Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

10 лютого 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення аліментів (дата звернення до суду підтверджується печаткою Укрпошти на конверті, в якому надійшов позов). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 червня 1995 року між нею та Відповідачем був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про укладення шлюбу. Від шлюбу народились діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з Позивачкою. З грудня 2013 року стосунки між подружжям погіршились, а тому позивачка змушена була звернутись до суду з даним позовом. Позивачка зазначила, що Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема, батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Враховуючи вищевикладене, у позовній заяві позивачка просила: - стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В судовому засіданні Позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Окрім того, [PERSON] пояснила, що з Відповідача за рішенням суду стягнуто аліменти на утримання старшого сина - [PERSON], [INFO] в розмірі близько 600,00 грн. щомісячно, проте на день слухання справи, це рішення суду ще не набрало законної сили. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.19). З урахуванням вищезазначеного, відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з'ясовано, що 17 червня 1995 року між [PERSON] (Відповідач), [INFO], та [PERSON] (Позивач), [INFO], у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м.Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 17.06.1995р. зроблено запис за № 902, та видано Свідоцтво про одруження. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про одруження (повторне) від 03.06.1999р. [NUMBER] (а.с.4). У Позивачки та Відповідача від шлюбу є спільна дитина - [PERSON], [INFO], про що 26.03.2002р. в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 315, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.03.2002р., виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.3). Позивачка зазначила у судовому засіданні, що на її утриманні перебуває також і старший син, народжений від шлюбу з Відповідачем - [PERSON], [INFO], на утримання якого з Відповідача стягнуто аліменти в розмірі близько 600,00 грн. Позивачка повідомила, що Відповідач не виконує свого обов'язку щодо утримання спільних дітей та не приймає участі в їх матеріальному забезпеченні, хоча отримує заробітну плату, а її заробітна плата є недостатньою для утримання родини, що підтверджується довідкою про доходи Позивачки №697 від 25.12.2013р. (а.с.10). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 10 лютого 2014р., оскільки саме цим днем позовна заява направлена до Шевченківського районного суду м.Києва, що підтверджується відповідним штампом на конверті, в якому позов був направлений поштою. Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, наявність на утримання інших неповнолітніх дітей, окрім двох спільних дітей від шлюбу з Позивачкою, розміру доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1 / 4 усіх видів заробітку (доходу) Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (лютий 2014р.), у розмірі 243,60 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved