Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому вказує, що рішенням Ленінського районного народного суду м. Одеси від 15.06.1989 р. (справа №2-1625) за нею визнано право особистої власності на цілий спірний будинок в [ADDRESS]. Цей будинок був проданий 16.04.1927 р. за договором купівлі-продажу власником [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (тоді за адресою: [ADDRESS]). Оскільки продавець [PERSON] не мала документів, які підтверджували її право на продаж будинку (літ. "А" та літ. "Б"), то вона мала лише право власності на дворове місце розміром 455 кв.м. (нині 467 кв.м.) [ADDRESS]. Як вважає позивач, договір купівлі-продажу від 16.04.1927 р. фактично прикриває продаж земельної ділянки розміром 455 кв.м., оскільки продавець [PERSON] мала право власності на дворове місце без будинків згідно з виписом з першої частини актової книги Одеського нотаріуса [PERSON]. Позивач вважає, що цим договором порушені її права і інтереси і оскільки він являється недійсним, просить також визнати за нею право користування земельною ділянкою пл.. 455 кв.м. за адресою: [ADDRESS], визнати недійсним рішення Одеського міськвиконкому №652 від 17.07.1998р. про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 255 кв.м.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом і за законом від 25.02.1980р. видане на ім'я [PERSON] та [PERSON] 4-ою Одеською державною нотконторою, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.05.1987р., видане на ім'я [PERSON] Першою одеською державною нотаріальною конторою, визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння від 12.11.1998р., видане на ім'я [PERSON], визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 28.12.1998р., виданий на ім'я [PERSON] Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У своїх письмових запереченнях вказує, що договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] від 16.04.1927р. був предметом розгляду Одеського обласного суду, який у 1998р. розглядав аналогічний позов [PERSON] до [PERSON] У своїх позовних вимогах, викладених в рішенні Одеського обласного суду від 21.01.1998 року, [PERSON] просила визнати недійсним вищевказаний договір між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] (дід та бабка сторін), стверджуючи, що дід та бабка купили не домоволодіння, а лише дворове місце. У зв'язку з цим [PERSON] просила визнати недійсним усі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і законом на ім'я [PERSON], та визнати за нею право користування усією земельною ділянкою площею 467 кв.м. На підставі цього представник відповідача просив в частині позовних вимог провадження закрити, в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити. Крім того, вказує на пропущення позивачем позовної давності, що являється підставою для відмови у позові. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Ухвалою Ленінського районного суду м. Одеси від 15.06.1989 р. скасовано рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 26.09.1974 р. про вилучення у [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] Рішенням Одеського обласного суду від 21.01.1998р. [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння від 16.04.1927р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом і заповітом від 25.02.1980р. на ім'я [PERSON] і [PERSON] та від 28.05.1987р. на ім'я [PERSON] та визнання права користування земельною ділянкою площею 467 кв.м. [ADDRESS] Вказані позовні вимоги ідентичні частині позовних вимог, що розглядає нині суд. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також встановлено, що рішенням виконкому ОМР від 17.07.1998р. [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 255 кв.м. за адресою: [ADDRESS], 28.12.1998р. видано відповідний державний акт про право приватної власності на землю. 12.11.1998р. виконавчий комітет ОМР видав [PERSON] свідоцтво про право власності на його частини домоволодіння [ADDRESS] Позовні вимоги про визнання недійсним вищеперелічених рішення виконкому ОМР, державного акту про право приватної власності на землю, свідоцтва про право власності на домоволодіння являються похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння від 16.04.1927 р. та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та законом від 25.02.1980р. та від 28.05.1987р., тому суд вважає їх необґрунтованими. Рішення Одеського виконкому №625 від 17.07.1998 року було винесено з дотриманням вимог ЗК України від 18.12.1990 року. Свідоцтво про право власності на домоволодіння №2-1464 від 12.11.1998 р. на ім'я [PERSON] лише посвідчувало існуючі раніше правовстановлюючі документи, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом і за законом від 25.02.80р., виданого [PERSON] Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.05.1987 року, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.08.2011 року (справа №2-95/2011) [PERSON] зверталася до [PERSON], Одеської міської ради, виконкому ОМР з позовом про визнання недійсним рішення Одеського міськвиконкому №625 від 17.07.1998 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння [ADDRESS], визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю від 28.12.1998р. №1603 з інших підстав і їй було відмовлено в задоволенні позову, а також вимоги про поновлення строків позовної давності. Таким чином, позивачці було відомо про існування правовстановлюючих документів відповідача за межами позовної давності, з заявою про поважність причин пропущення позовної давності [PERSON] не зверталася. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. За положеннями ч.4 ст. 88 ЦПК України через те, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed