Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

22.07.2016 року [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області, згідно якого просить суд визнати за [PERSON] право власності по праву спадкування за заповітом на житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по вул.Пушкінській, 89, с.Понятовка Роздільнянського району Одеської області, та які складаються з: «А» - житловий будинок, загальною площею 44,00 кв.м., в тому числі житловою 32,20 кв.м., «Б» - сарай, «В» - погріб, «№1» огорожа, «№2» - ворота, які належали [PERSON], який помер 15.11.2009 року. Позивачка надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про відсутність заперечень проти позову, просив розглядати справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши копію спадкової справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №200963, виданим 19.11.2009 року [PERSON] сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №23 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по вул.Пушкінській, 89, с.Понятовка Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 44,00 кв.м., в тому числі житловою 32,20 кв.м., який складається з двох житлових кімнат площами 11,50 кв.м та 20,70 кв.м, кухні площею 6.90 кв.м, коридору площею 4,90 кв.м. з господарчими спорудами «Б» - сарай, «В» - погріб, «№1» - огорожа, «№2» - ворота (а.с.9-13). Вказаний будинок з господарськими спорудами, відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області №26 від 06.02.2012 року, зареєстрований згідно запису в погосподарчій книзі [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області за [PERSON] (а.с.14), рішенням №10 від 22.04.2010 року Виконкому [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області визнано за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок з господарським будівлями, що розташований по вул.Пушкінській, 89, с.Понятовка Роздільнянського району Одеської області (а.с.15), довідкою [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 06.02.2012р. №24 зазначено, що за спадковим житловим будинком закріплена не приватизована присадибна земельна ділянка площею 0,27га (а.с.16). Також, про володіння будинком на праві власності свідчить і факт тривалого проживання згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 06.02.2012р. №25 [PERSON] постійно проживав у вищевказаному будинку та був зареєстрований до дня своєї смерті (а.с.8). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). З наданих суду документів та технічного паспорту вбачається, що спадковий житловий будинок разом з господарчими спорудами збудований у 1957 році, тобто до 05.08.1992р., а тому він не підлягав прийняттю в експлуатацію. (а.с.13) За приписами п.3.1 Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Документом, який засвідчує відповідність вказаного житлового будинку, побудованого до 05 серпня 1992 року, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил є технічний паспорт, виготовлений станом на 06.08.2010р. СГПП [PERSON], відповідно до якого житловий будинок, що розташований за адресою: вул.Пушкінська, 89, с.Понятівка Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 44,00 кв.м., в тому числі житловою 32,280 кв.м., обліковується за померлим [PERSON] (а.с.9). На земельній ділянці площею 2700 кв.м побудовані господарські споруди: «Б» - сарай, «В» - погріб, «№1» - огорожа, «№2» - ворота. Самовільних споруд не виявлено (а.с.10-13). Таким чином, право власності на житловий будинок спадкодавця підтверджується довідками сільської ради, записами в погосподарській книзі сільської ради, технічним паспортом та фактом тривалого володіння будинком померлим [PERSON] За життя [PERSON] залишив заповіт від 02.04.2007р., яким заповів все своє майно позивачу [PERSON] (а.с.63). Після смерті спадкодавця позивач спадщину прийняв, подавши 22.06.2010р. заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, на підставі чого була заведена спадкова справа №106/2010 державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки за життя [PERSON] склав заповіт, тому має місце спадкування за заповітом. Відомостей про наявність спадкоємців, що мають право на обовязкову частку у спадщині, у суду на час розгляду справи не має. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При зверненні позивача до нотаріуса з завою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами державний нотаріус Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок (а.с.50) і рекомендувала звернутись до суду. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: вул.Пушкінська, 89, с.Понятовка Роздільнянського району Одеської області, за життя було набуте правомірно, обліковано в погосподарській книзі Понятовської сільської ради, а тому відповідало діючому на час його побудови цивільному законодавству. А оскільки позивач [PERSON] при оформленні спадщини дотримувалась вимог діючого законодавства, і на теперішній час у неї не має іншого шляху захисту своїх прав на спадщину, ніж звернення до суду з вказаним позовом, суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті батька. Судові витрати позивачем сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі.

Outcome: approved