Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на її користь з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліменти в розмірі 6669,70 грн. та витрати по сплаті судового збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.03.2008 року не виконується відповідачем, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Позивач у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки житлово-експлуатаційній організації, Актом житлово-експлуатаційної контори №312, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 16). Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.03.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 лютого 2008 року і до досягнення повноліття (а.с. 7). 20 серпня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], її прізвище після реєстрації шлюбу: "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Станом на 01.01.2012 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 30058,97 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах вих.№353/16 від 23.08.2013р. старшого державного виконавця Державної виконавчої служби у Деснянському районі міста Києва (а.с. 12). Станом на 29.11.2013 року розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з червня 2009 року по серпень 2013 року становить 6669,70 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п. 22 Постанови Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved