Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

27 вересня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ "Авантаж-Строй" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати, зазначивши, що з 12 червня 2013 року по 29 жовтня 2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Звільнена з роботи за власним бажанням, причина звільнення - порушення адміністрацією строків виплати заробітної плати. На день звільнення їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період травень 2014 року - жовтень 2014 року у розмірі 11688,27 гривень, що підтверджується вироком Володарського районного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року по кримінальному провадженню, де вона визнана потерпілою. Просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 39023,64 гривень та компенсацію втрати частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати у розмірі 6929,97 гривень, а всього 45953,61 гривень. Позивачка надала до суду заяву про підтримку позовних вимог з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутністю, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у зв'язку з чим, зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що з 12 червня 2013 року по 29 жовтня 2014 року позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді сметчика та інженера по проектно-кошторисній роботі, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER]. Наказом № 18-к від 29.10.2014 року позивачка [PERSON] була звільнена з роботи у ТОВ "Авантаж-Строй" на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7). У день звільнення 29 жовтня 2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачкою не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з травня по листопад 2014 року, яка згідно вироку Володарського районного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року щодо [PERSON], засудженого за ст.. 175 ч.1 КК України, становить 11688,27 гривень (а.с. 8-10). Судом встановлено, що станом на день подачі позову до суду, заборгованість була позивачці виплачена повністю, по часткам, починаючи з 14 липня 2016 року по 04 серпня 2016 року (а.с. 16). На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідач не надав на вимогу суду довідку про середній заробіток відповідно до вищезазначеного Порядку. Вироком Володарського районного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року щодо [PERSON], засудженого за ст.. 175 ч.1 КК України, встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] за останні шість місяців роботи перед звільненням становить 11688,27 гривень, тобто нарахована заробітна плата з 01 травня 2014 року по 29 жовтня 2014 року, а тому середня заробітна плата становить 94,26 гривень за день роботи (11688,27 гривень : 124 дні = 94,26 гривень). Визначаючи період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, суд,

Outcome: approved