Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

15.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], який є спадкоємцем померлого 22.03.2014 року [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн., у національній валюті у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Проте в порушення умов кредитного договору позичальник не здійснював погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування ним у строки та в розмірах, встановлених договором, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 17090,66 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7781,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8019,13 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 790,03 грн. (процентна складова). Після звернення до суду позивачу стало відомо, що [PERSON] помер 22.03.2014 року, а спадкоємцем до майна померлого є його неповнолітній син відповідач по справі [PERSON], в інтересах якого [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У звязку з наведеним та посилаючись на вимоги ст. 1282 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 22.03.2014 року у сумі 12067,18 грн., з яких заборгованість по кредиту 8309,18 грн., по відсотках 3758,00, та судові витрати. Ухвалою суду від 25.04.2016 року з огляду на положення ст.ст.1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України та правові позиції Верховного Суду України (справи №6-18цс13, №6-33цс15), відповідно до яких у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, у зв'язку зі смертю відповідача [PERSON] до участі у справі залучено його правонаступника [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON]А та її представник [PERSON] позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. У письмових запереченнях на позов представник відповідача [PERSON] вказує, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення грошових коштів, що не відповідає вимогам ст.1282 ЦК України, положеннями якої визначено можливість накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Такі обставини позивачем не доведені та банком пропущений річний термін пред'явлення вимоги до спадкоємців. Просить у задоволені позову відмовити. Третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, надала заяву до суду про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням пояснень сторін, інтересів дитини та наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2011 року між ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Акцент Банку укладено договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. Банк виконав свої зобов'язання, відкривши [PERSON] рахунок та надавши кредитні кошти в межах обумовлених сум. У відповідності до п.6.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит. Згідно свідоцтва про смерть серія І-ЖС №287002 [PERSON], 22.03.2014 року помер. Станом на 22.03.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 22.08.2011 року становить 12067,18 грн., з яких заборгованість по кредиту 8309,18 грн., по відсотках 3758,00. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч.2 ст.1282 ЦК України). З роз'яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з огляду на положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, обов'язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов'язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. За повідомленням приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 28.11.2014 року заведено спадкову справу №78/2014 після смерті [PERSON] за заявою його правонаступника [PERSON], який діє за згодою матері, як законного представника [PERSON] З матеріалів спадкової справи вбачається, що 15.01.2015 року [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та тогож дня зареєстровано право власності на зазначену квартиру за [PERSON] про що міститься відповідна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про повідомлення відповідача [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про майнові вимоги банку одноразовим платежем (згідно ст. 1282 ЦК України). У спадковій справі №78/2014, яка заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, відсутні докази повідомлення відповідача [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про майнові вимоги банку одноразовим платежем. Матеріали справи не містять жодних підтверджень щодо обізнаності відповідача про майнові вимоги банку до них, як до спадкоємців майна позичальника-спадкодавця. Законодавство України не містить положень щодо обовязку спадкоємців позичальника самостійно звертатися до кредитора за інформацією щодо моменту (дня) предявлення кредитором майнових вимог до спадкоємців. Враховуючи те, що відповідачі не знали і, без повідомлення позивачем (банку), не могли знати про майнові вимоги одноразовим платежем, то у позивача відсутнє право на позов до відповідача [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], оскільки права та законні інтереси позивача на момент заявлення ним до суду позовних вимог не були порушені, невизнані чи оспорюванні. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців без виконання певних вимог, зокрема, визначених ст. 1282 ЦК України, за приписами якої вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено та лише після відмови спадкоємців задовольнити вимоги кредитора банк може звернутися з таким позовом до спадкоємців. Разом з тим, положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. В даному випадку банк не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Положеннями Конституції України (ст.55), Цивільного кодексу України (зокрема, ч.1 ст.16), Цивільного процесуального кодексу України (ч.1. ст.3; п.1 ст.4), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ч.1. ст.7) передбачено, що суд захищає права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Враховуючи зазначене, юридична особа має право на позов виключно, у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав та інтересів іншою особою. У своєму листі від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України" Верховний Суд України визначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Таким чином, позивачем не доведений факт його повідомлення відповідача про майнові вимоги до неї, як до спадкоємця майна позичальника за кредитним договором, як того вимагає чинне законодавство України. А, отже, і не доведене існування відмови відповідача (спадкоємця) від задоволення вимог позивача в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Тобто не доведена вина відповідача щодо невиконання зобовязань перед позивачем. Крім того, порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором визначений положеннями ст.1281 ЦК України, відповідно до яких спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Позивач незважаючи на повідомлені йому судом обставини смерті відповідача [PERSON] своїми процесуальними правами, передбаченим ст.31 ЦПК України щодо зміни предмету або підставу позову, не скористався. А відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також враховуючи те, що на даний час сплив строк пред'явлення кредитором (позивачем) вимог до спадкоємців боржника (відповідачів), то позивач позбавлений права вимоги до відповідача. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed