Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

16.10.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. в місяць до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 03.03.2012 вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає з позивачем. Батько дитини, відповідач [PERSON] , здоровий, працездатний, не надає матеріальної допомоги на її утримання, ніде не працює. Позивач із сином через відсутність матеріальної підтримки з боку відповідача знаходяться в скрутному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів сторони не досягли, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України. 09.12.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн., і встановити розмір аліментів - у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що на даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідачем подано до Київського районного суду м. Харкова позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач має непрацездатну матір, [PERSON] , 1958 р. н., батько помер у 2011. Відповідач не працює, хворіє, за станом здоров`я був визнаний непридатним для проходження військової служби, проживає разом з матір`ю, про яку піклується. 09.12.2019 до суду позивачем подано відповідь на відзив, у якій вона просить відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дитини та задовольнити її позовну заяву в повній мірі. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що відповідач дає неправдиву інформацію та вводить суд в оману. [PERSON] проживає окремо від сина, її вікна виходять на вікна позивача і видно, що в її помешканні горить світло і весь час там хтось перебуває. Також [PERSON] отримує пенсійні виплати від держави та крім сина в неї є донька, [PERSON] , яка працює в Харківській обласній Адміністрації на керівній посаді та заповнює кожен рік декларацію, з якої видно дохід за 2019 рік в розмірі 405000 грн. Якщо донька відмовляється допомагати своїй матері вона порушує права і дитини позивача, тому що [PERSON] повинен самостійно їй допомагати, чим обмежує в допомозі сина позивача. [PERSON] на обліку в медичних установах не знаходиться, групи інвалідності не має. [PERSON] на обліку в медичних установах не знаходиться, групи інвалідності не має. Те, що він має відвід від проходження військової служби не заважає йому працювати в інших установах. Позивач також виховує 13-річного сина [PERSON] , який з кожним роком потребує здійснення додаткових витрат на виховання та медичне лікування. Дитина має хронічні захворювання, які потребують і фінансової підтримки. З кожним роком витрати на лікування та профілактику зростають. Також у дитини є потреби у харчуванні та навчанні. Позивач зазначає, що за таких обставин, зменшення розміру аліментів на утримання порушить права не тільки сина [PERSON] , а і обмежує забезпечення старшого сина, [PERSON] .. Також позивач зазначає, що в неї є батьки пенсіонери, які потребують підтримки. У судове засідання позивач не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву про проведення розгляду справи без фіксації технічними засобами, позовні вимоги уточнює та просить стягнути по 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, подала заяву про проведення розгляду справи без фіксації технічними засобами, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 03 березня 2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03.03.2012 зроблено відповідний актовий запис за №74 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). [INFO] народився [PERSON] , про що 21.08.2012 складено відповідний актовий запис №368, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту ч.1,2 ст.184 СК України вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 17). Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, а також з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей та визнання відповідачем позовних вимог, вважає, що аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, є сумою, що відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 2500 грн. щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, є здоровою, людиною, інших осіб на утриманні не має, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та призначення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved