Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачки про визнання такою що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється власником житлового будинку з господарськими спорудами, які знаходяться по [ADDRESS]. Однак, в даному господарстві крім нього, зареєстрована також і відповідачка по справі, який тривалий час не проживає у господарстві. Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідачки із проханням знятися з реєстраційного обліку, однак у добровільному порядку [PERSON] цього робити не бажає, а тому просив задовольнити позов. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що її вигнали з будинку і вона не має де приписатися, а тому фактично буде перебувати без прописки, що вбачається із поданої нею письмової заяви. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд вважає, що позов слід задовольнити. Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] номер витягу 13653252. Комісією у складі: депутата Мамаївської сільської ради Моргуна О.І., сусідів [PERSON] та [PERSON], було проведено обстеження будинку [PERSON], що розташоване в [ADDRESS] під час якого встановлено, що відповідачка [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає з 2011 року. Дана обставина підтверджується актом обстеження будинковолодіння, виданим виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району №745 від 07 листопада 2016 року. Згідно ст. 319 ЦК України власник вправі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст.. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідачки у будинку позивача порушує його права у володінні, користуванні та розпорядженні цим житлом і він як власник вправі вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Посилання відповідки про те, що її вигнали з будинку судом не беруться до уваги, так як це не підтверджено жодним доказом. Крім того, з 2011 року [PERSON] не зверталася до відповідних органів чи суду із заявою про усунення перешкод та вселення її до будинку, що розташований в [ADDRESS] Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Відповідно до ст..7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ", питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питань про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Вищезазначені норми закріпленні і у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", у якому зазначено що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наявності законних на те підстав і оскільки це відповідає вимогам закону стосовно захисту права власності, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного та у відповідності до ст. ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved