Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що судовим наказом №2н-61/2009 за її заявою стягнуто з [PERSON] 3030 грн. боргу та 5090,40 грн. процентів за користування позикою. Оскільки [PERSON] борг не сплатив, то рішенням Богородчанського районного суду від 13 березня 2013 року з [PERSON] стягнуто на її користь 12528,32 грн. процентів за користування позикою в період з березня 2009 року по лютий 2013 року та 391,64 грн. прострочення виконання зобов`язання; рішенням від 21 квітня 2016 року також задоволено її позов та стягнуто з [PERSON] 8781,40 грн. процентів за користування позикою в період з 01 березня 2013 року по 09 березня 2016 року; рішенням від 16 вересня 2019 року також задоволено її позов та стягнуто з [PERSON] 817 грн. процентів за користування позикою в період з 10 березня 2016 року по 17 липня 2019 року та 18247,38 грн. інфляційних витрат в період з 28 лютого 2009 року по 17 липня 2019 року за договором позики від 18 травня 2007 року. Таким чином загальна сума заборгованості [PERSON] перед нею становить 47677,48 грн. Відповідачем рішення суду не виконані, жодні кошти згідно договору позики їй не повернуто. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою в період з 18 липня 2019 року по 30 червня 2021 року та 4929,21 грн. інфляційних втрат за період з 18 липня 2019 року по 30 червня 2021 року. Також просить стягнути з відповідача 7500 грн. витрат на правову допомогу. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в поданій заяві представник позивачки просить справу слухати у її відсутності, та відсутності її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що судовим наказом №2н-61/2009 за заявою [PERSON] стягнуто з [PERSON] на її користь 3030 грн. боргу та 5090,40 грн. процентів за користування позикою (а.с.61-62). Оскільки [PERSON] борг не сплатив, то рішенням Богородчанського районного суду від 13 березня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 12528,32 грн. процентів за користування позикою в період з березня 2009 року по лютий 2013 року та 391,64 грн. прострочення виконання зобов`язання (а.с.6-8). Надалі рішенням Богородчанського районного суду від 21 квітня 2016 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] 8781,40 грн. процентів за користування позикою в період з 01 березня 2013 року по 09 березня 2016 року (а.с.9-11). Рішенням від 16 вересня 2016 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] 817 грн. процентів за користування позикою в період з 10 березня 2016 року по 17 липня 2019 року та 18247,38 грн. інфляційних втрат в період з 28 лютого 2009 року по 17 липня 2019 року за договором позики від 18 травня 2007 року (а.с.12-16). Згаданими рішеннями встановлено, що між сторонами 18 травня 2007 року було укладено договір позики. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 8 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц. Передбачені статтею 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] зобов`язання перед позикодавцем належним чином не виконав. Позивачкою визначено, що за період з 18.07.2019 року по 30.06.2021 року (713 днів) сума процентів за користування позикою в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми становить 2794 грн., а інфляційні втрати за цей період становлять 4929,21 грн. Однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат проведено виходячи із розрахунку боргу, куди вже було включено такі санкції відповідно до попередніх рішень судів. За таких обставин суму трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні втрати слід рахувати виходячи із суми боргу за договором позики, що визначено первинним рішенням суду, тобто з 3030 грн., за період часу, не охоплений попередніми рішеннями судів. За таких обставинах вважаю, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають до часткового задоволення, й з відповідача на користь позивачки слід стягнути за період з 18.07.2019 року по 30.06.2021 року 177,57 грн. трьох процентів річних та 387,25 грн. інфляційних втрат. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача. Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатським обєднанням "Індекс" 27 травня 2021 року укладено договір про надання правової допомоги №1/2021, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Розмір винагороди за вказаним договором становить 7500 грн. Позивачкою долучено до матеріалів справи квитанцію № 0.0.2165252454.1 від 17.06.2021 року про оплату 7500 грн. за договором про надання правової допомоги від 27.05.2021 року. З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, ціни позову, пропорційності витрат до предмета спору, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 599, 625, 1048 - 1050 ЦК України,

Outcome: partial