Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 4000 грн., щомісячно до досягнення дітьми повноліття та додаткових витрат на дочку [PERSON] в розмірі 2000 грн. В обгрунтування позову вказала, що 02.10.2010 між сторонами було укладено шлюб, який 10.10.2018 рішенням Дарницького районного суду м. Києва було розірвано. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язку щодо утримання дітей. Не приймає участі у їх вихованні та відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Усі обов`язки щодо виховання та утримання дітей позивач несе самостійно. Відповідач може виключно за власним бажанням, коли він вважає за потрібне або має відповідний настрій надати незначну матеріальну допомогу, яка є епізодичною. Позивач займається всестороннім розвитком дітей. Старша дочка [PERSON] відвідує школу, молодша дочка [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад. Також діти відвідують гуртки. Всі витрати на утримання дітей позивач несе самостійно, забезпечує дітей всіма необхідними їм речами (одягом, взуттям, шкільним приладдям, їжею тощо), організовує їм дозвілля та супроводжує дітей на відпочинок. Послалася на те, що в старшої дочки [PERSON] є проблеми зі здоров`ям, які зумовлюють значні витрати на лікування. В дитини "бронхіальна астма", "алергічний риніт", відповідно дитині необхідне спеціальне антиалергенне харчування, а також відповідна постіль з антиалергенним вмістом. У зв`язку з такою обставиною позивач несе додаткові витрати, оскільки дитина зобов`язана дотримуватись спеціальної гіпоалергенної дієти, що змушує позивача нести значні витрати на харчування дитини. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дітей, оскільки інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні відповідач не має. Ухвалою суду від 25.09.2019 було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасників справи повідомлено про розгляд справи, одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Ухвалою суду від 09.06.2020 відмовлено відповідачу у прийнятті відзиву на позовну заяву, оскільки останній пропустив процесуальний строк для його подання. 11.08.2020 від відповідача надійшли письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Ухвалою суду від 13.08.2020 відмовлено відповідачу в прийнятті до розгляду доказів, оскільки вони подані поза межами процесуального строку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що аліменти та додаткові витрати в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дітей харчуванням, одягом, взуттям, їжею, оплатою лікування дочки [PERSON] . Також зазначила про те, що вона самостійно несе значні фінансові додаткові витрати, що підтверджується наданими письмовими доказами. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. При цьому відповідач послався на те, що кожного місяця перераховує позивачу 1500 грн. на утримання дітей та несе додаткові витрати. Кожного разу, коли діти приїжджають до нього він купує їм одяг, взяття, продукти харчування, організовує дозвілля. Таким чином в сукупності він витрачає приблизно 4000 грн. на утримання дітей. Вказав, що на даний час він перебуває в трудових відносинах з Повним товариством «ПП «ЕРА-ДОН» і Компанія «ВАШ ЛОМБАРД», займає посаду контролера-касира та отримує в середньому дохід 6000-7000 грн. При цьому, інколи він має додатковий дохід. Орендувати квартиру йому допомагають батьки. Зазначив, що на даний час він проживає з жінкою, з якою перебуває у цивільному шлюбі та її двома дітьми. Визнав, що його донька [PERSON] хворіє на «бронхіальну астму» та «алергічний риніт», у зв`язку з загостренням хвороби потребує періодичного лікування. Проте, коли діти знаходяться у нього, ліки він купує самостійно. Вказав, що молодша дитина займається влітку з логопедом, водночас не вважав за необхідне сплачувати кошти за такі заняття, оскільки в садочку є безкоштовний логопед. Просив врахувати, що він має кредитні зобов`язання перед фінансовими установами. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2010, який 10.10.2018 рішенням Дарницького районного суду м. Києва було розірвано /а.с. 49-50/. Сторони мають спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи /а.с. 47-48/. Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають разом з матір`ю. Позивач визнавала, що відповідач надсилає кошти на утриманні дітей, проте їх розмір вважала недостатнім. З пояснень відповідача судом з`ясовано, що він працює на посаді контролера-касира в Повному товаристві «ПП «ЕРА-ДОН» і Компанія «ВАШ ЛОМБАРД», отримує середній дохід на місяць в розмірі 6000-7000 грн. та періодично має додатковий дохід. Хронічними захворюваннями не страждає, інших дітей на утриманні не має. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заперечення відповідача в частині того, що він сплачує 1500 грн. на утримання двох дітей, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів в судовому порядку, суд вважає безпідставними. Так, за відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, з ким проживають діти. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує спір щодо розміру аліментів, що необхідний для належного утримання дітей, тому такий спір має вирішуватися судом. Доводи відповідача в тій частині, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 4000 грн. на дітей є непомірним для нього, суд знаходить слушними, враховуючи розмір заробітної плати відповідача. Водночас, сам по собі невеликий розмір офіційного доходу [PERSON] не звільняє його як батька від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей і не свідчить про об`єктивну відсутність можливості виконання батьком свого обов`язку утримувати власних дітей. При цьому, кредитні зобов`язання відповідача, не виключають обов`язку надавати матеріальну допомогу своїм дітям, які її потребують, з огляду, зокрема, і на те, що у позивачки так само є необхідність нести витрати на себе та утримання квартири, в якій вона проживає разом з дітьми окремо від відповідача. Аргументи відповідача щодо можливості сплачувати аліменти по 750 грн. на кожну дитину, тобто менше 50 % від мінімального прожиткового розміру аліментів на одну дитину, не грунтуються на положеннях закону та, на думку суду, є ухиленням батька від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей, оскільки відповідач є фізично здоровою та працездатною особою. Суд критично оцінює позицію відповідача стосовно того, що діти, які мають обох батьків, повинні мати утримання на рівні прожиткового мінімуму, оскільки останні вправі розраховувати на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, при цьому застосовує принцип співмірності інтересів обох дітей відповідача, який зобов`язаний їх утримувати. Враховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 4000 грн. є обтяжливим для відповідача, а тому позов задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. 00 коп. на утримання доньки [PERSON] та у розмірі 1500 грн. 00 коп. на утримання доньки [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2019, й до повноліття дітей. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Що стосується вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У даній справі, звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягувати з відповідача 2000 грн., як додаткові витрати на дочку [PERSON] , у зв`язку з її хворобами, та потребою у спеціальному харчуванні та лікуванні. З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними та допустимими доказами, що старша донька сторін [PERSON] хворіє на «бронхіальну астму» та «алергічний риніт», у зв`язку з чим потребує спеціального харчування та в період загострення хвороби відповідного лікування. Вказані витрати є додатковими, такі висновки викладені у правових позиціях Верховного Суду в постановах від 01.04.2019 у справі № 545/819/18, від 20.03.2019 у справі № 183/1679/17. Водночас як пояснили сторони, таке загострення виникає у дитини чотири рази на рік, тривалість лікування становить від двох до чотирьох тижнів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте позивачем не доведено, що нею витрачаються додатково кошти в розмірі 4000 грн. щомісячно на спеціальне харчування, обстеження та лікування дитини. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, що позивачем підтверджено необхідність додаткових витрат на дитину, пов`язаних з її хворобою, лікуванням та спеціальним харчуванням, враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню кошти в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 13.09.2019 й до повноліття дитини, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. При цьому відповідач, у разі покращення здоров`я дитини до досягнення нею повноліття може звернутися до суду з позовом про припинення стягнення таких додаткових витрат. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial