Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

17 липня 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та просить суд виключити відомості про нього, як батька дитини [PERSON], [INFO] з актового запису №304, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області у книзі реєстрації народжень від 01.10.2014 року, а також свідоцтва про народження дитини, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. З 17 листопада 2007 року позивач перебував в офіційному шлюбі з відповідачем - [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було зроблено актовий запис №315. Спільне життя з відповідачем у позивача не склалося. В 2008 році позивач припинив з відповідачем сімейні відносини та забравши всі свої речі, виїхав на постійне проживання до Одеської області, де проживає і до теперішнього часу. Відповідач проживає в [INFO]. Так як у позивача з відповідачем не було спільних дітей і вони не бажали в подальшому перебувати в зареєстрованому шлюбі, то на початку листопаду 2013 року позивач прибув до м.Орджонікідзе де він разом з відповідачем звернулись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області з заявами про розірвання шлюбу, за якими 03 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського МУЮ, їхній шлюб був розірваний про що було зроблено актовий запис №39 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ №195560. Після чого позивач проживав в іншій області, створив нову сім'ю. З відповідачем позивач після розірвання шлюбу не спілкувався та не цікавився її життям. В червні 2015 року відповідач повідомила позивача, що після офіційного розірвання шлюбу, вона перебувала у сімейних відносинах з іншим чоловіком, завагітніла від нього і 16.09.2014 року народила дочку - [PERSON]. Так як біологічний батько [PERSON] відмовився від визнання її батьківства, то 01.10.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського МУЮ у Дніпропетровській області у книзі реєстрації народжень вчинено актовий запис про народження дитини за №304. Однак без згоди позивача в графі "батько" відділ реєстрації зазначив його прізвище та по-батькові дитини. Таким чином, відповідач завагітніла через 13 днів після розірвання шлюбу та через 9 місяців народила дитину, у зв'язку з чим позивача на підставі ч. 2 ст. 122 СК України було записано як батька. Внаслідок чого у сім'ї позивача виникають напруженні ситуації, так як позивач розповідав, що спільних дітей з відповідачем немає, але записаний у свідоцтві про народження дитини відповідача, як батько, що є підставою при зверненні відповідача до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, хоча позивач насправді не являється біологічним батьком дитини. Позивач не бажає в подальшому значитись в свідоцтві про народження дитини її батьком, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання з'явився та позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання з'явилась та проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Врахувавши думку та позицію сторін, викладену у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Судоми встановлено, що\~з 17 листопада 2007 року позивач перебував в офіційному шлюбі з відповідачем - [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було зроблено актовий запис №315. В 2008 році позивач припинив з відповідачем сімейні відносини та забравши всі свої речі, виїхав на постійне проживання до Одеської області, де проживає і до теперішнього часу. Відповідач проживає в [INFO]. Так як у позивач з відповідач не мали спільних дітей і вони не бажали в подальшому перебувати в зареєстрованому шлюбі, то на початку листопаду 2013 року позивач разом з відповідачем звернулись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області з заявами про розірвання шлюбу, за якими 03 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського МУЮ, їхній шлюб був розірваний про що було зроблено актовий запис №39 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ №195560. Після чого позивач проживав в іншій області, створив нову сім'ю. З відповідачем позивач після розірвання шлюбу не спілкувався та не цікавився її життям. В червні 2015 року відповідач повідомила позивача, що після офіційного розірвання шлюбу, вона перебувала у сімейних відносинах з іншим чоловіком, завагітніла від нього і 16.09.2014 року народила дочку - [PERSON]. Так як біологічний батько [PERSON] відмовився від визнання її батьківства, то 01.10.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського МУЮ у Дніпропетровській області у книзі реєстрації народжень вчинено актовий запис про народження дитини за №304. Однак без згоди позивача в графі "батько" відділ реєстрації зазначив його прізвище та по-батькові дитини. Таким чином, відповідач через 13 днів після розірвання шлюбу завагітніла та через 9 місяців народила дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126і\~127 цьогоКодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини та до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пунктах 10, 11постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті122,124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті126,127 СК). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановлює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Факт відсутності кровного споріднення між [PERSON] і дитиною [PERSON] не доводився, в зв'язку з визнанням відповідачем позовних вимог. Згідно ч.1ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч.4 та ч.5ст.174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року в п.24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~

Outcome: approved