Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

30 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: трикімнатну квартиру №55, загальною площею 62,4 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, яка знаходиться за адресою Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, проспект Леніна, 27, шляхом передачі банку вказаного предмету іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на дану квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 серпня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] було укладено кредитний договір №11386525000, згідно з умовами якого останній отримав від банку кредит у розмірі 35000,00 дол. США з розрахунку 14,50 % річних на строк з 22.08.2008 по 22.08.2018 рік. З метою забезпечення виконання зобовязання між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] у м. Южноукраїнськ Миколаївської області. [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував й допустив заборгованість, яка станом на 07.07.2015 року складає 1716671,15 грн., з яких: 707048,54 грн. тіло кредиту; 735657,13 відсотки за користування кредитом; 256228,01 грн. пеня; 7745,92 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу; 9991,55 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсоткам. 08.12.2011 між ПАТ Дельта Банк та АКІБ УкрСиббанк було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за вищезазначеним кредитом. Тому, у звязку з порушенням відповідачем умов договору від 22.08.2008 року позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], яка є власністю [PERSON] на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі №2-414/2005 від 20.05.2005 року, шляхом передачі банку вказаного предмету іпотеки у власність та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на дану квартиру. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року, який на даний час є чинним та яким заборонено проводити звернення стягнення на майно та виселення в рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім того, зауважив, що у випадку реалізації заставленого майна, борг за кредитом не буде погашений повністю, що також суперечить вищевказаному Закону. Також позивачем, на його думку, у письмовій формі не надано повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Заставна квартира №55 належить йому та використовується ним і членами його родини, у тому числі неповнолітніми дітьми, як місце постійного проживання. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 серпня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк і [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11386525000, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 35000,00 доларів США на строк до 22 серпня 2018 року з процентною ставкою 14,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-14). З метою забезпечення виконання зобовязань 22 серпня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно положень якого відповідач передав банку в іпотеку квартиру №55, що знаходиться в будинку №27 по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області, загальною площею - 62,4 кв.м, та житловою площею 36,8 кв.м. Відповідно до п.1.2 іпотечного договору ринкова вартість предмету іпотеки становить 287823,00 грн. (а.с.21-24). Предметом іпотеки забезпечено всі зобов'язання позичальника перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно з договором іпотеки. 08.12.2011 року між АКІБ УкрСиббанк та ПАТ ДельтаБанк було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ УкрСиббанк передав (відступив) АТ ДельтаБанк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ ДельтаБанк замінює АТ УкрСиббанк як кредитора у зазначених зобовязаннях. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з грудня 2011 року порушував умови кредитного договору та припинив сплачувати чергові платежі із погашення основної суми кредиту та процентів за його користування, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунків заборгованості, у відповідача [PERSON] перед Банком станом на 07.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 1716671,157 грн., з яких: тіло кредиту 707048,54 грн. 735657,13 відсотки за користування кредитом; 256228,01 грн. пеня; 7745,92 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу; 9991,55 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсоткам (а.с.25-26). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п.3 ч. 1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно п.5.1 Договору іпотеки від 22.08.2008 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. При цьому сторони договору погодилися, що іпотекодержатель самостійно визначає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України Про іпотеку, яка і передбачає те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (п.5.2.1). Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (а.с.21-24). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України Про іпотеку іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України Про іпотеку. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та(або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимоги закону про направлення письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання позивачем були виконані. Так, повідомленням за вих. № 31.4-08/2940/15 від 14.07.2015 р. позивачем надсилалась вимога [PERSON] про дострокове погашення суми заборгованості у добровільному порядку у 30-денний термін, яка станом на 07.07.2015 року складала 1716671,15 грн. (а.с.27). Проте письмова вимога позивача, направлена [PERSON] залишилася невиконаною. Згідно ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку"; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, відповідно до розяснень, які містяться в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, ч.1 ст.37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодежателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що позов ПАТ ДельтаБанк в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ ДельтаБанк предмету іпотеки у власність та визнання за ним права власності на нього є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Однак, оскільки 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року із змінами внесеними згідно із Законом №629-V III від 12.07.2015, то рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ ДельтаБанк предмету іпотеки у власність та визнання за ним права власності на нього на час дії Закону Про мораторій виконанню не підлягає, оскільки квартира [ADDRESS], виступає як забезпечення зобовязань відповідача за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою резидентом України в іноземній валюті, дане нерухоме житлове майно використовується ним як місце постійного проживання, у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме майно і загальна площа якого не перевищує 140 кв.метрів. При цьому, за ст.263 ЦК України мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання, а також те, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника), тобто є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Відповідно ст.39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається в тому числі і спосіб реалізації предмета іпотеки. Станом на день подання позову до суду (30.07.2015 року) позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п.22 ст.5 ЗУ Про судовий збір як уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який має бути не більше пяти розмірів мінімальної заробітної плати, а саме в сумі 6090 грн. 00 коп.

Outcome: approved