Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

16.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, який 08.04.2016 року уточнила та просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON]; змінити прізвище малолітнього сина з «[PERSON]» на «[PERSON]». При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у сторін народився син [PERSON]. Однак, відповідач від виховання та утримання сина самоусунувся, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином, матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача про відмову від батьківських прав стосовно сина [PERSON]. В заяві вказано, що відповідач майнових та інших претензій не має, просить розглядати дане питання в компетентних органах без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06.09.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції розірвано шлюб між сторонами, актовий запис № 514, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 15/. [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 1106, що слідує із свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, серії [NUMBER]. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 14/. В ході розгляду справи представник позивача пояснював, що відповідач перебуває в Одеській установі виконання покарання № 21. У зв'язку із чим, судом направлялася судова повістка та копія позовної заяви саме в дану установу для вручення відповідачу. Таким чином, судом встановлено, що на утриманні позивача [PERSON] знаходиться її син [PERSON], [INFO]. У ході розгляду справи судом також досліджено наданий органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]» від 08.06.2016 року № 1117/01-11. Вказаним висновком встановлено, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом його здоров'я. Дану інформацію у письмовому вигляді підтверджують гр. гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] Листом адміністрації Одеської загальноосвітньої школи № 106 від 12.05.2016 року повідомлено, що вихованням дитини займається мати [PERSON] та [PERSON], за період навчання дитини в шкільному закладі його батько [PERSON] жодного разу школу не відвідував, вихованням сина не займався, не телефонував, навчанням дитини не цікавився. При цьому судом досліджено заяву відповідача [PERSON] про відмову від батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], також просить розглядати дане питання в компетентних органах без його присутності, майнових та інших претензій не має. Заява посвідчена 20.05.2016 року приватним нотаріусом ОМНО Черненко І.П. та зареєстрована в реєстрі № 925. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо зміни малолітньому сину [PERSON] прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]», суд приходить до наступного. Положеннями ст. 148 СК України передбачено, що за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Таким чином, враховуючи нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON] про відмову від батьківських прав, в якій відповідач поміж іншого просить розглядати дане питання в компетентних органах без його присутності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині теж підлягають задоволенню. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved