Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

17 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/11-173/123 від 26.04.2007 року у розмірі 173101,44 грн., - жилий будинок «А-1», загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 61,1 кв.м., та надвірні будівлі, а саме: літня кухня «Б» кам., погріб «б» кам., сарай «В» шл. бл., гараж «Г» шл. бл., уборна «Д» цегл., огородження «1-2» дерево., метал., замощення «І» асфальт., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (далі- ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві, шляхом проведенні електронних торгів за замовленням ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», за ціною, встановленою за згодою встановленою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та стягнути з відповідача судові витрати. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 26.04.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») та [PERSON] (далі - відповідач) укладено кредитний договір № 014/11-173/123 (далі- кредитний договір). Відповідно до його умов відповідачка [PERSON] отримала кредит. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 квітня 2007 року між банком та позичальником укладено іпотечний договір № 014/11-173/123/1, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М. та зареєстрованого за № 2384 (надалі - договір іпотеки). Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві власності. Згідно п.1.3 договору іпотеки, заставна вартість предмета іпотеки становить 84325,00 грн. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та процентами. 17 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (надалі - ПАТ «Вектор Банк») було укладено договір про відступлення права вимоги №114/21. 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16. 22 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки. 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги. Ухвалою суду від 26 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.62). В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав заяву в якій просить розглянути дану справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://court.gov.ua/fair). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/11-173/123 від 26.04.2007 року, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 72114,00 грн. 26.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №014/11-173/123/1. Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна. Пунктом 1.2. договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: жилий будинок «А-1», загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 61,1 кв.м., та надвірні будівлі, а саме: літня кухня «Б» кам., погріб «б» кам., сарай «В» шл. бл., гараж «Г» шл. бл., уборна «Д» цегл., огородження «1-2» дерево., метал., замощення «І» асфальт., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1.4. договору іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором або позичальником зобов`язань за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувавши його відповідно до пункту 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки. іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до ч 1, ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно п. 37 Постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. За вимогами ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором. У зв`язку з невиконання зобов`язань за кредитним договором у відповідачки [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №014/11-173/123 від 26.04.2007 року у розмірі 173101,44 грн., що складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 69057,01 грн., суми заборгованості за відсотками у сумі - 104044,43 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави до висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13. 17 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (надалі - ПАТ «Вектор Банк») було укладено договір про відступлення права вимоги №114/21. Відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/11-173/123 від 27.04.2007 року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (надалі -ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16. Відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 014/11-173/123 від 27.04.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за іпотечним договором № 014/11-173/123/1 від 26.04.2007року перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки № 014/11/173/123/1 від 26.04.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Отже, з дня укладення договору відступлення права вимоги, тобто з 22.06.2016 року, до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора -ВАТ «Райффайзен Банк Аваль) до позичальника [PERSON] . Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 014/11-173/123 від 26.04.2007 року. Прийняті на себе зобов`язання позичальниця [PERSON] належним чином не виконувала, і має прострочення строків сплати суми кредиту. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979 цс 15. Оскільки судом встановлено, що відповідачкою порушені умови кредитного договору щодо строків погашення кредитних коштів, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки з правом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2596,51 грн.

Outcome: approved