Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

29.04.2013 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В ході розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги та 05.11.2013 р. подала уточнену позовну заяву про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, визнання права особистої приватної власності, про стягнення аліментів. Згідно останнього уточнення до позову від 27.01.2014 р. позивачка просить розірвати шлюб, який було зареєстровано між нею та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 369; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.04.2013 року до досягнення дитиною повноліття; визнати за нею право особистої приватної власності на квар тиру за адресою: [ADDRESS]; розподілити спільне майно подружжя наступним чином: залишити за нею право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 5123755800:02:011:0092; залишити за [PERSON] право власності на автомобіль марки Nissan, модель X-Тrail, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. (а.с. 2, 119-123, 181-182) При цьому посилається на те, що 30 квітня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За період шлюбу, через некоректні, асоціальні вчинки чоловіка, зокрема насильство в сім'ї, діаметрально-протилежні погляди на життя та на сімейні відносини, між нами почали виникати сварки, що з часом зробило неможливим сумісне проживання та ведення спільного господарства. Почуття взаємної поваги та кохання зникли, що призвело до необхідності розірвати шлюб. В квітні 2013 р. відповідач пішов з квартири. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Відповідач не цікавиться долею та вихованням дитини, не надає матеріальної допомоги, та жодних заперечень щодо проживання дитини з матір'ю в нього немає. З 01.04.2013 року жодної матеріальної допомоги дитині відповідач не надавав. Відповідач займається господарською діяльністю та його річний дохід приблизно 500 000 - 800 000 гривень, тому просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень. 17.05.2005 р. між нею та ТОВ «Берег-Стройгруп» було укладено договір №51 про дольову участь у будівництві житла, згідно якого вона стала пайовиком в дольовій участі будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Повна вартість даної квартири була нею сплачена ще у травні 2007 року, тому просить визнати за нею право приватної особистої власності на вказану квартиру. Під час перебування у шлюбі ними було придбано земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 5123755800:02:011:0092 та автомобіль марки Nissan, модель X-Тrail, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Спільне майно просить поділити виділивши їй у власність земельну ділянку, а відповідачу автомобіль. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], який ним в ході розгляду справи неодноразово уточнювався. Згідно останнього уточнення до позову від 17.12.2013 р. просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] на 1/2 частину земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобілю марки Nissan, модель X-Тrail, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]. (а.с. 155-157) При цьому посилається на те, що під час знаходження у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ними було набуте наступне майно: двокімнатна квартира [ADDRESS] та земельна ділянка, яка знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на вищезазначене майно оформлено на [PERSON] Також, в 2011 р. в період сумісного проживання однією сім'єю з позивачкою за адресою: [ADDRESS], за його власні кошти був зроблений ремонт у вказаній квартирі. Значні витрати, понесені на ремонт квартири були направлені на облаштування квартири задля більш комфортного подружнього проживання, внаслідок чого були створені всі необхідні умови для проживання в даній квартирі. Оскільки на сьогоднішній день він вже не мешкає в квартирі [ADDRESS], й створеними благами та зручностями не користується, а також всі речі, які були придбані для ремонту та облаштування квартири залишаються [PERSON], вважає що за ним слід визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки уточнений позов підтримав та просив його задовольнити, уточнений зустрічний позов не визнав. Представник відповідача в судовому засіданні уточнений позов визнав частково в частині розірвання шлюбу та частково в розмірі аліментів, в іншій частині не згоден. Уточнений зустрічний позов підтримав. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що як основний так і зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з згідно свідоцтва про шлюб 30.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений актовий запис № 369. (а.с. 3) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с. 4) Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась, та існує формально, тому надання строку для примирення є безпідставним, отже шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище „[PERSON]". Донька сторін - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Кошти на утримання доньки відповідач не надає, донька знаходиться на повному забезпечені позивачки. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію від 22.03.2010 р. (а.с. 110) Відповідно до договору ДП № 16 від 01.12.2010 р. та договору ПП №? 39 від 01.04.2011 р., що укладені між ПП „Торгівельний центр „Староконний" та [PERSON] останньому передано майнове право користування та експлуатації відповідно павільйону [NUMBER] та павільйону [NUMBER], які розташовані на території Торгівельного центру „Староконний" за адресою: м.Одеса пров. Староконний, 6. (а.с. 143-148) Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління міндоходів в Одеській області № 175/9/1552-172 від 17.01.2014 р. та податкових декларацій ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність на підставі сплати єдиного податку за видом господарської діяльності: роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах. Протягом 2012 р. одержано валового доходу 367 560 гривень та за 1 квартал 2013 р. 156 000 гривень. (а.с. 174-180) Таким, чином із наданих доказів вбачається, що відповідач є фізичною особою підприємцем, веде підприємницьку діяльність та отримує відповідні доходи, отже повинен та може сплачувати аліменти на утримання доньки. Разом з тим, суд вважає, що з врахуванням матеріального та сімейного стану обох сторін, в тому числі тих обставин, що на утриманні відповідача знаходиться мати інвалід другої групи на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі 1 500 гривень. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Будь-яких доказів того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати суду не надано. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дочки починаючи з дня пред'явлення позову про стягнення аліментів, тобто з 05.11.2013 р. Суд вважає, що за вказаних обставин з урахуванням матеріального стану сторін, слід визначити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно починаючи з 05.11.2013 р. до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. 17.05.2005 р. між ТОВ «Берег- Будгруп» та [PERSON] було укладено договір № 51 про дольову участь у будівництві житла, згідно якого позивачка стала пайовиком в дольовій участі будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до додатку №1 до договору визначено графік сплати пайових внесків, останньою датою сплати пайового внеску визначено 17.08.2006 року. (а.с. 19-25) Згідно Листа ТОВ «Берег-Будгруп» № 16/09-1 від 16 вересня 2013 року позивачка здійснила всі платежі за договором № 51 від 17.05.2005 р. про дольову участь у будівництві житла станом на 15.05.2007 р. Здійснення позивачкою оплати за договором № 51 від 17.05.2005 р. також підтверджується відповідними квитанціями. 02.02.2009 р. між ТОВ «Берег-Будгруп» та [PERSON] було складено акт № 8 прийому-передачі будівельної готовності квартири [ADDRESS]. (а.с. 28-35, 38, 129) 06.10.2011 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на [ADDRESS]. та своє право власності позивачка зареєструвала в КП „ОМБТІ та РОН" 12.10.2011 р. (а.с. 39-40) Крім того, [PERSON] 15.04.13 року, була написана розписка, згідно якої він не претендує та не має право на квартиру [ADDRESS], ані під час шлюбу, ані після його розірвання. (а.с. 43) Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана позивачкою за її особисті кошти до укладення шлюбу з відповідачем. У відповідності до ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Отже слід визнати за позивачкою право особистої приватної власності на квар тиру [ADDRESS]. Будь-яких доказів того, що відповідачем було затрачено значні кошти на проведення ремонту вказаної квартири, внаслідок чого були створені всі необхідні умови для проживання в ній суду не надано. Згідно договору купівлі-продажу № 595 від 27.06.2012 р., укладеному між [PERSON] та [PERSON], остання придбала земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 5123755800:02:011:0092 (а.с. 46-47, 47, 48) Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.05.2012 р. [PERSON] є власником автомобілю марки Nissan, модель X-Тrail, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]. (а.с. 97, 137) Отже за час перебування у шлюбі сторонами було придбано земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 5123755800:02:011:0092 та автомобіль марки Nissan, модель X-Тrail, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд вважає що спільне майно подружжя слід поділити наступним чином виділивши у власність [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер 5123755800:02:011:0092. Виділення саме у власність [PERSON] земельної ділянки також буде враховувати інтереси доньки сторін по справі, яка проживає разом з позивачкою. Автомобіль марки Nissan, модель X-Тrail, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER] слід виділити у власність позивача, оскільки останній постійно користується зазначеним автомобілем. Суд не погоджується з варіантом поділу майна, що запропонований відповідачем щодо визнання права власності в рівних частках на кожний об'єкт права власності, оскільки такій варіант поділу майна буде перешкоджати кожній із сторін в розпорядженні цим об'єктом майна. Враховуючи те, що при зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3 029,40 гривень та відповідачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3 670,40 гривень та позовні вимоги сторін задоволено частково, судові витрати з відповідача на користь позивачки не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: partial