Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ПАТ «Затисянський хімзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 26.09.1983 року і до теперішнього часу перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Його середньомісячний заробіток становить 3200,00 грн. Останній раз йому виплачено заробітку плату у серпні 2012 року. З вересня 2012 року і до теперішнього часу позивач не працює, заробітну плату не отримує, ПАТ «Затисянський хімзавод» закритий, на територію його не запускають, з роботи не звільняють, трудову книжку не видають. Позивач розцінює дану ситуацію як простой. Він вважає, що йому не проведено оплату за період простою з вересня 2012 року і по 01.04.2016 року на суму 89600,00 грн. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10000,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період простою з вересня 2012 року по 01 квітня 2016 року в сумі 89600,00 гривень завдану моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представник відповідача ПАТ «Затисянський хімзавод», будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, через ЗМІ, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дійсно з 26.09.1983 року і по теперішній час працює у ПАТ «Затисянський хімічний завод» на посаді начальник цеха СП, що стверджується довідкою ПАТ «Затисянський хімічний завод» №471 від 23.07.2012 року. Як вбачається із довідки на час її виготовлення відповідач мав заборгованість по заробітній платі за період березень-травень 2012 року у загальній сумі 6102,93 грн. Згідно судового наказу Виноградівського районного суду від 19.09.2012 року з ПАТ «Затисянський хімічний завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 6102,93 грн. Також встановлено, що представник позивача 25.02.2016 року письмово звертався до директора ВАТ «Затисянський хімічний завод» з метою витребування копії наказів про прийняття на роботу [PERSON], копію наказу про переведення його на іншу посаду, довідки про розмір його середньомісячної заробітної плати, розрахунок заборгованості по заробітній платі. В листі представник позивача просила вказати причину по якій не виплачується вчасно заробітна плата та видати трудову книжку [PERSON] Однак письмові запити повернуті представнику позивача без реагування, з відміткою про закриття підприємства. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (із змінами). Між сторонами склались трудові правовідносини. Предметом позову є невиконання відповідачем положень КЗпП України. За вимогами ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Так, представником відповідача не надано суду заперечення проти розміру заборгованості по заробітної платні за час простою. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів (ч. 1 ст. 115 КЗпП). Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Частина перша ст.113 КЗпП підлягає застосуванню, зокрема у випадках призупинення робіт із причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов'язаних з виною працівника. Як простій можуть бути кваліфіковані тільки такі випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює із зазначених вище причин. Як вбачається з пояснень позивача в позовній заяві, ПАТ «Затисянський хімічний завод» закритий, на територію підприємства його не запускають, з роботи він не звільнений, трудову книжку йому не видають. Оклад позивача становить 3200,00 гривень. Відповідачем не проведено оплату позивачу за період з вересня 2012 року і по 01.04.2016 року на суму 89600,00 грн. (3200,00 грн. х 2/3 х42). Гарантії виплати працівнику заробітної плати не менше мінімального рівня заробітної плати, діючого в Україні, передбачені згідно з КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», тому в даних спірних правовідносинах необхідно застосувати норми ст.ст. 113, 115 КЗпП України та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за простій, з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленої позивачу Відповідно до ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пленум ВСУ у п.3 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 37-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач протягом чотирьох років не виплачує позивачу заробітну плату. Позивачу завдано моральну шкоду, яку оцінює в 10000,00 гривень. Це ті моральні переживання, приниження, страждання, які він переносить в зв'язку з порушенням його прав. Сім'я їхня тривалий час знаходилась без засобів існування. Суд вважає обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо завданої моральної шкоди обґрунтованими, однак такі підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial