Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до [PERSON] в якому просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати останню не чинити позивачу перешкод у встановленні огорожі між домоволодіннями за межовими знаками. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м.Миколаїв, пров.Веселинівський 42, в свою чергу відповідач є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м.Миколаїв, пров.Веселинівський 40. Земельна ділянка, яка з находиться у користуванні позивача, має кадастровий номер та відповідно всі межові знаки відносно сусідів, перешкодою у отриманні позивачем землі у власність стали дії відповідача. Остання перешкоджає позивачу встановити огорожу, відповідно до встановлених меж на всю довжину земельної ділянки, а дозволяє встановити огорожу від точки літ.А до куту будинку позивача від провулку, та від куту будинку з двору до точки літ.Г, з чим позивач не згодна. Виходячи з вищевикладеного позивач просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували та вказали, що встановлена лінія розмежування земельних ділянок, яка закріплена в технічній документації, що надана позивачем, встановлена не вірно, тобто позивач просить усунути перешкоди у встановлені паркану фактично на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідача. Виходячи з вищевикладеного представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, інвентарну справу № 3422 по провулку Веселинівський 42 в м.Миколаєві, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 42, який розташований за адресою: м.Миколаїв, пров.Веселинівський, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно /а.с.7/. Рішенням Миколаївської міської ради від 16.09.2014 року [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 194 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по пров. Веселинівський 42 в м.Миколаєві /а.с.11/. Протоколом № 43 засідання комісії Миколаївської міської ради з розгляду земельних спорів від 13.08.2013 року, погоджено оформлення правових документів на земельну ділянку орієнтовною площею 194 кв.м., для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по пров. Веселинівський 42 в м.Миколаєві, без згоди суміжних землекористувачів по пров. Веселинівський 40 в м.Миколаєві /а.с.15/. 12.07.2016 року розробником землевпорядної документації ПП "Миколаївський міський земельно-кадастровий центр" здійснено винесення в натурі (на місцевості) поворотніх точок межі земельної ділянки між домоволодіннями по провул. Веселинівському 40 ат 42. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 29.03.1982 року, житловий будинок, який розташований за адресою: м.Миколаїв, пров.Веселинівський 40, належить [PERSON] та [PERSON] /а.с.46/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2012 року [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: м.Миколаїв, пров.Веселинівський 40 /а.с.48/. З метою визначення на місцевості розташування земельної ділянки та встановлення її меж, яка перебуває у користуванні відповідача, [PERSON] замовила комплексні інженерно-геодезичні вишукування (топографічний план), на якому вбачається, що лінія розмежування землі між нерухомістю позивача та відповідача проходить по лінії стіни позивача (провул Веселинівський, 42), а не так, як зазначено позивачкою /а.с. 60-67/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного. Згідно\~ст.391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як слідує із пояснень сторін між сторонами виник конфлікт, так як позивач вважає що лінія розмежування земельної ділянки проходить між її житловим будинком та житловим будинком відповідача. В свою чергу відповідач зазначає, що лінія розмежування земельної ділянки проходить по лінії стіни позивача, тому заперечує проти встановлення позивачем огорожі, так як вважає, що огорожа буде встановлена на належній їй земельній ділянці. Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із вищекладеного вбачається, що право власності сторін на земельні ділянки на час розгляду справи не зареєстровано, та між сторонами суміжних земельних ділянок існує спір щодо межі між земельними ділянками. Таким чином, суд приходить висновку, що даний позов заявлено передчасно, та не може бути вирішено до визначення меж між земельними ділянками позивача та відповідача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до\~ст.88 ЦПК України, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed