Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітніх дітей, додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів за минулий період. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09.10.2020 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З серпня 2020 року вона разом із дітьми вимушена була залишити місце проживання через те, що відповідач неодноразово застосовував відносно неї домашнє насильство. Діти знаходяться на її повному утриманні. Відповідач є працездатною особою, працює проте неофіційно, є фізично здоровим, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім того, діти потребують додаткових витрат на утримання у зв`язку із відвідуванням гуртків, які пов`язані з розвитком їх здібностей. Зокрема, старший син [PERSON] відвідує секцію футботу у ФК "Юніор" та приватні курси англійської мови, оплата за які, щомісячно, складає 600 грн. за кожне. Молодший син [PERSON] , відвідує приватні уроки дошкільної підготовки, оплата за які щомісяця складає 2000 грн. Також, з моменту припинення їх спільного з відповідачем проживання, відповідач сплатив їй кошти а утримання дітей, а саме, у вересні-жовтні 2020 року по 3000 грн., у листопаді 7000 грн. З грудня 2020 року будь-які кошти на утримання дітей їй не надходили, тому за період з 01.12.2020 року по 15.03.2020 року, вона просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період, в розмірі по 7000 грн. на кожну дитину. На підставі ст.ст.274,276 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідачу вручені копія позовної заяви і додатків. 06.05.2021 року відповідач до суду надав відзив, у якому позовні вимоги визнав частково, проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісяця на кожну дитину не заперечував. Однак, проти стягнення з нього додаткових витрат на дітей, а також аліментів за минулий період заперечував, посилаючись на те, що позивачкою не надано належних, допустимих та достовірних доказів погіршення її матеріального стану, понесених витрат на утримання дітей. Він постійно та добровільно надавав позивачці матеріальну допомогу, проте на даний час перебуває у важкому матеріальному становищі, допомагає непрацездатним батькам, а тому вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповіді на відзив, що надійшла до суду 26.05.2021 року, позивачка зазначила, що відповідачем не додано доказів, які б підтверджували, що відповідач приймає участь в утриманні та вихованні дітей, а відсутність працевлаштування відповідача не є достатньою підставою для усунення його від участі у додаткових витратах дітей, наявність батьків-пенсіонерів не є підставою для відмови у задоволенні позову, тому просила її вимоги, заявлені у позові, задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09.10.2020 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). Діти знаходяться на утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатним. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що позивачка просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, при цьому відповідач офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має та не заперечує проти такого виду стягнення аліментів, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню дітей у твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд, на підставі ст.12 СК України, враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, тому має можливість надавати допомогу дітям та виконувати покладені на нього законом аліментні обов`язки. Також, судом враховано, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісяця. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Отже, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей - підлягають задоволенню, з подальшою індексацією відповідно до вимог Закону. Згідно ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачка в позові стверджувала, що відповідач з грудня 2020 року будь-які кошти на утримання дітей їй не сплачував, тому, за період з 01.12.2020 року по 15.03.2020 року, вона просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період, в розмірі по 7000 грн. на кожну дитину. Відповідач проти стягнення аліментів за минулий період заперечував, зазначаючи про те, що постійно та добровільно надавав кошти на утримання дітей. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивачка з грудня 2020 року вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але останній ухилявся від їх сплати. Отже, позивачкою не доведено належними та достатніми доказами, що нею виконані вимоги ч.2 ст.191 СК України, доказів на підтвердження звернень позивачки до відповідача з питання сплати аліментів на дітей - суду не надано, що, в свою чергу, не надає суду підстав для стягнення аліментів за минулий період. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме за період з 01.12.2020 року по 15.03.2020 року, в розмірі 7000 грн. на кожну дитину - задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, в разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд України у свої Постанові від 13 вересня 2017 року дійшов висновку, що положення ст.185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. В позову позивачка стверджувала, що діти потребують додаткових витрат на утримання у зв`язку із відвідуванням гуртків, які пов`язані з розвитком їх здібностей. Зокрема, старший син [PERSON] відвідує секцію футботу у ФК "Юніор" та приватні курси англійської мови, оплата за які, щомісячно, складає 600 грн. за кожне. Молодший син, [PERSON] , відвідує приватні уроки дошкільної підготовки, оплата за які щомісяця складає 2000 грн., а тому позивачка просить стягнути додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , у розмірі 600 грн. щомісяця від дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини, і додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи від для пред`явлення позову до суду і до дня початку занять в першому класі загальноосвітньої школи. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, довідками, чеками, рахунками тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Разом з тим, будь-яких доказів того, що позивачка понесла і в подальшому буде нести додаткові витрати, пов`язані із розвитком дітей, суду не надано, а так само і не здобуто доказів участі відповідача у додаткових витратах, пов`язаних із розвитком дітей. Відтак, суд дійшов до висновку, що підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей - немає, а тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору.

Outcome: partial