Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

26.05.2021 року позивач [PERSON] ,звернувся до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) розміром 3,8 умовних кадастрових гектара в КСП «Жовтневе» на території Каракуртської (колишньої Жовтневої) сільської ради Болградського району, мотивуючи свої вимоги тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON] та прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй майно, в тому числі на земельну частку розміром 3,86 умовних кадастрових гектара в КСП «Жовтневе». Він немає ніякої інформації щодо видачі сертифіката на право на земельну частку на ім`я бабусі та не впевнений чи взагалі він видавався, але бабуся була включена до списків членів КСП «Жовтневе» під №1222, окрім того у нього є викопіровка з плану земель колишньої Жовтневої сільської ради де вказана і бабусина частка землі вже виділена в натурі на місцевості. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою для оформлення належним чином свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, втім йому було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю сертифіката на право на земельний пай, тому він змушений звернутися до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - сільський голова Бойчев П., до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Також до суду електронною поштою надійшла заява від старости с.Каракурт Жечевої О. , в який вона також визнає позовні вимоги [PERSON] та зазначає, що [PERSON] , як члену сільськогосподарського підприємства «Жовтневе» був виданий сертифікат на земельну ділянку (пай) в розмірі 3,86 умовних га. В натурі на місцевості дана земельна ділянка не виділялась. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] за життя була включена до списку громадян-членів КСП «Жовтневе» під порядковим номером «1222» (а.с.8-9) та їй належить право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 умовних кадастрових гектари, вартість якої становить 15 771 грн. без індексації та с індексацією 38 587,54 грн., що підтверджується довідкою начальника Болградського районного відділу земельних ресурсів Гетьмана П.К. № 919 від 04.09.2001 року (а.с.10). Також з заяви старости с.Каракурт Жечевої О. вбачається, що [PERSON] , як члену сільськогосподарського підприємства «Жовтневе» був виданий сертифікат на земельну ділянку (пай) в розмірі 3,86 умовних га. В натурі на місцевості дана земельна ділянка не виділялась. Тобто сертифікат був виданий, но на даний час його оригінал відсутній. Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 1997 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі актового запису №40, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.11). За життя [PERSON] залишила заповіт від 12.12.1997 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області, Жечевою Л.М. , зареєстрований в реєстрі №15. За вказаним заповітом все своє майно вона заповідала позивачу - [PERSON] . Згідно пункту 1 (абз. 3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP, спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв онук [PERSON] фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою Каракуртської сільської ради Болградського району № 1342 від 27.11.2019 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи витребуваної судом та матеріалами самої спадкової справи № 55/2020, заведеною 25.03.2020 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., з якої вбачається що з заявою про видачу свідоцтва звернувся тільки позивач. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. № 291/02.31 від 05.04.2021 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю документів що посвідчують право власності на нерухоме майно (а.с.16). Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідних положень ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), а [PERSON] , фактично успадкував вказане право на земельну ділянку (пай), наявні усі підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачем, який є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved