Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] 29.12.2015 р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення основного боргу в сумі 230000грн., інфляційних збитків (втрат) в розмірі 9200 грн., трьох процентів річних від простроченої суми 1720 грн., моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та судових витрат. В позовній заяві покликається на те, що 10.03.2015 р. відповідачка [PERSON], яка предявила паспорт громадянина України серії СЕ № 331171, виданий 28.07.2005 р., позичила в неї гроші в сумі 230000 грн. строком до 01.10.2015 р. На підтвердження отримання позики надала письмову розписку, яку власноручно написала та особисто підписала. У вказаний в розписці строк гроші відповідачка не повернула. Постійно обіцяє повернути борг, відтерміновуючи строк повернення, однак, не повертає. Позивачка покликається на положення ст.ст. 1046,1047,1049, 638,207, 525,526,625 Цивільного кодексу України і зазначає, що згідно ст. 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляційних втрат за період жовтень 2015 року - грудень 2015 року із суми заборгованості 230000 грн. становить 9200 грн., виходячи з розрахунку: індекс інфляції за листопад 2015 року 102,0% 234600 -230000= 4600 грн., індекс інфляції за грудень 2015 року 102,0% 234600 - 230000= 4600 грн. Сума 3 % річних із боргу 230000 грн. становить 1720 грн. з 01.10.2015 р. по 30.12.2015 р. складає 91 день (230000 * 3 % * 91 /365 = 1720 грн.). Також позивачка зазначає, що вона є пенсіонеркою, кошти, які в неї позичила відповідачка, вона більше 8 років збирала на непередбачувані витрати, заощаджуючи на всьому, щоб мати змогу відкласти гроші для забезпечення своєї старості. Розповівши про свої важкі життєві обставини, відповідачка втерлася до неї в довіру, і тому, що позивачка раніше працювала з мамою відповідачки, вона позичила останній гроші. Поведінку відповідачки щодо себе позивачка вважає протиправною, оскільки заволодівши її грішми, відмовляється повернути. Внаслідок цього позивачка зазнала значної моральної шкоди: порушився нормальний життєвий ритм, вона погано спить, відсутній апетит, підвищився тиск, постійно болить серце. Вона відчуває приниження та сором через те, що відповідачка її ошукала. Крім того, позивачка понесла втратила на зміні курсу долара, тому що на момент позики за позичену суму могла придбати 10 тис. доларів США. Завдану їй моральну шкоду позивачка оцінює в 10 тис. грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, з підстав, наведених в ньому. Позивачка подала суду оригінал розписки про те, що відповідачка позичила в неї 230000 гривень, які зобовязувалась повернути до 01 жовтня 2015 року. Так як відповідачка не повернула їй позичені гроші, не виконала взяте зобовязання, тому [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в частині відшкодування матеріальної шкоди. Пояснила, що гроші позивачці не повернула тому, що їй обіцяв дати 50 тис. доларів США знайомий [PERSON], але приїхав його син, після чого знайомий відмовився від своєї обіцянки. Також відповідачка пояснила що в банку знаходяться належні її покійному чоловікові депозити, але поки що вона їх не може отримати. Відповідачка зобовязується повернути [PERSON] позичені в неї гроші, однак не може точно сказати коли поверне. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ч.2 ст.1047 згаданого кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, підтвердженням його укладення є розписка позичальника - [PERSON]. В розписці зазначено, що [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], дім 42 кв. 18, предявлений паспорт серії СЕ № 331171, виданий Городенківським РВУМВС в Івано-Франківській області 28.07.2005 р., дана розписка про те, що вона позичила у [PERSON] двісті тридцять тисяч гривень, які зобовязується повернути до 01 жовтня 2015 р., розписка підписана [PERSON] (відповідачкою). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-63цс/13 від 18.09.2013 року, - за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути позикодавцеві суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У встановлений в розписці термін відповідачка позику не повернула. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно вимог ч.2 ст. 545 ЦК України у випадку прийняття виконання зобовязання кредитор повинен повернути боржнику борговий документ. Наявність у позивачки боргових документів відповідачки свідчить про невиконання останньою зобовязання. Оригінал розписки, доданої позивачкою до матеріалів справи, стверджує факт невиконання відповідачкою зобовязання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка прострочила виконання грошового зобовязання. Отже, вона зобовязана сплатити позивачці суму боргу 230000 грн., суму інфляційних втрат з 01.10.2015 р. по 29.12.2015 р. в розмірі 3171,05 грн., а не в розмірі 9200 грн., як вказано в позовній заяві. При цьому суд виходить з такого розрахунку: індекс інфляції - це добуток щомісячних індексів за відповідний період; втрати від інфляції = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Індекси інфляції опубліковані в газеті "Урядовий курєр" - за жовтень 2015 р. 98,7% (№ 209 від 10.11.2015 р.), за листопад 2015 р. 102% (№ 230 від 09.12.2015 р.), грудень 2015 р.- 100,7 % (№ 4 від 09.01.2016 р.). Підсумковий індекс інфляції становить 101,379 % (98,7% х 102% х 100,7 % = 101,379%). Втрати від інфляції - 230000 ? 101,379 % / 100% = 233171,05 - 230000 =3 171,05 грн. Також з відповідачки в користь позивачки слід стягнути три проценти річних від простроченої суми 230000 грн., виходячи із 89 днів прострочення (з 01.10.2015 р. по 29.12.2015 р.) що складає 1682,99 грн., виходячи з розрахунку - 230000 грн. х 3= 690 000 :100 = 6900 грн. : 365 днів = 18,91 грн. х 89 днів = 1682,99 грн. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Вимоги ст. 1167 Цивільного кодексу України, на яку покликається позивачка в позовній заяві, на правовідносини, що виникли між сторонами, - не розповсюджуються, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок недоговірних зобовязань. В судовому засіданні позивачка не обґрунтувала свої вимоги щодо спричинення їй моральної шкоди. Враховуючи викладене, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення, як безпідставні, оскільки не ґрунтуються на законі та не підтверджені належними доказами. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 526, 527, 530,545, 546, 611, 612, 625,1046-1049, 1167 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial