Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

18 березня 2020 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали позовної заяви Криворізького державного педагогічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4085,94 грн., 3% річних у розмірі 247,29 грн., пеню у розмірі 504,64 грн., а всього 4837,87 грн., та стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький державний педагогічний університет» в особі ректора Шрамка Ярослава Владиславовича та [PERSON] було укладено Договір № 02-02033 про надання освітніх послуг від 31 серпня 2017 року. Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки від 15.05.2018 року № 477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» та від 04.02.2019 року № 123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету, а також наказу ректора від 11.02.2019 року № 71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет. Відповідно до умов зазначеного договору, Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за спеціальністю: 014.05. Середня освіта (біологія), з присвоєнням ступеня вищої освіти «магістр», а відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за надання освітньої послуги, загальна вартість якої на час укладення договору за перший навчальний рік становила 12900 грн., зокрема за 2017 рік (вересень-грудень) - 3440 грн., 2018 рік - 9460 грн. Проте, згідно Наказу Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» №115-с від 26.01.2018 року [PERSON] було відраховано зі складу студентів університету за власним бажанням. 05 листопада 2019 року відповідачу була направлена претензія №145 з вимогою сплатити заборгованість за надання освітньої послуги у розмірі 3482,55 грн., яка останньою була залишена поза увагою, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 21 квітня 2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням яке повернулось з відділення пошти 06 липня 2020 року, з відміткою «За закінченням строку зберігання», відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що, 31 серпня 2017 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький державний педагогічний університет», в особі ректора Шрамка Я.В., та відповідачем було укладено договір №02-02033 про надання освітніх послуг для [PERSON] (далі - Договір), згідно умов якого Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр починаючи з 1-го курсу 1-го семестру за напрямом «Середня освіта (біологія).», форма навчання заочна, а відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за надання освітньої послуги, загальна вартість якої на час укладення договору за перший навчальний рік становила 12900 грн., зокрема за кожен календарний рік: 2017 рік (вересень-грудень) - 3440 грн., 2018 рік - 9460 грн. (а.с.5). Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки України від 15.05.2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» та від 04.02.2019 року №123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету», Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» було перейменовано на Криворізький державний педагогічний університет (а.с. 6,7). Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом установлено, що згідно витягу з наказу №115-с від 26 січня 2018 року [PERSON] було відраховано з університету за власним бажанням (а.с. 8). 05 листопада 2019 року позивач звертався до відповідача з письмовою претензією за №145 з вимогою сплатити заборгованість за надання освітньої послуги у розмірі 3482 грн. 55 коп., яка відповідачем була залишена поза увагою (а.с.10). Відповідно до ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, яка утворилась за надання освітньої послуги, позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд уважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання освітніх послуг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4085 грн. 94 коп., три процента річних у розмірі 247 грн. 29 коп. та пеню у розмірі 504 грн. 64 коп., а всього стягнути на свою користь 4837 грн. 87 коп. (а.с. 11, 12). Обраний позивачем спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11). Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2102,00 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням № 326 від 03.03.2020 року (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved