Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

10.10.2019\~року позивач\~[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON], в судовому засіданні навів доводи викладені в позовній заяві, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні навела доводи, викладені у її відзиві на позовну заяву, додатково зазначила, що вони мають гарну родину, виховують разом спільну дитину, просила надати строк подружжю для примирення, вказувала на тимчасовий характер непорозумінь, які виникають між сторонами з побутових причин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до\~ ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін; особи,\~які беруть\~участь у\~справі,\~мають рівні\~права щодо\~подання доказів,\~їх дослідження\~та доведення\~перед судом\~їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, 08 жовтня 2008 року по актовому запису № 178 було укладено шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони припинили шлюбні відносини з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в звязку з чим між сторонами почали виникати сварки, були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. Позивач [PERSON] є дієздатною повнолітньою особою, а відтак, розпоряджається наданими йому законом правами на власний розсуд. Відповідно до ст. 32 Основного Закону ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За клопотанням відповідача [PERSON] ухвалою суду від 07.02.2019 року подружжю було визначено строк для примирення тривалістю один місяць. Однак за цей час, на думку позивача [PERSON], нормальні сімейні відносини між ним та відповідачем [PERSON] не були відновлені. Між подружжям продовжують виникати сварки з приводу різних поглядів на влаштування сімейного життя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч.1 ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин забороняється законом. Згідно з правовою позицією, висловленою у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Таким чином, суд прийшов до висновків, що заходи відносно налагодження нормальних подружніх стосунків між позивачем і відповідачем не дали позитивних результатів. За таких обставин суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований між сторонами, розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що при реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище з «Перекрьостова» на «Літвінова» і наполягає на своєму праві після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Літвінова», її клопотання слід задовольнити. \~ \~ \~ \~При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ст. 141 ч.1 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого ЗУ "Про судовий збір", а саме в розмірі 768,40 грн.. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved