Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

18.10.2019 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та закріпити право на житло за малолітньою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що на обліку дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах, з підстав проживання в сім`ї, в якій батьки не виконують батьківські обов`язки з виховання дітей, Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі за текстом - ССД по Московському району) з 03.03.2016 знаходиться малолітня [PERSON] , [INFO] Малолітня [PERSON] проживає довготривалий час разом з бабусею, [PERSON] , та дідусем, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з адміністрації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 12» батьки дитини здоров`ям малолітньої [PERSON] не цікавляться, у поліклініку з дитиною не з`являються. Згідно характеристик малолітньої [PERSON] , наданих адміністрацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 292 Харківської міської ради» батьки дитини вихованням дитини не займаються, дошкільний заклад не відвідують, будь-якої участі у житті дитини не приймають. Згідно листів Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею, яка займається п вихованням та утриманням у дитини є всі необхідні речі для життя та розвитку. Стосовно [PERSON] Київським відділом поліції ГУНП в Харківській області 31.07.2017 за ст. 128 ч. 1 КК України відкрито кримінальне провадження. 19.08.2017 та матеріали справи з обвинувальним актом направлено до суду. З матір`ю дитини - [PERSON] проводились роз`яснювально-профілактичні бесіди, вона обіцяла займатись вихованням та утриманням дитини, вона неодноразово попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків з виховання дочки. Згідно пояснень бабусі дитини, [PERSON] батьки дитини не займаються вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] . Спеціалістами ССД по Московському району із залученням фахівців Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова 05.09.2018 була відвідана малолітня [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що для дитини бабцею та дідусем створені всі необхідні умови для нормального виховання та проживання. Оскільки батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] , не займаються вихованням та утриманням дитини, не піклуються про неї, не цікавляться її подальшою долею, є усі підстави для задоволення позовних вимог, на думку представника позивача, у зв`язку з чим позивач звернувсядо суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.12.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи за позовом Департаменту служб у справах дітей ХМР про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та закріплення житла за дитиною без участі представника позивача та прийняття заочного рішення по справі. Крім того, надав суду копію свідоцтва про смерть відповідачки [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 11.02.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що 21.11.2012 складено відповідний актовий запис №921 у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Наказу №46 від 03.03.2016 про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах та тимчасове влаштування дитини в сім`ю родичів, малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік на підставі листа ССД Дзержинського району УССД Департаменту праці та соціальної політики ХМР №01-42/237/16 від 18.02.2016 та акту обстеження умов проживання від 02.03.2016 (а.с.9). Суду надано листи адміністрації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 12» від 11.05.2016, 18.11.2016, 31.10.2017, 24.04.2018, 31.08.2018, 15.11.2018, 30.01.2019, 13.05.2019 батьки дитини здоров`ям малолітньої [PERSON] не цікавляться, у поліклініку з дитиною не з`являються (а.с.18-25). Згідно характеристик малолітньої [PERSON] , наданих адміністрацією КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 292 Харківської міської ради» від 11.03.2016, 01.03.2017, 02.03.2018, 03.09.2018, 30.01.2019, 04.03.2019, 27.05.2019, 03.09.2019 батьки дитини вихованням дитини не займаються, дошкільний заклад не відвідують, будь-якої участі у житті дитини не приймають (а.с.32-39). Малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею, [PERSON] , та дідусем, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова, малолітня [PERSON] проживає разом бабусею, яка займається п вихованням та утриманням у дитини є всі необхідні речі для життя та розвитку. Стосовно [PERSON] Київським відділом поліції ГУНП в Харківській області 31.07.2017 за ст. 128 ч. 1 КК України відкрито кримінальне провадження та 19.08.2017 матеріали справи з обвинувальним актом направлено до суду, що підтверджується листом Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ станом на 25.05.2018 за персонально-довідковим обліком єдиної інформаційної системи МВС (а.с.31). З матір`ю дитини, [PERSON] , проводились роз`яснювально- профілактичні бесіди. Мати обіцяла займатись вихованням та утриманням дтини. Вона неодноразово попереджалась про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків з виховання дочки. Бабуся дитини, [PERSON] , неодноразово надавала пояснення, в яких зазначено, що батьки дитини не займаються вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] . [INFO] [PERSON] , мати малолітньої [PERSON] , померла, про що 21.01.2020 складено відповідний актовий запис №1046 (а.с.74). Спеціалістами ССД по Московському району із залученням фахівців Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Московського району м. Харкова 05.09.2018 була відвідана малолітня [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що для дитини бабцею та дідусем створені всі необхідні умови для нормального виховання та проживання. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] участі у розвитку та вихованні малолітньої [PERSON] , 2012 р.н., не приймає, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про систематичне, протягом тривалого часу невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, передбачених ст. 150, 153, 180 СК України, по відношенню до своєї неповнолітньої дитини - [PERSON] , 2012 р.н. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача в утриманні та вихованні дітей, судом не встановлено. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Так, батьки вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язків по вихованню дитини, якщо вони не проявляють про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , 2012 р.н., є доцільним та таким, що не суперечить вимогам сімейного законодавства України. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.10.2019 мати дівчини, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13).. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.10.2019 батько дівчини, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12).. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, наданою дільницею № 10 КП «Жилкомсервіс» від 21.05.2018 малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шести місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з викладеним, суд вважає законним закріпити за неповнолітньою [PERSON] , 2012 р.н., право на користування житловою площею в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Надані позивачем докази, обставини, які були досліджені у ході судового засідання, дають суду підстави для задоволення позовних вимог в порядку та у спосіб, визначені позивачем. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що заявлені представником позивача позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав закріплення житла за дитиною [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. (840,80 + 840,80). На підставі викладеного,

Outcome: approved