Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

24 листопада 2020 року позивач звернувся з позовом до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено наступне. [PERSON] , [INFO] , є одинокою матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . З 28.11.2017 дитина перебуває на обліку служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - служба), як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що проживає в сім`ї, де батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. 22.11.2017 до служби надійшла інформація від 21.11.2017 № 878 Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - СЦСССДМ) про те, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка не виконує належним чином свої батьківські обов`язки по догляду за дитиною [PERSON] . Позивач зазначає, що 23.11.2017 спеціалістом служби спільно з залученим спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), фахівцем із соціальної роботи СЦСССДМ та інспектором сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної полції у м. Києві (далі - СЮП Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві) було відвідано родину за місцем проживання. Під час відвідування було встановлено, що в двокімнатній квартирі проживає [PERSON] , [INFO] , його мати [PERSON] , [INFO] , її співмешканець [PERSON] та [PERSON] з малолітнім сином. Помешкання перебувало у незадовільному санітарному стані, брудно, розкидані речі, обідрані шпалери, відчувався дуже неприємний запах та відчутний запах тютюнопаління. Вказано, що [PERSON] має дитяче ліжечко, на якому була брудна постільна білизна, має одяг та взуття відповідно віку та сезону, однак в нього відсутні засоби гігієни, наявне харчування в обмеженій кількості. У позові вказує, що відповідно до листа від 30.01.2018 № 901/122 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» житлово-експуатаційна дільниця № 901 стало відомо, що санітарний стан квартири, де мешкає родина знаходиться в незадовільному стані. Також вказує, що згідно з інформацією від 31.01.2018 Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, яка надійшла на адресу служби відомо, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] зі співмешканцем [PERSON] , з яким вона вживає алкогольні напої. [PERSON] не здійснює належного догляду за сином, в квартирі, де вона проживає з дитиною, антисанітарія. В помешканні систематично збираються сторонні особи, які разом з [PERSON] та [PERSON] вживають алкогольні напої. Просить врахувати, що відповідно до листа від 14.02.2018 № 1336/125/55/05-2018 відомо, що у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання малолітньої дитини, 12.02.2018 працівнками СЮП Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві відносно матері було складено адміністративнй протокол за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Вказує, що 15.02.2018, повторно розглядаючи питання про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно дитини, дослідивши всі матеріали справи, комісія з питань захисту прав дитини ухвалила рішення про доцільність відібрання [PERSON] від матері, надано доручення службі звернутися до суду з відповідним позовом. Зазначено, що відповідно інформації від 19.08.2019 № 108/280-832 СЦСССДМ стало відомо, що всі спроби провести необхідну соціальну роботу в інтересах дитини супроводжувались небажанням матері відповідально ставитися до своїх батьківських обов`язків, [PERSON] ігнорувала співпрацю з суб`єктами соціальної роботи, ухилялась від отримання послуг соціального супроводу, нехтувала порадами фахівців центру, на зв`язок не виходила, на залишену інформацію не реагувала. Всі зусилля працівників центру щодо збереження біологічної родини [PERSON] виявились марними. Вказано, що 09.01.2020 під час відвідування спеціалістами служби родини за адресою: [ADDRESS] було складено акт обстеження умов проживання. Згідно складеного акта помешкання не придатне для проживання дитини, відсутні меблі, в кухні та в коридорі відсутня підлога. Для дитини відсутнє окреме спальне місце, місце для відпочинку та розвитку. Матір хлопчика не працює, соціальних виплат не отримує. Комісією у складі спеціалістів служби було складено висновок про те, що умови для повернення [PERSON] в родину матері не створені. Посилається на те, що протягом усього періоду перебування малолітнього [PERSON] на первинному обліку служби матір хлопця ним не цікавилась. Жодних заходів матір`ю щодо повернення дитини на виховання не вжито. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25.02.2020 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, відповідачці надано 30 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Відповідачка відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Відповідачка у судове засідання, не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судові повістки, що направлялась на адресу відповідачки за місцем реєстрації, повернулись на адресу суду з відміткою адресат відсутній. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачки про час розгляду справи належним. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи позицію позивача про можливість заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною четвертою статті 155 встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 КАС України. Зокрема, пунктом 2 частини першої даної статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина, [PERSON] , на що суд зазначає наступне. З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 3097, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком дитини вказаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с. 10) Згідно наказу Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.11.2017 № 44-с вбачається, що [PERSON] , [INFO] взято на облік, як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. (а.с. 13) З наявного в матеріалах справи акта обстеження проживання умов дитини [PERSON] від 23.11.2017 вбачається, що 23.11.2017 головним спеціалістом ССД СРДА [PERSON], спеціалістом ССДС КМДА - [PERSON], ФСР Солом`янського РЦСССДМ [PERSON], інспектором СЮП Солом`янського УП - [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що в двокімнатній квартирі проживає [PERSON] , [INFO] , його мати [PERSON] , [INFO] , її співмешканець [PERSON] та [PERSON] з малолітнім сином. Також встановлено, що помешкання перебуває у незадовільному санітарному стані, в малолітнього [PERSON] відсутні засоби гігієни, наявне харчування в обмеженій кількості. За результатами обстеження зроблено висновки, що умови для проживання дитини матір`ю не створені.(а.с. 22-23) З наявного в матеріалах справи акта обстеження проживання умов дитини [PERSON] від 16.01.2018 вбачається, що 16.01.2018 головним спеціалістом ССД СРДА [PERSON] та ФСР Солом`янського РЦСССДМ [PERSON], [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що квартира перебуває у незадовільному санітарному стані. Встановлено, що у дитини є спальне ліжко, на якому застелена брудна постільна білизна. Одяг та взуття в малолітнього відповідно до сезону є, іграшки має, наявне харчування в обмеженій кількості, гігієнічні засоби у дитини відсутні. За результатами обстеження зроблено висновки, що умови для проживання дитини матір`ю не створені.(а.с. 27-28) Такого ж висновку дійшли працівники Служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації згідно акта обстеження умов проживання дитини від 02.02.2018. (а.с. 32-33) Згідно розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.02.2018 № 106 «Про відібрання малолітньої дитини» малолітнього [PERSON] відібрано від матері [PERSON] та влаштовано до дитячої клінічної лікарні № 3 Солом`янського району м. Києва. (а.с. 35) Згідно листа від 22.02.2018 № 715/125/55/05-18 вбачається, що під час вилучення дитини [PERSON] , перебувала у стані алкогольного сп`яніння. За результатами тестування вміст алкоголю у крові [PERSON] становив 2,67%, відносно неї складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 178 КУпАП та ч. 2 ст. 184 КУпАП. (а.с. 36-37) Згідно листа від 01.03.2018 № 122-122/02 головного лікаря Дитячої клінічної лікарні № 3 Солом`янського району міста Києва вказано, що при госпіталізації стан дитини середнього ступеню тяжкості, обумовлений дефіцитом ваги 24%, катаральними явищами верхніх дихальних шляхів, затримкою психо-фізичного та мовного розвитку, що міг становити загрозу для здоров`я дитини. (а.с. 39) Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року по справі № 760/13902/18 відібрано від [PERSON] , її малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Передано малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на опікування Органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. (а.с. 41-49) Як вбачається з листа директора Солом`янського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 19.08.2019 № 108/280-832 в квітні 2017 року [PERSON] було взято під соціальний супровід з метою мінімізації негативного впливу несприятливих ситуацій на життєдіяльність родини, отримування навичок відповідального батьківства. Зважаючи на недостатній батьківський потенціал [PERSON] потребувала уваги фахівців Центру, в грудні 2017 року соціальний супровід було продовжено. За весь час перебування під соціальним супроводом з [PERSON] постійно проводилася мотиваційна робота спрямована на мінімізацію неблагополуччя в родині, було запропоновано відвідування навчальних курсів для сімей з підвищення батьківського виховного потенціалу, які проводилися кожної суботи на базі Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, за адресою: вул. Довженка, 2; неодноразово проводилися бесіди щодо необхідності зміни ставлення до дитини, тощо. Однак [PERSON] жодного разу зазначені курси не відвідувала та рекомендації фахівців Центру не виконувала, ігноруючи співпрацю з суб`єктами соціальної роботи. У листі зазначено, що після відібрання дитини, з метою збереження біологічної родини [PERSON] надавались рекомендацій та поради щодо повернення дитини до біологічної родини, щодо відвідування курсів батьківства, працевлаштування, щодо необхідності дотримання здорового способу життя, вчасного відвідування дитини. Фахівцями неодноразово наголошувалось на необхідності приведення житла до норм придатних для проживання дитини. Протягом всього супроводу фахівці неодноразово здійснювали інспектування та перевірки санітарно-гігієнічного стану квартири, але позитивних змін не відбувалося. Вказано, що всі спроби провести необхідну соціальну роботу в інтересах дитини супроводжувались небажанням матері відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. [PERSON] ігнорувала співпрацю з суб`єктами соціальної роботи, ухилялася від отримання послуги соціального супроводу, нехтувала порадами фахівців Центру, на зв`язок не виходила, на залишену інформацію не реагувала. Також вказано, що з метою збереження біологічної родини фахівці і надалі намагались провести відповідну роботу, але [PERSON] жодного разу не реагувала на залишену інформацію, на телефонні дзвінки не відповідала, двері при відвідуваннях не відчиняла. 04.07.2018, 12.10.2018, 26.10.2018, 29.10.2018, 14.11.2018, 09.12.2018, 14.01.2019, 14.05.2019, 29.05.2019, 19.06.2019, 24.06.2019, 17.07.2019, 31.07.2019, 08.08.2019, 16.08.2019 під час відвідування сім`ї - двері ніхто не відчиняв, на залишену інформацію відповідної реакції не було. У листі вказано, що під час відвідування сім`ї, 10.06.2019, [PERSON] до помешкання фахівців не впустила, фахівець Центру нагадав про відвідування школи батьківства та необхідність спілкування з сином, на що остання відповіла, що немає часу відвідувати малолітнього [PERSON] , бо влаштувалася працювати на мийку. З огляду на викладене, зроблено висновок, що у роботі з [PERSON] наявна одностороння ініціатива лише з боку фахівців соціальної роботи. Станом на 19.08.2019 [PERSON] не усунула причин, що перешкоджають належному вихованню дитини, у неї не сформовані навички відповідального батьківства, вона ухиляється від спілкування з фахівцями, і бажає отримувати запропоновану соціальну допомогу щодо підтримки її родини. (а.с. 56) З наявного в матеріалах справи акта від 09.01.2020, складеного під час відвідування спеціалістами служби позивачки за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що помешкання не придатне для проживання дитини, відсутні меблі, в кухні та в коридорі відсутня підлога. Для дитини відсутнє окреме спальне місце, місце для відпочинку та розвитку. Матір хлопчика не працює, соціальних виплат не отримує. Комісією у складі спеціалістів служби було складено висновок про те, що умови для повернення [PERSON] в родину матір`ю не створені. (а.с. 57) Пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 визначає, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленого батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координації діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на службу у справах дітей та сім`ї районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських. Селищних рад об`єднаних територіальних громад. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи та служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», п. 10 ч. 5 Типового положення про службу у справах дітей районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2007 року № 1068, служби у справах дітей мають право представляти у разі необхідності інтереси дітей в судах. У ч. 5 ст. 23 1 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що у разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] від 19.02.2020 № 108-1882, вбачається, що протягом усього періоду перебування малолітнього [PERSON] на первинному обліку служби матір хлопця ним не цікавилась. Жодних заходів матір`ю щодо повернення дитини на виховання не вжито. У зв`язку із вказаним, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 59-61) Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не піклується про свого малолітнього сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. З досліджених судом доказів встановлено, що відповідачка не займається вихованням сина, повністю усунулась та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до дитини будь-якої батьківської уваги та турботи, не забезпечила належних умов для виховання дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 Європейський суд з прав людини вказав, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Згідно викладеного, враховуючи найкращі інтереси малолітнього [PERSON] , беручи до уваги встановлені обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не зацікавлена у здійсненні своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , не усунула причин, що перешкоджають належному вихованню дитини, не вчинила жодних заходів щодо повернення дитини на виховання. Відтак, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову та позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову та враховуючи, що позивач за подання вказаної позовної заяви звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved