Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що протягом 1967-1985 років працював на підземних роботах в шкідливих умовах праці на шахтах в/о «Укрзіхідвугілля», правонаступником якого є ДП «Львівугілля», зокрема на шахті № 10 «Великомостівська» (на даний час відокремлений підрозділ Шахта «Степова»). 14.06.1985 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Внаслідок професійного захворювання у нього розвинулось такі захворювання як: дифузний пневмофіброз, емфізема легень 2 ст., хронічних бронхіт. 10 червня 2014 року висновком обласної МСЕК йому було вперше з 22.05.2014 року та безтерміново встановлено 15 % втрати профпрацездатності внаслідок профзахворювання. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, внаслідок професійного захворювання він на 15% втратив профпрацездатність та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно лікуватися, що вимагає значних зусиль для організації його життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 10 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просить такі задовольнити. Позовні вимоги позивача підтримав у судовому засіданні його представник [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності та сума моральної щкоди є необґрунтованою. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1967 по 1985 роки, позивач працював на шахті № 10 «Великомостівська», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON], 1944 року народження. За час виконання своїх посадових обов'язків 14.06.1985 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, при перевірці хода тягового ланцюга при знятті на обмежуючому щитку привідної зірочки, виник перекіс ланцюга, внаслідок чого сталося виламування зуба із приводної зірочки комбайна, яка вилетіла в сторону [PERSON], чим нанесла йому удар в область лівого ока і травмувала, що стверджується актом про нещасний випадок № 41 від 14.06.1985 р. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з повідомлення про професійне захворювання від 3.04.2014 р., позивачу встановлено основний діагноз: пневмоконіоз в фазі затихаючого загострення, тобто, професійне захворювання, яке спричинили фактори виробничого середовища, а саме, пил фібро генної дії. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 110446 від 10.06.2014 року, [PERSON] безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності, та вперше і безтерміново встановлено 15 % втрати профпрацездатності внаслідок профзахворювання. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок профзахворювання в зв'язку з яким йому було встановлено 15 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Що стосується заперечень представника відповідача щодо спливу строку позовної давності то суд виходить з наступного. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки, позовні вимоги в розмірі 10000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial