Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: [PERSON] про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. В судове засідання позивач та представник позивача не з»явилися, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Із позовних вимог видно, що 12 квітня 2007 року між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки № б/н на забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року. Даний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Ромовською О.В. За даним договором іпотеки [PERSON] та [PERSON] передали ЗАТ КБ «Приват Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий цегляний будинок, житловою площею 103,3 кв.м., загальною площею, 183,1 кв.м., та господарські будівлі і споруди, що належать [PERSON] на праві власності в різних частинах на підставі договору дарування та знаходиться за адресою: [ADDRESS] Окрім того, позивач в позовній заяві зазначив, що в день підписання договору іпотеки згода на укладення самого договору іпотеки надавалася, а от додаткова згода на включення до договору іпотеки застереження про задоволення вимог іпотеко держателя - не надавалася ні позивачем, [PERSON], ні [PERSON] Пізніше, фахівцем у галузі права було роз»яснено позивачу, що додаткова згода на включення вищевказаного застереження до договору іпотеки мала обов»язково надаватися [PERSON] та [PERSON], а її відсутність вказує на недійсність такого застереження. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як було встановлено судом, та стверджується копією договору іпотеки (а.с.4-6), 12.04.2007 року між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки № б/н на забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року. За даним договором іпотеки, [PERSON] та [PERSON] передали ЗАТ КБ «Приват Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий цегляний будинок, житловою площею 103,3 кв.м., загальною площею, 183,1 кв.м., та господарські будівлі і споруди, що належать [PERSON] на праві власності в різних частинах на підставі договору дарування та знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно п. 24 Договору іпотеки від 12.04.2007 року, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу Предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію Предмету іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів №1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації Предмету іпотеки. При зверненні стягнення на Предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна Предмету іпотеки встановлюється в розмірі зазначеному у п, 35.5 цього Договору. Іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної в цьому пункті. Також, п. 29 Договору іпотеки від 12.04.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: 1) переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов'язаний: письмово повідомити Іпотекодавця, або 2) шляхом продажу предмета іпотеки будь - якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Частинами 1 та 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Однак, як встановлено судом, та зазначено в позовній заяві, в даному випадку через необізнаність [PERSON] та [PERSON] в галузі права, при укладенні договору іпотеки, вони виявили волю щодо укладення самого договору іпотеки, не виявляючи жодної волі надання згоди щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правові наслідки недотримання цієї вимоги закону передбачені статтями 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235 ЦК України. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Однак, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на відсутність у позивача [PERSON] та [PERSON] при укладенні даного договору однієї з необхідних вимог для чинності правочину - волевиявлення, суд вважає за доцільне визнати п.24 та п.29 Договору іпотеки від 12.04.2007 року недійсними. На підставі наведеного ст.ст. 15, 16, 628, 638 ЦК України, та

Outcome: approved