Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

28.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У своєму позові позивач зазначив, що з жовтня 1991 року він проживав та мав спільне господарство та спільний бюджет з [PERSON] та вони мешкали у квартирі [ADDRESS], яка належала йому на праві власноті. Під час спільного проживання у них народилася донька, [PERSON] [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідно до ст.135 СК України в графі «батько» зазначено прізвище його дружини [PERSON], а ім'я по-батькові вказане його - [PERSON]. Свої відносини вони не реєстрували, оскільки намагалися вирішити житлове питання, так як [PERSON] тривалий час перебувала в черзі на отримання житла. [INFO] року [PERSON] померла. Посилаючись на те, що встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ним, [PERSON], з жовтня 1991 року по лютий 2006 року йому необхідно для захисту своїх прав на спадщину, просив задовольнити його позов. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №382/2006 відносно [PERSON], яка померла [INFO] року, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що з жовтня 1991 року позивач [PERSON] проживав та мав спільне господарство та спільний бюджет з [PERSON]. Під час спільного проживання у них народилася дитина, донька [PERSON], [INFO]. Як встановлено рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 05.03.2009 року, [PERSON] був власником двокімнатної квартири [ADDRESS], а [PERSON] та неповнолітня [PERSON] співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS]. 25.05.2000 року [PERSON] разом з [PERSON] домовились з [PERSON] і [PERSON] про обмін двохкімнатних квартир на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. Проте, цей обмін було оформлено шляхом укладення [PERSON] Договору дарування належної йому квартири [PERSON] та договору міни, укладеному між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] з доплатою [PERSON] за такий обмін суми, еквівалентної 1000 доларів США. Після проведеного обміну квартири позивач разом з [PERSON] та [PERSON] вселились в квартиру [ADDRESS], зареєструвався в ній та проживав там. Також у судовому засіданні встановлено, що в подальшому [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2004 року, де разом з [PERSON] також стали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. Відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] року, померла [PERSON]. Після смерті [PERSON], позивач звернувся до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з метою оформлення спадкових прав. Але, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.01.2017 року, державний нотаріус Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки у останнього відсутні документи, які підтверджують родинні стосунки зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї. Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (ч.2 ст. 74 СК України). Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до роз'яснень, викладених в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» , вбачається, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК ( 1618-15 )) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК ( 1618-15 ). Аналізуючи докази в їх сукупності, надані позивачем [PERSON] на підтвердження своїх доводів, та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає безспірним факт проживання однією сім`єю останнього з померлою [INFO] року [PERSON] з жовтня 1991 року по лютий 2006 рік. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved