Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

10.01.2014 року КС «Добробуд» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 31427,14 грн. та судових витрат. В обгрунтування позову зазначено, що 07.03.2007 року між КС «Добробуд» та [PERSON] укладено кредитний договір № КС-001753 на споживчі потреби, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 37 місяців до 7.03.2010 року з відсотковою ставкою 24% річних. З метою забезпечення повернення кредиту 07.03.2007 року між КС «Добробуд» та [PERSON] було укладено договір поруки № КС-001753, згідно якого [PERSON] взяв на себе обов'язки нести солідарну відповідальність за договором кредиту за повернення суми кредиту, процентів за кредитом,можливих підвищених процентів та штрафних санкцій згідно п.2.1, 2.2 договору поруки. Відповідач [PERSON] свої обов'язки перед КС "Добробуд» не виконав. Сума заборгованості по тілу кредиту станом на 10.01.2014 р. складала за період з 24.06.2008 року по 10.01.2014 року 31427,14грн., заборгованість по тілу кредиту - 9790,16грн., заборгованість по відсотках складає 21636,98 грн.. 11.03.2014 р. позивач уточнив позовні вимоги в сторону збільшення розрахунку заборгованості відсотків з 26 % до 120% ,які передбачені кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON]Таким чином, станом на 11.03.2014 року сума заборгованості за кредитним договором № КС -001753 від 07.03.2007 року склала:по підвищеним відсоткам - 102 821,91 грн.,заборгованість по тілу кредиту - 9790,16 грн.,а всього заборгованість за кредитом і відсотках складає 112 612,07 грн., яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду 15 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходив із того,що позивачем пропущено строк для звернення з таким позовом. В апеляційній скарзі КС "Добробуд» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Судом не враховано, що відповідачі були членами КС «Добробуд», тому при вирішенні спору необхідно використовувати норми спеціальної дії, а саме Закону України «Про кредитні спілки»,а не Закон України «Про захист прав споживачів». Судом взагалі зроблено помилковий висновок про порушення строків позовної давності,оскільки згідно п.10.2 кредитного договору договір № КС-001753 цей договір набуває чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. На даний момент вказаний кредитний договір між сторонами не розірваний та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. За вказаним кредитним договором [PERSON] та [PERSON] не виконують свої зобов'язання перед кредитною спілкою, мають заборгованість. Крім того в матеріалах справи є довідки, в яких зазначено, що первинні бухгалтерські, касові та договірні документи,що стосуються діяльності КС «Добробуд» були вилучені при проведенні обшуків у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] та інших осіб у скоєнні злочину,передбаченого ст..209 КК України та були долучені до матеріалів кримінальної справи у якості речових доказів,поточний рахунок кредитної спілки, відкритий в ПАТ «Банк Фамільний» був арештований,тому КС «Добробут», як позивач був позбавлений можливості своєчасно пред'явити свої вимоги до [PERSON] та [PERSON], як до поручителя. Оскільки кредитний договір та договір поруки не припинився,а тому заборгованість перед кредитною спілкою підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. Проте суд не взяв до уваги порушення умов договору п.6.3.4 ,оскільки у судовому засіданні з'ясувалось, що відповідач [PERSON] змінив постійне місце проживання та переїхав до іншої місцевості при цьому не попередив кредитну спілку. Застосувавши строк позовної давності,суд не прийняв до уваги,що відповідачами не надано заяву про застосування таких строків,що є обов'язковим. В судове засідання сторони не з»явилися. КС «Добробут» надано заяву про розгляд справи у їх відсутність,відповідача повідомлено належним чином,що підтверджується наявністю телефонограми про час та місце розгляду справи,переданої особисто [PERSON]( а.с.80). Апеляційний суд вважає ,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором від 07 березня 2007 року лише в січні 2014 року,в результаті чого пропустив строк для звернення до суду. В даному випадку позовна давність застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Разом з тим,такий висновок суду першої інстанції суперечить нормам матеріального та процесуального права. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між КС «Добробуд» та [PERSON] укладено кредитний договір № КС-001753, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 37 місяців з відсотковою ставкою 24% річних,а відповідач відповідно до встановленого графіку повинен був сплатити цей кредит до 07 березня 2010 року. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено,що у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків по кредиту від 9 до 12 місяців позичальник сплачує кредиторові підвищену відсоткову ставку в 120% на суму отриманого кредиту. Позичальник з умовами договору ознайомлений,погодився з ними, про що свідчить його підпис. В забезпечення договору кредиту між КС «Добробуд» та [PERSON] 7 березня 2007 року було укладено договір поруки,згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов'язань за кредитним договором. Позичальник умов договору не виконав, отриманий кредит не повернув. Сума заборгованості по тілу кредиту станом на 10.01.2014 р. склала за період з 24.06.2008 року по 10.01.2014 року 112 612,07 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 9790,16грн., заборгованість по відсотках -102 821,91 грн.. Відповідно до положень статті 257, частини 1 ст. 259 ЦК України та частини 3 статті 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач звернувся з позовом до суду 10.01.2014, тобто після спливу трирічного строку позовної давності не тільки з моменту останнього платежу, а навіть з моменту закінчення дії договору 07 березня 2010 року, однак матеріали справи не містять заяви боржника [PERSON] про застосування строку позовної давності. За встановлених обставин позовні вимоги про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання суду в рішенні на положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про те,що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі , як на підставу відмови в задоволені позову є помилковим, оскільки це положення розповсюджується на позасудовий порядок повернення кредиту. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом встановлено,що 7 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, пункт 3 якого передбачає дію договору до моменту припинення поручительства на умовах,визначених ст.559 ЦК України. Строк виконання основного зобов'язання встановлено п.1.1 договору кредиту 7 березня 2010 року. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимоги до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення коштів, починаючи з 7 березня 2010 року, протягом 6 місяців. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Кредитна спілка «Добробут» звернулася 1 січня 2014 року, тобто після сплину встановленого ч. 4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, у зв'язку із чим порука припинилася і відсутні підстави для стягнення заборгованості з поручителя. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Доводи про те, що кредитним договором визначено строк дії договору до повного його виконання, а тому строк не сплинув, суперечить вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, умови договору кредиту про його дію до повного виконання прийнятих на себе зобов'язань не узгоджуються з положеннями законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення суду ухвалюється на користь кредитної спілки,а сплата судового збору кредитній спілці була відстрочена,то судові витрати підлягають стягненню на користь держави з [PERSON] у розмірі 1126,12 грн.

Outcome: partial