Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

21 травня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та просила позбавити його батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2008 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В березні 2009 року сім'я розпалася. Причиною стало те, що відповідач постійно зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами. Відповідач почав вести аморальний спосіб життя, потреби сім'ї перестали його цікавити. 26 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірваний. Відповідач ухиляється від виховання дитини, її утримання та не цікавиться життям дитини. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] відбуває покарання у вигляді позбавлення волі. Однак відповідач не утримує матеріально свою дитину, а тому позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов своєї довірительки підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. До того ж зазначив, що відповідач перебуває у місцях позбавлення волі, де як загальновідомо одним з основних завдань карно-виконавчої системи є виправлення засуджених шляхом залучення до праці, придбання ними робочих спеціальностей з метою адаптування у суспільстві після виходу з місць позбавлення волі. Отже відповідач, навіть перебуваючи у місцях позбавлення волі, мав можливість працювати, отримувати зарплатню та погашати заборгованість по аліментам, однак цього не вчинив. Зазначив, що інші доводи відповідача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються зібраними доказами по справі. Щодо показань свідка [PERSON], зазначив, що її свідчення не можуть у повній мірі бути об'єктивними, оскільки вона є матір'ю відповідача. Просить позов своєї довірительки задовольнити. Прокурор в судовому засіданні висловив думку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON], оскільки останній не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Овчаров Р.В. в судовому засіданні подав висновок органу опіки та піклування, у відповідності до якого відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його дитини [PERSON], підтримав його та ствердив, що слід позбавити батьківських прав відповідача щодо його неповнолітньої дитини [PERSON], оскільки останній не піклується про її духовний та фізичний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Наведені обставини були встановлені під розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських відповідача на засіданні комісії з питань захисту прав дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений у відповідності до ч.6 ст. 76 ЦПК України. До суду надійшла заява відповідача про розгляд справи у його відсутності. Згідно його пояснень, отриманих судом із Волноваської ВК-120, де відповідач відбуває покарання, [PERSON] просить справу відкласти до його звільнення з місць позбавлення волі. Вважає, що позивачем не надано достовірних доказів того, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, оскільки він не має можливості прийняти участі у вихованні дитини, навідувати дитину у дитячому садку, оскільки в даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Також зазначив, з з цієї причини, він не має можливості працевлаштуватись та утримувати дитину. Зауважив, що довідка з наркодиспансера є формальною, оскільки він в даний час, перебуваючи у місцях позбавлення волі не зловживає спиртними напоями, кинув пити. До того ж зазначає, що шлюб уклав через рік після постановки на облік, що свідчить про те, що його дружина, позивач по справі, вважала його адекватною людиною, яка не має шкідливих звичок. Крім того, вказав, що висновок органу опіки та піклування також не можна вважати достовірним доказом того, що його слід позбавити батьківських прав, оскільки з ним не проводилась профілактична бесіда, його думки ніхто не допитувався. Вважає, що позбавлення його батьківських прав нанесе психологічну травму дитині, ускладнить її соціальне положення. Вважає, що підстав для задоволення позову немає. Просить справу відкласти до часу виходу його на волю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона являється матір'ю відповідача. Позивач та відповідач проживали разом, перебували у шлюбу, від шлюбу народилась дитина [PERSON]. Проживали спочатку непогано, потім почали сваритись, розійшлися, шлюб розірвали. Після розірвання шлюбу сторони знову проживали разом за її місцем проживання. Однак життя у них не склалось, і вони розійшлися. Зазначила, що її син в даний час перебуває у місцях позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Термін покарання 5 років, перебуває у місцях позбавлення волі з 2011 року. Показала, що позивач не давала можливості її та її сину спілкуватись із дитиною, оскільки після розлучення не допускала відповідача до дитини, не відчиняла двері, коли він приходив спілкуватись із дитиною. Також зазначила, що конкретні випадки такої поведінки позивача не може вказати, оскільки це було давно. Може ствердити, що коли її син потрапив у місця позбавлення волі, позивач писала йому листи, відсилала фото дитини. Наскільки їй відомо, відповідач не відповідав на листи. Їй невідомо, чи спілкувався відповідач, перебуваючи у місцях позбавлення волі, із дитиною через листування, або в будь-який інший спосіб. Також показала, що ні вона, ні її син ніколи не звертались до органів опіки та піклування із заявами про те, що позивач чинить перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні із нею, оскільки вони юридично необізнані та їм не було відомо, що вони мають право на таке звернення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу, реєстрація розірвання шлюбу відбулась 26 жовтня 2010 року.(а.с.5). Відповідно до характеристики, виданої комітетом мікрорайону "Залізничний № 1", [PERSON] веде нормальний спосіб життя, сама виховує дитину, шкідливих звичок не має, працює (а.с. 11). У відповідності до довідки, виданої дитячим садочком № 70 "Сонечко", [PERSON], [INFO] відвідує дитячий садочок з 01 червня 2011 року по теперішній час. За цей період її батько, [PERSON] за дитиною до дитячого садочку не приходив, у вихованні дитини участі не приймав (а.с. 18). Згідно із листом Дзержинської виправної колонії № В-8/3681 від 31 травня 2013 року, [PERSON] має заборгованість по аліментам на утримання [PERSON], яка станом на 21 травня 2012 року складала 15461 грн. 43 коп. Виконавчий лист до Дзержинської ВК надійшов 02 лютого 2012 року.(а.с.31) У відповідності до даних Міського наркологічного диспансеру від 10 вересня 2013 року, [PERSON] перебуває під наглядом з 2007 року з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкідливими наслідками». У відповідності до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, слід позбавити [PERSON] відносно дитини [PERSON] батьківських прав, оскільки [PERSON] не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться її життям, від виконання своїх батьківських обов'язків самоусунувся(а.с.45). У відповідності із ст.ст. 150 ч.2, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і утримувати її до повноліття. Ст. 164 ч.1 п. 2 СК України вказує, що батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р.) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд критично ставиться до доводів відповідача, в тій їх частині, що він, як особа, яка позбавлена волі, не має можливості приймати участь у вихованні дитини, та не приймає їх до уваги, оскільки, виходячи з аналізу норм чинного СК України, процес виховання дитини передбачає перш за все активну поведінку батьків щодо участі в цьому процесі. Норми ст. 164 СК України передбачають сімейно-правову відповідальність, яка настає при винній поведінці батьків(одного з батьків) зокрема за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається із позовної заяви та не спростовано відповідачем, відповідач не приймав участі у вихованні дитини і до того часу, як був засуджений, має заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно із даними листа Дзержинської виправної колонії № В-8/3681 від 31 травня 2013 року, виникла до позбавлення волі відповідача. Крім того, суд приймає до уваги доводи представника позивача в тій їх частині, що відповідач має можливість у місцях позбавлення волі працювати та погашати заборгованість по аліментних зобов'язаннях, і тим самим виконувати свій обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини, оскільки у виправних колоніях, де відбував та відбуває покарання відповідач, є підприємства, на яких, на виконання одного з основних завдань карно-виконавчої системи - виправлення засуджених, - засуджені залучаються до праці з метою придбання ними робочих спеціальностей та адаптування після звільнення в громадянському суспільстві. Наведену обставину суд визнає загальновідомою, оскільки інформація щодо працевлаштування засуджених наявна в інтернетмережах, а також є одним із основних видів діяльності всіх пенітенціарних систем(http://dzerjinska-vipravna-kolonia-2.business-guide.com.ua/ , http://volnovahska-vipravna-kolonia-120.business-guide.com.ua/). При цьому, відповідачем не надано суду доказів того, що він за станом здоров'я не може працювати на підприємствах в пенітенціарних закладах, де він перебував та перебуває в даний час у місцях позбавлення волі. Доводи відповідача в тій їх частині, що довідка із наркодиспансера не є слушним доказом по справі, також не можуть бути прийняти до уваги судом, оскільки як вбачається із вказаної довідки, відповідач перебуває на обліку у наркодиспансері з 2007 року, будь-яких дій щодо зняття з обліку на час коли відповідач перебував на свободі він не здійснював. Щодо доводів відповідача, в тій їх частині, що він внаслідок того, що позбавлений волі, не має можливості спілкуватись із дитиною, то суд також не може їх визнати прийнятними, виходячи з наступного. Так, суд визнає, що дійсно в даний час відповідач обмежений у своєму праві спілкування із дитиною, разом з тим, як вбачається із показань свідка [PERSON], позивач листувалась із відповідачем, про свідчить і фото позивача із дитиною станом на липень 2011 року(а.с.82), натомість відповідач не надав відповіді на листи позивача, як це вбачається із свічень свідка [PERSON], яка в судовому засіданні вказала, що відповідач на листи позивача не відповідав. Також, свідок не підтвердила ту обставину, що відповідач писав листи позивачу з приводу виховання дитини, або будь-яким чином намагався спілкуватися із дочкою. Отже на думку суду, навіть перебуваючи у місцях позбавлення волі, відповідач не був позбавлений можливості шляхом листування спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, однак жодних дій, направлених на спілкування із дитиною, не здійснював. Суд також ставиться критично до показань свідка [PERSON] в тій їх частині, що позивач чинила перешкоди у прийняті участі у вихованні дочки відповідачу, оскільки дані показання не узгоджуються з іншими доказами по справі, та містять внутрішні протиріччя. Так свідок вказує, що позивач чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні із дитиною, разом з тим зазначає, що позивач писала листи відповідачу, надсилала фото дитини. До того ж свідок ствердила, що ні вона, ні її син не звертались до органу опіки та піклування щодо неправомірної поведінки позивача, не вказала жодного конкретного випадку перешкоджання у спілкуванні батька із дитиною. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги вказані показання свідка, оскільки вони не в повному обсязі відповідають об'єктивній дійсності. Та обставина, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу та не намагається будь-яким чином змінити своє ставлення до виховання та утримання дитини також підтверджується висновком органу опіки та піклування. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батьків із дитиною. Виходячи з аналізу встановлених обставин справи, та доказів, які їх стверджують, суд приходить до висновку, що доводи відповідача щодо неможливості приймати участі у вихованні та утриманні дитини, внаслідок того, що він відбуває покарання у місцях позбавлення волі не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, і поведінка відповідача на думку суду свідчить лише про те що відповідач дійсно самоусунувся від виховання своєї дочки [PERSON], [INFO], участі у її вихованні не приймає, не здійснював та не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в утриманні та вихованні дитини, а тому відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч.3 ст. 167 СК України, дитина, один із батьків якої позбавлений батьківських прав, за бажанням другого з батьків може бути передана йому. На думку суду можливо передати дитину позивачці, оскільки вона бажає опікуватись дитиною, у суду відсутні підстави вважати, що мати дитини не може створити належні умови виховання та утримання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із положень ст.79, 88 ЦПК України та положення ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», положень ЗУ «Про судовий збір». В частині стягнення судового збору, суд вирішує дане питання у відповідності до ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, та витрати на надання правової допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які неї понесені та документально підтверджені. В частині судового збору суд стягує з відповідача на користь позивача 114 грн. 70 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що зі сторони позивача брав участь його представник, який діяв на підставі ордера ДН № ООО, 59247 від 27 червня 2013 року(а.с.29), договору про надання юридичних послуг(а.с.32), із врахуванням часу витраченого на участь особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, квитанції від 13 вересня 2013 року(а.с.55), положень ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача - 584грн. 47 коп.( 00год. 35 хв. Х458 грн. 80 коп.=229грн. 07 коп., 00 год. 45 хв. Х487 грн. 20=365 грн. 40 коп..). На підставі наведеного,

Outcome: approved