Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що відповідачка по справі є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2012 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] - з матір'ю [PERSON] Мати дитини виїхала на роботу за межі України, залишила проживати малолітню дочку з своєю матір'ю. З 2014 року дитина проживає з батьком, перебуває на його вихованні та утриманні. Відповідачка не піклується про дочку, не створює дитині належних умов для проживання. Просив позов задовольнити повністю. Вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів у сумі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що дочка фактично не знає своєї матері. [PERSON] не приїжджає до дитини, не телефонує їй, не надає жодної допомоги на утримання дочки. Дитина навчається в другому класі Нижньолипицької ЗОШ І-ІІ ступенів, потребує матеріальної підтримки матері. Просив позовні вимоги задовольнити повністю. Дав згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Представник служби у справах дітей Базилевич І.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що на даний час відповідачка проживає окремо від дитини, не цікавиться дочкою, не займається їх вихованням, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, виїхала на роботу за межі України. З цього часу припинила спілкування з дочкою. Коміся з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Просила позов задовольнити. Позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дочки та стягувати з відповідачки на користьбатька аліменти у твердій грошовій сумі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, хоча про день, час і місце судового засідання була повідомлена належний чином та у встановленому законом порядку. Небажання відповідачки надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, неподання відзиву на позов, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем Суд, вислухавши доводи позивача, представника служби у справах дітей, пояснення свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] пояснила, що повстійно проживає в с.Нижня Липиця, по сусідству з [PERSON] Добре знає сім'ю [PERSON] Позивач самостійно виховує і утримує малолітню дочку [PERSON] Матері дитини вона не бачила більше чотирьох років. Вона не приїжджає до дитини, не цікавиться її життям, не надає коштів на утримання. При спілкуванні з [PERSON], дитина сказала їй, що не скучає за мамою, бо не знає її. Свідок [PERSON] пояснила, що постійно проживає в с.Нижня Липиця. Її син навчається в одному класі з [PERSON] Між дітьми склалися дружні стосунки. [PERSON] займається батько [PERSON]. Дитина завжди доглянута, охайно вдягнена. Вона жодного разу не бачила матері дитини в школі, на загальношкільних заходах. Дитина не згадує про матір, фактично не знає матері. Позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде суперечити інтересам дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народженя [NUMBER], виданим повторно 11 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації №1 від 22 лютого 2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків підтверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Нижньолипицької сільської ради, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], довідкою та характеристикою, виданою Нижньо-Липицькою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів відповідно до яких малолітня [PERSON] проживає разом з батьком в [ADDRESS]; навчається у другому класі Нижньолипицької ЗОШ І-ІІ ступенів, вихованням дитини займається її батько [PERSON], який є головою батьківського комітету школи, цікавиться навчанням дитини, бере активну участь у шкільних заходах, допомагає класному керівнику. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Навіть факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. За наведених вище в рішенні обставин і доказів суд приходить до висновку, що відповідачка, як мати, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дочки, не проявляє щодо дитини батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Мати свідомо нехтує своїми обов'язками через що її слід позбавити батьківських прав. Судом встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а тому позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. За частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка працює за межами України, не визнана інвалідом, є особою працездатного віку, має на утриманні ще одну дитину. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.У разі задоволення позову - на відповідача. У п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону N 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Outcome: approved