Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

16.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, уточнивши який, остаточно просив визнати підстави його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконними і поновити його на посаді заступника директора ДЮСОК з адміністративно-господарської роботи. Також просив стягнути з Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62959,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В обґрунтування позову вказував, що з 16.12.2013 року працював в ДЮСОК на посаді завідуючого господарством, а з 01.01.2014 року на посаді заступника директора з адміністративно-господарської діяльності. Наказом № 166-к від 05.02.2015 року звільнений з посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків. Позивач вважає підстави звільнення незаконними. Вказував, що підставою його звільнення стали неприязні відносини, які склалися між ним та його безпосереднім начальником [PERSON] . Причиною таких відносин стала перевірка позивачем трудової дисципліни сторожа на ділянці Яхт-Клуба 21.11.2014 року, за результатами якої [PERSON] виявлено факт внесення недостовірних даних до вахтового журналу про проведення тренувань особами, які найсправді їх не проводили та не виходили у ці дні на роботу. Після отримання у сторожа пояснення позивач направився до директора [PERSON] , але останній навіть не надав можливості доповісти про те, що відбулося, та під натиском запропонував позивачу написати заяву за власним бажанням. [PERSON] написав заяву, яка [PERSON] не сподобалася; [PERSON] зім`яв заяву та кинув її в обличчя позивачу в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 25.11.2014 року наказом № 161-к [PERSON] винесено догану за постійне порушення трудової дисципліни. Після виходу з лікарняного (з 10.01.2015 року) 05.02.2015 року позивача ознайомили із наказом про його звільнення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали. Зауважили, що саме недодержання керівником ДЮСОК [PERSON] передбачених ст.ст. 147,149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень є підставою для визнання незаконним звільнення [PERSON] . Вказували, що в наказі про оголошення догани та в наказі про звільнення відсутні підстави для дисциплінарних стягнень, та факти, які б засвідчували систематичне невиконання [PERSON] обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, відповідачем не доведено систематичне протиправне винне невиконання або неналежне виконання [PERSON] трудових обов`язків, що могло би бути підставою для винесення догани, а потім звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні вважав позов [PERSON] безпідставним та просив відмовити в задоволенні позову. В своїх запереченнях на позов від 14.03.2016 року відповідач ДЮСОК вказував, що позивача звільнено 05.02.2015 року за систематичне невиконання трудових обов`язків, невиконання розпоряджень керівника та вимог нормативних актів про охорону праці. Під час роботи до нього протягом року застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. [PERSON] неодноразово порушував трудову дисципліну і відлучався з роботи без відома керівництва, не виконував свої посадові обов`язки, що зафіксовано наказами, актами і доповідними записками. Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради в запереченнях від 22.06.2016 року просило відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Зазначало, що значну частину заяви про уточнення позову та позовних вимог присвячено намаганням позивача фактично оскаржити наказ № 161-к від 25.11.2014 року про винесення йому догани, але строк оскарження даного наказу сплинув 25.02.2015 року. Зауважило, що окрім наказів, актів та службових записок, на підтвердження систематичного невиконання позивачем своїх обов`язків наявні ще пояснення свідків - працівників ДЮСОК. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідчення працівників ДЮСОК [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , суд вважає позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. За пунктом 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, в т.ч. за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержані передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень; зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувались вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У пінкті 23 цієї ж Постанови зазначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, яке не втратило юридичної сили за давністю, тобто із дня накладання якого до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Посилаючись на те, що [PERSON] сумлінно виконував свої посадові обов`язки, а застосування до нього дисциплінарних стягнень, в тому числі звільнення з роботи за ч. 3 ст. 40 КЗпП України, є протиправним та викликано його принциповою позицією щодо фінансових порушень з боку директора ДЮСОК [PERSON] , позивач та його представник [PERSON] просять поновити порушене право на працю, поновити [PERSON] на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошову компенсацію завданої моральної шкоди. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На переконання суду, позивач та його представник не надали переконливих доказів протиправності дій відповідачів, а твердження [PERSON] щодо належного виконання трудових обов`язків спростовано в процесі судового розгляду справи. Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно запису № 20 в трудовій книжці [PERSON] позивач за наказом № 127-к від 03.12.2013 року з 16.12.2013 року працював завідуючим господарством ДЮСОК м. Миколаєва. З 01.01.2014 року позивача переведено на посаду заступника директора ДЮСОК по адміністративно-господарській роботі, з якої [PERSON] звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України 05.02.2015 року за наказом директора ДЮСОК [PERSON] від 05.02.2015 року № 166-к. За посадовою інструкцією заступника директора з адміністративно-господарської роботи ДЮСОК позивач [PERSON] несе відповідальність за забезпечення матеріально-технічного та безпечного навчально-тренувального процесу, збереження будівлі і майна; дотримання техніки безпеки, санітарного, протипожежного та безаварійного стану ДЮСОК тощо. Крім того, за загальними правилами [PERSON] зобов`язаний належним чином виконувати вимоги, визначені статутом та правилами внутрішнього трудового розпорядку цієї установи, що передбачено трудовим договором, укладеним між [PERSON] і ДЮСОК, та ч. 1 ст. 21 КЗпП України. Всупереч ч. 1 ст. 21 КЗпП України [PERSON] , як заступник директора ДЮСОК із адміністративно-господарчої роботи, систематично допускав порушення посадових обов`язків, порушував трудову та виконавчу дисципліну. Згідно акту № 4 від 21.11.2014 року, складеному тренером [PERSON] , тренером-викладачем [PERSON] , тренером-викладачем [PERSON] та заступником директора ДЮСОК з НТР [PERSON] , заступник директора з адміністративно-господарської діяльності [PERSON] 21.11.2014 року відмовився підписати режим роботи адміністративного апарату ДЮСОК на 2014 - т2015 р.р. та посадову інструкцію заступника директора Дюсок з адміністративно-господарської діяльності; про причину такого рішення не повідомив. 25.11.2015 року [PERSON] відмовився надавати пояснення щодо своєї відсутноті на робочому місці 21.11.2014 року з 09 години 30 хв. до 12 год. 30 хв., що зафіксовано актом № 5 від 25.11.2015 року, складеним заступником директора ДЮСОК з НТР [PERSON] , сторожем [PERSON] та тренером-викладачем [PERSON]. Зазначені обставини у судовому засіданні підтверджено допитаним свідком [PERSON] . Таким чином, наказ № 161-к від 25.11.2014 року про оголошення догани заступнику директора ДЮСОК з адміністративно-господарської діяльності [PERSON] видано після систематичного порушення позивачем трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку з дотриманням вимог ст.ст. 147, 147-1, 148 та 149 КЗпП України. Відтак, законних підстав для визнання зазначеного наказу про накладення дисциплінарного стягнення неправомірним суд не вбачає. Ознайомившись із наказом 25.11.2014 року, позивач [PERSON] не погодився із його змістом, підписав про ознайомлдення, однак у відповідності до ст. 150 КЗпП України наказ не оскаржував. Посилання позивача на відсутність його письмових пояснень на акт № 4 від 21.11.2014 року, на порушення адміністрацією вимог ст. 29 КЗпП України щодо обов`язкового роз`яснення працівнику при укладенні трудового договору його прав та обов`язків, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, правилами техніки безпеки тощо, а також на фальсифікацію актів № 4 від 21.11.2014 року та № 5 від 25.11.2014 року, як на підставу, що унеможливлює притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, суд вважає необгрунтованим, оскільки в судовому засіданні позивач не заперечував, що був ознайомлений із посадовими обов`язками та режимом роботи. Разом з тим, суд вважає надані [PERSON] фотокопії його посадової інструкції, затвердженої 02.01.2015 року та підписаної позивачем 08.01.2015 року, а також фотокопії режима роботи адміністративного апарату ДЮСОК, затвердженого 02.02.2014 року та підписаного [PERSON] , недопустимими доказами, одержаними з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 59 ЦПК України). Крім того, обставини відмови позивача від підписання зазначених документів 21.11.2014 року підтверджено дослідженими судом належними доказами (ст. 58ЦПК України). На переконання суду, безпідставним є також твердження [PERSON] щодо фальсифікації адміністрацією акту № 5 від 25.11.2014 року про відмову надати пояснення про відсутність на робочому місці 21.11.2014 року з 09-30 до 12-30 год., оскільки обставини такого прогулу протягом 3-х годин без поважної причини у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України підтверджено належними доказами. Після притягнення [PERSON] 25.11.2014 року до дисциплінарної відповідальності позивач позитивних висновків не зробив та продовжив недбало ставитися до виконання посадових обов`язків. Із змісту службової записки від 31.12.2014 року, поданої тренерами-викладачами ДЮСОК [PERSON] . , [PERSON] та [PERSON] на ім`я в.о. директора ДЮСОК [PERSON] , вбачається, що за наявності великої кількості снігу на даху одної із будівель існує загроза обвалу даха та зривається учбово-тренувальний процес. [PERSON] із службовою запискою ознайомився тільки 05.01.2015 року. В цей же день зазначені тренери-викладачі, а також тренер-викладач Браїло А.В. письмово повідомили директора ДЮСОК [PERSON] про невиконання [PERSON] вимог щодо прибирання снігу з даху яхт-клубу, що призвело до пошкодження електричного проводу та зриву учбово-тренувального процесу. Згідно акту № 7 від 12.01.2015 року, складеному тренерами [PERSON] , [PERSON] та сторожем [PERSON] , в цей же день в 17 год. 20 хв. під час тренувального процесу із спортсменами у спортивній залі на підлогу впала система з баскетбольним щитом, що стало реальною загрозою життю та здоров`ю присутніх. За наказом директора ДЮСОК [PERSON] від 08.01.2015 року № 77-х, який видано на підставі висновків комісії з проведення службового розслідування, з приводу несвоєчасного виконання розпоряджень керівника та вимог нормативних актів про охорону праці, заступника директора з АГД [PERSON] зобов`язано надати письмові пояснення щодо відсутності належним чином оформленої інструкції з охорони праці, інструкції з пожежної безпеки, обставин нещасного випадку з вахтеним сторожем [PERSON] та з приводу непроведення у встановлений строк планової інвентаризації матеріальних цінностей ДЮСОК за 2014 рік за наказом № 58-х від 28.10.2014 року. Із наказом позивача ознайомлено 08.01.2015 року. Актом № 6 від 09.01.2015 року, складеним директором ДЮСОК [PERSON] , заступником директора з НТР Кірової Л.І. та головним бухгалтером Дворцовою К.В., підтверджено, що [PERSON] не надав належним чином оформлених документів по проведенню інвентаризації майна ДЮСОК, чим не виконав пункт 4 наказу № 78 від 08.09.2014 року. В наказі № 88-х від 05.02.2015 року "Про невиконання наказів про проведення інвентаризації за 2014 рік" вказано, що призначену інвентаризацію майна ДЮСОК було проведено 09.01.2015 року, але у зв`язку із невиконанням п.п. 3,4 наказу № 78-х від 08.01.2015 року, [PERSON] зобов`язано надати письмове пояснення причин повторного невиконання наказів про проведення інвентаризації у визначені строки та зобов`язано посадових осіб, відповідальних за проведення інвентаризації, належним чином оформити документацію за результатами проведення інвентаризації матеріальних цінностей. 05.02.2015 року [PERSON] ознайомлено із цим наказом, однак про виконання зазначеного наказу у визначений строк, тобто 05.02.2015 року, позивач письмових пояснень не надав та відповідну документацію не оформив. Про ту обставину, що на 05.02.2015 року встановлено факти систематичного невиконання [PERSON] без поважних причин посадових обов`язків та правил внутрішнього розпорядку ДЮСОК, зазначено в акті № 8 від 05.02.2015 року, підписаному працівниками ДЮСОК [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Наявність зазначених порушень з боку [PERSON] засвідчено у судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позивача [PERSON] обгрунтовано звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України як працівника, який систематично не виконував без поважних причин обов`язки, покладені на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та до якого раніше застосовувалися засоби дисциплінарного стягнення. Посилання [PERSON] на неправомірність та фальшування документів, на підставі яких його звільнено, недоведеність фактів систематичного невиконання посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, на переконання суду, є безпідставними, оскільки спростовується дослідженими належними та допустимими доказами. Копією долученого до справи інвентаризаційного опису основних засобів від 09.01.2015 року підтверджено, що інвентаризацію проведено комісією за участю [PERSON] тільки після видання наказу № 77-х від 08.01.2015 року, яким зафіксовано факт непроведення планової інвентаризації матеріальних цінностей за 2014 рік у встановлений строк. Ту обставину, що [PERSON] зобов`язано надати письмове пояснення причин повторного невиконання наказів про проведення інвентаризації № 58-х від 28.10.2014 року та №78 -х від 08.01.2015 року, підтверджено наказом № 88-х від 05.02.2015 року, з яким позивача у цей же день ознайомлено. Посилання позивача на ту обставину, що з 10 січня по 04 лютого 2015 року він хворів та знаходився на лікарняному, тому не мав можливості виконувати посадові обов`язки, суд вважає необгрунтованим, оскільки зазначений період часу знаходиться поза межами спірних правовідносин. Разом з тим, суд зазначає, що представлені суду акти, накази тощо на підтвердження неправомірності дій [PERSON] складено та видано непрофесійно. Але, беручи до уваги, що зазначені докази визнано судом належними та такими, що не спростовують законність звільнення [PERSON] , суд покладає їх в основу судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed