Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Поточищенської сільської ради Городенківського району, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивувавала тим, що вищезазначене домоволодіння, згідно свідоцтва про право власності від 01.03.1990 року, належали колгоспному двору, головою якого був її батько - [PERSON]. Проте, саме свідоцтво про право власності відсутнє. Для будівництва та обслуговування жилого будинку виділена земельна ділянка площею 0,18 га, що стверджується довідкою Поточищенської сільської ради № 287 від 12.04.2016 року. [PERSON] помер [INFO] року. На час смерті батька позивача разом з ним були зареєстровані та проживали [PERSON] та позивач з сім'єю, що підтверджується довідкою сільської ради № 285 від 12.04.2016 року. Після смерті [PERSON] вони вступили в управління та володіння спадковим майном та прийняли спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі не оформили. [PERSON] померла [INFO] року. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є [PERSON] та [PERSON]. Довідкою Поточищенської сільської ради від 15.10.2015 року доводиться, що на момент смерті матері позивач проживала разом з нею, вели спільне господарство, здійснювала догляд за нею та проводила її поховання. [PERSON] подав письмову заяву, якою ствердив, що на частку у спадковому майні не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не звертався, участі у справі не бажає приймати. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору. Однак, після вивчення поданих нею документів, в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері нотаріусом позивачу відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкодавця. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Поточищенська сільська рада позовні вимоги визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960 р., загальною площею 105,1 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., 4 сараїв, літньої кухні, 2 стодол, вбиральні, кладової, гаражу, 2 навісів, криниці, огорожі, вигрібної ями, вимощення. З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7457 від 16.10.2015 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 15 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 01.03.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому від 14.02.1990 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Довідкою № 284 від 12.04.2016 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району стверджено, що жилий будинок знаходиться за адресою [ADDRESS] Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 286 від 12.04.2016 року, виданою виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району стверджено, що в домогосподарстві по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані на постійне місце проживання і проживали: голова сім'ї - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], зять - [PERSON], [INFO], внук - [PERSON], [INFO], внук - [PERSON], [INFO] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. [PERSON] добровільно відмовляється від своєї частки в житловому господарстві та погоджується на визнання права власності на житлове господарство вцілому за позивачем [PERSON], що слідує з поданої до суду заяви. [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом РАЦС Городенківського районного управління юстиції. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 24.02.1968 р., серії [NUMBER] від 12.04.1968 р., стверджено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача та [PERSON]. Батьки перебували у шлюбі з 26.11.1959 року, що слідує з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Позивач після укладення шлюбу з [PERSON], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Після його смерті спадщину прийняли - дочка (позивач) [PERSON] та дружина [PERSON], так як на час смерті разом проживали, були зареєстровані та вели спільне господарство, що стверджено довідками № 631 від 15.10.2015 року, № 285 від 12.04.2016 року, виданими виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради. [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 19.05.2015 р. виконкомом Поточищенської сільської ради. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Померла [PERSON] заповіту не вчиняла. На час його смерті діяв Цивільний кодекс України (2004р.). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] (позивач) та [PERSON]. Брат позивача - [PERSON] на частку у спадковому майні не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не звертався, що слідує з поданої до суду заяви від 25.04.2016 року. Про те, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, свідчать довідки № 631 від 15.10.2015 року, № 285 від 12.04.2016 року, видані виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 569/02-31 від 19.04.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] оскільки позивачем не подані правовстановлюючі документи. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 287 від 12.04.2016 року, виданої виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради слідує, що за жилим будинком в с. Поточище вул. Шевченка, 67 числиться земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,18 га. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216, 1222, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved