Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

30.01.2020 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надміру виплачену пенсію за період з 01.01.2011 року по 28.02.2019 року у сумі 58429,37 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області. 21.06.2006 року відповідачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.01.2006 року. 01.10.2009 року відповідача визнано інвалідом ІІІ групи від трудового каліцтва. 06.01.2011 року на підставі особистої заяви відповідачу призначено пенсію по інвалідності від загального захворювання. Призначення і виплата пенсії особам, інвалідність яких викликана професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, здійснюється відповідно до Закону України від 23.09.1999 року № 1105-VIX "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а не Закону № 1058, таким чином у відповідача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності від загального захворювання. В наслідок чого за період з 01.01.2011 року по 28.02.2019 року утворилась переплата пенсії в сумі 58429,37 гривень. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, за яким можна було встановити, що вказана переплата виникла з його вини. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно рішення від 14.11.2019 року № 45/7 розглянуто пенсійну справу і особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , установлено, що згідно з довідкою про розмір і фактично отриманої пенсії переплата в розмірі 58429,37 гривень утворилась за період з 01.01.2011 по 28.02.2019 року. Встановлено, що переплата виникла у зв`язку з тим, що при відпрацюванні заяви пенсіонера від 06.01.2011 року про перехід з пенсії за віком на пенсію по інвалідності 3 групи (трудове каліцтво) безпідставно призначено пенсію по інвалідності (загальне захворювання) з урахуванням додатково наданих документів про страховий стаж та про заробітну плату. Переплату пенсії позивач обґрунтовує рахунковою помилкою та просить на підставі ст.1212 ЦК України стягнути з відповідача безпідставно набуту пенсію в сумі 58429,37 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. В силу ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав ГУ ПФУ МО недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії. Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] коштів у розмірі 58429,37 гривень, як і не встановлено наявності рахункової помилки, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню ГУ ПФУ МО не підлягає, тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed