д.н.з 27829 ОН , 1993 р.в. , двигун № [NUMBER] , шасі № 84114 , кузов № Р 00883925 . Відповідач [PERSON] позовну вимогу визнав , не заперечує проти її задоволення. Також [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину садового будинку з надвірними будівлями № 243 по вул.. Жовтневій в м.Олександрії Кіровоградської області в садовому товаристві «Жовтень», так як вважає його спільною сумісною власністю і стверджує, що садовий будинок у садовому товаристві «Жовтень» був побудований та введений в експлуатацію 27 жовтня 1989р. [PERSON] не погодився з таким твердженням позивача. Зазначив, що з копії дозволу на виконання будівельних робіт, яка додана до Звіту про оцінку нерухомого майна - садового будинку з надвірними будівлями, вбачається, що 27 жовтня 1989р. Олександрійською районною радою народних депутатів лише було прийняте рішення № 390 про надання йому, [PERSON] дозволу на будівництво на земельній ділянці № 234 садового будинку одноповерхового з господарськими будівлями та відповідно станом на цю дату його будівництво ще фактично не тільки не було завершено, але і не розпочато. Він є замовником будівництва та забудовником згідно з дозволом на виконання будівельних робіт, виданим на підставі рішення Олександрійської районної ради народних депутатів № 390 від 27.10.1989р.. фактично як станом до 05 серпня 1992р., так і станом на теперішній час будівництво садового будинку на земельній ділянці № 234 по вулиці Жовтневій в садовому товаристві «Жовтень» не завершив, у встановленому порядку цей обєкт нового будівництва в експлуатацію не ввів, роботи з виготовлення технічного паспорту на цей обєкт нерухомого майна не замовляв та в Олександрійському БТІ йому технічний паспорт на цей садовий будинок з господарськими будівлями не видавався. Відповідно державна реєстрація виникнення права власності на зазначений обєкт нерухомого майна з видачею йому Свідоцтва про право власності також проведена не була, а тому в даний час в нього та у його колишньої дружини [PERSON] існує право власності лише на будівельні матеріали, що було використано у процесі будівництва спірного садового будинку. Згідно архівної довідки №166 від 07.09.2015 року Олександрійського МБТІ право власності за [PERSON] на будинок по вул. Жовтневій в ОКСТ "Жовтень" не зареєстровано. Визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-159цс15). Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року по справі № 6-2017 цс15 зробив правовий висновок , відповідно до якого споруджений подружжям в період шлюбу житловий будинок до його прийняття до експлуатації та реєстрації права власності на нього не набуває юридичного статусу житлового будинку, однак, будучи сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, є майном, набутим подружжям під час шлюбу, відтак, об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , яке може підлягати поділу між ними. Тому, з урахуванням наведеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частку садового будинку з надвірними будівлями по вулиці жовтневій № 234 в м. Олександрії на земельній ділянці садового товариства «Жовтень» відсутні.

Outcome: partial