Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ "Ворлдвайд\~Крюінг Егенсі" (далі - відповідач) про стягнення коштів за неякісно надані послуги. В обґрунтування позову зазначалося, що позивач уклав договір з працевлаштування з відповідачем, згідно з яким останній зобов`язувався надати послуги з працевлаштування на морських суднах роботодавця протягом двох місяців. На виконання умов цього договору позивачем сплачено 1000,00 доларів США. Однак відповідач до цього часу свої зобов`язання не виконав, що і стало причиною для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2019\~року відкрито провадження у справі і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судове\~засідання учасники\~справи не\~з`явилися.\~Позивач подав\~до суду\~заяву про\~розгляд справи\~за його\~відсутності,\~на задоволенні\~позовних вимог\~наполягав (а.с.\~35).\~Відповідач про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~шляхом розміщення\~оголошенняна офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 31-32), відзив на позов, заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 19 листопада 2018 року сторони уклали договір про працевлаштування. Відповідно до п. 1 договору відповідач зобов`язався надати позивачу працевлаштування на суднах роботодавця, за що позивач повинен прийняти та оплатити ці послуги в розмірі 1000,00 умовних одиниць (а.с. 4). Як вбачається із п. 2 договору відповідач взяв на себе такі права та обов`язки: консультувати замовника, тобто позивача по правовим і соціальним питанням його працевлаштування; ознайомити позивача з вимогами системи управління безпекою, розробленою судновласником у відповідності з Резолюцією А.711 [PERSON] ; надати можливість ознайомитися позивачу з нормативними матеріалами та документами, що регламентують забезпечення зайнятості, працевлаштування і соціального захисту громадянина України; надавати дані кандидата для працевлаштування без дискримінації по національним, релігійним, політичним і географічним ознакам; попереджувати позивача про його матеріальну відповідальність перед собою в разі його повернення з борту судна внаслідок порушення умов контракту і наявності фіктивних документів; працевлаштувати позивача на посаду матроса 2 класу на суднах іноземних компаній, протягом двох місяців, ІМО 9650987 (а.с. 4) та інші. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Частиною 4 цієї статті Закону передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, предметом вказаного договору є зобов`язання відповідача надати позивачу працевлаштування на суднах роботодавця, за що останній повинен прийняти та оплатити ці послуги в розмірі 1000,00 умовних одиниць, однак у якій саме валюті в договорі не вказано. Позивачем до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування коштів у розмірі 1000,00 доларів США відповідачу. Натомість надана позивачем роздруківка телефонної переписки не може слугувати належним підтвердженням факту передачі грошових коштів. Будь-яких інших належних та допустимих доказів передачі позивачем відповідачу грошових коштів матеріали цивільної справи не містять. При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливого розгляду справи судом. Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді саме ту ціну договору, на стягнення якої претендує позивач, оскільки доказів протилежного позивачем не надано, як і доказів про перерахування будь-якої суми відповідачу за вказаним договором. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed