Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 24.07.2019 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні. Зазначила, що батько дочки - відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач самостійно не може забезпечити дочку, оскільки не працює та в неї на утриманні перебуває ще один неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Також, зазначила те, що відповідач знаходиться у молодому працездатному віці, інших дітей на утриманні в нього немає, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки. Посилаючись на викладені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з проведенням індексації відповідно до суду. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву від 02.06.2021 року, у якій уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та справу просила розглянути у її відсутності та без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 02.06.2021 року, у якій уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частки доходу, справу просив розглядати без його участі. Зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 24.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2019 року. Як вбачається із довідки №132 від 24.02.2021 року, виданої виконкомом Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років на день ухвалення рішення становить 1921 грн. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) на одну дитину можуть стягуватись у порядку наказного провадження. Відповідно до роз`яснень викладених у п.п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач не виконує обов`язків по утриманню своєї дитини, які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Також судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах. У зв`язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги і відповідач зобов`язаний їй надавати таку допомогу, враховуючи потреби дитини, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Відносно позовних вимог в частині проведення подальшої індексації аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року 1078 (далі - Порядок), індексації підлягає саме розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Згідно з пунктом 6 Порядку, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Індексація таких аліментів проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині проведення індексації аліментів, визначених у частці від доходу платника аліментів, як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп..

Outcome: partial