Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] в особі представника адвоката [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є матір'ю неповнолітніх, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Її діти були народженні в позашлюбних стосунках, тому, під час реєстрації їх народження, були записані на її прізвище, як [PERSON] та [PERSON], при цьому, по-батькові сини були записані як «[PERSON]». 25.02.2005 року між нею та батьком її дітей, [PERSON], укладено шлюб, та, внесено зміни в особисті відомості її дітей, до актового запису про їх народження, та вказано їх батьком [PERSON],[INFO], а саме, діти стали носити прізвище, ім'я, по-батькові: [PERSON], [INFO]. та [PERSON],[INFO] Сторони прожили однією сім'єю до 2008 року, та зрозумівши, що є чужими один одному, розірвали стосунки і стали проживати окремо, але в одній місцевості. Вони мешкали в с. Стара Буда Звенигородського району Черкаської області. З 2008 року, [PERSON], час від часу виїжджав проживати до інших населених пунктів в межах Звенигородського району Черкаської області і зовсім віддалився від сім'ї та від дітей. З 2008 року він повністю перестав цікавиться життям синів, не надавав їм матеріального утримання та батьківського виховання. В 2013 році позивачка вимушена була тимчасово виїхати до Республіки Вірменія та забрати з собою [PERSON] і [PERSON], адже батько не бажав залишити дітей у себе. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у Вірменії, так як її діти отримують там освіту та знаходяться обоє у випускних класах. Переривати їх навчання є недоцільним, в зв'язку з цим, вона вирішила продовжити період свого перебування за кордоном. Відповідач продовжує проживати в Україні, в межах Звенигородського району. Зазначає, що одразу після розлучення з відповідачем, вона намагалась спілкуватись з ним, намагалась пояснити, що вони разом мають рівні батьківські обов'язки по відношенню до дітей і надавати їм увагу та забезпечення батько повинен, але такі розмови не дали ніякого результату і інтересу у батька до синів не викликали. По сьогоднішній день позивачка виховує своїх дітей сама. Лише за свої кошти [PERSON] та [PERSON] отримують освіту, належний розвиток, харчування. Майже за 14 років батько жодного разу не поцікавився життям хлопчиків, і здається повністю забув про їх існування. [PERSON] та [PERSON] є дуже здібними хлопцями. Мають хист до точних наук та здібності до занять спортом. Для хлопців відкриваються перспективи міжнародних спортивних змагань, але, в юридичному аспекті вони не можуть виїхати за кордон, адже на це потрібна згода батька. Вони щодня мають проблеми з приводу вирішення повсякденних питань, як то, необхідність підпису батька в заявах на згоду щодо участі дітей в різних заходах, письмові заяви, що необхідні від батька в медичних установах і таке інше. На оздоровлення та відпочинок за кордон діти також не можуть виїхати, бо відсутня нотаріально погоджена згода батька. Отже, захищаючи права [PERSON] та [PERSON], вона вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], так як останній не беручи участі в житті хлопчиків, будучи лише записаним в Свідоцтві про народження, заважає дітям належно та в повній мірі рости і розвиватись. Як зазначалось вище, її сини не можуть виїхати на відпочинок за кордон без згоди батька, не мають можливості змінити місце реєстрації і багато інших моментів у житті хлопчиків пов'язано з отриманням письмового дозволу батька, який синів не бачив майже 14 років і навряд чи впізнає при зустрічі. Крім того, прикрі незручності створює також різниця у прізвищах позивача «[PERSON]» та дітей «[PERSON]». Їй постійно необхідно надавати свідоцтво про народження хлопців, доводячи, що насправді є їх матір'ю. Посилається на п.5 ст.148 Сімейного Кодексу України, згідно якої судом вирішується також питання щодо зміни прізвища дитини в разі відсутності згоди відповідача на таку зміну. При цьому судом встановлюється відповідність зміни прізвища інтересам дитини. В даному випадку, [PERSON] та [PERSON] вимушені майже щодня надавати цілий пакет документів по вимозі спортивних секцій, навчальних закладів та інших установ, щоб довести їхнє кровне споріднення, а відсутність батька в житті дітей взагалі повністю невілює необхідність хлопців продовжувати носити його прізвище. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, причина неявки не відома, представник позивачки [PERSON] просить проводити розгляд справи за відсутності позивача, так як її інтереси представляються в суді її представником від її імені. Позовні вимоги повністю підтримала та просила задоволити, позбавити батьківських прав гр. [PERSON], так як неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] він не цікавиться, не приймає участі в їх житті, хлопці батька не пам'ятають взагалі та не бажають його навіть побачити, його запис в свідоцтвах про народження як батька дітей породжує незручності в житті самих дітей, також просить змінити прізвища на «[PERSON]» з «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але направив на адресу суду письмову заяву про повне визнання позовних вимог, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. та [PERSON],[INFO], просить розгляд справи проводити у його відсутність. В судове засідання також не з'явився представник Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Черкаській області, попередньо надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, при вирішенні справи поклалися на розсуд суду. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації Жмурко О.С. не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, усно підтримавши вимоги позивачки про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. та [PERSON],[INFO] Враховуючи відсутність заперечень в учасників судового процесу щодо здійснення судового розгляду у відсутність позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: [PERSON], є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO]. та [PERSON],[INFO], що підтверджується довідками за № 3089/05-53, № 3091/51-53 від 18.08.2005 року видані відділом реєстрації актів цивільного стану м.Тернопіль та Витягом з державної реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017663335, № 00017663353 (а.с.9-11). З матеріалів справи вбачається, що батько не приймає участі у вихованні дітей, не відвідує заходи в яких приймають участь діти, не цікавиться їхнім життям останні 9 років, як на території України за час їхнього проживання та на території Республіки Вірменії: з характеристики виданої Мизинівською сільською радою вбачається, [PERSON] проживала разом з дітьми [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], з 2007 року по 2013 рік, чоловік та батько дітей [PERSON] разом з ними не проживав, в селі жодного разу їх не відвідував, матеріальної допомоги не надавав(а.с.14). З особистої характеристики неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] вбачається: за період навчання дітей у Ватутінській загальноосвітній школі 1-3 ст. №2 ім. М.Ф. Ватутіна в період з 2008-2012 рік їх батько [PERSON] жодного разу не відвідував школу, участь у вихованні синів не брав, навчанням дітей не цікавився (а.с.17), з характеристики того ж навчального закладу зазначено [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе як старанні, дисципліновані учні, володівши учбовим матеріалом на високому рівні, сумлінні та добросовісні, мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дітей (а.с.18-19), листом [PERSON] від 23.12.2016 року, який є рідним дядьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], підтвердив свідчення про байдужість батька до своїх дітей, зазначивши що [PERSON] покинув сім'ю приблизно в 2008 році і діти його після цього не бачили зовсім та по сьогоднішній день відповідач навіть не знає що його діти мешкають у Вірменії (а.с.20). З інформації про теперішнє місцезнаходження неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] навчається в 10-му класі російського нахилу старшої школи №62 ім.Татула Крпеяна м.Еревана, батько [PERSON] протягом багатьох років знаходиться в Україні та сім'я не має про нього жодних відомостей, довідка Т-00/79 від 30.11.2016р.(а.с.21), [PERSON] навчається на першому курсі коледжу середньо-спеціального НУАС-а за спеціальністю «Бухгалтерський облік», вихованням займається мати [PERSON] Осанна, батько [PERSON] жодного разу за період навчання до коледжу не з'являвся, довідка № 0-50/251 від 05.12.2016р. (а.с.22) Відсутність батька [PERSON] у житті неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] засвідчує Акт огляду житлово-побутових умов підлітка від 08.12.2016р. складений соціальним педагогом [PERSON] та класним керівником [PERSON] та акт від 06.12.2016р. складений соціальним педагогом [PERSON] та класним керівником [PERSON] (а.с.23/24). Перебування [PERSON] у відносинах з [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження виданого відділом РАЦС Ватутінського міського управління юстиції від 25.02.2005 р. [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.09.2012 року виданого відділом ДРАЦС Звенигородського районного управління юстиції (а.с.8,12) В судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації Жмурко О.С. усно підтримала вимоги позивачки про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. та [PERSON],[INFO] Оцінюючи надані позивачем докази та беручи до уваги думку самого відповідача [PERSON], який не заперечує щодо позбавлення його батьківського права відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітніх [PERSON], [INFO]. та [PERSON],[INFO], а тому позов про позбавлення його батьківських прав підлягає задоволенню. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Відповідно до роз'яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову. Крім того позивачем ставиться вимога про зміну прізвища неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 148, ч3 Сімейного Кодексу України, у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини». На підставі ст.145 Сімейного кодексу України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків, якщо мати батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою, наслідуючи дану статтю неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] були внесені зміни щодо їхнього прізвища в актовий запис з «[PERSON]» на «[PERSON]» в звязку з укладенням шлюбу матері дітей [PERSON] з [PERSON]. Згідно зі ст.134Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного кодексу України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, і видає нове свідоцтво про народження. Законодавцем, Постановою КМУ №915 від 11.07.2007 року «Про затвердження порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по-батькові) фізичної особи» передбачено наряду з позбавленням батьківських прав, ставити перед судом питання щодо зміни прізвища дітей в інтересах яких вирішується спір. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач повністю визнав позов та не заперечує проти його задоволення, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved