Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що вона проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], який перебуває на балансі у КП «Дирекція замовника». Дана квартира є приватизованою, в ній зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Починаючи з 08 червня 2013 року сусід позивачки [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] розпочав вчиняти незаконні дії, які полягали в самовільному захопленні та проведенні будівельних робіт в приміщенні загального користування, а саме кухні, без будь-яких на це прав, документів та дозволів. Внаслідок чинення неправомірних дій ним було вибито вхідні двері, викинуто речі позивачки та відгороджено кухню, завезено будівельні матеріали. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2013 року зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування - спільною кухнею та привести приміщення загального користування (кухню) в попередній стан. Зазначені дії відповідача завдали їй значної матеріальної шкоди - у вигляді створення ситуації в якій їй довелося облаштувати нове місце для приготування їжі собі та членам сім'ї, розпочати процедуру приведення кухні до попереднього стану та моральної шкоди, яка полягає у наданні їй медичними працівниками допомоги, які провівши відповідне обстеження встановили факти значного погіршення стану здоров'я на нервовому підґрунті, яке виникло внаслідок неправомірних дій [PERSON] На даний час позивачкою укладено та проведено оплату ряду будівельних робіт для відновлення попереднього стану кухні на загальну суму понад 5 000 грн. За наведених обставин [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 5 000 грн. та моральну, яку вона оцінює в розмірі 10 000 грн., а також відшкодувати їй витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн. В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримав з мотивів наведених в ньому, та суду пояснив, що розмір матеріальної шкоди в сумі 5 000 грн. обґрунтовується тим, що позивачка понесла згідно рахунку-фактури № 33/4/5-1 від 25 січня 2014 року витрат на купівлю будматеріалів на суму більше 10 000 грн., відповідно частка відповідача [PERSON] на їх закупівлю повинна складати 5 000 грн. Вказав що добровільно виконати рішення суду від 03 грудня 2013 року відповідач не бажає, однак у органи виконавчої служби з метою примусового виконання цього рішення [PERSON] не зверталась. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечив, просив в позові відмовити як необгунтованому та безпідставному. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] цього гуртожитку. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2013 року зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування - спільною кухнею та привести приміщення загального користування (кухню) в попередній стан (а.с. 3). Згідно рахунку-фактури № 33/4/5-1 від 25 січня 2014 року [PERSON] придбала у СПД [PERSON] будівельні матеріали та інструмент на загальну суму 11 100 грн., а саме цемент, пісок, кутники, плитку, батареї, цеглу та бетономішалку (а.с. 25). Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу порушення права позивачки на вільне та безперешкодне користування кухні, як приміщення загального користування мешканців гуртожитку, який знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 99. Пунктом 6 розділу 1 „Примірного положення про гуртожитки" передбачаено, що у гуртожитку повинні забезпечуватися необхідні умови для проживання, а пунктом 19 розділу 3 „Примірного положення про гуртожитки" закріплено, що мешканцям, які проживають у гуртожитку категорично забороняється провадити самовільно переобладнання й перепланування приміщень. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку співвласники (співвласниками) допоміжних приміщень на рівні з власниками приватизованих квартир. Відповідно до ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кухні, санвузли, тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Конституційний Суд у рішенні від 09.11.2011 № 14-рп/2011 зазначив, що в положенні пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як способом захисту свого права позивачка обрала відшкодування матеріальної шкоди, як витрат, які вона понесла для відновлення свого порушеного права, зокрема приведення кухні до попереднього стану та моральної шкоди, як моральних страждань, які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому обов'язок доказуванню розміру завданої шкоди, виходячи із принципу змагальності сторін покладається на позивача. Як на доказ розміру завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачка посилається на рахунок-фактуру № 33/4/5-1 від 25 січня 2014 року щодо придбання будівельних матеріалів та інструментів на суму 11 100 грн., однак даний письмовий доказ ніяким чином не підтверджує, що ці витрати позивачка понесла саме на переобладнання кухні загального користування. Також не доведено, що для приведення кухні в попередній стан необхідно саме такого роду матеріали та в кількості зазначеній у рахунку-фактурі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Однак сторони не вважали за потрібне подати додаткові докази або клопотати перед судом про їх витребування. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, однак таких заяв до суду не надходило. Разом з тим, резолютивною частиною рішення від 03 грудня 2013 року суд поклав обов'язок саме на [PERSON] привести приміщення кухні у попередній стан. А тому в разі набрання цим рішенням законної сили позивачка вправі звернути його до примусового виконання у відповідний орган державної виконавчої служби, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За приписами ч.1 ст.1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивачка посилається на медичні довідки та висновки з приводу погіршення стану її здоров'я на нервовому підґрунті (а.с. 27,28). Однак із даних довідок та матеріалів справи суд не вбачає причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивачки та діями відповідача, які полягали у проведенні будівельних робіт в приміщенні кухні загального користування. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необгрунтованими, такими, що грунтуються на припущеннях, а не на доказах, та не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 32, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27 ч. 2, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed