Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

26.12.2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області та просять постановити судове рішення, яким визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] в наступних частках: - за [PERSON] на 1/4 частину, як за членом колгоспного двору та на 1/4 частину після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]; - за [PERSON] на 1/4 частину, як за членом колгоспного двору та на 1/4 частину після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO]; При цьому позивачі посилаються на те, що цей житловий будинок станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, позивачі [PERSON], [PERSON] та померлі [PERSON], [PERSON] входили до його складу та придбали кожний право власності на 1/4 частку цього будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. Після смерті [PERSON] його частину у житловому будинку успадкувала дружина [PERSON], позивач по справі, інші спадкоємці відмовили від прийняття спадщини. Окрім цього після смерті, [PERSON] залишила заповіт, в якому все своє майно заповіла [PERSON], який також прийняв спадщину. Однак рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачам відмовлено в проведенні реєстрації права власності на їх частку будинку, та постановами приватного нотаріуса відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом на частину будинку через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Позивачі [PERSON], [PERSON] просять розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з'явився, надав відзив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (помер [INFO]), [PERSON] (померла [INFO]) та позивачі [PERSON], [PERSON]. На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/4 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області №73 від 13.02.2018 року (а.с.20). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння , що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім'я власника. Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов'язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об'єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно № 42463033, 42464434 від 09.08.2018 року позивачам [PERSON] і [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок через відсутність у них правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.25,26). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2016 року, виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №315 [PERSON], помер [INFO] (а.с.12). Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.11.1983 року, а/з №12 (а.с.9), тобто відповідно до ст. 1261 ЦК вона є спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Баннівської сільської ради №702 від 20.08.2018 року (а.с.15). Інші спадкоємці діти - [PERSON], [PERSON] та мати [PERSON] у встановленні законом строки відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №278/2016, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. від 08.08.2018 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відсутня реєстрації права власності на житловий будинок за померлим. Також на деяке спадкове майно позивач [PERSON] вже отримала свідоцтва про право на спадщину за законом. Окрім вищезазначеного, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2018 року, виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №22, [PERSON], померла [INFO] (а.с.13). Після її смерті відкрилася спадщина на усе належне їй на день смерті майно в тому числі на 1/4 частину вищезазначеного будинку. При житті [PERSON] склала заповіт від 16.06.2016 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області Бочевої В.В., зареєстрований в реєстрі за №26, відповідно до якого заповіла все своє майно, що буде їй належати на день смерті - [PERSON], позивачу по справі. Заповіт не змінено та не скасовано (а.с.17). Спадкоємець за заповітом [PERSON], позивач по справі, прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Баннівської сільської ради №683 від 10.08.2018 року (а.с.16). Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Станєвої В.Б. від 13.02.2018 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність частки житлового будинку спадкодавцям (а.с.24). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що також підтверджується копією спадкової справи № 36/2018, заведеною приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Станєвою В.Б., з якої вбачається що до нотаріальної контори звернувся тільки [PERSON] та на деяке спадкове майно він вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved