Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

26.12.2017 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому, із врахуванням заяв від 15.01.2018 року, 23.02.2018 року, 30.08.2018 року просить: 1) встановити, що газовий котел ДВК «Данко» в квартирі по [ADDRESS] 22.12.2003 року встановлений відповідно до чинного законодавства та згідно технічних вимог; 2) визнати дії відповідачів в частині подання листів - повідомлення про незаконність встановлення газового приладу автономного опалення - ДВК «Данко» в квартирі по [ADDRESS] - незаконними; 3) зобов'язати ТОВ «Львівгаз збут» укласти договір на реструктуризацію боргу, без будь-яких інших вимог згідно ст. 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20.03.2003 року № 554-IV; 4) стягнути з відповідачів по 10 000,00 грн. моральної та матеріальної шкоди. На обґрунтування позову послався на те, що 14.05.2003 року звернувся до міського голови м. Червонограда Чудійовича І. із заявою про надання дозволу на встановлення в квартирі [ADDRESS] автономного опалення. Отримавши такий дозвіл рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 201 від 29.05.2003 року приступив до виготовлення проектної документації. Отримав дозвіл ДКБ «Львіввугілля» № 3131 від 06.06.2003 року для виготовлення проектної документації. 01.12.2003 року отримав технічні умови на встановлення автономного опалення. Актом від 02.12.2003 року підтверджено, що його квартира відключена від центрального опалення. З 2004 року по 2010 рік між ним та ПАТ «Львівгаз» філія Червоноградське УЕГГ укладався договір №17256-2010 р. від 17.02.2010 року (останній договір). Вказує, що у 2015 році звернувся в Червоноградське управління праці та соціального захисту населення із заявою про надання субсидії за 2015-2016 р.р., його заява була задоволена, надано субсидію на площу 52,1 кв.м із розрахунку за житлово-комунальні послуги з травня 2015 року по квітень 2016 року. Однак такими послугами він користувався лише по листопад 2015 року, так як до них звернулось ВАТ «Львівгаз» філія Червоноградське УЕГГ з питанням, що в квартирі [ADDRESS] незаконно встановлений газовий котел на опалення квартири. Тому Червоноградське управління праці та соціального захисту повідомило, що субсидія буде нараховуватись лише на квартплату, водопостачання, газова плита для приготування їжі, однак не на котел для обігріву квартири. З травня 2016 року борг по газу становить 3 500,00 грн. З травня 2016 року по жовтень 2016 року сплачував за газ згідно лічильника. На початку вересня 2016 року звернувся до керівництва ВАТ «Львівгаз» філія Червоноградське УЕГГ, де керівником підприємства йому було запропоновано поновити втрачену документацію. Вказує, що змушений був не поновлювати документи, а робити нову документацію, на що затратив кошти. Документація вироблялась з жовтня 2016 року по травень 2017 року. В новому сезоні опалювального періоду 2017-2018 звернувся до Червоноградського управління праці та соціального захисту населення за субсидією, де йому наддали залишковий борг з комунальними підприємствами, по якому потрібно укласти угоди з підприємствами на реструктуризацію боргу. Такі договори він уклав з КП «Червоноградводоканал», КП «Червонограджитлокомунсервіс». В подальшому йому було повідомлено, що не може користуватися правом на субсидію, так як законом передбачено реструктуризацію боргу до 60 місяців, а оскільки він являється інвалідом II групи, сума платежів не повинна перевищувати 20%. Стверджує, що діями «Львівгаз» йому завдано моральної та матеріальної шкоди, досі переживає важкий стрес та душевні страждання через те, що не може скористатися своїм правом на відшкодування у вигляді субсидії плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію. Був порушений його нормальний уклад життя. Незаконні дії відповідача поставили його в складне матеріальне становище. Представник ПАТ «Львівгаз збут» 01.03.2018 року подав до суду відзив, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні його позову. Представник Регіональна газова компанія «Львівгаз» подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. 07.05.2018 року позивач подав заперечення на відзив, в якому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 17.01.2018 року відкрито провадження у справі. За клопотанням позивача ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2018 року прийнято його відмову від позовних вимог до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради, провадження в справі в частині позовних вимог до останнього про визнання права на субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг газопостачання закрито. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.03.2018 року по справі призначено відео конференцію за участю представника відповідача ТОВ «Львівгаз збут». Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03.04.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалами Червоноградського міського суду Львівської області від 07.05.2018 року, 13.06.2018 року, 30.08.2018 року, 25.09.2018 року, 31.10.2018 по справі призначено відео конференцію за участю представника відповідача ТОВ «Львівгаз збут». Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. В своїх поясненнях послались на обставини, викладені в заявах та доповненнях до них. Просять позов задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що позивач самовільно 22.12.2003 року встановив газовий котел без розроблення та погодження проектної документації. Також вказує, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язковості укладення договору реструктуризації заборгованості для постачальника природного газу. Стверджує, що відповідачами позивачу не завдано жодної матеріальної чи моральної шкоди. Просять суд відмовити позивачу в задоволенні його позову. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення учасників, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов на наступного переконання. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що між позивачем та ВАТ«Львівгаз» укладалися договори про надання послуг з газопостачання, востаннє укладено договір 17.02.2010 року №17256-2010 р. (а.с. 8-9). Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 201 від 29.05.2003 року позивачу надано дозвіл на проектно-пошукові роботи по влаштуванню індивідуального опалення та гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] (а.с. 4). 01.12.2003 року [PERSON] отримав технічні умови на встановлення автономного опалення в квартирі (а.с. 6). Згідно з актом КП «Червоноградтеплокомуненерго» від 02.12.2003 року за фактом обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що в квартирі відключено нагрівальні прилади від системи централізованого опалення, стояки вмуровані в стіну, у ванні змійовик за ізольований (гаряча вода заглушена водоканалом (а.с. 7). Позивачем було встановлено автономне опалення у квартирі [ADDRESS], а саме: газовий котел «Данко» та газовий лічильник. Згідно з повідомленням Регіональної газової компанії «Львівгаз» від 15.03.2017 року в квартирі [ADDRESS] самовільно встановлено газовий котел, який відключений 21.05.2015 року (а.с. 45). У відповідності до копії акту ПАТ «Львівгаз» Червоноградське УЕГГ № 371 від 21.05.2015 року у квартирі позивача відключено газопостачання через самовільне встановлення газового котла «Данко» (а.с. 106). Позивач звернувся у 2015 році в Червоноградське управління праці та соціального захисту населення із заявою про надання йому субсидії за 2015-2016 р.р, його заява була задоволена, надано субсидію, якою він користувався лише до листопада 2015 року, оскільки ВАТ «Львівгаз» філія Червоноградське УЕГГ звернулося в Червоноградське управління праці та соціального захисту населення із повідомленням про те, що [PERSON] незаконно встановлений газовий котел на опалення квартири. 20.12.2016 року позивач звернувся до Червоноградського відділення УЕГГ ПАТ «Львівгаз» із заявою про встановлення ДФК парапетного типу (газового котла «Данко»). Як видно з повідомлення Регіональної газової компанії «Львівгаз» від 23.12.2016 року реконструкція газової мережі житлової квартири з підключенням двохфункційного котла опалення димохідного типу потужністю 24кВТ, на площі кухні за адресою: [ADDRESS] можлива від внутрішнього газопроводу низького тиску ДУ 20мм. Також зазначено перелік документів, які слід підготувати [PERSON] для підключення його котла до систем газопостачання (а.с. 112). У лютому 2017 року позивач звернувся до Червоноградського відділення ПАТ «Львівгаз» із заявою про надання дозволу на погодження проектно-кошторисної документації. Як видно з матеріалів справи позивач, скориставшись послугами ТОВ «Ремспецбуд», почав проводити у квартирі за адресою: [ADDRESS] роботи по заміні газового котла, газозварювальні роботи. У квартирі [PERSON] заміна газового котла відбувалася з оформленням виконавчо-технічної документації, робочий проект якої розроблявся ФОП [PERSON], а генеральним підрядником виступило ТОВ «Ремспецбуд», яке проводило роботи по заміні газового котла та газозварювальні роботи, що підтверджується: 1) обов'язковим додатком Р - Будівельним паспортом внутрішньобудинкового (внутрішньоцехового) газообладнання № 87 від 04.05.2017 року та 2) актом №87 про приймання закінченого будівництва об'єкту системи газопостачання від 05.05.2017 року. Працівниками ПАТ «Львівгаз» 05.05.2017 року складено акт №87 від 05.05.2017 року про те, що за адресою проживання громадянина [PERSON] будівельно-монтажні роботи по встановленню газового котла виконані в повному обсязі у відповідності з вимогами ДБН В 2.5- 20-2001 і «Правилами безпеки систем газопостачання України», тому останніми прийнято рішення про приймання закінченого будівництва об'єкту системи газопостачання. Згідно з повідомленням Регіональної газової компанії «Львівгаз» від 21.08.2017 року станом на 21.08.2017 року по адресі: [ADDRESS] наявна газова плита ПГ - 4 та газовий двохфункційний котел, який прийнятий в експлуатацію 05.05.2017 року (а.с. 47). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно п.3.2 Розділу 3 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом істерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, власник балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно п.3.3 Розділу 3 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, власник балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами. Згідно з абз.1 п.4.6 розділу IV Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Містерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285 прийняття в експлуатацію об'єктів систем газопостачання населених пунктів і промислових підприємств здійснюється на підставі зареєстрованої декларації або виданого сертифіката відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. Відповідно до п.4.8, 4.13 розділу IV Правил підключення житлових, громадських будинків, підприємств комунального та побутового обслуговування населення до системи газопостачання здійснює газорозподільне підприємство, що має відповідний дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Технічний огляд та технічне обстеження, оцінка та паспортизація технічного стану об'єктів систем газопостачання, визначення можливості подальшої експлуатації газопроводів, здійснення запобіжних заходів для безаварійної експлуатації об'єктів систем газопостачання, а також забезпечення промислової, пожежної та техногенної безпеки і охорони довкілля на цих об'єктах здійснюються відповідно до вимог Порядку технічного огляду, обстеження, оцінки та паспортизації технічного стану, здійснення запобіжних заходів для безаварійного експлуатування систем газопостачання, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24 жовтня 2011 року № 640, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 листопада 2011 року за № 1326/20064 (далі - Порядок технічного огляду, обстеження, оцінки та паспортизації технічного стану). Згідно з п. 5.5 глави 5 розділу V заміна газового обладнання виконується за заявою власника (орендаря (наймача)) до газорозподільного підприємства суб'єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Заміна обладнання оформлюється ескізом у разі заміни газового обладнання без зміни функціонального призначення, потужності та системи димовідведення. В інших випадках - з оформленням виконавчо-технічної документації. Відключення газу перед заміною газового обладнання здійснюється газорозподільним підприємством за заявою власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)). Пуск газу після заміни газового обладнання проводиться газорозподільним підприємством за зверненням власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) після проведення інструктажу із безпечної його експлуатації. Документи щодо заміни газового обладнання передаються до архіву газорозподільного підприємства. З врахуванням того, що газовий котел ДВК «Данко» був встановлений позивачем 22.12.2003 року самовільно без виготовлення відповідної документації, а замінений ним газовий котел ДФК парапетного типу було введено в експлуатацію лише 05.05.2017 року, вимоги позивача про визнання факту встановлення газового котла ДВК «Данко» в квартирі по [ADDRESS] 22.12.2003 року відповідно до вимог чинного законодавства та згідно технічних вимог, а також про визнання дій відповідачів в частині подання листів - повідомлення про незаконність встановлення цього газового приладу незаконними, задоволенню не підлягають. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання ТОВ «Львівгаз збут» укласти договір на реструктуризацію боргу, суд виходить з наступного. Так, як видно з повідомлення ПАТ «Львівгаз збур» від 20.12.2017 року станом на 01.12.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті послуг з газопостачання становить 9 679,61 грн. (а.с. 17). Правовідносини між постачальником газу - ТОВ «Львівгаз збут» та споживачем природного газу - [PERSON] регулюється Правилами постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.09.2015 № 2496. Відповідно до абзацу 1 п. 16 Правил постачання, у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Отже, графік погашення заборгованості укладається тільки за домовленістю сторін, тобто законом не встановлено імперативного обов'язку укладення такого графіку, а також графік погашення заборгованості оформлюється: додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. За своєю правовою природою договір реструктуризації заборгованості є цивільно-правовим договором. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦКУ, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пп.3 ч. 1 ст.3 ЦКУ, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору. Відтак, свобода договору проявляється у можливості наданні сторонам визначати умови такого договору. Позивач подав на адресу ТОВ «Львівгаз збут» заяву від 11.09.2017 року про укладення договору реструктуризації боргу. ТОВ «Львівгаззбут» запропонувало [PERSON] укладення договору про реструктуризацію заборгованості з чітко визначеними умовами, які [PERSON] не прийняв, отже, між сторонами не було досягнуто домовленості, тому такий договір не укладався. Водночас слід зазначити, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язковості укладення договору реструктуризації заборгованості для постачальника природного газу (ТОВ «Львівгаз збут), відтак позовна вимога про зобов'язання ТОВ «Львівгаз збут» укласти договір на реструктуризацію боргу задоволенню не підлягає, оскільки це суперечить принципу свободи договору. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач в позовній заяві посилається на Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово- комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20 лютого 2003 року N 554-IV та Постанову КМУ від 27 червня 2003 p. N 976 «Про затвердження Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч.1 ст. 1, Закону України N 554-IV, заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Відповідно до ч.1 ст. 6 «Прикінцеві положення», Закону України N 554-IV, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2003 року. Відповідно до преамбули постанови КМУ N 976, на виконання Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію"(554-15) Кабінет Міністрів України постановляє: затвердити такі, що додаються: порядок погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги; типовий договір про реструктуризацію заборгованості. Отже, норми Закону України N 554-IV підлягають застовуванню лише в тому випадку, якщо заборгованість за газ у споживача утворилася до 1 липня 2003 року. У позивача заборгованість за газ виникла у 2015 році, відтак посилання позивача на даний нормативно-правовий акт є безпідставним. Крім цього, Постанова Кабінету міністрів України N 976, на яку також посилається позивач, прийнята на виконання вимог Закону України N 554-IV, вона встановлює порядок погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги. Тобто, Закон України N 554-IV це «матеріальне право», а Постанова КМУ N 976 це «процесуальне право», що стосується реструктуризації заборгованості, яка виникла у споживача станом на 1 липня 2003 року. Відтак, посилання [PERSON] на постанову КМУ N 976 також є безпідставним. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до абзацу 1-2 п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з абз. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням наведених вище правових норм, позивачем усупереч ст..81 ЦПК України, не надано суду доказів завдання йому відповідачами моральної шкоди та матеріальної шкоди, останні діяли в ситуації, що склалася з позивачем відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що відповідачами не порушено жодних прав позивача, як Побутового споживача, встановлених Правилами постачання природного газу та Кодексом газорозподільних систем, а також Законом України "Про захист прав споживача".

Outcome: dismissed