Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя. В позові вказує, що 21.10.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище [PERSON] . Рішенням Вижницького районного суду від 01.10.2018 р. шлюб між ними розірвано. В шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей. За час проживання у шлюбі, на спільні кошти, збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу,- задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Припинено право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] . 13 вересня 2019 року державним реєстратором зареєстровано за нею право власності згідно рішення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказувала, що між нею та та відповідачем по справі є усна домовленість про поділ між ними спільного майна, а саме, що житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] залишається у її власності та користуванні, а житловий будинок з надвірними будівлямі господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , залишається за відповідачем. Іншого способу захисту своїх прав та інтересів, немає, а тому змушена звернутися суду з даним позовом. Просить визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Припинити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. В адресованій суду заяві просить справу розглядати у її відсутність позовні вимоги підтримує . Відповідач в судове засідання не з`явився. В адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Судом встановлено, що сторони з 21 жовтня 2006 року зареєстрували шлюб у Вижницькому районному відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області, актовий запис № 63. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , 2008 р.н. та син [PERSON] , 2013 р.н.. Рішенням Вижницького районного суду від 01.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано. За час проживання у шлюбі, на спільні кошти, збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером №1796414873205. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як достовірно було встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , були придбані сторонами під час шлюбу, що не заперечується і відповідачем , а тому дане майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 липня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу,- задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Припинено право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] . 13 вересня 2019 року державним реєстратором зареєстровано за позивачем право власності згідно рішення суду від 24.07. 2019 року , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №180915474 від 13.09.2019 року. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищенаведене, суд вважає підлягає до задоволення.

Outcome: approved