Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Микитчин П.С. звернувся до суду із позовом, в якому просить: визнати право власності на земельну частку (пай), яка розташована на території Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області; зобов`язати Колоколинську сільську раду Рогатинського району Івано-Франківської області та Рогатинську районну державну адміністрацію Івано-Франківської області виділити належну йому земельну частку( пай) із земель запасу чи резерву Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] з 05 серпня 1996 року по 14 березня 2005 року працював на посаді тракториста у спілці власників селянських господарств « Колоколин», який в подальшому було перейменовано в ТзОВ «Колоколин», що розташоване на території Колоколинської сільської Рогатинського району Івано-Франківської області. При розпаюванні земель позивача не було внесено до списку пайовиків та не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі, хоча він мав право на одержання земельної частки (паю) та виділення її в натурі. Його не внесено до списку пайовиків з невідомих причин, чим порушено його права. При зверненні до Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області з приводу отримання у власність земельної частки (паю) із резервного фонду отримав відмову. Просив визнати за ним право на земельну частку (пай), яка розташована на території Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, від його представника - адвоката Микитчина П.С. надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві. Представник Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області та представник Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про визнання позову та розгляд справи у їхній відсутності. В зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає, що є законні підстави для ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову з огляду на таке. Між сторонами виникли правовідносини щодо права на земельну частку (пай) , яка розташована на території Колоколинськоїсільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, та регулюються Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720, нормами Цивільного кодексу України 2003 року та Земельного кодексу України 2001 року. Як вбачається з трудової книжки серія [NUMBER] , [PERSON] 05 серпня 1996 року прийнятий на роботу трактористом в спілку власників селянських господарств « Колоколин», який в подальшому перейменований в ТзОВ «Колоколин». Звільнений з роботи 14 березня 2005 року. З довідки виконавчого комітету Колоколинської сільської ради № 60 від 14 березня 2017 року та довідки відділу держгеокадастру у Рогатинському районі Івано-Франківської області від 29 липня 2019 року вбачається, що в 1999 році при розпаюванні земель спілки власників селянських господарств «Колоколин», [PERSON] не виділялася земельна частка (пай). Згідно довідки відділу держгеокадастру у Рогатинському районі Івано-Франківської області від 16 лютого 2017 року , відповідно до розпорядження Рогатинської райдержадміністрації №64 від 20 квітня 2006 року розмір середньої земельної частки (паю) по Колоколинській сільській раді становить 0,814 га. Нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01 січня 2017 року становить 23 753, 70 грн. Відповідно до Указів Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року та "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року №720 землі, що належали на праві колективної власності колективним сільськогосподарським підприємствам ( далі - КСП ) і перебували у колективній власності були розпайовані. Кожному членові КСП було видано Сертифікат, у якому визначалося: право на земельну частку(пай), розміри паю у кадастрових гектарах та у вартісному вираженні без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Внесеним до списку особам, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводиться їх реєстрація районною державною адміністрацією. Тобто, для набуття права на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720, необхідна наявність двох обставин: членство у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Стаття 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» 1950 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до роз`яснень, даних у п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціального визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право на земельну частку (пай) на території Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, оскільки в 1999 році під час розпаювання земель спілки власників селянських господарств «Колоколин» він був членом даного господарства, однак помилково не внесений до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю , а тому є всі правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved