Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

17.12.2018 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис, яким встановити наступні заходи тимчасового (на 6 місяців, з дня набрання судовим рішенням чинності) обмеження її прав та покладення на неї обовязків: усунути перешкоди у користуванні заявнику обєктом права власності, а саме нежитловими приміщеннями 1-го поверху №1-4 загальною площею 30,5 кв.м. у будинку №15 по вул. Валентинівська у м. Харкові, ? частина у праві власності на які належить заявникові та [PERSON] на праві спільної сумісної власності шляхом вселення заявника у зазначені приміщення; зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні зазначеними приміщеннями; заборонити [PERSON] наближатись на відстань 50 м до робочого місця адвоката [PERSON], що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 15, та до його місця проживання за адресою: [INFO]; та заборонити [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватися із заявником та в будь-який спосіб контактувати з ним. В обгрунтування вказаних підстав посилається на те, що заявник із заінтересованою особою перебували в шлюбі, який був розірваний. Заявник є адвокатом, та здійснює свою діяльність за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 15, яке на думку заявника належить їм на праві спільної сумісної власності. З 2014 року [PERSON] не користувається вказаним приміщенням, однак вона туди приїжджає та вимагає гроші у заявника, та ображає його, всі ці погрози приниження викликають у заявника побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних. Так, 16.12.2018 року за адресою мешкання заявника приїхали невідомі особи, та [PERSON] та почали в тамбур кидати речі заявника з його офісу, про що повідомлено поліцію, та Голову ради адвокатів Харківської області, оскільки у вказаному офісі знаходитьсь документи, які становлять адвокатську таємницю. А тому, заявник не може користуватись офісом, та почувається постійно в небезпеці. Заінтересованою особою [PERSON] були подані заперечення, в яких повідомляє, що речі заявника знаходяться незаконно у приміщенні, яке належить їй на праві власності, та заявник застосував до неї фізичне насилля шляхом завдання їй ударів, про що також було повідомлено поліцію, та 20.12.2018 року заінтересована особа звернулась до дільничного інспектора із заявою про видачу заборонного припису. Заявник в судовому засіданні свою заяву підтримав, та просив її задовольнити, та вказав, що в період ще шлюбу заінтересована особа застосовувала до нього фізичне насильство, та змушувала його готувати їжу для сторонніх осіб, з якими вона приходила до квартири. Заінтересована особа в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного припису, оскільки саме заявником були застосовані до неї заходи фізичного насилля. 17.12.2018 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, та відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, спочатку визначено суддю Попраса В.О., а потім [PERSON], яі заявили собі самовідвід, та справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 19.12.2018 року ухвалою судді було відкрито окреме провадження у вказаній цивільній справі. В судовому засіданні заявник відмовився від своїх клопотань про допит свідків та витребування доказів. Так, в судовому засіданні було встановлено, що заявник з заінтересованою особою перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Між сторонами виникли неприязні стосунки, які призводять до конфліктів, в тому числі між сторонами виник спір щодо нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 15, яке заявник використовує для здійснення своєї адвокатської діяльності. А саме, події, що стали підставою для звернення до суду з вказаним приписом відбулись 16.12.2018 року, коли зацікавлена особа привезла до домівки заявника його речі з офісу, внаслідок чого відбувся конфлікт, та було повідомлено про вказаний факт органи поліції, та заявник звернувся до суду з вказаною заявою, що підтверджується також поясненнями заявника, який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, а зацікавлена особа зверталась до дільничного інспектора Київського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою про видачу обмежувального припису. Також до суду надано письмові пояснення [PERSON], який був присутнім при даному конфлікту. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1,ст.1 цього Законудомашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4\~ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України\~передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.\~81, ч.1 ст.\~89\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи свідчать про те, що між [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу склалися неприязні стосунки. Проте заявнивником не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення заявником до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Разом з тим на підтвердження своїх вимог заяник посилається на те, що між сторонами існує спір щодо користування житловими приміщеннями за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 15, які він вважає спільною сумісною власність подружжя, та звернення до органів поліції щодо неправомірності дій зацікавленої особи. При цьому Національною поліцією не були підтверджені факти, викладені заявником у своїй заяві. Не підтверджується факт існування спору між заявником та [PERSON] щодо права власності на нерухоме майно, а саме згідно довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 площею 30,5 кв.м. в літ. "А-12" за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 15, належать виключно [PERSON], інших документів, зокрема звернень до суду щодо існування спору не надано. Факт негативного ставлення дітей до батька, небажання зустрічей з ними, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Враховуючи усі надані заявником та заінтересованою особою докази окремо і в їх сукупності, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить лише про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою та про існування особистих неприязнених стосунків колишнього подружжя, в тому числі і щодо участі у вихованні дитини тощо, що не підтверджує факт того, що остання вчинила по відношенню до заявника домашнє психологічне або фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а тому підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, - не вбачаєтся, а тому в задоволенні вказаної заяви слід відмовити, з послідуючим розясненнями заявникові права на звернення до суду із відповідними позовом про вирішення спору з приводу спірного нерухомого майна. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed