Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

10 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 серпня 1985 року вони з відповідачкою [PERSON] зареєстрували шлюб. Шлюбні відносини фактично припинені. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя, втрату почуття взаємної любові один до одного. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме його інтересам, примирення є недоцільним. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи відсутній. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, оскільки подальше спільне життя суперечитиме його інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про час та місце судового засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є\~сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії II-ЕД №400667, складеного російською мовою, виданого "25 августа 1985 года Северодонецким городским ЗАГС, запись №816", 25 серпня 1985 "[PERSON] и [PERSON]" зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище [PERSON] (а.с.8). Спір про сумісно нажите майно на час розгляду справи відсутній. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Статтею 105 Сімейного кодексу України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини фактично припинені, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та втрату почуття взаємної любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. Зважаючи на те, що між сторонами сімейні відносини припинені, позивач і відповідач проживають окремо, жодних дій з боку подружжя, спрямованих на примирення та збереження сім'ї не здійснюється, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 21, 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved