Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

27 квітня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій позивач просить визнати відповідачку [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.1993р. Після прийняття спадщини, позивач став проживати у зазначеній квартирі та зареєстрував своє місце проживання там. Крім нього у квартирі з 11.08.1995 року зареєстровані дружина,- [PERSON] та діти позивача: [PERSON], [PERSON], яка є відповідачкою. [PERSON] з моменту реєстрації і до теперішнього часу за зазначеною адресою не проживає, в квартирі не з'являється, особистих речей в будинку не має, комунальні послуги не оплачує. Зазначає, що в добровільному порядку відповідачка знятись не може, він з нею жодного зв'язку не має, а тому вимушений звернутись із даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Крім того зазначив, що відповідачка була зареєстрована з 1995 році, але на теперішній час вона разом зі своєю родиною не проживає у спірній квартирі та знятись з реєстрації у зазначеній квартирі в добровільному порядку не може. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв'язку з неможливістю прибути до судового засідання на зазначену дату, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.22). Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.1993р. (а.с. 10). Як вбачається із копії домової книжки (а.с. 11-12) та довідки КП "Служба єдиного замовника" №2411 від 23.04.2015р. (а.с. 9), у квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: позивач [PERSON] з 11.08.1995р., його дружина [PERSON] з 11.08.1995р. та їх діти: син,- [PERSON] з 31.05.2000р., донька, відповідачка [PERSON] з 29.01.2003р. Актом перевірки паспортного режиму від 15.05.2015р. (а.с. 28) стверджується, що відповідачка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає 3 роки та на момент перевірки зазначеної квартири особистих речей якої не має. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає поряд з позивачем та їй відомо, що відповідачка є дочкою позивача, яка на теперішній час не проживає у квартирі позивача, вона її бачила останній раз два роки тому коли приїжджала до батьків вагітною. Зазначила, що на даний час відповідачка у квартирі позивача не проживає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що добре знайома з позивачем [PERSON] оскільки проживає недалеко. Зазначила, що на даний час відповідачка у квартирі не проживає, оскільки приблизно три роки назад поїхала з міста та бачила її останній раз більше року назад, коли вона приїжджала в гості до батьків. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивачів, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у квартирі [ADDRESS], що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, то суд прийшов до висновку, що відповідачка втратила право користування зазначеною вище житловою квартирою. На підставі ст. ст. 16, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved