Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

28 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до казенного підприємства Шосткинський казенний завод «Зірка» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 15000 грн. 00 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів, а також компенсації витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позову посилається, передусім, на непроведення роботодавцем остаточного розрахунку при звільненні. У судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності, також в цій заяві зазначила, що на задоволенні позовних вимог вона наполягає та заборгованість по заробітній платі їй досі не виплачена, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 11 липня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач в період з 11.07.2006р. по 06.03.2018р. перебували у трудових відносинах. Наказом виконуючого обов`язки директора казенного підприємства Шосткинський казенний завод «Зірка» від 07 березня 2018 року №111-к [PERSON] звільнено з посади інженера-технолога контрольно-випробувальної лабораторії, за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП (у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю). Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З довідки про доходи [PERSON] №53-ВГБ від 15.05.2018р., наданої КП ШКЗ «Зірка», вбачається, що позивачу всього нараховано за період з листопада 2017 року по березень 2018 року суму заробітної плати в розмірі 35271 грн. 58 коп., в тому числі 6348 грн. 88 коп. податку з доходів фізичних осіб /а.с. 38/ Також, з довідки №7-ГБ від 22.05.2018р. вбачається, що за період з 01.11.2017р. по 30.04.2018р. [PERSON] виплачена частина заборгованості в розмірі 13193 грн. 15 коп. /а.с. 39/ Таким чином, судом встановлено, що заявлений до стягнення розмір заборгованості КП ШКЗ «Зірка» перед [PERSON] по заробітній платі в сумі 15000 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, витікає із правовідносин між сторонами. При цьому, зважаючи на наявну в матеріалах справи службову записку начальника ВПК з резолюцією (а.с.66) про те, що ці кошти були утримані із заробітної плати позивача як компенсація вартості навчання позивача в Шосткинському інституті Сумського державного університету на підставі договору № 072б-ШІЗз від 18.09.2013р., слід звернути увагу відповідача на наступне. Дійсно згідно з договором про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг №072-ШІЗз від 18.09.2013р., Сумський державний університет взяв на себе зобов`язання надати освітню послугу щодо навчання [PERSON] за напрямком підготовки "Хімічна технологія" за спеціальністю "Хімічна технологія високомолекулярних сполук" у період з 01.09.2013р. до 2016р. за рахунок коштів КП ШКЗ «Зірка» (15000 грн.), а після закінчення навчання [PERSON] була зобов`язана відпрацювати на вказаному підприємстві 3 роки або повернути кошти КП ШКЗ «Зірка». На договорі маються підписи сторін та [PERSON] . Крім того, згідно з угодою № 1 від 19.09.2013р. про підготовку фахівців за рахунок КП ШКЗ «Зірка» позивач також зобов`язалася після закінчення вказаного вищого навчального закладу відпрацювати на підприємстві не менше трьох років або повернути кошти КП ШКЗ «Зірка». Хоча даними угодами не передбачені випадки, коли працівник не зобов`язаний відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з професійним навчанням, проте відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 34 Закону України № 5067-VI від 5 липня 2012 року «Про зайнятість населення» такою підставою є, зокрема, звільнення працівника з роботи за власною ініціативою, у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства. Враховуючи, що позивач був змушений звільнитися до закінчення обумовленого строку саме через порушення роботодавцем трудового законодавства, суд вважає неправомірним утримання відповідачем з суми нарахованої заробітної плати позивача коштів за професійне навчання в розмірі 15000 грн. Зважаючи на вищевикладене в сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 15000 грн. 00 коп., а тому позов в цій частині слід задовольнити. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2230 грн. 80 коп., суд вважає за необхідне зазначити наступне. У разі порушення встановлених строків виплати грошових доходів населення (заробітна плата, пенсії, стипендії, соціальні виплати) підприємства, установи і організації всіх форм власності мають здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою. Компенсація провадиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабміну від 21.02.2001 р. № 159. Дослідивши розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, наданий позивачем, суд вважає його обґрунтованим та проведеним у відповідності до положень ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому погоджується з таким, відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, відповідальністю роботодавця за таке порушення. Як встановлено судом, в день звільнення відповідач в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, не провів з позивачем повний розрахунок і не розрахувався до теперішнього часу. З огляду на зазначене відповідач повинен виплатити позивачу, починаючи з 07.03.2018 року за весь час затримки розрахунку його середній заробіток. Підповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про доходи №40-ВГБ, виданою КП ШКЗ «Зірка» /а.с.24/ заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців 41 робочий день становить 6324 грн. 51 коп. (січень 2018 року 3058 грн. 79 коп. (20 робочих днів) та лютий 2018 року 3265 грн. 72 коп. (21 робочий день))/а.с. 24/, а його середньоденна заробітна плата відповідно складає 154 грн. 26 коп. (6324,51/41=154,26). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р. установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, при цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача становить: 154 грн. 26 коп. (середньоденний заробіток) х 334 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 07.03.2018 р. по 11.07.2019 р.) = 51522 грн. 84 коп. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом вказаної норми процесуального закону до складу судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, до яких відповідно до статті 137 ЦПК України належать витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Так, в матеріалах справи наявний договір № 19-03-18Цс від 19.03.2018р. про надання правової допомоги у цивільній справі, укладений між адвокатським бюро «Щербак і партнери» (Бюро) та [PERSON] (Клієнт), а також додаткова угода №1 від 26.03.2018р., відповідно до якої Клієнт доручив, а Бюро взяло на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту у виді складання проекту позовної заяви до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області про стягнення з КП ШКЗ «Зірка» нарахованих сум, належних працівникові при звільненні з врахуванням індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та за вказану послугу Клієнт зобов`язався сплатити адвокату гонорар в розмірі 1600 грн. /а.с.18-20, 25/ Виконання обумовленої послуги підтверджується актом виконаних робіт № 1 /а.с. 26/, а факт понесення витрат на правову допомогу відповідною квитанцією № 03902 /а.с.27/. З огляду на викладене, суд вважає правомірним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 2114 грн. 40 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом.

Outcome: approved