Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

22 червня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від позивача - [PERSON] надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; призначити, [PERSON] , [INFO] , опікуном неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, та в розмірі ј частки від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 18 січня 2025 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , та бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] в свідоцтві про народження дитини записаний зі слів матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 КК України. Батько [PERSON] - відповідач [PERSON] .. Позивач та її онуки, [PERSON] та [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , де мешкала відповідач [PERSON] .. Проте вже тривалий час [PERSON] виїжджала за кордон, вони разом з [PERSON] , дома не мешкають, їх місцезнаходження та спосіб життя невідомі, життям дітей не цікавляться, не телефонують, не виявляють бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх виховані, не піклувались про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самосійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надавали дітям доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Позивач намагається забезпечувати онукам гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Між ними склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню. Нагляд за станом здоров`я онуків здійснює позивач. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, хоча про час та місце розгляду були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Заяв з проханням розглядати справи без їх участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надали. У судове засідання представник третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в інтересах дитини. Не заперечують, щодо винесення заочного рішення. У судове засідання представник третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування, не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в інтересах дитини. Не заперечують, щодо винесення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 17 березня 2021 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.35-36). Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 88). Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги висновок, наданий районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як органу опіки та піклування, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.06.2003 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 213 (а.с. 5). [INFO] помер [PERSON] у віці 38 років, що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 11081, виданий Запорізьким міським відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції від 09.12.2005 року (а.с.6). [INFO] народилась [PERSON] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 70 (а.с.12). 31.12.2010 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданий Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 387 (а.с. 7). [INFO] народився [PERSON] , батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 278 (а.с.14). Згідно довідки про відвідування родини [PERSON] №05-08 від 13.11.2020 року, кладений головними спеціалістами Онищенко І., Волошко І., з метою з`ясування думки батька [PERSON] , стосовно позбавлення його батьківських прав, спеціалістами відділу було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що в квартирі проживає сестра відповідача, яка повідомила, що її брат за вказаною адресою, не проживає. З її слів, [PERSON] має іншу сім`ю, в який зростає дитина. Адресу проживання та номер телефону жінка не знає. Зі слів громадянки, [PERSON] не працює, зловживає алкогольними напоями (а.с. 70). Спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання малолітніх дітей: [ADDRESS] . Встановлено, що для дітей створені всі умови для розвитку, навчання та відпочинку. Під час виходу вдома були бабуся, діти. В родині стосунки між бабусею та дітьми доброзичливі. [PERSON] також повідомила, що вихованням онуків займається самостійно з дідусем. Батьки у виховані дітей участі не приймають (а.с.72). Частина 7 статті 7 СК України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 05/01-32/0073 від 26.01.2021 року доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 83-84). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклуються про їх здоров`я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, не готують до самостійного життя, не беруть участь у навчально-виховному процесі. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років (ст. 243 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника (ст. 63 ЦК України). Позивач є двоюрідною сестрою дитини, займається її вихованням та розвитком, вирішує питання відвідування дитиною навчального закладу. Відповідно до висновку про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини № 01.01-18/2261 від 24.11.2020 року, [PERSON] має можливість утримувати дітей, отримує пенсію, не знятої чи не погашеної судимості не має, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи погашеної судимості станом на 19.10.2020 року не має. [PERSON] не потребує навчання кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, оскільки є рідною бабусею дітей. Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради вважає за доцільне встановлення опіки над малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дітей, у разі набуття ними правового статусу дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.85). Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою складало 840,80 грн. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позов [PERSON] складається з п`яти позовних вимог. В даному випадку, виходячи із змісту позову, позивач об`єднав п`ять вищезазначених позовних вимог немайнового характеру, а отже, на підставі вищевикладених норм Закону України «Про судовий збір», за три вимоги немайнового характеру повинен був сплатити судовий збір на загальну суму 4 204,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача, звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 204, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved