Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із вказаним позовом, який мотивовано тим, що вони зареєстровані та проживають по [ADDRESS] . Перебуваючи у шлюбі у них народилося п`ятеро дітей - [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] - 2008 року народження, [PERSON] - 2011 року народження, [PERSON] - 2013 року народження, [PERSON] - 2015 року народження. 30 серпня 2018 року позивачі за власним бажанням влаштували своїх дітей в приватну організацію - дитячий будинок «Дім затишку», що в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області. Рішенням Маневицького районного суду від 12 березня 2019 року у них було відібрано дітей без позбавлення батьківських прав. Розпорядженням голови Маневицької РДА від 31 травня 2019 року дітям було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, а розпорядженням голови Ківерцівської РДА від 24 червня 2019 року опікуном дітей призначено [PERSON] . За цей період часу [PERSON] та [PERSON] перебували в реабілітаційному центрі та лікувалися від алкогольної залежності, стали на шлях виправлення, неодноразово відвідували дітей за місцем їх перебування, спілкуються з ними в телефонному режимі. В житловому будинку, де вони проживають, проведено реконструкцію, для дітей відведено дві дитячі кімнати, які облаштовані всім необхідним. За місцем проживання характеризуються позитивно, спиртними напоями не зловживають, сумують за дітьми та бажають повернути їх у сім`ю, а тому звернулися до суду із вказаним позовом та просили повернути на виховання їх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , кожен зокрема, позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити. Представник органу опіки та піклування Маневицької РДА Карпюк Л.М. позовні вимоги заперечила. Пояснила, що позивачі на даний час не працевлаштовані, постійно доходу для утримання дітей не мають, а також продовжують зловживати алкогольними напоями. Представник Дитячого будинку "Дім затишку" Мельник О.І. просив відмовити в задоволенні позову, оскільки, під час перебування дітей у дитячому будинку, батьки належним чином не виконували своїх обов`язків. Протягом 2020 року лише тричі відвідували дітей, а тому просив залишити дітей у дитячому будинку, оскільки це відповідатиме їх інтересам. Опікун [PERSON] також заперечила позовні вимоги. Пояснила, що батьки фінансово не допомагають дітям, а також не працевлаштовані. Крім того, в 2019 році було придбано за кошти благодійного фонду для малолітньої [PERSON] слуховий апарат високої потужності, вартістю 14 тисяч гривень, проте [PERSON] та [PERSON] жодних коштів не надали та навіть не супроводжували доньку в м. Київ на лікування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що під час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилося п`ятеро дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-13). За власним бажанням 30 серпня 2018 року позивачі влаштували дітей до приватного закладу «Дитячий будинок «Дім затишку», що підтверджується відповідною заявою (а.с. 25). Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 12 березня 2019 року у батьків [PERSON] та [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-28). Згідно розпорядження Маневицької РДА Волинської області № 154 від 31 травня 2019 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 15). Розпорядженням Ківерцівської РДА Волинської області № 125 від 24 червня 2019 року, опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , призначено [PERSON] , жительку с. Дерно Ківерцівського району (а.с. 14). Згідно акту обстеження умов проживання від 01 червня 2020 року, в житловому будинку сім`ї [PERSON] та [PERSON] проведено реконструкцію, добудовано коридор, ванну кімнату, санвузол, кладову кімнату та кухню. Для дітей відведені дві дитячі кімнати, які облаштували всім необхідним, меблями та побутовою технікою. В решті кімнат також проведені ремонтні роботи, замінено меблі на більш сучасні. У будинку замінені вікна, двері та підлога (а.с. 16). Як вбачається із характеристик, виданих Оконською сільською радою 2 червня 2020 року та акту № 54 обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] та її сім`ї від 2 червня 2020 року, позивачі за місцем проживання характеризуються позитивно, на даний час не працюють, зареєстровані та проживають по [ADDRESS] (а.с. 17, 20-21). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як пояснили в судовому засіданні, кожен зокрема, представник відповідача Дитячого будинку "Дім затишку" Мельник О.І. та опікун [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] лише тричі протягом 2020 року відвідували своїх дітей, матеріально не допомагають, а тому не здатні на даний час забезпечити дітей необхідним умовами для проживання, харчуванням та медичного догляду. Крім того, представник органу опіки і піклування [PERSON] підтвердила, що позивачі продовжують зловживати алкогольними напоями, що може негативно відображатися на їх фізичному розвитку. А тому просила суд не брати до уваги висновок від 17 червня 2020 року щодо доцільності повернення неповнолітніх дітей на виховання батькам [PERSON] та [PERSON] . Із висновку органу опіки та піклування про доцільність повернення неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на виховання батькам [PERSON] та [PERSON] № 1229/45/2-20 від 17 червня 2020 року, вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини батьки просили передати на виховання їх дітей, оскільки люблять їх і хочуть піклуватися, тому є доцільним повернути дітей батькам (а.с. 23-24). Частиною 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості, дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, вказано в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно до змісту ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить висновку, що на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог та повернення дітей батькам, оскільки позивачі не надали суду переконливих доказів, що спроможні матеріально та морально забезпечити належний і гармонійний розвиток для своїх дітей.

Outcome: dismissed