Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: вселити її в кімнату №8 квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй користуватись та розпоряджатись вказаним житловим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 25.01.2005 року відповідачу з сім'єю з 3х осіб був виданий ордер №0812 серія Б на зазначене жиле приміщення, яке було приватизоване, про що видано Свідоцтво про право власності на це житло, але відповідач замінив замок на вхідних дверях кімнати, перешкоджає їй користуватись та розпоряджатись кімнатою. Позивач у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується врученням судової повістки відповідній житлово-експлуатаційній організації, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 12). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, обставини, викладені у позовній заяві та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Третя особа Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю та прийняття рішення відповідно до діючого законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.01.2005 року [PERSON] з сім'єю з 3х осіб був виданий ордер №0812 серія Б на зазначене жиле приміщення за адресою: кімната №8 квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Зазначене житло було приватизовано, про що 05 березня 2007 року видано Свідоцтво про право власності на це житло, яке посвідчує, що кімната №8 квартири [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: кімната №8 квартира [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної власності викладено в ст. 355 ЦК України як власність двох чи більше осіб (співвласників). Отже, право спільної власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. За змістом ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Вирішуючи даний конкретний спір з приводу захисту права користування та розпорядження житлом, усунення перешкод у праві користування житлом позивача, визначивши характер правовідносин, правовий статус осіб та підстави виникнення цього права, враховуючи те, що право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, суд дійшов висновку, що [PERSON], як співвласник, за своїм розсудом має володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та не може бути позбавлена права користування та розпорядження цим майном, тому її право спільної власності має бути захищено. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved