Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] , звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, укладеного 17 листопада 2014 року Локницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя у сторін не склалось, через відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Причиною розірвання шлюбу є те що від часу укладання шлюбу стосунки між сторонами погіршилися, почастішали сварки та конфлікти, ініціатором яких був відповідач. Протягом двох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають. Подальше збереження шлюбу є недоцільним, примирення між сторонами є неможливим. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву від 03 січня 2020 року, отриману судом 09 січня 2020 року, за змістом якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задоволити, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву від 08 січня 2020 року, в якій просив розглянути справу без його участі у якій повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов переконання, що обставини, на які покликається позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог знайшли своє підтвердження. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданного 17 листопада 2014 року, виконавчим комітетом Локницької сільської ради Зарічненського району Рівненської області вбачається що 17 листопада 2014 року, зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №10 (а. с. 6). Під час шлюбу у сторін народилась дочка, [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2015 року Локницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області, актовий запис № 10 (а. с. 7). Згідно позовних вимог Позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. У судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають на протязі двох років, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалась даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони упродовж тривалого часу шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим, оскільки це суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення. Спору щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги відсутність погодження сторін щодо примирення, визнання позову відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, та їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дочки сторін - [PERSON] , [INFO] суд виходить з того, що з досліджених у судовому засіданні матеріалів позовної заяви вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо її місця проживання. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За змістом ст. 160 Сімейного кодексу України місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У позовній заяві позивачка просила залишити проживати разом із собою дочку [PERSON] , [INFO] , відповідач з приводу цього не заперечує, суд вважає, що в цій часині позовна вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " у зв`язку з реєстрацією шлюбу (а. с. 6) та виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, про що заявила позовну вимогу, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд вважає, що в цій частині позовні вимоги також підлягають до задоволення. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою є підставними та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтвердженні судові витрати які складаються із судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved