Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 8 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб. \~ \~ \~ \~У цьому шлюбі вони мають малолітню дочку [PERSON], 26 січня [INFO].\~Сторони припинили\~проживати разом\~і на\~даний час\~проживають окремо.\~Спільне життя\~не склалося через різні погляди на життя, шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. На думку позивача, подружні стосунки припинені остаточно і примирення неможливе, а наявність формального шлюбу шкодить її інтересам. Вихованням дочки відповідач не займається, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний це робити, так як є працездатним. У звязку з цим, посилаючись на приписи Сімейного кодексу України, позивач просила суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п'ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначити місце проживання дитини з нею. \~ \~ \~ \~У судове\~засідання сторони\~не зявилися.\~Позивач подала\~до суду\~заяву про\~залишення позовної\~заяви в\~частині вимог\~щодо визначення\~місця проживання\~дитини без\~розгляду в\~іншій частині\~позовні вимоги\~підтримала,\~просила залишити\~їй набуте\~в шлюбі\~прізвище "Федоренко",\~справурозглянути за її відсутності (а.с. 22, 23 ). Від відповідача також надійшла заява, відповідно до змісту якої останній позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 24). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2018 року позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини залишено без розгляду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 8 жовтня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 9, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СР № 080202 від 8 жовтня 2011 року (а.с. 8) та штампом у паспорті позивача та відповідача, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 4,5). У шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], 26 січня [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-СР № 184408 від 11 лютого 2014 року (а.с. 9). Дитина проживає разом з матір'ю позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Богодухівської сільської ради Черкаської області від 15 лютого 2018 року № 328 (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому позивач стверджує, що не бажає поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд залишає позивачу набуте у шлюбі прізвище "Федоренко". Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, є здоровою, працездатною особою, інших утриманців не має, але добровільно допомогу на утримання дитини не надає, однак позов визнає, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 14 серпня 2018 року.

Outcome: approved