Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом до Кіровської сільської ради, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме позивач посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Право власності на цей будинок зареєстроване КП "Новгород-Сіверське МБТІ" за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № Н-С - 11 від 29.07.1999 р. Позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області. Але коли позивач хотіла отримати свідоцтво про право на спадщину, нотаріус надала роз'яснення, що видати свідоцтво про право на спадщину вона не може, через те. що зазначений договір не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст.227 ЦК УРСР чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. За життя батько позивача, після реєстрації договору на біржі, провів державну реєстрацію права власності у Новгород-Сіверському МБТІ. Незважаючи на те, що договір був недійсним, [PERSON], відкрито, добросовісно та безперервно володів та проживав у будинку з 1999 р. За цей період неодноразово проводився його ремонт. Про будь які спори, що могли - виникати з приводу володіння майном позивачу не відомо. У продовження обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON], зазначає, що після смерті батька вона фактично одноособово володію будинком, підтримує його у належному для проживання стані та являється одним спадкоємцем. Особи які зареєстровані будинку (згідно довідки Кіровської сільради від 15.10.2014 р. № 557) -син позивача,- [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та їх син [PERSON] у будинку не проживають. Участі у витратах пов'язаних із утриманням будинку вони не несуть. Батько позивача за життя добросовісно, відкрито та безперервно володів житловим будинком по [ADDRESS] з 29.07.1999 р. по день смерті [INFO] і вже після його смерті позивач володіє цим будинком, відкрито та добросовісно. У завершення обґрунтування своїх позовних вимог позивач викладає, що вважає, що право на визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, яке належало її батькові за життя, перейшло до неї як до спадкоємця. До судового засідання позивач не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Кіровської сільської ради, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю, просив розгляд справи провести без його участі. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши і оцінивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Право власності на цей будинок зареєстроване КП "Новгород-Сіверське МБТІ" за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №Н-С- 11 від 29.07.1999 р. Позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області. Але коли позивач хотіла отримати свідоцтво про право на спадщину, нотаріус надала роз'яснення, що видати свідоцтво про право на спадщину вона не може, через те, що зазначений договір не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст.227 ЦК УРСР чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. За життя батько позивача, після реєстрації договору на біржі, провів державну реєстрацію права власності у Новгород-Сіверському МБТІ. Незважаючи на те, що договір був недійсним, [PERSON], відкрито, добросовісно та безперервно володів та проживав у будинку з 1999 р. За цей період неодноразово проводився його ремонт. Про будь які спори, що могли - виникати з приводу володіння майном позивачу не відомо. Після смерті батька, позивач фактично одноособово володіє будинком, підтримує його у належному для проживання стані та являється одним спадкоємцем. Особи які зареєстровані будинку (згідно довідки Кіровської сільради від 15.10.2014 р. № 557) - син позивача,- [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та їх син [PERSON] у будинку не проживають. Участі у витратах пов'язаних із утриманням будинку вони не несуть. Батько позивача за життя добросовісно, відкрито та безперервно володів житловим будинком по [ADDRESS] з 29.07.1999 р. по день смерті [INFO] і вже після його смерті позивач володіє цим будинком, відкрито та добросовісно. Згідно відомостей довідки приватного нотаріуса Новгород-Сіверського районного нотаріального округу, 14.10.2014 року за заявою [PERSON] [INFO], до майна [PERSON], який помер [INFO], заведена спадкова справа №186/2014. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до статті 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Будь яких інших доказів на спростування доводів позивача суду сторонами надано не було. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved