Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

15 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач її син, за вказаною адресою зареєстрований, але більше 10 років не проживає без поважних причин. Останній постійно проживає за кордоном в Канаді. Реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Крім цього, надала суду копію договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.09.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №297, відповідно до якого у відповідача перебуває у власності житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачці у справі [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1989 року, виданого виконкомом Павлівської сільської ради народних депутатів згідно з рішенням від 16 травня 1985 року за № 117, зареєстрованого в органі БТІ 19.08.1989 року за реєстровим № 206 (а.с.6). У вказаному будинку зареєстрований відповідач, син позивачки, [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Снігурівської міської ради Павлівського старостинського окугу від 06 серпня 2020 року № 500 (а.с.14). Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Бугай О.Г. від 08 липня 2020 року, встановлено що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично там непроживає вже тривалий час. Підпис депутата засвідчено заступником міського голови Вітенко Г.З. та скріплено печаткою (а.с.9). Згідно довідки №500 від 06.08.2020 року, виданою в.о. старости Павлівського старостинського округу, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але довгий період за місцем реєстрації не проживає. Позивачка зазначає, що відповідач добровільно змінив місце проживання та постійно проживає за кордоном в Канаді. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивачки на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, відсутності доказів щодо створення позивачкою перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у квартирі, при цьому реєстрація відповідача позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідач зазначених обставин не заперечив, відзив не подав. Крім цього, згідно договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.09.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №297, у відповідача перебуває у власності житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved