Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

11 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні доньки, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на таке: З 2005 року вона мешкала з [PERSON], з яким у зареєстрованому шлюбі не перебувала. [INFO] року в них народилася донька [PERSON]. Відповідач записав доньку на себе та дав їй своє прізвище та по-батькові. Після народження дитини вони з відповідачем мешкали разом майже 2 роки. Спочатку спільне життя було не поганим, відповідач був добрий та турботливий чоловік, але згодом почав зловживати спиртними напоями, почав влаштовувати бійки та сварки. За усіма сімейними конфліктами була присутня малолітня дитина, яка ще з дитинства зазнала психологічне насилля. Дитина стала не спокійним малюком, завжди плакала при зустрічі з батьком, який був на підпитку. Після дворічного сумісного життя, сімейні відносини між нею з відповідачем припинилися, спільне життя розпалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових підстав. Вона, як мати, турбується про доньку, створює усі необхідні умови для її подальшого життя, забезпечує продуктами харчування, одягом, учбовими приладами, іграшками та предметами особистої гігієни. Місце мешкання відповідача їй не відоме, від виховання своєї дитини відповідач самоусунувся, не цікавиться її місцем знаходженням та розвитком. Взагалі до доньки відноситься байдуже. Вона зі свого боку не чинить перешкод зустрічам дитини з батьком. Матеріально відповідач дитині не допомагає, добровільно аліменти не сплачує. Грошей на утримання дитини не вистачає. Відповідач як батько дитини не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що у майбутньому буде негативно впливати на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає своїй дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. У зв'язку з вищенаведеним, а також враховуючи те, що умов з дитиною батько не створив, у батька з донькою не має спільних поглядів на життя, вона вважає, що відповідач не виконує обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала за підстав невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини сторін, пояснивши, питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини було розглянуто на засіданні опікунської ради, яка визнала доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] року народження, просила позов задовольнити. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які, допитані в судовому засіданні кожен окремо, підтвердили доводи сторони позивача, з'ясувавши думку малолітньої [PERSON], [INFO] р.н., щодо порушеного позивачкою спору, дослідивши письмові докази у справі, дістає таких висновків. Відповідно до ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч.1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч.4). Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1). Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч.3). Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4). Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження на а.с. 15). Малолітня [PERSON], [INFO] року народження, проживає з позивачем (а.с.8), яка як мати дитини опікується донькою, створює усі необхідні умови для її гармонійного фізичного і духовного розвитку, утримує матеріально, дбає про стан здоров'я, освіту дитини. Натомість відповідач як батько дитини самоусунувся від виховання та матеріального забезпечення доньки. Так, відповідно до довідки, виданої ТОВ «Український рітейл» (а.с.9), [PERSON] працювала на посаді пекаря магазину 01145 ТОВ «»Український рітейл» 15 січня 2016 року по 16 жовтня 2015 року та проявила себе з як добросовісний, порядний, відповідальний робітник (а.с.10). Згідно з довідкою Костянтинівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 5 від 22 квітня 2016 року за № 30 (а.с.16), [PERSON], [INFO], навчається в 4-а класі з 01 вересня 2015 року по теперішній час та відповідно до характеристики за період навчання в школі набула значних успіхів у навчально-виховному процесі завдяки наполегливій сумісній систематичній роботі родини, вчителів та дефектологів (а.с.17). Як вбачається з листа Костянтинівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 5 від 25 квітня 2016 року за № 01/10-98, батько [PERSON] - [PERSON] з родиною не проживає з 2007 року, протягом 2012-2016 років він не цікавиться успіхами доньки у навчанні, її поведінкою, не відвідує батьківські збори, жодного разу не спілкувався з класоводом. Зі слів матері відповідач доньці не телефонує, не цікавиться її життям та не допомагає матеріально (а.с.18). Відповідно до висновків комісії за актом обстеження матеріальної побутових умов сім'ї [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], родина [PERSON] благополучна. Проблем у стосунках між членами родини немає. [PERSON] та [PERSON] систематично займаються вихованням доньки [PERSON] та забезпечують дитину усіма необхідними для життя і навчання речами (а.с.19). За станом здоров'я [PERSON], [INFO] року народження, здорова, що підтверджується висновком лікаря педіатра від 28 квітня 2016 року (а.с.20). За наявною в матеріалах справа громадською характеристикою на відповідача (а.с.37), [PERSON] від виховання доньки самоусунувся, матеріально не допомагає. Допитані у судовому засіданні в якості свідків кожен окремо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт самоусунення відповідача від виховання та матеріального утримання доньки протягом кількох років. Підсумовуючи, суд дістає висновку, що в порушення вимог ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст.150,155 Сімейного кодексу України [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON], [INFO], не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує доньку матеріально, що доведено позивачем і що не спростовано відповідачем. Крім того відповідно до характеристики за час мешкання за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе з негативної сторони, вживає алкогольні напої, самоусунувся від виховання доньки. Зі слів сусідів матеріально не допомагає, аліменти не сплачує (а.с.23). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Висновком Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 07 липня 2016 року №531/12 визнано доцільним інтересам дитини позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] року народження (а.с.36). За поясненнями у судовому засіданні малолітньої [PERSON], [INFO], вона свого батька фактично не знає, стосунків з нею він не підтримує, не дзвонить та не спілкується з нею ні в який спосіб, навіть не вітає із днем народження. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач свідомо, з власної волі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та наданих йому прав, він ні усно, ні письмово не спілкується з донькою, не цікавиться її долею, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться станом здоров'я дитини, її розвитком, не проявляє до неї ані найменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, а тому за п.2 ч.1 ст.164 СК України має бути позбавлений батьківських прав. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.183 СК України, суд вважає можливим визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки,у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. За наведених підстав позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved