Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

30.05.2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом по спору, виниклому до [PERSON], в якому просить надати багаторазовий дозвіл на виїзд до Російської Федерації неповнолітнього [PERSON], [INFO], до досягнення ним 16-річного віку у її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON], посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем, має сина [PERSON], [INFO]. 02.12.2008 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано . Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у виховані дитини не приймає. На даний час її старший син [PERSON] 1997 р.н. проживає в Російській Федерації в м. Санкт-Петербург, де навчається, і вона має бажання відвідувати його разом з неповнолітнім сином. Однак перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, відповідно до п.4 Постанови КМУ №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянина України» здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Фактично отримати згоду у батька на виїзд дитини за кордон вона не має можливості. Одразу після розірвання шлюбу колишній чоловік пообіцяв надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак свою обіцянку не виконав. Та обставина, що відповідач, зловживаючи своїми правами, не виконав свою обіцянку, та не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце слухання справи належним чином - в порядку Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану із застереженнями Законом № 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.94, у судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив. З протоколу судового засідання Сичевського районного суду Смоленської області РФ від 01.11.2016 р. (а.с.42) вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що не бажає, щоб позивачка з її дитиною приїздила до Росії. Він не перешкоджає її спілкуванню з її старшим сином. Коли він бажав спілкуватися зі своїм сином, вона цьому перешкоджала. Спільної домовленості вони не знайшли. При виїзді [PERSON] до Росії вона може залишити сина зі своїми батьками. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши докази у справі, суд дістає таких висновків: Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.04.2006 р. Відділом РАЦС по м. Костянтинівка Донецької області, - в матеріалах справи на а.с.6). Після розірвання шлюбу сторін їх малолітній син [PERSON], [INFO], постійно проживає з матір'ю - позивачкою [PERSON] в м. Костянтинівка Донецької області, що стороною відповідача фактично підтверджено. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Стаття 141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р. "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 р. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р., передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку -(п.3). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері) -(п.4). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Тож, у зв'язку з відсутністю згоди батька дитини на виїзд її за межі України та, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Російської федерації для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на такий виїзд дитині у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Надані позивачем докази щодо причин планування виїзду з дитиною за межі України, щодо пункту призначення, наявності зв'язків з її старшим сином, його адресу суд вважає достатніми для надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина сторін без згоди відповідача - батька дитини за межі території України, а саме - до РФ. За наведених підстав позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved