Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 20 вересня 1997 року. Позивач вказує, що протягом останніх двох років сумісного проживання вони не знаходили спільної мови, мали різні погляди на життя. Між ними відсутнє взаєморозуміння і, як наслідок, виникли особисто неприязні відносини при яких подальше сумісне проживання стало неможливе. Сімейно-шлюбні відносини та ведення сумісного господарства припинені, поновляти їх вони не бажають. Позивач впевнена, що їх сім'я розпалась остаточно. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], згоди на утримання якого між ними досягнуто. Спору про поділ майна між ними не виникає. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 20 вересня 1997 року Близнюківським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Актовий запис №44 (а.с.3). Сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується фотокопією свідоцтва про його народження (а.с.5). Згідно довідки Виконавчого комітету Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області №250 від 04.02.2015 року, [PERSON] проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] [ADDRESS](а.с.4). Спору про поділ майна, яке є їх сумісною власністю, не виникає. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем "[PERSON]", про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище -"[PERSON]". Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Клопотання про стягнення на свою користь витрат по сплаті судового збору позивачем не заявлено. А тому,

Outcome: approved