Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 29.01.1979 р. був прийнятий на роботу учнем гірничого робітника з повним робочим днем під землею на шахту № 8 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля». 9.04.1999 р. з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав перелом правої лонної кістки, через що змушений був звернутись за медичною допомогою. Крім того, у зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. На підставі акту розслідування профзахворювання від 2.12.1999 р., таке виникло внаслідок фізичного перевантаження, внаслідок роботи на протягах у вимушеному положенні тіла на протязі 70% робочого часу, піднімання і перенесення вантажів, намокання спецодягу. 17.01.2000 р. МСЕК йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та стійку втрату профпрацездатності. 23.02.2000 р., був звільнений з роботи, у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, на 60% втратив працездатність, з яких 45% внаслідок профзахворювання, а 15% внаслідок трудового калітва та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя, втратив можливість належно матеріально забезпечувати свою сім'ю. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, зіслався на обставини викладені в позові. Вважає, суму моральної шкоди у 30000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заперечив щодо задоволення позову, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності та сума моральної щкоди є необґрунтованою. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1979 по 2000 роки, позивач працював на шахті № 8 «Великомостівська», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] [INFO]. За час виконання своїх посадових обов'язків 9.04.1999 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, під час коли [PERSON] знаходився на буферах вагонів, колісна пара зсунулась з рейок, в результаті чого йому лобовою частиною вагона вдарило по правому бедру та він отримав перелом правої лонної кістки, що стверджується актом про нещасний випадок № 25 від 9.04.1999 р. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3 № 004877 від 17.01.2000 р., [PERSON] вперше отримав стійку втрату профпрацездатності - 50%, з яких 35 % - профзахворювання, 15 % - трудове каліцтво, та ІІІ групу інвалідності у зв'язку з профзахворюванням 17.01.2000 р. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 013306 від 17.01.2006 р. стверджується, що позивачу безтерміново було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати профпрацездатності, з яких - 45% - профзахворювання та 15 % - трудове каліцтво. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок трудового каліцтва та профзахворювання та в зв'язку з якими йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] звільнений 23.02.2000 р. згідно Наказу № 18-к за у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", строк позовної давності відповідно до норм ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року ) - не застосовується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 10000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial