Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

17 грудня 2021 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2395 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 5 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . Протягом останніх декількох років сторони проживають окремо. Син проживає з позивачем. Спільне життя не склалось, через відсутність взаємопорозуміння, довіри, втрати почуття любові один до одного, різних поглядів на життя та різного розуміння участі кожного у вихованні сина. Подружжя не зійшлося характерами, не розуміють один одного, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки. Подальше спільне життя із відповідачем та збереження їхнього шлюбу суперечитиме їхнім із сином інтересам, примирення та подальше збереження їхньої з відповідачем сім`ї є неможливим. [PERSON] не бере належної участі у вихованні дитини та не надає щомісячної належної матеріальної допомоги на утримання дитини. Ухвалою суду від 4 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. Судові засіданні призначені на 3 та 24 лютого 2021 року відкладались, оскільки до суду станом на дату розгляду справи не поверталися повідомлення, про те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань. Чергове судове засідання було призначено на 25 березня 2021 року. Однак справу було знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступне судове засідання було призначено на 16 квітня 2021 року. 24 березня 2021 року від [PERSON] надійшло клопотання, зі змісту якого вбачається, що позов вона визнає частково, лише в частині розірвання шлюбу, а в частині стягнення з неї аліментів не визнає, оскільки ці вимоги порушують їхні з позивачем домовленості, які були досягнуті ними при фактичному припиненні шлюбних відносин. Крім того, просила направити на її фактичну адресу копію ухвали про відкриття провадження у справі, разом з матеріалами позовної заяви. На вказану у позовній заяві адресу та адресу зазначену у клопотанні, а саме: [ADDRESS] неодноразово направлялись копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви, однак повертались до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". 16 квітня 2021 року справу знято з розгляду у зв`язку із залученням судді до розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу у кримінальній справі. Наступне судове засідання призначено на 13 травня 2021 року. 13 травня 2021 року в судове засідання прибув позивач та його представник [PERSON] 13 травня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання та направлення їй копії ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви, для підготовки відзиву та зустрічної позовної заяви. Судове засідання було відкладено на 15 червня 2021 року, і направлено відповідачу судову повістку, яка повернулася з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до ч. п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За вказаною у позовній заяві адресою відповідача та адресою вказаною у клопотаннях відповідача від 23 березня та 12 травня 2021 року [PERSON] неодноразово направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, та судові повістки, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У судове засідання призначене на 15 червня 2021 року з`явився позивач, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання в черговий раз не прибула, відзиву та зустрічної позовної заяви не подала. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, одна вона в судові засідання не з`являється, суд вирішив проводити розгляд справи без відповідача за наявними матеріалами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 5 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 581. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . З пояснень позивача вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Наведене свідчить про те, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків, а відтак подальше збереження цього шлюбу суперечить інтересам сторін і їх неповнолітнього сина. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Отже ураховуючи, що відповідач визнала позов у частині розірвання шлюбу і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що після припинення шлюбно-сімейних відносин сторін дитина залишилася проживати з батьком, а відтак саме батько несе усі витрати на її утримання: а саме: харчування, одяг, навчання, лікування тощо. З позовної заяви вбачається, що відповідач не надає матеріальної допомоги дитині. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України). Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів на підтвердження доходів відповідача суду не надано. Отже на підставі наведених сторонами аргументів і оцінки наданих ними доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 2395 грн. На думку суду такий розмір аліментів забезпечить достатнє утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved