Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

23.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бурштинської міської ради, і просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на нерухоме майно самочинно збудований гараж, який розташований по [ADDRESS] . З позовної заяви поданої позивачем вбачається, що він проживає в [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Бурштинської міської ради № 243 від 31.12.2003 року вирішено виділити йому земельну ділянку під будівництво індивідуального авто гаражу. 24.09.2004 року згідно акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель представником районного архітектора на підставі рішення Бурштинської міської ради № 243 і у відповідності з планом забудови земельної ділянки встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної йому для будівництва гаражу, площею 21,0м.кв. за адресою [ADDRESS] . А 29.09.2004 року було погоджено проект гаражу на один автомобіль. Рішенням Бурштинської міської ради № 20/53-18 від 30.05.2018 року йому було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража в [ADDRESS] , площею 0,0021 га. Виконавчим комітетом Бурштинської міської ради 21.08.2018 року прийнято рішення №174 про впорядкування адреси авто гаража [PERSON] по [ADDRESS] та присвоєно новий номер гараж №3-В. 28.09.2018 року Бурштинською міською радою прийнято рішення №41/60-18, згідно якого внесено зміни в п.1 рішення міської ради від 30.05.2018 року №20/53-18, яким було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража в [ADDRESS] , площею 0,0025 га., з передачею у власність. 30.05.2018р. було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в [ADDRESS] , площею 0,0025 га., який затверджений рішенням Бурштинської міської ради №24/69-19 від 27.03.2018р. та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці 2621210300:01:003:0470. ТзОВ «Технічна інвентаризація та оцінка нерухомості» 07.05.2019 року на його замовлення виготовила технічний паспорт на гараж, і відповідно до технічного паспорта гараж в [ADDRESS] ) побудований у 2005 році. Згідно довідки Івано-Франківського ЮБТІ №77 від 20.05.2019р. реєстрація права власності на індивідуальний гараж в [ADDRESS] В не проводилась. Відповідно до звіту про оцінку майна від 28.05.2019р. ринкова вартість гаражу в [ADDRESS] , складає 46\~500,00 грн. У 2019 році він звертався до відповідача з метою оформлення права власності на даний гараж, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Просить позовні вимоги задовольнити з викладених підстав. Позивач, [PERSON] в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання представника не направив, скерував на адресу суду листа в якому вказує, що не заперечує проти позовних вимог позивача, [PERSON] і просить справу розглядати у їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідивши представлені докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.\~331\~ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того,\~відповідно до\~ч.2\~ст.\~5\~ Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом статті 26\~Закону України\~"Про\~регулювання містобудівної\~діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі N 6-1328цс15, згідно із ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне\~будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 статті 376 ЦК Україниознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із ч.3 ст.\~376\~ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України). З контексту ч.3 та ч.4 ст. 376 ЦК України, випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм ч.3 статті 376\~ЦК України дає підстави для висновку, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення ч.1 статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Згідно п. 5\~ст. 376 ЦК України\~на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради № 243 від 31.12.2003 року вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку під будівництво індивідуального авто гаражу (а.с.5). З акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 24.09.2004 року представником районного архітектора на підставі рішення Бурштинської міської ради № 243 і у відповідності з планом забудови земельної ділянки встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної [PERSON] для будівництва гаражу, площею 21,0м.кв. за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Та видано архітектурно-планувальне завдання на відведеній ділянці побудувати гараж на одну машину, яке дійсне до 27.03.2005р., і погоджений проект гаражу (а.с.7, 8-11). Рішенням Бурштинської міської ради № 20/53-18 від 30.05.2018 року [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража в [ADDRESS] , площею 0,0021 га., з передачею у власність (а.с.12). Виконавчим комітетом Бурштинської міської ради 21.08.2018 року прийнято рішення №174 «Про впорядкування адреси авто гаража [PERSON] по [ADDRESS] та присвоєно новий номер гараж №3-В (а.с.13). 28.09.2018 року Бурштинською міською радою прийнято рішення №41/60-18, згідно якого внесено зміни в п.1 рішення міської ради від 30.05.2018 року №20/53-18, яким було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража в [ADDRESS] , площею 0,0025 га., з передачею у власність (а.с.14). Рішенням Бурштинської міської ради №24/69-19 від 27.03.2018р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва гаража в [ADDRESS] , площею 0,0025 га., та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці 2621210300:01:003:0470 (а.с.15). На замовлення позивача був виготовлений технічний паспорт на гараж (а.с.16-17), реєстрація права власності якого не проводилась (а.с.18). Однак, як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що земельна ділянка за кадастровим номером 2621210300:01:003:0470 належить [PERSON] (а.с.19). Вказане будівництво позивач завершив у 2005 році, що стверджуються виданим йому 07.05.2019 року технічним паспортом (а.с.16-17). Однак, позивач збудував вищевказаний гараж без належної дозвільної документації і таке будівництво згідно вимог ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~є самочинним. Відповідно до п. 5\~ст. 375 ЦК України\~власник (користувач) земельної ділянки набуває право власності на збудовані ним будівлі та споруди за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил та за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Цільове призначення земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво\~для будівництва і обслуговування гаражу, яке збудоване з дотриманням архітектурних норм. Отже, позивач використовує дану земельну ділянку, на якій збудований спірний гараж, згідно її цільового призначення. Згідно звіту про оцінку вартості гаража в [ADDRESS] становить 46 500 грн. (а.с.20). Отже, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного, ст. ст. 331, 375, 376, 392 ЦК України

Outcome: approved