Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на його користь з [PERSON] суму позики у розмірі 802\~800 грн, проценти у розмірі 121\~200,86 грн, 3% річних у розмірі 20\~587 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 26.03.2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким він отримав право вимоги від [PERSON] заборгованості за договором позики грошей, на підтвердження укладення якого була складена розписка від 31.01.2018 року. Станом на 01.04.2019 року надана позика зі сторони [PERSON] так і не була повернута ні йому, ні первісному кредитору. Окрім суми заборгованості просить стягнути з [PERSON] проценти згідно ч.1\~ст.1048\~ЦК України 3 % річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України. Кошти просить стягнути в гривні по офіційному курсу НБУ станом на день звернення до суду. Ухвалою судді від 10 квітня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито. Відповідач [PERSON] подав відзив, в якому не заперечуючи факту написання розписки, вважає, що договір про відступлення права вимоги від 26.02.2019 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] не відповідає приписам чинного законодавства, позов подано неналежною особою, оскільки, у даному випадку, [PERSON] є неналежним позивачем, тобто, особою, якій не належить право вимоги, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Посилається на те, що доводи позивача є необгрунтованими, ним не надано належних, достатніх та допустимих доказів на їх підтвердження, у зв`язку з чим, у даному випадку повинні бути застосовані положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України. В розписці зазначено, що отримуються в борг долари, проте якої саме країни не зазначено. За своєю формою розписка від 31.01.2018 року не містить у собі фактичну передачу коштів. Крім того, розписка, як договір позики, не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються у письмовій формі, а саме: договір позики підписаний лише однією стороною - [PERSON] і не підписаний позикодавцем. У розписці - договору позики відсутні назва та код валюти. Крім того, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому йдеться про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 26.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] як первісний кредитор відступив, а [PERSON] як новий кредитор повністю прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і став кредитором за борговими зобов`язаннями, на підтвердження яких була складена розписка від 31.01.2018 року. Зустрічний позов обгрунтований тим, що спірний договір про відступлення права вимоги не відповідає приписам чинного законодавства і повинен бути визнаний недійсним, в наслідок чого первісний позов подано неналежною особою, оскільки, у даному випадку, [PERSON] є неналежним позивачем, тобто, особою, якій не належить право вимоги. Про укладання договору про відступлення права вимоги [PERSON] стало відомо лише після отримання в суді копії позовної заяви [PERSON] до нього про стягнення суми боргу. Умовами розписки від 31.01.2018 року не передбачено відступлення права вимоги іншим особам. Позивачем за первісним позовом порушені вимоги ст.ст. 628, 629 ЦК України щодо змісту договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а також обов`язковості договору для виконання сторонами. Ухвалою суду від 30 травня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надіслав відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги у повному обсязі. Стягнути з [PERSON] на його користь усі понесені, документально підтверджені, витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Зазначає, що посилання позивача за зустрічним позовом, що умовами розписки від 31.01.2018 року не передбачено відступлення права вимоги іншим особам, є необґрунтованими. Розпискою не було встановлено будь-яких обмежень щодо відступлення права вимоги іншим особам, договір є чинним та підстав для визнання його недійсним немає. Крім того, позивач не обгрунтував, яким чином договір відступлення права вимоги порушує його суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з"явилися. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав, зустрічний позов не визнав. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний - підтримав. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи ,суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на ст. 1046 ЦК України, суд вважає, що між сторонами було укладено договір позики. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей була складена розписка від 31 січня 2018 року. Також, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно розписки [PERSON] зобов"язався повернути грошові кошти [PERSON] в строк до 30 травня 2018 року. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (Правова позиція викладена у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 та у справі № 6-79цс14 від 02.05.2014року). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Суд встановивши правову природу такої розписки з наданням оцінки наявності обов`язкових її елементів відповідно до положень статей 1046, 1047, 1049 ЦК України та з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах суду №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, №6-1662цс17 від 18 жовтня 2017 року, №6-996-цс17 від 13 грудня 2017 року, Верховного Суду №61-880св17 від 23.01.2018 року, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошові кошти за розпискою. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] не виконав свої зобов"язання по поверненню суми позики у строк, передбачений у розписці від 31 січня 2018 року, а тому до нього можуть бути застосовані зазначені вище наслідки невиконання зобов"язання. Договором від\~26\~березня 2019\~року позикодавець\~ [PERSON] \~відступив [PERSON] ,\~як новому\~кредитору,\~право вимоги\~за боговими зобов`язаннями [PERSON] . За цим Договором Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за боговими зобов`язаннями, на підтвердження яких була складена розписка від 31.01.2018 року між Первісним кредитором та [PERSON] Новий кредитор повністю одержує право вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за Договором позики у сумі 30 000 доларів США, в тому числі право вимоги сплати процентів, пені, інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За таких обставин, оскільки спірний договір про відступлення права вимоги укладений у встановленій законом формі, не суперечать актам цивільного законодавства, прав позивача за зустрічним позовом не порушує, суд вважає, що вимоги [PERSON] з підстав, зазначених у зустічному позові і у межах заявлених вимог, не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та дослідивши і проаналізувавши надані докази в їх сукупності з правовими нормами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в межах заявлених вимог по курсу НБУ станом на день звернення з позовом до суду розміром 802\~800 грн, проценти згідно ч.1 ст.1048 ЦК України в сумі 121\~200,86 грн та 20\~587 грн - 3 % річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно наданих доказів позивач [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 12 050 грн, котрі підлягають стягненню на його користь з [PERSON] . Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9 445 грн 87 коп.

Outcome: approved