Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2016 року звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], інтереси якої представляє законний представник [PERSON], в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.10.2003р., зареєстроване в реєстрі за №1-2489, видане державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Лютою Л.А., спадкоємцям [PERSON], який помер [INFO]., на ? частину цегляного житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS], в рівних частках його дружині [PERSON] та дітям [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на 3/10 частки земельної ділянки, площею 0,0285 га, що знаходиться по [ADDRESS], як набувача (обдарованого) за договором дарування від 20.01.1998р., посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON], на 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що його батькові [PERSON], який помер [INFO] року, належали на праві приватної власності будинковолодіння по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,095 га за вказаною адресою. Згідно договору дарування від 20.01.1998р., посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, батько подарував йому 3/10 частин будинку №30 з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] а його брату [PERSON] - 2/10 частин такого. Своє право власності він зареєстрував у встановленому законом порядку. В силу приписів ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, що діяли на момент укладення даного договору дарування, при переході будівлі у власність кількох осіб разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку. Оскільки земельна ділянка має цільове призначення для обслуговування житлового будинку, при переході права власності на частину будинку поділ земельної ділянки між співвласниками є можливим без шкоди для її раціонального використання, просить визнати за ним право власності на 3/10 частки земельної ділянкиплощею 0,0285 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька відкрилася спадщинана все його майно, в тому числі на 1/2 частини вказаного будинку і земельної ділянки. На момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були дружина спадкодавця [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Усі спадкоємці фактично прийняли спадщину, так постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк не заявляли про відмову від неї.22.08.2003р. Другою Львівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] [INFO] року він разом з братом [PERSON] звернулися у нотаріальну контору із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак нотаріусом було відмовлено у видачі такого з покликанням, що свідоцтво про право на спадщину на спадкову частину будинку вже видано іншим спадкоємцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. У своїх заявах відповідачі не повідомили про наявність інших спадкоємців за законом. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на все його майно. Спадщину після його смерті прийняли його мати [PERSON] та донька [PERSON] Таким чином, оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину на законом порушено його права на спадщину після смерті батька, а відтак просить визнати це свідоцтво недійсним. [PERSON] у лютому 2017 року подав до суду зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], інтереси якої представляє законний представник [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на 2/10 ідеальної частки земельної ділянки, площею 0,0190 га, що знаходиться по [ADDRESS], як набувача (обдарованого) 2/10 частини житлового будинку [ADDRESS] за договором дарування від 20.01.1998р. посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] Свої вимоги позивач мотивує тим, що його батькові [PERSON], який помер [INFO] року, належали на праві приватної власності будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,095 га за вказаною адресою. Згідно договору дарування від 20.01.1998р., посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, батько подарував йому 2/10 частин будинку №30 з відповідною частиною господарських будівель та споруд по [ADDRESS] а його брату [PERSON] - 3/10 частин такого. Своє право власності він зареєстрував у встановленому законом порядку. В силу приписів ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, що діяли на момент укладення даного договору дарування, при переході будівлі у власність кількох осіб разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку. Оскільки земельна ділянка має цільове призначення для обслуговування житлового будинку, при переході права власності на частину будинку поділ земельної ділянки між співвласниками є можливим без шкоди для її раціонального використання, просить визнати за ним право власності на 2/10 частки земельної ділянки,площею 0,0190 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просить позов задовольнити. Проти зустрічного позову не заперечив і зазначив, що в силу приписів ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, що діяли на момент укладення договору дарування від 20.01.1998р., при переході будівлі у власність кількох осіб переходить і право власності на земельну ділянку, а відтак до [PERSON] за договором дарування перейшло у власність 2/10 частки земельної ділянки пропорційно до подарованих йому 2/10 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. Просить первісний та зустрічний позови задовольнити. [PERSON] зустрічний позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просить зустрічний позов задовольнити. Проти первісного позову не заперечив, і зазначив, що в силу приписів ст. 30 ЗК України в ред. 1990 року, що діяли на момент укладення договору дарування від 20.01.1998р., при переході будівлі у власність кількох осіб переходить і право власності на земельну ділянку, а відтак до [PERSON] за договором дарування перейшло у власність 3/10 частки земельної ділянки пропорційно до подарованих йому 3/10 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. Після смерті [INFO]. його батька [PERSON] відкрилася спадщинана все його майно, в тому числі на 1/2 частини вказаного будинку і земельної ділянки. На момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були дружина спадкодавця - [PERSON] та його сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Усі вони фактично прийняли спадщину.У своїх заявах про прийняття спадщини після смерті [PERSON] його мати [PERSON] та брати [PERSON], [PERSON] приховали, що він та його брат [PERSON] також є спадкоємцями першої черги за законом. Таким чином, нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на спадкову частину будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, чим порушено його та [PERSON] права на спадщину після смерті батька. Просить первісний та зустрічний позови задовольнити. Представник [PERSON] проти первісного та зустрічного позовів не заперечила і зазначила, що дійсно [PERSON] при оформленні спадщини після смерті [INFO]. свого чоловіка [PERSON] не повідомила нотаріуса про те, що окрім неї спадкоємцями першої черги за законом є також ще її сини [PERSON] і [PERSON], так як чоловік ще за життя подарував їм ? частину будинковолодіння по [ADDRESS]. Відтак, нотаріусом було видано свідоцтво право на спадщину на спадкову частину будинку дружині [PERSON] та синам [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Просить первісний та зустрічний позови задовольнити. [PERSON], [PERSON] та її законний представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили і суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування проти первісного та зустрічного позовів не заперечив та зазначив, що вирішення даного спору відносить на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкових справ №693/2003 та №446/2015, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2003р. /а.с.3 спадкова справа №693/2003/, [PERSON] помер [INFO] року, про що у книзі реєстрації актів про смерть 07.03.2003 р. зроблено запис за №22. Як встановлено судом, [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,095 га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 07.03.1989р., та державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06.11.1996р. та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку /а.с.14, 27/. Згідно договору дарування від 20.01.1998р., посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 2/10 частини, а [PERSON] 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] /а.с.12/. На підставі зазначеного договору дарування, [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрували своє право власності на відповідні частки будинковолодіння, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.2003р. Відповідно до вимог статті 30 ЗК України 1990 року, що діяли на момент набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на жилий будинок, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Статтею 67 цього Кодексу передбачалось, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах -0.1 га. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. За наведеного вище, враховуючи, що на підставі договору дарування від 20.01.1998р. до [PERSON] перейшло право власності на 2/10 частини, а до [PERSON] на 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS], суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 2/10 частки, а за [PERSON] 3/10 частки земельної ділянки по [ADDRESS] є підставними і підлягають до задоволення, оскільки при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., до набувачів від відчужувача переходило право власності на земельну ділянку пропорційно часткам у вартості будівлі та споруди. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За приписами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Отже при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно, у тому числі на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянка за вказаною адресою. За життя [PERSON] заповіту не склав. З пояснень сторін та матеріалів спадкової справи встановлено, що до кола спадкоємцівза законом першої черги після смерті [PERSON] відносилися його дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.07.2009р., [PERSON] помер [INFO] року /ас.15/. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. При цьому, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 № 18/5, що була чинною до 03 березня 2004 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанційпро здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] його дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], а тому в силу вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР, усі спадкоємці фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи та матеріалами спадкової справи №693/2003. З матеріалів спадкової справи №693/2003 вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулися у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті [INFO]. [PERSON] У своїх заявах про прийняття спадщини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не повідомили нотаріуса про те, що окрім них спадкоємцями першої черги за законом також є сини спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] 13.10.2003р. державним нотаріусом Другої Львівської нотаріальної контори Лютою Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/2 частину цегляного житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у рівних частинах кожному. Також з матеріалів спадкової справи №693/2003 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 16.05.2016р. звернулися у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] р. їх батька [PERSON], проте отримали відмову з покликанням на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину вказаного житлового будинку вже видане [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Як свідчать матеріали спадкової справи, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинковолодіння лише [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким порушено їх права як спадкоємців, [PERSON] та [PERSON] дізналися лише з постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 07.10. 2016 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №446/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON], після смерті [PERSON] його мати [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] звернулися у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом не видано вказані свідоцтва по даний час. Оскільки протягом встановленого ст. 553 ЦК УРСР шестимісячного строку для прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] не подавали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після смерті батька, на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, вступили в управління і користування житловим будинком і присадибною ділянкою, частина яких входить до складу спадщини, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину. Суд зазначає, що видача свідоцтва про право на спадщину за загальним правилом проводиться після закінчення шести місяців від дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що прийняли спадщину, строком не обмежена. Як вбачається зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, судом достовірно встановлено , що у зв'язку з видачею [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], порушено права [PERSON] та [PERSON], як спадкоємців першої черги за законом. За таких обставин, свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-2489, видане державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Лютою Л.А. спадкоємцям [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/2 частину цегляного житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS], в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підлягає визнанню недійсним. На підставі наведеного та

Outcome: approved