Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

21.10.2015 року позивач звернулась до Липовецького районного суду із вищевказаним позовом до Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області. Позивач позов обґрунтував таким. Квартира за №9 що знаходиться у житловому будинку за №29, що розташована по вул.. В. Липківського у м. Липовець, Вінницької області, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власністю Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області. З 2004 року, вона, [PERSON], разом із сімєю добросовісно заволоділа чужою квартирою за №9, що знаходиться у житловому будинку за №29, що розташована по вул.. В. Липківського у м. Липовець, Вінницької області, про що достовірно було відомо власнику, оскільки він не заперечував, жодних дій з даного приводу не чинив. З того часу, вона, [PERSON], \~продовжує володіти нерухомістю відкрито для інших осіб, безперервно по даний час. У продовж усього цього часу вона несе витрати по утриманню квартири, регулярно сплачує комунальні платежі, тощо. Ураховуючи наведене, позивач просить суд визнати за нею право власності на обєкт нерухомості за набувальною давністю. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 18.07.2016 року за клопотанням позивача було замінено первісного відповідача на належного відповідача Липовецьку міську раду Липовецького району Вінницької області, так як згідно отриманої із Липовецької міської ради відповіді, житловий будинок з вбудованими приміщеннями, загальною площею 581,3 кв.м. по вул.. В. Липківського, 29 в м. Липовець, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Липовець. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились, однак представник надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач - міський голова Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не зявився, в адресованій суду заяві, вказав, що вимоги за позовом не визнають, просив розгляд справи проводити за відсутності представника міської ради. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює розгляд в даному судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Як убачається із довідки виданої Липовецькою міською радою Липовецького району 15.06.2016 року за №2574, [PERSON], [INFO], з 2004 року по даний час проживає разом із сімєю (чоловік [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON]О.) в квартирі за №9 по вул.. Липківського 29, в місті Липовець. Згідно доданих до матеріалів справи квитанцій та чеків (а.с.8-12), [PERSON] несе витрати по отриманню послуг з електропостачання за вказаною адресою та інших комунальних послуг. Відповідно до листа Липовецької міської ради від 29.06.2016 року за підписом міського голови (а.с.30), багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями, загальною площею 581,3 кв.м. по вул.. В. Липківського в м. Липовець, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Липовець, правовстановлюючі документи на нього відсутні, однак на даний час виготовляються радою. Судом встановлено та сторонами спору не заперечувались обставини щодо того, що вказане майно перебувало на балансі Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області, та не є об'єктом самочинного будівництва. Згідно довідки субєкта оціночної діяльності, вартість квартири становить 221\~456 гривень(а.с.13). Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. У п.13 постанови ПВССУ від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені нею у позовній заяві, а саме щодо володіння спірним обєктом добросовісно, відкрито для третіх осіб; безперервно, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності, обєкт не є самочинним будівництвом, а відсутність його державної реєстрації не є перешкодою для визнання права власності на це майно в судовому порядку, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). З огляду на викладене та у контексті правових норм регулювання даного спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому, за відсутності будь яких заперечень зі сторони відповідача, підлягають до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується приписами ст.88 ЦПК України, а тому, з урахуванням задоволених вимог на користь позивача, присуджує до стягнення понесені нею та документально підтверджені витрати з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved