Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

28 грудня 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги обґрунтували тим, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.10.2002. [PERSON] померла [INFO] та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини вказаного будинку. З метою отримання спадщини позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги прийняли у спадщину по 1/15 частині спірного житлового будинку. Оскільки у позивачів [PERSON] та [PERSON] вже є на праві власності по 1/5 частині житлового будинку, то їх частка на теперішній час становить 4/15 частин у кожного. Позивач [PERSON] , не є співвласником, тому її частка складає лише 1/15 частину будинку у порядку спадкування. Частка позивачів [PERSON] та [PERSON] на тепершій час залишається не змінною - по 1/5 частині у кожного. На підставі викладеного, просили суд визнати за ними право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а саме за [PERSON] та [PERSON] по 4/15 за кожним, за [PERSON] визнати право власності на 1/15 частину, а також за [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині за кожним. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що була відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 15 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явились, однак надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи без їх участі, в яких також зазначили, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник позивачів у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд визнати право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за позивачами, а саме за [PERSON] та [PERSON] по 4/15 за кожним, за [PERSON] визнати право власності на 1/15 частину, а також за [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині за кожним. Судові витрати просила покласти на позивачів. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки не зрозуміло, яким чином Дніпровська міська рада порушила права позивачів. В подальшому у судові засідання не з`являвся. У судове засідання 11 серпня 2020 року представник відповідача з`явився вже після відкриття судового засідання та ухвалення судом заочного розгляду справи на стадії дослідження письмових доказів по справі. Про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Як вбачається з листа директора Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області від 11.02.2019 вих.№133 згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012, архівна справа №106, власниками житлового будинку адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частині за кожним, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 16.10.2002 на підставі рішення Любимівської сільської ради №27 від 16.05.2002 та зареєстроване в БТІ 16.10.2002 за реєстр. №251-2 (а.с.13). Розпорядженням Дніпровського міського голови №1277-р від 22 липня 2019 року присвоєно житловому будинку, господарським будівлям і спорудам по [ADDRESS], відповідно до ситуаційної схеми розміщення (а.с. 14) З копії технічного паспорту, виготовленого ФОП « [PERSON] » станом на 01 жовтня 2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташовано житловий будинок загальною площею 84,6 кв.м., у тому числі житлова - 46,0 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. Власниками вказаного будинку зазначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині за кожним (а.с. 15-19) Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Отрадокубанською радою Кавказського району Краснодарського краю, [PERSON] народилася [INFO] та її матір`ю зазначено [PERSON] (а.с. 25) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Платніровською сільською радою Кореновського району [PERSON] народилася [INFO] та її матір`ю зазначено [PERSON] (а.с. 22) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] 25 квітня 1980 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Платніровською сільською радою Кореновського району зроблено відповідний актовий запис № 29. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 21) Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] 03 листопада 1990 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 25) З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 14 серпня 1999 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис № 232. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] » (а.с. 23) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 05 червня 2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 141 (а.с. 24) [INFO] померла [PERSON] , про що Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 819 (а.с. 20) Згідно довідки департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб №10/5-2088 від 02.09.2019, відповідно до даних будинкової книги, за адресою: [ADDRESS] станом на 30.08.2019 зареєстровано 4 особи: [PERSON] з 23.04.2002, [PERSON] - з 30.09.2014, [PERSON] з 30.09.2014, [PERSON] - з 13.05.1993. (а.с. 29) Таким чином, судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її рідні доньки [PERSON] та [PERSON] , а також чоловік [PERSON] . Викладені обставини також підтверджено довідкою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори № 1042/01-16 від 14.05.2019 (а.с. 28) Крім того, у судовому засіданні було досліджено копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звертались до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] (а.с. 53,61,67,77) Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 травня 2019 року та 08 серпня 2019 року Державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. було відмовлено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. (а.с. 74,84) Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи ніхто зі спадкоємців свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не отримав. Як установлено судом, оригінал правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок, 1/5 частина якого входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , позивачами був втрачений. За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на 1/5 частину спірного будинку, оформила відповідні правовстановлюючі документи (свідоцтво про право власності на житло від 16.10.2002) та здійснила його державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку, що у своїй сукупності підтверджує набуття цього права спадкодавцем. Так, якщо за життя спадкодавець набув права власності на квартиру, житловий будинок, тощо, то спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Належними відповідачами у спорах щодо спадкування права власності на нерухоме майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову, в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично отримали у спадщину 1/5 частину спірного будинку, тобто по 1/15 частині кожний, однак на теперішній час оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлені можливості, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок. Крім того, після смерті [PERSON] та фактичного прийняття спадщини її спадкоємцями, змінився суб`єктний склад співвласників спірного житлового будинку, та розмір їх часток у праві спільної власності. Тобто, хоча розмір часток у праві спільної власності на спірний житловий будинок позивачів [PERSON] та [PERSON] не було змінено, однак відсутність оригіналу правовстановлюючого документу також позбавляє їх можливості здійснювати свої права щодо належного їм нерухомого майна. Отже, виходячи з цих усіх обставин, суд вважає на підставі ст. 392 ЦК України, необхідним захистити суб`єктивне документально не підтверджене право власності позивачів на нерухоме майно, яке за законом належить позивачам, але документального підтвердження зазначеного права власності на яке немає і одержати яке в позасудовий спосіб неможливо, оскільки у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за позивачами у таких частках: за [PERSON] та [PERSON] по 4/15 частин за кожним, за [PERSON] визнати право власності на 1/15 частину, а також за [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині за кожним.

Outcome: approved