Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

24 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в до ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», третя особа [PERSON] про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом № 143/к від 23 липня 2013 року позивач був звільнений з посади гірничого диспетчера ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням трудових обов'язків. Вважає, що його звільнено безпідставно та з порушенням чинного законодавства. Звільнення викликане упередженим ставленням до нього зі сторони відповідача. Зазначає, що звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України допускається лише за наявності вини працівника. Вважає, що з його боку така вина відсутня. За весь період роботи на підприємстві з 2007 року по 2013 рік, позивач жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності. Також вважає, що при звільненні його з роботи, підприємством-відповідачем не було дотримано процедури звільнення, а саме: копію наказу про звільнення він отримав лише 20 грудня 2013 року, трудова книжка йому не видавалась. Просить суд скасувати наказ №143/к від 23 липня 2013 року про звільнення його з посади гірничого диспетчера ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», поновити його на роботі, стягнути з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 березня 2013 року по день поновлення на роботі та 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав, просили його задоволити. Представники ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» Солоп В.П., Ніколаєнко К.В. в судовому засіданні позов не визнали. Вважають, що [PERSON] звільнено з роботи без порушень норм трудового законодавства. Просили у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює в ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на посаді інженера відділу кадрів. Вона виготовляла наказ про звільнення [PERSON] з роботи з подальшим його погодженням. Станом на сьогоднішній день, [PERSON] трудову книжку не отримав, хоча неодноразово поштою надсилалися повідомлення [PERSON] про необхідність отримання трудової книжки. На пошті повідомили, що він не відкриває двері. [PERSON] працював на ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» з 01 червня 2012 року, що слідує з копії його трудової книжки (а.с. 114). Наказом № 143/к від 23 липня 2013 року, який підписаний в.о. директора [PERSON] (а.с. 5) позивач [PERSON] був звільнений з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього обов'язків з 24 липня 2013 року. З пояснень позивача та його представника, представників відповідача вбачається, що копію наказу про звільнення [PERSON] отримав 20 грудня 2013 року в приміщенні Нововолинського міського суду Волинської області, що трудова книжка [PERSON] до цього часу знаходиться на підприємстві Згідно довідок ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» (а.с. 124-125), [PERSON] за період з 01.06.2012 року по 24.07.2013 року членом профспілки не був та профспілкові внески з його заробітної плати не утримувались. Пленум Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 року № 6 із наступними змінами в п.п.22, 23 роз'яснив, що розглядаючи трудові спори у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бутизвільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Від [PERSON] до застосування дисциплінарного стягнення не було відібрано письмових пояснень щодо порушення трудової дисципліни, що підтвердили в судовому засіданні і представники відповідача Солоп В.П., Ніколаєнко К.В. Як вбачається з рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2013 року (а.с. 33-36) на [PERSON] наказом директора ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» № 116 від 09 липня 2013 року було накладено дисциплінарне стягнення у виді догани. Даний наказ скасовано вищезазначеним рішенням, яке ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2014 року залишене без змін. Відповідач на надав жодного доказу про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення за період роботи. Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 18 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», третя особа: [PERSON], Головне управління державної санітарно-епідеміологічної служби у Волинській області про визнання недійсними наказів № 30 від 31 січня 2013 року, № 36, 37 від 11 лютого 2013 року про направлення на позачерговий медогляд і встановлення терміну для проходження медогляду, про скасування наказу № 53 від 06 березня 2013 року про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допущення до роботи та стягнення моральної шкоди. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2013 року (а.с. 59-63) стягнуто з відповідача на користь позивача 3158,01 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07 березня 2013 року по 15 березня 2013 року. В задоволенні решти заявлених позовних вимог, в тому числі і в частині скасування наказу про відсторонення від роботи відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 серпня 2013 року (а.с. 56-58) вищезазначене рішення залишено без змін. На підставі досліджених вищезазначених судових рішень, щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки наказ про відсторонення [PERSON] від роботи з 16 березня 2013 року без збереження заробітної плати не скасований і його дія поновлюється після поновлення [PERSON] на роботі. На даний час медичний огляд [PERSON] не пройшов. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В суді встановлено, що [PERSON] зазнав моральних страждань заподіяних його незаконним звільненням з роботи, втрати ним нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» 3000 грн. присуджених до стягнення з підприємства як на службову особу, винну у незаконному звільненні працівника. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем в судовому засіданні не надано жодного доказу щодо правомірності звільнення [PERSON] з роботи. Таким чином в суді встановлено, що: по-перше, відповідачем не додержано процедури накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] у виді звільнення з роботи. По-друге, відповідачем не надано жодних доказів про систематичне невиконання працівником, тобто [PERSON] без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку.. Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» в частині поновлення на роботі з 24 липня 2013 року та стягненні моральної шкоди слід задоволити. Щодо судових витрат, то суд вважає за необхідне стягнути з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на користь позивача 96 грн., сплачених за судовий виклик, надрукований в газеті "Волинь нова" (а.с. 81, 84-85) та відправлення факсу в газету "Волинь нова" в сумі 13,12 грн. (а.с. 84, 87). Також до стягнення з відповідача в дохід держави належить 243,60 грн. судового збору та 243,60 грн. судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved