Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

24.12.2014 року позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого було збільшено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: суму боргу за договором позики в розмірі 436851,70грн., 3 % річних за прострочення виконання договору позики в розмірі 26806,46грн.; заборгованість з неустойки в розмірі 16000,00грн., а всього суму в розмірі 479658,16грн. та судовий збір. Вимоги позову обґрунтовані тим, 13.05.2014 року відповідачем складено розписку про отримання в борг у позивача 22000,00 доларів США та 4000,00грн., які відповідач зобов'язався повертати до 15 числа кожного місяця в сумі не меншій 10000,00грн. щомісяця, починаючи з 15.06.2014р. та повністю повернути борг до 15.12.2014р. Відповідачем лише частково виконані умови договору позики - повернуто позивачеві 3790,00 доларів США. Згідно умов договору позики, у випадку несвоєчасного повернення боргу, відповідач зобов'язався сплачувати пеню в розмірі 200,00грн. за кожен день прострочення платежу. Незважаючи на те, що строк повернення боргу сплив, відповідачем грошові кошти в повному обсязі не повернуто, пеню не сплачено. На час подання заяви про збільшення позовних вимог - 10.03.2015 р., курс НБУ за 1 долар становить 23,77грн. Пеню та три проценти річних, про стягнення яких заявлено у позові, позивач просить сягнути з розрахунку за 80 днів прострочення, нараховуючи на суму заборгованості за залишком позики, одержаної в доларах США. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та додатково пояснила, що зазначені в розписці грошові кошти були надані нею відповідачеві у період з 2007р. по 2011р., після цього було складено розписку, на час складання якої борг становив 22000,00 доларів США та 4000,00грн., останній раз повернення частини боргу відбулось 16.10.2014р. Крім боргу за договором позики позивач просить стягнути з відповідача пеню в передбаченому договором розмірі за 80 днів прострочення та три проценти річних також за 80 днів прострочення на підставі ст. 625 ЦК України. При цьому, пеня та три проценти річних, згідно умов договору позики, позивачем нараховані на прострочену суму позики, одержану в доларах США, без врахування боргу в сумі 4000,00грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позов частково - в сумі 18210,00 доларів США та 4000,00грн., додатково представник відповідача суду пояснив, що боргова розписка була складена відповідачем у райвідділі міліції, проте грошові кошти були надані в борг до цього, факт їх одержання та зазначений в розписці розмір (22000,00 доларів США та 4000,00грн.) не заперечувався стороною відповідача, на час розгляду справи борг становить 18210,00 доларів США та 4000,00грн. Що стосується вимоги позову про стягнення 3 процентів річних, вони не передбачені умовами договору позики, а оскільки розписка мала індивідуальних характер - пеня стягненню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.05.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який оформлений розпискою. Відповідно до умов цього договору, позивач у період з 2007р. по 2011р. передала відповідачу грошові кошти в розмірі 22000,00 доларів США, які [PERSON] зобов'язався повертати у гривні до 15 числа кожного місяця, починаючи з 15.06.2014р. в сумі не меншій 10000,00грн. щомісячно, до 15.12.2014р. зобов'язався повернути всю суму боргу в гривні за курсом долара США на момент повернення. Також договором позики передбачена пеня в розмірі 200,00грн. за кожен день прострочення платежу в разі несвоєчасної сплати боргу. Крім того, відповідач зобов'язався повернути [PERSON] до 15.12.2014р. 4000,00грн. (а.с. 42). Стороною відповідача не заперечувався в судовому засіданні факт одержання від позивача у позику грошових коштів, сума яких на час складення розписки становила 22000,00 доларів США та 4000,00грн. За період з 15.06.2014р. по 16.10.2014р. відповідачем було повернуто позивачеві борг за вищезазначеним договором позики в сумі 3790,00 доларів США, що підтверджується розписками позивача: від 15.06.2014р. - на суму 800,00 доларів США; від 15.07.2014р. - на суму 800,00 доларів США; від 22.08.2014р. - на суму 750,00 доларів США; від 22.09.2014р. - на суму 370,00 доларів США та 300 доларів США; від 16.10.2014р. - на суму 770,00 доларів США, що підтверджується розписками [PERSON] (а.с. 37-41) та визнано сторонами в судовому засіданні. Проте в повному обсязі відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти в сумі зазначеній в договорі позики позивачу не повернув, ці обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувалися стороною відповідача. За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання при застосуванні статей 549, 625 ЦК України. На 17.04.2015 р., тобто на час ухвалення рішення, офіційний курс Національного банку України становить 2144.5856 грн. за 100,00 доларів США. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договорами позики 18210,00 доларів США (22000-3790), що еквівалентно 390529,04грн., тому позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за розпискою в розмірі 390529,04грн. (390529,04грн.+4000,00грн.) Три проценти річних (від простроченої суми позики в доларах США, як про це заявлено у позові), передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України від простроченої суми 390529,04грн. за договором позики з 15.12.2014 р. по 04.03.2015 р. (включно) - тобто за 80 днів прострочення становить 2567,82грн. (390529,04*3*80/365/100), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже позов в цій частині також підлягає частковому задоволенню. Передбачена умовами договору позики пеня за період з 15.12.2014 р. по 04.03.2015 р. (включно) - тобто за 80 днів становить 16000,00грн. які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд не враховує посилання представника відповідача на неможливості повернення відповідачем боргу в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, відповідачем не було надано доказів його скрутного матеріального становища. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову та при збільшенні позовних вимог судовий збір в розмірі 3654,00грн. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 530,533, 549, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial