Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 03 вересня 2021 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В якому зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2012 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області , актовий запис № 134. Вказує, що з [PERSON] спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та взаємоповаги, несумісних характерів і відмінності поглядів на життя, а тому просить шлюб, зареєстрований між ними 04 серпня 2012 року, розірвати. Крім того, просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина за місцем її проживання та стягнути судові витрати по справі з відповідача на її користь. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчить власний підпис останнього в матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв без його участі не подавав. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо неявки останнього в судове засідання. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Вимога про розумний строк покладає на суд обов`язок розглянути і вирішити справу без невиправданих зволікань, що дасть можливість надати особі своєчасний захист її прав, свобод та інтересів. Строк розгляду і вирішення справи може вважатися розумним, якщо судовий захист правам особи надано своєчасно. Важливою гарантією права на справедливий судовий розгляд є розгляд справи упродовж «розумного строку», що гарантує ст. 6 Європейської конвенції. Вказана гарантія підкреслює важливість того, що правосуддя повинно здійснюватися без затримок, які можуть підірвати його ефективність та довіру до нього. Приймаючи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи, що відповідач клопотання про відкладення розгляду справи, суду не надав, суд вважає можливим проводити розгляд справи за його відсутності. 2. Заяви, клопотання. 2.1. 05 жовтня 2021 року в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про надання терміну на примирення для збереження сім"ї, мотивуючи його тим, що сім"ю ще можна зберегти. 3. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. 15 вересня 2021 року судом було винесено ухвалу про відкриття загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 3.2. Протокольною ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження, клопотання відповідача про надання строку для примирення задоволено та призначено справу до судовогго розгляду по суті на 27 жовтня 2021 року. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Виконуючи приписи ст.ст.264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області 04 серпня 2012 року, актовий запис № 134. Судом встановлено і дана обставина визнана сторонами, що у сторін є спільна неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що обставини щодо наявності спільної неповнолітньої дитини сторонами визнаються, обгрунтованого сумніву щодо достовірності та добровільності їх визнання у суду немає, а відтак, вони не підлягають доведенню в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ 5. Мотивована оцінка аргументів сторін та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та мотиви відхилення доводів сторін. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Як слідує з ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З пояснень позивача в судовому засіданні слідує, що сторони не підтримують сімейних стосунків. Позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу. Судом на виконання вимог п.10 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» було надано сторонам строк для примирення. В судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків з відповідачем. Подальше збереження шлюбу та спільне проживання неможливе та суперечить інтересам позивача. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України далі СК). Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в ході розгляду справи вказав, що вважає, що шлюб можливо зберегти, проте жодних належних доказів, які б підтверджували факт спрямований на збереження сім"ї суду не надав. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не вправі покладати в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя, як просить відповідач, при наявності на це категоричного заперечення позивача. Оскільки між подружжям склалися неприязні стосунки, сторони не підтримують сімейних відносин, позивач категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків та вказує на те, що вони не підтримують шлюбних стосунків, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, наявні правові підстави для задоволення позову, а тому суд приходить до висновку, шлюб між сторонами слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу\~ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, неповнолітню дитину слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. 6. Судові витрати. 6.1 Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви, в сумі 908 грн. 00 коп. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, їх слід стягнути з відповідача відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved