Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

23.06.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Другої Київської державної нотаріальної контори про виключення майна з-під арешту. В обгрунтування заявлених вимог позивачкою [PERSON] зазначено, що на підставі договору купівлі- продажу квартири від 03.10.1995 року вона придбала квартиру [ADDRESS] . 2019 року їй стало відомо про те, що Другою Київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на належну їй квартиру [ADDRESS] , що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який сформований 05.05.2020 року. Як з`ясувалося пізніше при реєстрації арешту нерухомого майна на 1/5 частину квартири [ADDRESS] власником якої є громадянин [PERSON] , на підставі постанови ВДВС АА228618 від 07.07.2008 року, реєстратором 1-.07.2008 року, реєстраційний номер обтяження:7541095, була допущена технічна помилка, а саме замість квартири [ADDRESS] було вказано квартиру [ADDRESS] . Крім того, зазначила, що інформаційна довідка № 204623427 від 18.03.2021 року містить додаткові відомості про те, що арешт накладено помилково у 2008 році на 1/5 частини квартири за номером [ADDRESS] . За вказаних обставин, а також посилаючись на обмеження свого права власності на квартиру, позивачка звернулася до суду з цим позовом, який просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У встановлений судом строк відповідач Друга Київська державна нотаріальна контора подала пояснення, в яких позовні вимоги визнала. Відповідно до положень частин третьої-четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачкою докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 03 жовтня 1995 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в реєстрі міститься запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 199020267, зареєстрований 05 лютого 2020 року, о 11:03:23 за № 7541095, 10.07.2008 року реєстратором: Друга Київська державна нотаріальна контора, підстави обтяження: постанова АА 228618 від 07 липня 2008 року, ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, об`єкт обтяження: квартира, 1/5 частина, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Листом від 21 лютого 2020 року за вих. № 743/01-16 Головне управління юстиції у місті Києві повідомило [PERSON] , що при реєстрації, а саме реєстрації арешту нерухомого майна на 1/5 частин квартири [ADDRESS] , власником якої є громадянин [PERSON] , на підставі постанови ВДВС АА 228618 від 07.07.2008 року, реєстратором 10.07.2008 року. Реєстраційний номер обтяження: 7541095 була допущена технічна помилка: замість квартири [ADDRESS] було вказано квартиру [ADDRESS] . При цьому, зазначено, що відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року № 340-IX, виключено можливість внесення реєстратором будь-яких змін до записів Державного реєстру прав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Згідно абз.3 ч. 2 ст. 26 ЗУ " Про держаану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 26 Закону України "Про держаану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили . Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на яку Другою Київською державною нотаріальною конторою помилково накладено обтяження у вигляді арешту, що позбавляє останню права вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Зважаючи на те, що відповідач Друга Київська державна нотаріальна контора визнала заявлені [PERSON] позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, суд не вбачає підстав для подальшого існування обтяження у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved