Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного територіально - галузевого об?єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд №5 про визнання відмови в наданні дозволу на приватизацію квартири неправомірною та зобов'язати відповідача вчинити дії, що належать до його компетенції для оформлення [PERSON] всіх необхідних документів щодо приватизації квартири Позов мотивовано тим, що квартира №2 в буд. №448 в с. Скотарське Воловецького району передана для проживання позивачу за рішенням адміністрації Державного ТГО «Львівська залізниця», у господарському віданні та на балансі якого вона знаходилась, на підставі виданого [PERSON] розпорядження (ордера)начальника Ужгородського відділку №544/31 від 26.07.1989 року, за згодою адміністрації позивач був вселений та зареєстрований у квартирі, де постійно проживає, однак, звернувшись до підприємства для вирішення питання про приватизацію спірного житла йому було відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що у [PERSON] відсутній ордер про надання житлової площі. Замість ордеру [PERSON] надав тільки розпорядження начальника Ужгородського відділку про прописку в житловий будинок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач вселився у квартиру №2 буд. №448 в с. Скотарське Воловецького району на підставі розпорядження (ордера) начальника Ужгородського відділку №544/31 від 26 липня 1989 року. Згідно з довідкою виконкому Скотарської сільської ради №410 від 03.06.2015 року [PERSON] проживає в кв.№2 буд №448 в с. Скотарське Воловецького району з з грудня 1987 року. Житловий будинок №448 в с. Скотарське Воловецького району знаходиться в господарському віданні залізниці та перебуває набалансі БУ-5, що підтверджується довідкою №955 від 25.05.2015 року. Позивач отримав від відповідача відповідь на своє звернення про надання дозволу на приватизацію квартири, в якому йому було відмовлено з посиланням на те, що йому не був виданий ордер, що суперечить вимогам постанови [PERSON] Міністрів УРСР і Української [PERSON] Професійних Спілок від 05.10.1966 року № 755 «Про порядок розподілу житлової площі в Українській РСР», згідно з п.27 якої визначено, що документом, який дає право на вселення в жиле приміщення, є ордер виданий виконавчим комітетом місцевої [PERSON] депутатів трудящих. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд вважає, що позивач вселився до квартири за згодою власника, фактично отримав її у найм, тому разом з членами своєї сім'ї має право на її приватизацію, і покликання відповідача на відсутність ордера не позбавляє його права у приватизації квартири. Порядок приватизації квартир регулюється Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", зокрема ст. 8 цього Закону. Згідно із ст. 8 Закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Квартира, приватизувати яку бажає позивач, знаходиться у господарському віданні Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5. Встановлено, що позивач проживає в квартирі на умовах найму, визначених в законі, розпорядження на вселення, замість ордера на квартиру, йому видав сам відповідач. Позивач сплачує квартирну плату за користування житлом, проживає в ньому зі своєю сім?єю з 1987 року. Згідно з положеннями ст.ст. 21, 22, 41 та 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу, зокрема, придбати житло у власність в порядку, визначеному законом. Конституційні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ч. 1 ст. 345 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Частиною 5 Житлового кодексу України та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих [PERSON] народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. У частині 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Outcome: approved