Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

14 травня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та відшкодування шкоди та просила зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її заробітної плати відповідно до положень Законодавства України із встановленням надбавок в розмірі 15 та 20 відсотків, здійснити виплати грошових сум, що безпідставно були не нараховані та несплачені в період з 13.05.2012 року до 13.05.2015 року, стягнути з відповідача 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення моральної шкоди - задоволенні частково. Зобов'язано Комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради перерахувати та виплатити позивачу [PERSON] заробітну плату з нарахуванням їй надбавки до посадового окладу у розмірі 15% відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» за період часу з 13.05.2012 року по 13.05.2015 року, за виключенням сум, що вже нею отримані. Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Також вирішено питання щодо судового збору (том 2 а.с.80-84). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 2 а. с. 93-103). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення моральної шкоди. Судом 1 інстанції встановлено, що позивач [PERSON] працює завідувачем зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КЗ «ДМКСП № 4» ДОР» з 10.06.2011 року відповідно до наказу №100-К від 10.06.2014 року, та за сумісництвом працює на 0,25 ставці зубного техніка відповідно до наказу №102-К від 10.06.2014 року, згідно довідки Дніпропетровської міської клінічної стоматологічної поліклініки №4» ДОР», та згідно копії трудової книжки (том 1 а.с. 13-15). Відповідно до копії диплому молодшого спеціаліста від 29.03.1994 року [PERSON] закінчила Дніпропетровське базове медичне училище №1 за спеціальністю «стоматологія ортопедична» та їй присвоєно кваліфікацію «зубного техніка» (т.1 а.с.16). Згідно із положенням про зуботехнічну лабораторію ортопедичного відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради від 2013 року, зуботехнічна лабораторія є структурним підрозділом ортопедичного відділення, яка мала 8,5 штатних посад (т.1 а.с. 30-32). Відповідно штатного розпису КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради станом на 01.01.2015 року у штаті зуботехнічної лабораторії наявні 4,75 штатних посад (т.1 а.с.74). Листом Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.04.2015 року №150/3/5-15 роз'яснено, що випускники «Дніпропетровського базового училища №1» отримують диплом державного зразка за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (освітній рівень - неповна вища освіта) та мають право працювати в державних медичних закладах за здобутою кваліфікацією. Згідно із Законом України «Про вищу освіту», який діяв на момент отримання освіти позивачем, неповна вища освіта трактується як освітній рівень вищої освіти особи і є достатнім для здобуття нею кваліфікацій за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста. Після набрання чинності ЗУ «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-7 диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра. (а.с. 12). Зуботехнічна лабораторія, яка входить у структуру КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради є його структурним підрозділом, що підтверджується відповідями з Міністерства охорони здоров'я (т.1 а.с.237-238), Департаментів охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради (т.1 а.с.239) та Дніпропетровської обласної державної адміністрації (т.1 а.с.242-243). Також встановлено, щовідповідно до Наказу №102-к від 10.06.2011 року позивачці з 10.06.2011 року встановлена доплата на 0,25 ставки за виконання обов'язків тимчасово відсутнього зубного техніка [PERSON] на термін її відпустки по догляду за дитиною, за межами робочого часу за основною посадою з оплатою праці за фактично відпрацьований час. Відповідно до копії розрахункових листків по заробітній платі позивача (т.1 а.с.95-107), вони містять графу «інші нарахування», в якій зазначаються суми грошових коштів, які нараховувалися позивачу, як вищевказана доплата. Вирішуючи питання щодо часткового задоволенню позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що доплата на 0,25 ставки за виконання обов'язків тимчасово відсутнього зубного техніка проводиться згідно наказу № 102-к від 10.06.2011 року та відповідає вимогам трудового законодавства. Що стосується невиплати позивачці надбавки до посадового окладу у розмірі 15%, то суд виходив із того, що відповідачем в порушення вимог п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» за період часу з 13.05.2012 року по 13.05.2015 року безпідставно не виплачується зазначена надбавка. При цьому суд посилався на те, що позивач має необхідну медичну освіту та обіймає посаду керівника структурного підрозділу закладу, що виходячи з обсягу роботи та змісту п.2.2.9 зазначеного наказу, дає їй право на отримання надбавки. Також, врахувавши конкретні обставини справи та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 15 000 грн., що відповідає ч ст.237-1 КЗпП України, якою встановлено, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак з вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ст. 2 зазначеного закону, основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] дійсно працює завідувачем зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КЗ «ДМКСП № 4» ДОР» з 10.06.2011 року відповідно до наказу №100-К від 10.06.2014 року, та за сумісництвом працює на 0,25 ставці зубного техніка відповідно до наказу №102-К від 10.06.2014 року, згідно довідки Дніпропетровської міської клінічної стоматологічної поліклініки №4» ДОР», та згідно копії трудової книжки. Відповідно до копії диплому молодшого спеціаліста від 29.03.1994 року [PERSON] закінчила Дніпропетровське базове медичне училище №1 за спеціальністю «стоматологія ортопедична» та їй присвоєно кваліфікацію «зубного техніка» (т.1 а.с.16), що з урахування Закону Україну «Про вищу освіту» в редакції від 01.07.2014 року прирівняно до фахівця з вищою освітою першого рівня, з 01.08.2014 року. Згідно із положенням про зуботехнічну лабораторію ортопедичного відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради від 2013 року, зуботехнічна лабораторія є структурним підрозділом ортопедичного відділення, яка мала 8,5 штатних посад (т.1 а.с. 30-32). Відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», керівникам закладів охорони здоров'я та їх структурних підрозділів із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою посадові оклади встановлюються, виходячи з тарифних розрядів посад фахівців відповідної кваліфікації, з урахуванням підвищення на 10 - 20 відсотків у залежності від обсягу роботи: - на 10 відсотків - при кількості посад фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою (з урахуванням посади керівника) згідно зі штатним розписом до 3 одиниць (включно); - на 15 відсотків - понад 3 до 10 одиниць (включно); - на 20 відсотків - понад 10 одиниць. Отже, для отримання підвищення, враховуючи обсяг роботи, необхідна наявність двох умов: наявність базової чи неповної вищої медичної освіти та обіймання посади керівника закладу чи його структурного підрозділу. Колегія суддів вважає, що позивач у заявлений в позові період не обіймала посаду керівника структурного підрозділу, виходячи зі змісту вищевказаного Наказу та Положенням про зуботехнічну лабораторію ортопедичного відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради за 2013-2015 р.р., оскільки дослівно з нього вбачається, що зуботехнічна лабораторія є структурним підрозділом ортопедичного відділення, а не закладу. Посилання ж судом на різноманіття листів та відповідей є безпідставним, оскільки вони містять суб'єктивну думку та особисте трактування авторів, тоді як вищевказаний Наказ має чітке визначене коло осіб, які мають право на підвищення. Що стосується освіти, необхідної для отримання спірної доплати, то в розумінні зазначеного наказу та ЗУ «Про освіту» лише з 01.08.2014 року освіту позивача було прирівняно до фахівця з вищою освітою першого рівня. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що У ІІІ кварталі 2013 року спеціалістами контрольно-ревізійного відділу при Департаменті охорони здоров'я облдержадміністрації проведена перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка № 4» ДОР» за період з 01.11.2010 по завершальний звітний період 2013 року. За результатами проведеної перевірки було складено довідку № 55 від 23.08.2013 року та 03.09.2013 року видано наказ №1172/0/197-13 «Про результати перевірки КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР». В довідці КРУ №55 було встановлено, що протягом 2010-2013 років, в порушення п.2.2.10 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 05 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», завідувачу виробництвом ортопедичного відділення (завідувачу зуботехнічної лабораторії) по спеціальному фонду встановлювався посадовий оклад з урахуванням підвищення на 15%, як керівнику самостійного структурного підрозділу. Під час дослідження даного питання встановлено, що завідувач виробництва в поліклініці не очолює окремий структурний підрозділ, а керує роботою зубних техніків, які входять до складу ортопедичного відділення. Зазначене призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] за КЕКВ 1111 «Заробітна плата» на суму 2028,94 грн. у 2012 році та за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у 2013 році-1472,83 грн. А всього на суму 3 501,77 грн. На виконання наказу ДОЗ ДОДА №1172/0/197-13 «Про результати перевірки КЗ ««Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР», 09.09.2013 р. головним лікарем закладу [PERSON] було видано наказ №112 «Щодо результатів перевірки КЗ «ДМКСП №4»ДОР» контрольно-ревізійним відділом при ДОЗ ДОДА». В одній із вимог п.1 даного наказу в.о. головного бухгалтера закладу [PERSON] було зобов'язано: «згідно з п. 3 наказу №33 по КЗ «ДМКСП №4» ДОР» від 02.01.2013 р. «Про створення тарифікаційної комісії» внести відповідні зміни до тарифікаційного списку та припинити з вересня 2013 р. дію п. 5 додатку №1 до даного наказу щодо подальшого підвищення посадового окладу завідувача зуботехнічною лабораторією ортопедичного відділення на 15% як керівника самостійного структурного підрозділу закладу». У п.5 Додатка №1 наказу №33 від 02.01.2013 р., який було припинено, було зазначено таке: «Завідувачу зуботехнічної лабораторії схемний посадовий оклад з урахуванням категорії підвищити на 15% (п. 2.2.9.). Отже, починаючи з вересня 2013 р. нарахування [PERSON] 15% доплати до посадового окладу як керівнику самостійного структурного підрозділу закладу було припинено. З даними довідкою та наказами Позивачка була своєчасно ознайомлена та 07.10.2013 р. звернулася з заявою, за якою надала згоду на утримання зайво сплачених коштів за результатами перевірки КРУ ДОЗ ДОДА (т.2 а.с. 147). 07.10.2013 року на підставі даної заяви [PERSON], в.о. головного бухгалтера закладу [PERSON] звернулася до в.о. головного лікаря [PERSON] із службовою запискою, в якій просила видати розпорядження бухгалтерії закладу, за яким дозволити утримання з заробітної плати завідувача зуботехнічною лабораторією ортопедичного відділення [PERSON], починаючи з жовтня 2013р., зайво нарахованих внаслідок підвищення її посадового окладу на 15% як керівнику самостійним структурним підрозділом коштів у розмірі 3 501,77 грн., в т.ч. за КЕКВ 1111 «Заробітна плата» на суму 2028,94 грн. у 2012 році та за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у 2013 році-1472,83 грн., в розмірах, встановлених чинним законодавством України. В той же день за даною службовою запискою було видане розпорядження № 21 «Про надання дозволу на утримання з заробітної плати [PERSON] зайво нарахованих коштів у розмірі 15% як керівнику самостійного структурного підрозділу», п.1 якого такий дозвіл був наданий, та, починаючи з жовтня 2013 р. з заробітної плати [PERSON] за вересень почалося утримання зайво виплачених сум (т.2 а.с. 150-151). Дані утримання та зміни тарифікаційного списку підтверджуються розрахунковими листками [PERSON] за жовтень-грудень 2013 р., «Зведенням за серпень 2013р.» та « Тарифікаційними списком працівників ортопедичного відділення та зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення за серпень 2013 року, станом на 03.09.2013 року. На даний час наказ № 33 від 02.01.2013 року (т.2 л. д. 145-146) з відповідними додатками, в який було внесено зміни наказом № 112 від 09.09.2012 року (т.2 л.д. 143-144) та розпорядження № 21 від 07.10.2013 року (т.2 а.с. 150-151), якими було припинено доплату до посадового окладу - 15% як керівнику самостійного структурного підрозділу закладу, та надано дозвіл на утримання з заробітної плати [PERSON] зайво нарахованих коштів у розмірі 15% як керівнику самостійного структурного підрозділу, виданого на підставі її заяви, позивачем не оскаржено. Суд 1 інстанції на вищевказане уваги не зверну, в повній мірі не з'ясував підстави з яких було припинено доплату до посадового окладу та надано дозвіл на утримання з заробітної плати [PERSON] зайво нарахованих коштів, та дійшов необґрунтованого висновку щодо задоволення позову. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо нарахування та виплати надбавок в розмірі 15 та 20 відсотків, здійснення виплати грошових сум, що безпідставно на думку позивача, були не нараховані та не сплачені в період з 13.05.2012 року до 13.05.2015 року, та, відповідно, стягнення моральної шкоди, оскільки надбавку в розмірі 20% позивачка отримує, а на отримання доплати в розмірі 15% законних підстав немає. З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що висновки суду 1 інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], з вищенаведених підстав.

Outcome: dismissed