Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] (далі- позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі-відповідач), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового слідства. В обгрунтування позову вказала, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. внесені матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згідно якого 30.06.2018 р. вона знаходилась в [ADDRESS] , де отримала тілесні ушкодження. Розслідування кримінального провадження затягується, навмисно не проводяться необхідні слідчі дії. Вона неодноразово зверталась зі скаргами на бездіяльність слідчого до Макарівського районного суду Київської області, прокуратури та до Головного управління Національної поліції. На ці багаточисельні звернення ніяких заходів реагування не було вжито. У відповідях Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 09.02.2019, 07.06.2019 р., 20.02.2019 р., 19.10.2018 р. лише зазначалось, що досудове слідство проводиться неефективно. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05.12.2018 р. по справі №370/2454/18 її скарга задоволена в повному обсязі. Судом визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Швидкої Н.С. щодо розгляду клопотання [PERSON] від 22.11.2018 р. Факт ігнорування її, як потерпілої та подальша бездіяльність слідчого спонукали позивача подавати клопотання до Макарівського ВП та звертатись зі скаргами до суду. 17.01.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 04.07.2018 р. 17.01.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 02.01.2019 р. 07.05.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена частково, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 17.04.2019 р. у визнанні незаконною бездіяльності слідчого судом було відмовлено. 14.06.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена частково, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 29.05.2019 р. у визнанні незаконною бездіяльності слідчого судом було відмовлено. 03.07.2019 р. слідчий Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Чернишук Д.О. прийняв рішення про закриття кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. на підставі абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. Разом з тим, частина перша статті 284 КПК України (у редакції станом на момент винесення постанови слідчим) містить 10 пунктів та не містить абзацу 14, відтак неналежне виконання слідчим Д.О. Чернишуком своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, завдало істотної шкоди правам позивача як потерпілого, які від злочину не захищено. Ухвалою суду від 26.09.2019 р. вказана незаконна постанова слідчого була скасована. 08.08.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 її клопотання було задоволене, судом відведено слідчого від участі в розслідування кримінального провадження. Постановою слідчого Макарівського відділення поліції Гноєвського П. від 06.11.2019 року кримінальне провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р., закрито на підставі п. 10 ч ст. 284 КПК України. Ухвалою суду від 10.01.2020 р. вказана незаконна постанова слідчого була скасована. У зв`язку з неефективним проведенням досудового розслідування, затягування строків досудового розслідування та бездіяльністю слідчих Макарівського ВП позивач була змушена подавати клопотання, скарги, заяви до Макарівського відділення поліції, Макарівського районного суду, Києво-Святошинської місцевої прокуратури, які знаходяться в смт Макарів. Позивач проживає в с. Вільне Макарівського району, тому, їй довелось витрачати власні кошти на проїзд та власний час, щоб приїхати до смт Макарів та подати вказані документи до вказаних установ. Так, позивачем було здійснено 21 поїздку, а саме: 26.09.2018 р., 22.11.2018 р., 03.12.2018 р., 18.12.2018 р., 02.01.2019 р., 16.01.2019 р., 23.01.2019 р., 15.02.2019 р., 17.04.2019 р., 02.05.2019 р., 29.05.2019 р., 05.06.2019 р., 24.07.2019 р., 05.08.2019 р., 10.09.2019 р., 16.09.2019 р., 24.09.2019 р., 01.10.2019 р., 19.12.2019 р., 23.12.2019 р., 10.01.2020 р., що підтверджується копіями вказаних документів доданих до позовної заяви. Вартість проїзду з с. Вільне до смт Макарів (через с. Бишів) складає: 41 грн. в одну сторону що підтверджується копіями квитків. Таким чином, за 21 поїздку з с. Вільне до смт Макарів і в зворотньому напрямку нею було сплачено: 1722 грн. 00 коп. Таким чином, незаконною бездіяльністю слідчих Макарівського ВП та неналежним розслідуванням кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. позивачу було заподіяно матеріальні збитки у розмірі 1722 грн. 00 коп. Окрім того, позивач вказує, що Макарівське відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області завдало позивачу моральної шкоди у період з 01.07.2018 року по 22.01.2020 рік бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. Затягування розслідування та неналежне розслідувань кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. завдало позивачу моральних страждань, які проявляються у відчуттях відчаю, страху, соромі, приниженні, неможливістю продовжувати активне життя і великого бажання примусити розслідувати вказане кримінальне провадження. Але найбільші моральні страждання вона переживала у зв`язку з незаконними рішеннями слідчих, прийнятих 03.07.2019 та 06.11.2019, про закриття кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. Позивач відчувала безмежну беззахисність у зв`язку з тим, що кримінальне провадження було закрито двічі, а її права від злочину не захищено. У неї виникли сильні сумніви у можливості захисту її прав від злочину без участі в корупційних, приятельсько-кумівських схемах. У неї склалося враження, що добитися справедливості в нашій державі неможливо, що Україна не є правовою державою, хоча останнє задекларовано в Конституції України. З урахуванням тривалості негативного впливу на її здоров`я та необхідності проведення подальшого лікування хвороб, які виникли та загострились позивач оцінила завдану їй моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень. Факт встановлення у неї захворювання підтверджується довідкою Бишівської АЗПСМ №172 від 23.12.2019 р., де вказано діагноз: ВСД по гіпертонічному типу. Враховуючи викладене, позивач просить: визнати відповідача Макарівське відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головной управління Національної поліції в Київській області таким, що завдав позивачу [PERSON] моральну та матеріальну шкоду в період з 01.07.2018 р. по 22.01.2020 р. бездіяльністю підлеглим йому підрозділом при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 року; стягнути з спеціального рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області шляхом списання в безспірному порядку на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 1722 грн. 00 коп., та моральну шкоду у сумі 20 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 23.01.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.03.2020 року, яке неодноразово відкладалося, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третій особі - строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву. Від відповідача відзив на позов не надходив. Від третьої особи надійшли письмові пояснення на позов, які приєднані до матеріалів справи. У письмових поясненнях, третя особа вказала, що виходячи із змісту позовних вимог, вбачається, що позивач знаходився у правовідносинах із відповідачем саме внаслідок дій якого, виникла підстава звернення позивача до суду для відновлення його порушених прав. Головне управління Казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди не завдавало, тому третя особа вважає, що не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Окрім того, зазначено, що у разі надходження від стягувача відповідних документів, які передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 у редакції постанови КМУ від 30.01.2013 № 45, провадяться заходи щодо безспірного списання коштів з рахунків відповідача на користь позивача. Окрім того, третя особа вказала, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Крім того, третя особа вважає, що позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причино-наслідковий зв`язок. Тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління Казначейства просили відмовити. Ухвалою суду від 25.06.2020 р. заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог повернуто позивачу на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.09.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.11.2020 р. Судовий розгляд справи відкладено на 12.02.2021 р. У судовому засіданні 12.02.2021 р. позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судове засідання 12.02.2021 р. відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, своїх представників не направили, причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, наведені доводи щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. внесені матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згідно якого 30.06.2018 р. позивач знаходилась в [ADDRESS] , де отримала тілесні ушкодження. Як вказала позивач, та що не заперечив відповідач, розслідування вказаного кримінального провадження затягується, навмисно не проводяться необхідні слідчі дії. Вона неодноразово зверталась зі скаргами на бездіяльність слідчого до Макарівського районного суду Київської області, прокуратури та до Головного управління Національної поліції. На ці багаточисельні звернення ніяких заходів реагування не було вжито. У відповідях Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 09.02.2019 р., 07.06.2019 р., 20.02.2019 р., 19.10.2018 р. лише зазначалось, що досудове слідство проводиться неефективно. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05.12.2018 р. по справі №370/2454/18 скарга позивача задоволена в повному обсязі. Судом визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Швидкої Н.С. щодо розгляду клопотання [PERSON] від 22.11.2018 р. Факт ігнорування позивача, як потерпілої та подальша бездіяльність слідчого спонукали позивача подавати клопотання до Макарівського ВП та звертатись зі скаргами до суду. 17.01.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 04.07.2018 р. 17.01.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 02.01.2019 р. 07.05.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена частково, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 17.04.2019 р. у визнанні незаконною бездіяльності слідчого судом було відмовлено. 14.06.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 скарга позивача була задоволена частково, судом зобов`язано слідчого розглянути її клопотання від 29.05.2019 р. у визнанні незаконною бездіяльності слідчого судом було відмовлено. 03.07.2019 р. слідчий Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Чернишук Д.О. прийняв рішення про закриття кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. на підставі абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. Разом з тим, частина перша статті 284 КПК України (у редакції станом на момент винесення постанови слідчим) містить 10 пунктів та не містить абзацу 14, відтак неналежне виконання слідчим Д.О. Чернишуком своїх службові обов`язків через несумлінне ставлення до них, завдало істотної шкоди правам позивача як потерпілого, які від злочину не захищено. Ухвалою суду від 26.09.2019 р. вказана незаконна постанова слідчого була скасована. 08.08.2019 р. ухвалою Макарівського районного суду Київської обл. по справі №370/2454/18 її клопотання було задоволене, судом відведено слідчого від участі в розслідування кримінального провадження. Постановою слідчого Макарівського відділення поліції Гноєвського П.С. від 06.11.2019 року кримінальне провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р., закрито на підставі п. 10 ч ст. 284 КПК України. Ухвалою суду від 10.01.2020 р. вказана незаконна постанова слідчого була скасована. У зв`язку з неефективним проведенням досудового розслідування, затягування строків досудового розслідування та бездіяльністю слідчих Макарівського ВП позивач була змушена подавати клопотання, скарги, заяви до Макарівського відділення поліції, Макарівського районного суду, Києво-Святошинської місцевої прокуратури, які знаходяться в смт Макарів. Позивач проживає в с. Вільне Макарівського району, тому, їй довелось витрачати власні кошти на проїзд та власний час, щоб приїхати до смт Макарів та подати вказані документи до вказаних установ. Так, позивачем було здійснено 21 поїздку, а саме: 26.09.2018 р., 22.11.2018 р., 03.12.2018 р., 18.12.2018 р., 02.01.2019 р., 16.01.2019 р., 23.01.2019 р., 15.02.2019 р., 17.04.2019 р., 02.05.2019 р., 29.05.2019 р., 05.06.2019 р., 24.07.2019 р., 05.08.2019 р., 10.09.2019 р., 16.09.2019 р., 24.09.2019 р., 01.10.2019 р., 19.12.2019 р., 23.12.2019 р., 10.01.2020 р., що підтверджується копіями вказаних документів доданих до позовної заяви. Вартість проїзду з с. Вільне до смт Макарів (через с. Бишів) складає: 41 грн. в одну сторону що підтверджується копіями квитків. Таким чином, за 21 поїздку з с. Вільне до смт Макарів і в зворотньому напрямку позивачем було сплачено: 1722 грн. 00 коп. Таким чином, незаконною бездіяльністю слідчих Макарівського ВП та неналежним розслідуванням кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. позивачу було заподіяно матеріальні збитки у розмірі 1722 грн. 00 коп. Встановлені судом обставини, повністю підтверджуються письмовими матеріалами справи (а.с. 3-15). За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, де вона є потерпілою, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного складу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що Макарівське відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області завдало їй моральної шкоди у період з 01.07.2018 року по 22.01.2020 рік бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. Затягування розслідування та неналежне розслідувань кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. завдало позивачу моральних страждань, які проявляються у відчуттях відчаю, страху, соромі, приниженні, неможливістю продовжувати активне життя і великого бажання примусити розслідувати вказане кримінальне провадження. Але найбільші моральні страждання вона переживала у зв`язку з незаконними рішеннями слідчих, прийнятих 03.07.2019 та 06.11.2019, про закриття кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р. Позивач відчувала безмежну беззахисність у зв`язку з тим, що кримінальне провадження було закрито двічі, а її права від злочину не захищено. У неї виникли сильні сумніви у можливості захисту її прав від злочину без участі в корупційних, приятельсько-кумівських схемах. У неї склалося враження, що добитися справедливості в нашій державі неможливо, що Україна не є правовою державою, хоча останнє задекларовано в Конституції України. З урахуванням тривалості негативного впливу на її здоров`я та необхідності проведення подальшого лікування хвороб, які виникли та загострились позивач оцінила завдану їй моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень. Факт встановлення у неї захворювання підтверджується довідкою Бишівської АЗПСМ №172 від 23.12.2019 р., де вказано діагноз: ВСД по гіпертонічному типу (а.с. 12). Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, щодо доказування моральної шкоди, порушення прав особи вже само по собі тягне моральні страждання і виникнення моральної шкоди, тому не потрібно доводити факт страждань, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (рішення у справах «Анатолій Войтенко проти України», заява №18966/02, «Світлана Науменко проти України», заява №41984/9). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 56 Конституції України, згідно якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Крім того, ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме бездіяльність при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 12018110210000462 від 01.07.2018 р., затягування розслідування та неналежне розслідувань кримінального провадження, що завдало позивачу моральних страждань, які проявляються у відчуттях відчаю, страху, соромі, приниженні, неможливістю продовжувати активне життя і великого бажання примусити розслідувати вказане кримінальне провадження, відчуття не захищеності з боку правоохоронних органів, двічі закриття кримінального провадження, де вона є потерпілою, враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що позивачем не мотивовано заподіяння їй моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., разом з тим суд вважає, що відшкодування в розмірі 2000,00 грн. відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1722,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн.

Outcome: partial