Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання сина, [PERSON] , [INFO] . Просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05.05.2015 року, по справі №523/6279/18, яким з позивача [PERSON] , [INFO] , було стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 3 08.05.2018 року та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] , на стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 08.05.2018 року та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Вимоги позову обґрунтував тим, що восени 2018 року позивач травмував праву ногу. [PERSON] змушений був відмовитись від виїзду за кордон у зв`язку з постійними болями ноги. Внаслідок того, що [PERSON] постійно вимушений проходити лікування, він не може нормально працювати та влаштуватися на постійну роботу, про такий стан речей свідчить довідка. Так, у листопаді 2020 року у зв`язку з збільшенням болю ноги [PERSON] знову звертався до лікаря, про що свідчать довідки. Заробітки [PERSON] стали не постійними та він вимушений був переїхати жити до батьків. Після розірвання шлюбу, [PERSON] переїхав до батьків, де на теперішній час і проживає. Батьки знаходяться на пенсії, тому [PERSON] також приймає участь при сплаті комунальних послуг та покупці продуктів харчування. Пенсія у батьків мінімальна. Іноді [PERSON] повинен також забезпечувати батьків ліками, допомагаючи їм як їх син. Також, як зазначив позивач, Першим Суворовським відділом ДВС м.Одеси Головного управління юстиції в Одеській області 22.11.2018 року відкрито виконавче провадження №57708243 на підставі виконавчого листа виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 14.11.2018 року по справі №523/6279/18. Оскільки [PERSON] офіційно не працює бо не має можливості в зв`язку з станом здоров`я, ніяких доходів не має, тому державною виконавчою службою з нього стягують аліменти на дитину у розмірі 1/3 середньої заробітної плати по регіону, що кожний місяць 2018,2019,2020,2021 року зростає. Так, загальні суми сплати сум аліментів, які було розраховані державною виконавчою службою за 2018 рік склала 5064 грн., за 2019 рік склала 37006,66 грн., за 2020 рік склала 39365,33 грн., та ці суми для нього є непосильними для сплати. Тому на сьогодні в [PERSON] виникла неймовірна заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду і він не може ні її погасити, ні сплачувати вчасно аліменти. Таким чином, [PERSON] просив його позовні вимоги задовольнити з мотивів, що викладені в позові. Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 14 квітня 2021 року було прийнято до свого провадження зазначену справу та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Окрім того надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 24,25). Позивач в судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с. 32). Відповідач в судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 33). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05.05. 2015 року, по справі №523/6279/18, з позивача [PERSON] , [INFO] , було стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 3 08.05.2018 року та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . (а.с. 8). Згідно до консультативного висновку травматолога-ортопеда від 19.03.2021 року позивачу [PERSON] поставлений діагноз: Внутрішнє пошкодження правого колінного суглобу. Пошкодження ПХЗ. розрив тіла та заднього рога медіального меніска за типом «ручки-лійки». Передньо-медіальна нестабільність. Блок суглобу. (а.с. 9 на звороті). Також практично аналогічний діагноз поставлено Діагностичним центром після проходження [PERSON] 25.11.2020 року магнітно-резонансної томографії. (а.с. 9). Доводи позивача про те, що, загальні суми сплати сум аліментів, які було розраховані державною виконавчою службою за 2018 рік склала 5064 грн., за 2019 рік склала 37006,66 грн., за 2020 рік склала 39365,33 грн., та ці суми для нього є непосильними для сплати, суд не приймає до уваги та вважає їх нікчемними. Згідно зазначених розрахунків заборгованості вбачається, що [PERSON] і не намагався платити аліменти на утримання свого сина. За весь час стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [PERSON] сплатив лише 2000 гривень. (а.с. 15). Ст. 124 Конституції України\~визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця. Доводи позивача частково знайшли своє підтвердження під час розгляду зазначеної справи. Згідно з ч.1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстав для зміни розміру аліментів. Так, якщо суд встановить, що платник аліментів став інвалідом I, II чи III групи, він повинен цю обставину врахувати як підставу для зменшення їх розміру. За змістом\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Так,\~ст.180 СК України\~покладає обов`язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст.\~77\~цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню, з обґрунтувань, що викладені вище, шляхом зміни розміру аліментів, який було встановлено рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 05.05. 2015 року, по справі №523/6279/18, з позивача [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) та 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), з дня набрання рішенням законної сили по досягненню сином [PERSON] повноліття, тобто [INFO] .

Outcome: partial