Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

29 липня 2016 року позивач звернулася з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько та відповідачки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на садибу [ADDRESS], які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва особистої власності на житловий будинок від 1985 року. Домоволодіння [NUMBER] на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] в цілому складалася із: житлового будинку А-1, житловою площею - 40,1кв.м., загальною - 72, 8 кв.м.; літньої кухні -Б; сараю -В; навісу - Л; та розташована на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею - 1137кв.м. Відповідно до Акту від 17.02.2016, складеного інженером інвентаризації нерухомого чайна [PERSON] під час інвентаризації садиби, у вище зазначеній садибі [NUMBER] виявлено споруд та переобладнань приміщень, які відносяться до об'єктів самочинного будівництва. Зазначену спадщину після смерті [PERSON] прийняли в рівних долях спадкоємці першої черги: дружина спадкодавця - [PERSON], яка мешкала із спадкодавцем на момент смерті, вона, яка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, та відповідачка - [PERSON], яка мешкала із спадкодавцем на момент смерті. Кожному спадкоємцеві було повинно перейти у власність по 1/3 частині спірної садиби [NUMBER], але всі спадкоємці не оформили спадщину, оскільки відповідач не визнає її право на спадщину і утримує у себе оригінал Рішенням Виконкому Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 22.03.1985 року за № 148/7 «Про затвердження акту прийняття в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS]», оригінал технічного паспорту на домоволодіння від 18.10.1984, вважаючи, що відсутність у неї реєстрації в спадковій нерухомості не дає їй право на неї. Крім цього, спадкодавець [PERSON] загубив свідоцтво про право особистої власності на садибу. При цьому їх мати - [PERSON], не забажала виділяти свою долю із спільного майна їхнього подружжя з спадкодавцем і з цього приводу не подавала письмової заяви до нотаріальної контори. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] першої черги чи в порядку представлення немає. [INFO] в м. Дніпропетровську померла їх мама - [PERSON]. Після смерті матері - [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частини домоволодіння (садиби) [ADDRESS], які спадкодавця прийняла, як спадщину, після смерті - [PERSON] Вона та відповідачка прийняли спадщину після смерті [PERSON] -1/3 частинну садиби [ADDRESS]. Вона звернулась у шестимісячний строк до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а відповідачка [PERSON] постійно мешкала із спадкодавцем на момент її смерті. Кожному із спадкоємців повинно перейти по 1/6 частині спадщини - спірної спадкової садиби, після смерті [PERSON] Інших спадкоємців після смерті [PERSON] першої черги чи в порядку представлення немає. Однак, на даний час, вона після смерті батька - [PERSON], та смерті їх матері - [PERSON], не має можливості оформити спадщину, оскільки спадкодавець [PERSON] при житті загубив свідоцтво про особисту власність на житловий будинок [NUMBER] та відповідач не визнає її право, що унеможливило оформити спадщину. Факт неможливості оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON], підтверджується постановою державного нотаріуса. На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину садиби [ADDRESS]. Визнати за нею право власності після смерті [PERSON] на 1/6 частину садиби [ADDRESS]. Визнати за відповідачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину садиби [ADDRESS]. Визнати за відповідачкою [PERSON] право власності після смерті [PERSON] на 1/6 частину садиби [ADDRESS]. (а.с.2-6). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Зазначили, що позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями. Нічиї права не порушуються. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала у їх задоволенні. Зазначила, що їм потрібні лише частки, а потім будуть розбиратися, що кому. Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, надали до суду спадкові справи. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є рідними доньками [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та про шлюб (а.с.9-11, 29). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 січня 1964 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 12 вересня 2014 року, актовий запис № 835 (а.с.46 з обороту). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 28 липня 2015 року, актовий запис № 728 (а.с.7). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовленого станом на 17 лютого 2016 року домоволодіння А-1 загальною площею 72,8кв.м, житловою площею 40.1кв.м, допоміжна 32,7кв.м складається з кв. 1 - 1 - тамбур площею 2,9кв.м, 2 - кухня площею 10,4кв.м, 3- санвузол площею 4,4кв.м, 4- житлова площею 6,5кв.м, 5 - житлова площею 14,8кв.м, разом по кв.1 39,0кв.м., житлова 21,3кв.м. кв. № 2 - 1 - коридор площею 4,5кв.м, 2 - коридор площею 4,5кв.м, 3 - житлова площею 10,8кв.м, 4 - житлова площею 8,0кв.м, 5 - кухня площею 6,0кв.м, разом по кв. № 2 загальна площа 33,8кв.м, житлова 18,8кв.м (а.с.14-18). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовленого станом на 18 жовтня 1984 року домоволодіння А-1 загальною площею 59,3кв.м, житловою 43,8кв.м, службовою 15,5кв.м, складається з 1-1 сіни площею 4,6кв.м, 2-кухня площею 6,3кв.м, 3-житлова площею 6,7кв.м, 4-житлова площею 9,0кв.м, 5-житлова площею 16,4кв.м, 6-житлова 11,7кв.м, 7-сіни 4,6кв.м (а.с.32-36). З акту інженера з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] від 17.02.2016 року вбачається, що проведено 09.02.2016р. технічну інвентаризацію домоволодіння по [ADDRESS], за результатами якої встановлено, що внутрішнє переобладнання в житловому будинку літ.А-1, прибудова літ.А1-1 (1991р.), сарай тимчасовий літ.Ж (над Б) (1985р.), вбиральня-душ літ.Д (1991р.), погріб з шийкою літ.Е (1991р.), вбиральня літ.З (1985р.), сарай тимчасовий літ.М (в 1991р.), навіс літ.Л (1991р.) не належать до самочинного будівництва. На дату інвентаризації домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 72,8кв.м, житловою площею 40,1кв.м, літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, сараю тимчасового літ.Ж (над Б), вбиральні-душу літ.Д, погребу з шийкою літ.Е, вбиральні літ.З, сараю тимчасового літ.М, навісу літ.Л, споруд та замощення №1-11,І (а.с.19). З відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 28.03.2016р. №3681 вбачається, що станом на 31.12.2012р. в інвентарній справі відсутні відомості щодо реєстрації права власності по [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.40). З домової книги на домоволодіння по [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON] проживала та була зареєстрована зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-31). 22 березня 1985 року рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 147/7 затверджено акти прийом до експлуатації побудованого [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] розміром 6,66м к 10,95м, який складається з 4-х кімнат, житловою площею 43,8кв.м, корисна площа 59,3кв.м. . Установлено за [PERSON] право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON] оформити правовстановлюючі документи (а.с.37). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.01.2016р. державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будиок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS], після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у зв'язку з відсутністю на рухах правовстановлюючих документів (а.с.20). Із наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 122/2015 відкритої до майна [PERSON], який помер [INFO] з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] 11.03.2015р. Також спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані та проживали зі спадкодавцем (а.с.44-54). Із наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 472/15 відкритої до майна [PERSON], яка померла [INFO] з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] 28.08.2015р. Також спадщину прийняла [PERSON], яка була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем (а.с.63-70). З відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 14.03.2016р. № 12733 в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012р. містяться відомості про зареєстроване право власності на [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.04.1985 року виданого Самарським районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів № 148/7 від 22.03.1985 року, зареєстровано в БТІ в реєстрову книгу за № 439 за реєстровим № 117 (а.с.71). З свідоцтва про право власності від 18.04.1985 року виданого Самарським районним відділом комунального господарства право власності на буд. 27 по вул. П'ятигорська в м. Дніпропетровська належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.72). Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку А-1 1962 року побудова площею 55,6кв.м, а-1 прибудова 1962 року побудова площею 14кв.м, а1-1 1982 року побудова 6,7кв.м, а ганок з козирком 1982 року побудова площею 2,8 (2,0) кв.м, А1-1 прибудова 1991 року площею 25,1кв.м, а 1 ганок 1991 року площею 1кв.м, Б літня кухня 1976 року площею 21,4кв.м, б ганок 1976 року площею 0,3кв.м, б1 ганок 1976 року 0,3кв.м, Ж (над Б) сарай тимчасовий 1985 року площею (4,4кв.м), В 1976 року площею 6,2кв.м, Д вбиральня-душ 1991 року площею 3,6кв.м, Е - погріб з шийкою 1991 року площею 2,8 (4,8)кв.м (а.с.74). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Оскільки, батьки сторін придбали домоволодіння у шлюбі, то домоволодіння було їх спільною сумісною власністю, тобто кожному належало по 1/2 частині домоволодіння. Після смерті [PERSON] спадщину у розмірі 1/2 частина домоволодіння прийняли доньки [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] в рівних частках по 1/6 частині. Після смерті [PERSON] спадщину у розмірі (1/2+1/6) = 2/3 частини прийняли її доньки [PERSON], [PERSON] в рівних частках по 1/3. Так, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved