Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

19 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, просить суд: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за [ADDRESS] . 29.07.2020 року [PERSON] надала до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву до [PERSON] про розподіл майна подружжя, у якому просила суд: у задоволенні позову [PERSON] відмовити, майно, отримане [PERSON] на суму 275 444 грн. залишити йому в рахунок вартості 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на наведене вище майно; стягнути з [PERSON] вартість експертизи. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач за первісним позовом свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 02.02.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 29.10.2018 року по справі № 495/7597/18. Стверджує, що під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована на колишню дружину [PERSON] .. Наполягаючи на тому, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, звернувся до суду з даним позовом. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що перед розірванням шлюбу у 2018 році сторони домовилися з відповідачем про добровільний поділ спільного майна, а саме, що їй залишиться квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , а відповідачу меблі та інша побутова техніка. Таким чином, відповідачем було вивезено: кондиціонер, стирально-сушильна машина, морозильна камера, водонагрівач, холодильник, плита, телевізор, пилосос, утюг, мультіварка, кофе машина, стінка, прихожа, диван, всього майна на суму 275 444 грн. Вартість квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , згідно експертного висновку складає 477 309 грн, тобто майно, отримане [PERSON] в сумі 275 444 грн складає 1/2 частки вартості квартири. У такому разі, відповідач отримав задоволення від поділу спільного майна подружжя. У своєму відзиві на зустрічну позовну заяву від 26.02.2021 року, [PERSON] вказував, що майно, яке начебто він забрав з квартири без долучення до матеріалів справи документів на таке, без підтвердження доказів про акт прийому-передачі або розписки про отримання цього майна, без його оцінки не виправдовує стверджень позивача, а тому у зустрічному позові слід відмовити. Разом з тим, у своїй відповіді на відзив, позивач [PERSON] вказала, що навіть у рішенні про розірвання шлюбу йшлось, що спору про поділ майна не має, що на її думку підтверджує той факт, що поділ майна відбувся на час розгляду судом позовної заяви про розірвання шлюбу та претензій майнового характеру щодо поділу майна між [PERSON] та [PERSON] вже не було. Крім того, факт усної домовленості про поділ майна і отримання відповідачем переліченого майна можуть підтвердити свідки, в т.ч. їх діти та знайомі. За таких обставин, вважає, що є всі підстави задовольнити її зустрічний позов. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2019 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було відкрито спрощене провадженні у справі. 19.03.2020 року Білгород-Дністровський міськрайнний суд Одеської області ухвалив заочне рішення у справі, яким визнав квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 10.04.2020 року від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення та Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2020 року скасовано заочне рішення. 16 лютого 2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Суд перейшов до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, 16.03.2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено заяву про виклик свідків. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2021 року розгляд справи було відкладено до 08.06.2021 року о 09-50 год, а згодом до 11.08.2021 року. У судовому засіданні 11.08.2021 року за участю [PERSON] та її представника, судом оголошена перерва до 30.09.2021 рік о 09-30 год. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Зі згоди відповідача та її представника суд розглядає справу за відсутність позивача, згідно наданої заяви. Відповідач за зустрічним позовом та її представник в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися, просять суд в їх задоволені відмовити, задовольнити у повному обсязі зустрічні позовні вимоги. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши відповідача, представника відповідача, допитавши в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 02.02.1991 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. /л.с.5/. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2018 року по справі № 495/7597/18, шлюб між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 02 лютого 1991 року у Білгород - Дністровському міськвідділі РАГС Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 36 - розірвано. /л.с.6/. Як вбачається в матеріалах справи, у відповідності до наявної копії договору купівлі-продажу квартири серії АВР № 021603 від 24.01.2001 року, [PERSON] купила квартиру під [ADDRESS] . У відповідності до листа КП "Білгород-Дністровське БТІ" № 239 від 14.02.2020 року, станом на 31.12.2012 року власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2001 року. [PERSON] у своєму позові зазначає, що оскільки сторони придбали спірну квартиру під час шлюбу, то вона є спільною сумісною власністю подружжя. Свою чергу, [PERSON] наполягала, що позивач задовольнив свої потреби розподілу спільної сумісної власності їх колишнього подружжя, шляхом отримання та вивезення побутової техніки та меблів, а саме: - Кондиціонер інвертор SENSEI SAC-18 MBW/I (Aquilon)- вартістю 16200 грн; стирально - сушильна машина CANDY HGSW 485 DSW/1-S- вартістю 13500 грн; морозильна камера INDESIT UI6 FIT W-вартістю 10700 грн; водонагрівач (СУХОЙ тэн) GOREN JE GBF-100 UA- вартістю 5250 грн; ASUS 90NB0P61-M03480- вартістю 46699 грн; холодильник LG GA-B509MMQZ- вартістю 18399 грн; плита GORENJE G6111ХН- вартістю 10499 грн; телевізор LG OLED65B9PLA- вартістю 65899 грн; пилосос PHILLIPS ЕС9728- вартістю 5299 грн; утюг TEFAL EV9785- вартістю 3000 грн; мультіварка PHILLIPS HD4749/03- вартістю 3500 грн; кофе машина SAECO SM7581/00- вартістю 37999 грн; стінка - Элит - вартістю 18.900 грн; прихожа -Дора Сайт - вартістю 9,000 грн; диван- Луке - вартістю 10.600 грн, всього на суму 275 444 грн. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Висновку експерта № 06/07 судової оціночно-будівельної експертизи, складеного 23.07.2020 року судовим експертом Шевчук А.М., ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] станом на 21.07.2020 року склала 477 309 грн. Ринкова вартість 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] станом на 21.07.2020 року склала 238 654,50 грн. Заслухані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду з даного приводу наступне. Так, свідок [PERSON] /близька подруга позивача за зустрічним позовом/ зазначала, що знала відповідача вже багато років, адже вони дружили сім`ями. Приблизно з 2018 року погіршились відносини у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , та вони домовились, що мирно поділять майно. Тож, [PERSON] після розірвання шлюбу вивіз окреслені позивачем меблі та техніку. В свою чергу, [PERSON] навіть уявити не могла, що він буде претендувати на її квартиру, адже між ними була усна домовленість. Свідок [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] та [PERSON] .. Батько після розірвання шлюбу виявив бажання залишити усе сину [PERSON] , але чомусь подав до суду позов про поділ майна. Зауважує, що між батьками була домовленість про добровільний поділ спільного сумісного майна. Тому, забравши свої речі, техніку та меблі, яку син допомагав йому вивозити, заявив, що не буде претендувати на квартиру. Свідок [PERSON] є сином [PERSON] , вказував, що його мати довготривалий час проживала з [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] обіцяв залишити квартиру, та забрати своє майно. Майно він дійсно забрав, проте чомусь подав до суду позов про поділ майна. Нормативне обґрунтування Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності (ст. 355 Цивільного кодексу України). Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, вказана стаття встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого за час шлюбу. Крім того, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об`єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім`я кого з них оформлено це майно. Поміж з цим, як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 травня 2016 розглянув справу № 6-3037цс15, та вказав, що відповідно до частини першої статті 66 СК подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Частинами першою і другою статті 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Те ж саме зазначено і в частині четвертій статті 372 ЦК. Виходячи із зазначених норм сімейного права домовленість про порядок користування спільним майном подружжя може бути досягнута в усній, простій письмовій чи письмовій нотаріальній формі, а договір про поділ спільного майна підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, добровільно, за взаємною згодою, в силу ст. 68 СК України подружжя має право здійснити поділ та виділ майна і після розірвання шлюбу; при взаємній згоді колишнє подружжя в будь-який час може звернутися до нотаріуса щодо укладення договору про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності. У відповідності п 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Таким чином, відповідно до ст. 60 СК України, та у зв`язку з не спростуванням відповідачем презумпції спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , вона може визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Посилання позивача за зустрічним позовом на той факт, що в рахунок 1/2 частки майна-квартири [ADDRESS] відповідач отримав задоволення від перелічених нею техніки та меблів, суд не може прийняти до уваги, адже нею не надано доказів, що таке майно загалом існувало, до того ж не було особистою приватною власністю її чоловіка, що воно придбавалось саме у період шлюбу, також того, що вартість цього майна відповідала дійсній ринковій вартості таких речей, не наведено відомостей та не надано документів, з яких джерел визначено їх оцінка. До того ж у разі досягнення згоди щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] не було позбавлено права звернення до нотаріуса з метою оформлення відповідного договору про поділ майна. Суд ставиться критично до зауважень позивача за зустрічним позовом, що у тексті рішення про розірвання шлюбу є наведення факту, що сторони спору про поділ майна не мають, тому вже станом на момент розірвання шлюбу поділ здійснено між ними добровільно, адже предметом спору у вище названій справі було розірвання шлюбу, та на момент розгляду такої справи імовірно був відсутній майновий спір щодо поділу майна подружжя. Стосовно пояснень свідків суд роз`яснює, що доказовість рішення не може ґрунтуватись лише на поясненнях свідків без підтвердження таких належними, допустимими та об`єктивними доказами, в т.ч. як вказував відповідач за зустрічним позовом - розписками, актами прийому-передачі, тощо. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, та заперечувала відповідач, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , а саме визнання квартири [ADDRESS] - спільною сумісною власністю та як наслідок визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищеназваної квартири. В свою чергу, зустрічний позов [PERSON] в частині вимог залишення майна, отриманого [PERSON] на суму 275 44 грн в рахунок вартості 1/2 частини квартири є недоведеними. Стосовно вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру, то вони спростовані первісним позовом, що є доведеним [PERSON] .. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вартість експертизи дійсно була оплачена [PERSON] та входить до судових витрат, проте у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог [PERSON] , у відповідності до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню відповідачем не підлягає.

Outcome: approved