Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації - про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 березня 2005 року по 23 березня 2012 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. Більш того, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. В позовних вимогах позивач зазначає, що вона влітку збирається з дитиною на відпочинок в Болгарію, вже придбала квитки на 26 червня 2015 року, проте відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього, в зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду для надання їй дозволу на виїзд [PERSON] [INFO] на кордон до Республіки Болгарії без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] на строк з 26.06.2015 року по 25.07.2015 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з обставин викладених у позовні заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність та у вирішенні даного спору поклалися на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день та час розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, думку позивача та представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому з 14 березня 2005 року по 23 березня 2012 р., який розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 березня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами (копією електронного квитка та копією договору страхування під час подорожі за кордон від 07.05.2015 року), що позивач збирається з дитиною на відпочинок в Болгарію в період з 26.06.2015 року по 25.07.2015 року, проте відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього, що підтверджується письмовим зверненням від 18.05.2015 року. Крім того в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме: копією довідки- заключення з ТОВ «Медичний центр «Біо плюс» від 14.05.2015 року, що дійсно малолітній [PERSON] часто хворіє застудними захворюваннями та для лікування і профілактики яких за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України". Як вбачається зі змісту п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. ст. 3,6 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на необхідність виїзду дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення, соціального та духовного розвитку, безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved