Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа- Княженська сільська рада визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивував тим, що 22.02.2002р. померла його матір [PERSON] та 30.04.2010р. помер його батько [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина на все належне їм майно, в тому числі і будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: с. Княже, вул. Грушевського, 42, Снятинського району Івано-Франківської області та складається із: житлового будинку загальною площею 102,1 кв.м., а також, господарських будівель і споруд: літньої кухні Б, кухні з підвалом В, курника Г, стодоли Д, стайні Ж, вбиральні З, воріт, огорожі № 1-2, криниці № 3, вимощення 1, огорожі № 4. Померлі батьки [PERSON], [PERSON] заповіт не посвідчували. Після їх смерті в управління спадковим майном вступив позивач, який на час їхньої смерті проживав разом з ними, був зареєстрвоаний в даному господарстві. Спірне будинковолодіння відносилось до суспільної групи "колгоспний двір", в якому станом на 15.04.1991р. були зареєстровані: голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], син -позивач [PERSON], невістка [PERSON], онука [PERSON] Після смерті батька позивач 21.12.2010р. звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа. Проте, оформити належним чином спадщину на вказане будинковолодіння позивач не має змоги, оскільки за життя спадкодавець не оформив належним чином документи на право власності. Просить визнати за ним право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Снятинський район, с. Княже, вул. Грушевського, 42, до якого входять: житловий будинок загальною площею 102,1 кв.м. із господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, кухня з підвалом В, курник Г, стодола Д, стайня Ж, вбиральня З, ворота, огорожа № 1-2, криниця № 3, вимощення 1, огорожа № 4. Представник позивача у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задоволити. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують, справу просили розглядати без їх участі. Заслухавши представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення. До такого висновку сид приходить виходячи із наступних мотивів: Відповідно до довідки Княженської сільської ради від 03.11.2015 р. в господарстві, яке відносилось до суспільної групи "колгоспний двір", станом на 15.04.1991р. були зареєстровані: голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], син -позивач [PERSON], невістка [PERSON], онука [PERSON] Згідно свідоцтва на право особистої власності від 12.10.1989р. житловий будинок по вул. Леніна, 42 в с. Княже Снятинського району дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору головою якого є [PERSON]. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. А тому, виходячи із вище наведенного, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності членів колгоспного двору належало по 1/5 частки господарства по вул. Грушевського, 42 у с. Княже Снятинського району Івано-Франківської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НМ № 119724 [PERSON] померла 22.02.2002 р.. Відповідно до довідки Княженської сільської ради від 10.05.2016р. на день смерті [PERSON] в даному господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON]- чоловік, [PERSON] -син, [PERSON]- невістка, [PERSON] - онук, [PERSON]- онука. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив [PERSON]. Заповіт від імені померлої не посвідчувався. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 119285 [PERSON] помер 30.04.2010р. Згідно довідки Княженської сільської ради №1560/01-25 від 25.12.2015 р. за [PERSON], яка померла 22.02.2002р. та [PERSON], який помер 30.04.2010р. зареєстровано частини спірного житлового будинку, який розміщений в с. Княже, по вул. Грушевського, 42, Снятинського району. На день смерті [PERSON], крім нього в житловому будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після його смерті в управління спадковим майном вступив син померлого [PERSON] - позивач [PERSON]. Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Відповідно до рішення Княженської сільської ради від 24.07.2008р. [PERSON] надано дозвіл на добудову житлових приміщень (двох кімнат, коридора, бані) до існуючого житлового будинку в с. Княже по вул. Грушевського, 42 Снятинського району. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прав власності на нерухоме майно, реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо права власності на спірне будинковолодіння відсутні. Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 28.03.2016р., після смерті [PERSON], яка померла 22.02.2002р., спадкова справа не заведена. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином спадкоємець має право на спадкування частини господарства, яка належала спадкодавцям на час їхньої смерті, тобто позивач [PERSON] успадковує 2/5 частини господарства по вул. Грушевського,42 у с. Княже Снятинського району Івано-Франківської області, із яких: 1/5 частина спірного господарства належала померлій матері позивача- Ориджук К.С. та 1/5 частина - батькові позивача - [PERSON], на праві власності членів «колгоспного двору» . Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що відсутність документів на право власності на будинковолодіння не є підставою відмови у захисті права позивача. Таким чином судом встановлено, що позивач має право власності на 3/5 частини у будинковолодінні по вул. Грушевського, 42 у с. Княже, Снятинського району Івано-Франківської області, що складається із 1/5 частини, яка йому належала на праві члена «колгоспного двору», 2/5 частин успадкованих після смерті батька [PERSON] Вимоги про визнання за позивачем права власності на частки у господарстві, належні відповідачам, є необгрунтованими, оскільки свої частки у господарстві відповідачі можуть відчужити на підставі цивільно-правових угод, але не не можуть в судовому порядку передати в порядку спадкування після смерті іншого співвласника, зокрема [PERSON]. Враховуючи зазначене, суд не приймає визнання відовідачами позову, зважаючи на відсутність спору між сторонами, що відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на 3/5 частини будинковолодіння по вул. Грушевського, 42 у с. Княже, Снятинського району Івано-Франківської області. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: partial