Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в неї на утриманні є неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.02.2019 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина, у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн. на дитину, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак син хворіє, стоїть на «Д» обліку в травматолога, необхідні постійні витрати на лікування, придбання спеціального ортопедичного взуття, апаратури, що є особливою обставиною в розумінні ст.185 СК України і потребує додаткових витрат для розвитку дитини, які несе тільки позивачка. А тому просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в сумі 25461 грн. 35 коп., які складаються з витрат: на проїзд 688 грн. 93 коп.; на придбання ортопедичного взуття та апаратури на загальну суму 12273 грн. 07 коп.; на щеплення в сумі 2926 грн.; на санаторно курортне лікування 3600 грн.; на лікування - 5973 грн. 35 коп. 20.10.2020 року ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 10.11.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, просять в задоволенні позовним вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, надав пояснення в межах пред`явленого позову. Представник відповідача позов не визнала і пояснила, що зазначені позивачем витрати є поточними, входять до складу аліментів і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Крім того, [PERSON] не надала належних доказів, підтверджуючих наявність особливих обставин для понесення витрат на лікування, придбання взуття та апаратури, на щеплення, на проїзд, санаторно курортне лікування. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд рахує, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою, що сторонами не заперечується і стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.02.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн. на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ним повноліття. Копіями витягів із медичної карти [PERSON] , копіями консультаційних висновків лікарів-спеціалістів від 22.08.2017 року, від 28.09.2018 року, від 25.02.2020 року, встановлені діагнози [PERSON] . Згідно довідки №3155 від 04.11.2020 року, [PERSON] станом на 04.11.2020 року дійсно не зареєстрований та не перебуває на обліку у Володимирецькій районній філії Рівненського обласного центру зайнятості та інших центрах зайнятості України, як шукаючий роботу. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] за період з І кварталу 2020 року по 2 квартал 2020 року інформація про доходи відсутня. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що під додатковими витратами на дитину позивач розуміє витрати: на санаторно-курортне лікування, на ортопедичне взуття та купівлю апаратури для гальванізації та електрофорезу, на щеплення, на проїзд, на лікування. Всього на загальну суму 25461,35 гривень, яку вважає за необхідне стягнути з відповідача. З такими твердженнями позивача суд погодитися не може, виходячи із наступного. Суд вважає, що зазначені позивачкою як витрати на профілактичні щеплення не викликані особливими обставинами, а тому не є додатковими. Зазначені витрати є повсякденними, поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини. Їх придбання не було зумовлено особливими обставинами, а з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини. Позивач зазначила про додаткові витрати пов`язані з проходженням лікування дитини, витрати на ортопедичне взуття та купівлю апаратури, надавши копії витягів з медичної картки сина, копії консультаційних висновків лікарів-спеціалістів, де вказані встановлені діагнози дитини та сам перелік ліків, а також копії чеків про їх оплату, копії чеків на купівлю взуття. Однак, зазначені докази не містять інформації про те, що дитина потребує постійного лікування, постійного вживання ліків, а також проходження медичних процедур, які потребують щомісячних витрат, не надано суду жодних доказів наявності відповідних рекомендацій лікарів про направлення дитини на оздоровлення. Також позивачкою не надано медичних документів, підтверджуючих наявність хронічних хвороб у дитини, а також медичних показань для проведення лікування, для проходження оздоровлення. А наявність чеків без відповідної медичної документації не підтверджує адресність таких витрат на дитину. У матеріалах справи відсутні відомості про санаторно-курортне лікування дитини, а також медичний висновок щодо необхідності такого лікування. На підтвердження вартості проїзду надані не заповнені квитки. Окрім того, позивачкою надані чеки про придбання ліків, однак частина цих чеків є нечитабельні, не зрозуміло які ліки куплялись, коли і на яку суму. А тому дані докази суд визнає не належними. Згідно з ч.ч.1,4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо доведеності додаткових витрат та їх розміру, суд прийшов до наступних висновків. За змістом закону, докази, що подаються сторонами повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Як вбачається зі ст.ст.76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши докази, надані позивачем щодо додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає, що у силу положень статті 185 СК України вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами (хронічна хвороба, каліцтво, розвиток здібностей дитини, тощо), а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, тому в задоволенні заявлених вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду, суд відносить витрати зі сплати судового збору на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed