Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON], 04.01.2018р. звернувся в суд з позовом до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], просив встановити факт, що він є сином [PERSON], яка померла 16.11.1990р.н., визнати за ним право власності на житловий будинок №44 з господарськими спорудами, що на вул. Шкільна в с. Бартатів Городоцького району Львівської області, в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що 16.11.1990р. померла [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована на [INFO], звернувшись до приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом на означений житловий будинок, постановою від 13.11.2017р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №44 на вул. Шкільна в с. Бартатів Городоцького району Львівської області, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок не переоформлений на останнього померлого члена колгоспного двору [PERSON], та наявні розбіжності у імені спадкодавця. [PERSON] в суді позов підтримав з мотивів наведених у ньому, уточнив вимоги просить визнати за ним право власності на житловий будинок №44 з господарськими спорудами, що на вул. Шкільна в с. Бартатів Городоцького району Львівської області, як на майно "колгоспного двору". Представник [PERSON] в суді вимоги підтримала, пояснила, що [PERSON], яка померла 16.11.1990р., належав житловий будинок №44 на вул. Шкільна в с. Бартатів Городоцького району Львівської області, як голові колгоспного двору, після її смерті позивач фактично вступив в управління та володіння означеним майном, однак постановою від 13.11.2017р. приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на означений житловий будинок, оскільки правовстановлюючий документ не переоформлений на останнього померлого члена колгоспного двору [PERSON] та у свідоцтві про народження [PERSON], в графі мати записано «Кушнір Єва Василівна», що є відмінним від даних зазначених у свідоцтві про смерть спадкодавця, єдиним способом захисту прав позивача є визнання права власності на означений будинок, як майно «колгоспного двору» в судовому порядку. Представник Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не зявився, сільський голова у відзиві №75 від 22.02.2018р. щодо задоволення позову не заперечує, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 38-39). Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суді висловилися про задоволення позовних вимог, на вказане майно не претендують. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у поясненнях просили про розгляд справи за їх відсутності, на житловий будинок №44 на вул. Шкільна в с. Бартатів Городоцького району Львівської області не претендують (а.с. 76, 79, 84, 88, 91). Заслухавши позивача, представника, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно свідоцтва про народження серія ЯК №562591, актового запису про народження №2 від 21.01.1953р. [PERSON], 21.01.1953р.н. є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 71). Із пояснень позивача в суді, із долучених до матеріалів копій документів, зокрема: свідоцтва про смерть серія ІІІ-СГ №354191 (а.с. 7), свідоцтва про право власності від 20.09.1988р. (а.с. 9), будинкової книги (а.с. 13-15), довідок Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 857, 858 від 11.12.2017р. (а.с. 23), актового запису про смерть №56 від 16.11.1990р. (а.с. 73) убачається, що матірю [PERSON], 21.01.1953р.н., значаться [PERSON], 14.02.1913р.н. За наведеного, суд доходить висновку, що [PERSON], 21.01.1953р.н., є сином [PERSON], 14.02.1913р.н., яка померла 16.11.1990р. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні. П. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно Свідоцтва про право власності виданого Самбірським МБТІ 20.09.1988р., житловий будинок на вул. Шкільна, 44 в с. Бартатів Городоцького району Львівської області має статус «колгоспного двору», головою двору значилась [PERSON] (а.с. 9). Із оглянутого в судовому засіданні технічного паспорта убачається, що означений будинок збудований у 1963р., загальна площа 61,5 м.кв., житлова 38.7 м.кв. (а.с. 10-12). Із витягів погосподарських книг видно, що житловий будинок на вул. Шкільна, 44 в с. Бартатів Городоцького району Львівської області мав статус «колгоспний двір», членами колгоспного двору станом на 1991-1995 роки значились [PERSON], 18.01.1953р.н. та [PERSON], 12.02.1949р.н. (а.с. 40-43). Як вбачається із постанови приватного нотаріуса Городоцького нотаріального округу [PERSON] від 13.11.2017р., [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок на вул. Шкільна, 44 в с. Бартатів Городоцького району Львівської області не переоформлений на останнього померлого члена колгоспного двору [PERSON] та наявні розбіжності у імені спадкодавця (а.с. 21). Таким чином, житловий будинок вул. Шкільна, 44 в с. Бартатів Городоцького району Львівської області не може бути обєктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивач є останнім членом колгоспного двору, відтак з огляду на положення вищеозначених норм закону, позивач вважається фактичним власником цього житлового будинку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, оскільки житловий будинок на вул. Шкільна, 44 в с. Бартатів Городоцького району Львівської області має статус «колгоспний двір», а позивач є останнім членом колгоспного двору і не втратив частку в майні цього двору, за ним слід визнати право власності на означене будинковолодіння, з господарськими та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

Outcome: approved