Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» (UniCreditBank). Свої вимоги мотивувала тим, що 24 січня 2012 року між сторонами укладено договір кредиту № 001АІ10120124001. Відповідно до його умов процентна ставка до 31 грудня 2012 року становила 13,3%, на кожний наступний річний період процентна ставка визначалася відповідно до п. 2.7 договору кредиту. Крім того, між сторонами підписано попередній розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням дати, суми погашення кредиту та процентів за договором. На початку 2013 року позивач отримала лист від відповідача про наявну заборгованість по кредиту без зазначення суми заборгованості та причини її виникнення. На її письмовий запит 13 березня 2013 року отримано відповідь про наявну заборгованість в розмірі 2079,00 грн., при тому, що позивач своєчасно виконувала зобов'язання згідно укладеного графіка. 27 грудня 2013 року на своє чергове звернення позивач отримала лист в якому зазначено, що станом на січень 2013 року середньозважена процентна ставка за депозитами в гривні становить 22%, а тому банк перерахував відсотки за користування кредитом, виходячи із зазначеного розміру ставки, що призвело до збільшення розміру відсотків на 1465,35 грн. Дії відповідача позивач вважає неправомірними, адже банк, в порушення умов договору, підняв процентну ставку за користування кредитом з 01 січня 2013 року до 22%, при цьому повідомив позивача про таке підняття лише 27 грудня 2013 року, чим позбавив її можливості скористатись умовами п. 2.4.7 договору. Дії відповідача суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та призвели до незаконного нарахування неіснуючої заборгованості в сумі 12625,95 грн., яку позивач сплатила. Такими неправомірними діями їй нанесена моральна шкода, адже будучи вагітною, а 21 серпня 2013 року народивши сина, вона, замість підготовки до пологів, змушена вирішувати питання з банківською установою та докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що викликало душевні страждання. Розмір моральної шкоди оцінює в 5000,00 грн. Просить визнати неправомірними дії відповідача по підвищенню процентної ставки за договором кредиту від 24 січня 2012 року, стягнути з відповідача зайво сплачені кошти в розмірі 12626,95 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормами ЦК України стосовно кредитного договору, виконання договірних зобов'язань. Судом встановлено, що 24 січня 2012 року між сторонами укладено договір кредиту №001АІ10120124001. Відповідно до умов вказаного договору банк надає позичальнику грошові кошти для цільового характеру використання - оплати придбаного автомобіля в сумі 409 958,45 грн. зі сплатою процентів в розмірі, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Даний договір є споживчим. При цьому, суд враховує рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року (справа № 1-26/2011), відповідно до якого положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, на спірні правовідносини, які виникли між сторонами, розповсюджується і дія Закону України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивач при зверненні до суду за захистом порушених прав. Умовами цього договору, зокрема розділом «Визначення термінів», визначено, що Процентна ставка за даним договором - це процентна ставка за кредитом, яка є плаваючою та визначається як сума Базової процентної ставки кредитування та Маржі в порядку визначеному цим Договором. Маржа - постійна складова частини загального розміру процентної ставки за кредитом, яка становить 0,00 %. Базова процентна ставка кредитування - змінна складова частина загального розміру процентної ставки за Кредитом, що визначається як середньозважена процентна ставка за депозитами, залученими на рахунок домашніх господарств у гривні на строк до 1 року, що оприлюднена НБУ станом на перше число місяця, в якому відбуватиметься зміна розміру процентної ставки за кредитом згідно з цим договором. Відповідно до п. 1.1 договору, процентна ставка за кредитом становить 13,3% річних на перший період кредитування, тобто до 31 грудня 2012 року. На кожний наступний період процентна ставка за Кредитом, встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.7 цього договору. Відповідно до п. п. 2.7, 2.7.1, 2.7.4 кредитного договору, розмір базової процентної ставки кредитування переглядається кредитором щорічно « 01 січня». Про зміну процентної ставки за кредитом Кредитор письмово повідомляє позичальника, поручителя не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова процентна ставка. У разі, якщо позичальник не погодиться із новим зміненим розміром процентної ставки, він зобов'язаний достроково протягом 30 календарних днів з дати запровадження нової процентної ставки погасити у повному обсязі заборгованість за кредитом, нарахованими процентами та комісіями. Відповідно до п. 7.2 договору, всі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом за зазначеними адресами сторін, або вручені особисто під розписку при отриманні (а. с. 6-11). Листом від 29 січня 2013 року № 08.4-40/41299-77 відповідач повідомив позивача про виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором внаслідок нездійснення останньою своєчасного погашення кредиту без зазначення розміру заборгованості та причин виникнення такої заборгованості (а.с.13). Листом від 13 березня 2013 року відповідач, на звернення позивача від 15 лютого 2013 року, повідомив, що розмір простроченої заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2012 року становить 2079,00 грн. без зазначення причин виникнення заборгованості (а.с. 14). На звернення позивача, в тому числі направлене на адресу Національного банку України, відповідач листом від 24 грудня 2013 року повідомив, що відповідно до п. 2.7 укладеного договору кредиту базова процентна ставка кредитування є змінною, її розмір переглядається щорічно « 01 січня» та станом на січень 2013 року значення середньозваженої процентної ставки за депозитами в гривні строком до 1 року, залученими на рахунки домашніх господарств протягом останнього місяця, оприлюдненого НБУ, становило 22,0% річних. Тому, відповідач перерахував відсотки за користування кредитом виходячи зі ставки 22,0% річних, а такж проінформував, що в обліковій системі банку мала місце некоректно встановлена відсоткова ставка за користування кредитом, тому була виправлена помилка та донараховані відсотки. Щодо надання розрахунку заборгованості, відповідач порадив звернутись до центрального відділення ПАТ «Укрсоцбанк» (а. с. 17). З повідомлення відповідача, яке надійшло на електронну адресу позивача вже в січні 2014 року вбачаєтсья, що процентна ставка змінювалася: з 1 січня 2013 року -16%, з 02 січня 2013 року - 20,9 %, з 23.12.2013 року - 22%, з 01.01.2014 року -16,9 %. Судом не встановлено факту повідомлення позивача про зміну процентної ставки з 1 січня 2013 року, так і про інші зміни, як то визначено умовами договору. Відповідач в судове засідання не з»явився та доказів щодо цього суду не надав, хоча і небув позбавлений такої можливості. Відповідно до ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 526, ч. 2 ст. 536 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054, 1056-1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. З наведеного вбачається, що між сторонами існували договірні зобов'язання. При цьому, умовами договору зміна процентної ставки пов'язана саме з повідомленням позивача і наданням останньому можливості достроково припинити дію договору кредиту у разі непогодження з розміром такої відсоткової ставки. Відповідачем, в порушення умов п. 2.7 вказаного договору та положень ст. 1056-1 ЦК України, змінено процентну ставку без належного повідомлення позичальника про таку зміну. При цьому суд звертає увагу, що зміни процентної ставки, як свідчить дані листа, направленого на електронну адресу позивача, відбувалися не тільки з 1 січня 2013 року, а і протягом 2013 року, що не відповідає умовам договору. Позивач же здійснювала платежі згідно графіка за ставкою, визначеною на момент укладення договору. Листування позичальника з банком свідчить про те, що позичальник повідомлення від банку про збільшення процентної ставки за новою відсотковою ставкою не отримувала. Такі дії відповідача призвели до безпідставного нарахування процентів за користування кредитними коштами в сумі 12 626,95 грн., про що свідчить довідка про стан кредитної заборгованості [PERSON] станом на 16 січня 2014 року, де сума простроченої заборгованості становить 12626,95 грн. (а. с. 18). Відповідно до сальдової відомості за контрактом клієнта [PERSON] по договору кредиту станом на 22 січня 2014 року наявна загальна заборгованість в розмірі 30270,76 грн., з яких строкова заборгованість становить 17643,81 грн. та прострочена заборгованість - 12626,95 грн. (а. с. 20). Зазначена загальна сума сплачена [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджуєтсья квитанцією від 22 січня 2014 року № FJB1402205000081, із призначенням платежу «внесення готівки на рахунки фізичних осіб» (а. с. 21). Разом з тим, сплата такої суми не є підтвердженням визнання поведінки відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що банк, змінюючи процентну ставку без повідомлення позичальника, порушив умови кредитного договору, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, обмежив право споживача на одержання необхідної, доступної та своєчасної інформації щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, що відповідно до ст.21 Закону України «По захист прав споживачів» вважається порушенням прав споживача, що надалі привело до безпідставного отримання коштів, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то слід зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, заявляючи дану вимогу, жодних доказів щодо цього не надав, хоча у відповідності до ст. 60 ЦПК України їх надання є обов'язком позивача. Таким чином, вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними, тому не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач, звернувшись до суду з вимогами, як майнового, так і немайнового характеру сплатила судовий збір лише в розмірі 243,60 грн. Враховуючи, що у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка оплачена судовим збором, позивачу відмовлено, стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача в цій частині не підлягає. З урахуванням того, що судом задоволена позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача надміру сплачених коштів, за пред'явлення якої позивач звільнена від сплати судового збору, вказаний розмір судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial