Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

16 липня 2014р. [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про розірвання шлюбу, присудження та стягнення аліментів (дата звернення до суду підтверджується штампом канцелярії суду). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2006 року між нею та Відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації цивільного стану про реєстрацію шлюбу Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зроблений актовий запис № 2910. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та за несу місництвом характерів, після народження дитини Відповідач став мало приділяти уваги сім'ї, дитиною не цікавиться, не займається її вихованням, шлюбні відносини фактично припинені між сторонами з листопада 2008 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Позивачка переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечило б її інтересам та інтересам дитини. Окрім того, Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати спільну з Позивачкою дитину, що виявилось у відмові надавати грошові кошти, які необхідні для нормального існування та розвитку дитини. Враховуючи викладене, Позивачка просила: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 14 жовтня 2006 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2910; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 25% від суми усіх видів його заробітку (доходу). Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Відповідач), [INFO], та [PERSON] (Позивач), [INFO], 14 жовтня 2006 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб, про що 14.10.2006 року складено відповідний актовий запис № 2910 та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюбу «Повторне» серії [NUMBER] від 09.10.2012р. (а.с. 6). [INFO] року у Позивачки та Відповідача народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 08.09.2007р. зроблено відповідний актовий запис за № 1416, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 08.09.2007р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.7). Судом встановлено, що Позивачка не вбачає можливості подальшого продовження шлюбних відносин і збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1. ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог вбачається, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, окремо ведуть господарство, тобто стали чужими людьми. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому шлюб потрібно розірвати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 16 липня 2014р., оскільки саме цим днем позовна заява подана безпосередньо до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується відповідним штампом канцелярії на першій сторінці позовної заяви. Під час розгляду справи, відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, наявність на утримання інших неповнолітніх дітей, окрім спільного сина від шлюбу з Позивачкою, розміру доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 14 усіх видів заробітку Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (липень 2014р.), у розмірі 243,60 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved