Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісяця, з моменту звернення із заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві зазначила, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 10 травня 2006 року. У шлюбі в сторін 13 липня 2006 року народилася донька [PERSON], яка є неповнолітньою, перебуває на вихованні і утриманні позивачки. Однак, сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Рішенням Городенківського районного суду від 23 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку [PERSON] залишено проживати біля позивачки. В даний час витрати по утриманню доньки позивачка несе самостійно, хоча згідно закону участь відповідача у їх забезпеченні є його обовязком, проте він не приймає участь у покритті цих витрат нарівні з позивачкою. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, тому може надавати матеріальну допомогу їх доньці, однак добровільно цього не робить. Оскільки відповідач не має постійного місця праці, отримує мінливий дохід, розмір якого позивачці достеменно невідомий то вона просить суд призначити їй аліменти у твердій грошовій сумі. 11 квітня 2017 р. позивачкою подано до суду заяву про зміну позовних вимог. В заяві [PERSON] покликається на те, що в судовому засіданні відповідачем [PERSON] було надано суду довідку про отримання ним щомісячно пенсії по інвалідності. Оскільки відповідач отримує регулярний стабільний дохід, тому позивачка просить суд стягувати з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту звернення із заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні 29.03.2017 року позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав. Пояснила, що в даний час дитина проживає разом з позивачкою в Чехії, для перетину дитиною кордону була отримана згода батька, але з обєктивних причин позивачка не змогла вчасно повернутися із дочкою в Україну. На прохання позивачки батько дитини відмовився продовжити дозвіл перебування дитини за кордоном, тому дочка сторін не може повернутися в Україну. Деякий час дитина проживала біля батька в м. Городенка, в той час позивачка працювала за кордоном, регулярно надавала кошти на утримання дитини та передавала передачі з продуктами харчування і одягом. До судового розгляду даної справи позивачці не було відомо про отримання відповідачем регулярного доходу (пенсії), тому представник попросила оголосити перерву в розгляді даної справи для узгодження з позивачкою питання, щодо присудження з відповідача аліментів у частці від доходу. В судове засідання 28.04.2017 року позивачка не зявилася. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав заперечення проти позову, в якому зазначив, що позов про стягнення щомісячно на користь позивачки аліментів в твердій грошовій сумі розміром 1000 грн. на утримання дочки [PERSON], [INFO], не може бути задоволений, а викладені в позовній заяві факти не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України, виходячи з наступного: позивачка умисно пішла на злочин, порушивши укладену з відповідачем згоду в нотаріуса на тимчасову поїздку за кордон їхньої дитини - [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], терміном з 7 грудня 2016 року до 7 лютого 2017 року та не повернула її на територію України, на її постійне місце проживання, де дочка прописана і жила з відповідачем більше 6 років, яку він майже сам виховував, дбав про фізичне, психологічне та моральне здоров'я дитини. Відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей - переміщення дитини вважається незаконним, коли є факт її вивезення за кордон або неповернення з-за кордону, якщо порушуються права піклування про дитину. «Право піклування» охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань тимчасового чи постійного виїзду дитини за кордон. Тобто, навіть за наявності документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, останній не має права одноосібно приймати рішення про зміну держави проживання дитини. Такий процес потребує окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності згоди - потрібен дозвіл суду), адже переїзд в іншу країну, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну її звичного соціального, культурного, мовного середовища. Отже, на міжнародному рівні встановлена презумпція, що всі питання, які пов'язані з подальшим життям, розвитком і вихованням дитини, мають вирішуватися батьками (піклувальниками) тільки за спільним погодженням. Також відповідач зазначає, що твердження позивачки, про те, що відповідач фізично здоровий, працездатний і саме це змусило її звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини не відповідає дійсності, так як відповідач є непрацездатним (інвалідом II групи). Також відповідач суду пояснив, що він не працює, через інтернет проходить онлайн курси, отримуючи сертифікати, які можуть йому пригодитися, коли знайде підходящу роботу. Він отримує пенсію в розмірі 1399 грн.. В той час, коли дитини жила разом з ним, від мами дитини для утримання дитини він отримував по 50 доларів щомісячно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Копією Свідоцтва про народження серії І-НМ № 040168, виданого 31.07.2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області доводиться, що [PERSON] народилася 13 липня 2006 року, актовий запис № 58 від 31.07.2006р., її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 23 грудня 2009 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10 травня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 28 розірвано; дочку [PERSON], [INFO], залишено проживати біля матері [PERSON], що стверджується копією Рішення Городенківського районного суду від 23 грудня 2009 року по справі № 2-618/2009 р. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НМ № 050637, виданого 14.03.2012 року доводиться, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 4 від 14.03.2012 року; після реєстрації розірвання шлюбу колишній дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону - батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. Копією довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 107277 стверджується, що [PERSON], [INFO], має другу групу інвалідності з 1.05.2011 року. Копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААЄ № 560805, виданого 29.08.2011 року Пенсійним фондом України підтверджує, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності друга група загальне захворювання. Про розмір отримуваної відповідачем пенсії за період з вересня 2016 р. по лютий 2017 р. свідчить видана Тлумацьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду довідка № 591 від 17.03.2017 р. Судом встановлено, що в даний час дочка сторін [PERSON] проживає разом з позивачкою, відповідач коштів на утримання дочки в добровільному порядку не надає. Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, розяснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення уточненого позову та стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON] в частці від доходу, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 16.02.2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Оскільки відповідно до п.п.3, 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI зі змінами, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів та інваліди I і II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, тому відповідно до положень ч.2 ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст. 180-182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial