Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 09.12.2010 року за ним визнано право власності на 41/100 дольових частин житлового будинку з господарськими спорудами. За вказаним рішенням належна йому частка складається з: 1. Приміщення в житловій прибудові "А". 2. 1-2 кімната, площею 9.4 м.кв 3. Веранда. 4. Ґанок. Відповідачка разом з членами своєї сім'ї добровільно залишити належну йому частину будинку відмовляється, тому вимушений звернутися за захистом його прав та інтересів в судовому порядку. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). На даний момент та обставина, що крім нього та членів його сім'ї в належній йому частині будинку проживають сторонні особи обмежує його право на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном, призводить до втручання в його особисте життя та його родичів, обмежує норми житлової площі на осіб, які мають право на проживання сьогодні. За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням наведених обставин, вважає, що його права мають бути захищені шляхом визнання відповідачки та її сім'ї такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в належній йому частині домоволодіння та усунення перешкод у користуванні ним належною йому частиною будинку шляхом їх виселення без надання іншого житла. Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS]. Усунути перешкоди в користуванні [PERSON] домоволодінням [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON], [PERSON], та неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житла. Стягнути з відповідачів на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 120 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити з підстав, наведених в заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснила, що в будинку зареєстрована зі згоди її батька - співвласника будинку. У неї неповнолітні діти, ремонт в частині будинку, яка присуджена її батькові, ще не завершено, тому вона не має на даний час куди виселитись. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являється, хоч про слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи, чи про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. Представник опікунської ради Гніванської м/ради [PERSON] заперечує проти виселення з будинку неповнолітніх дітей, щодо виселення повнолітніх [PERSON] та [PERSON] покладається на розсуд суду . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Тиврівського районного суду від 09.12.2010 р. (а.с.10-11) будинок та господарські будівлі, розташовані в по [ADDRESS], були поділені в натурі відповідно до належних [PERSON] та [PERSON] часток у даному домоволодінні. За позивачем [PERSON] було визнано право власності на 41/100 дольових частин житлового будинку з господарським спорудами, що складається із : приміщення в житловій прибудові "А1", житлової кімнати 1-2, площею 9.4 м.кв, житлової кімнати 1-7, площею 12 м. кв., веранди 1-1, площею 8,2 кв.м, ганку «к», сараю «Г», гараж «Д», погріб п/а та ? огорожі. Право власності позивачем зареєстровано відповідно до закону. Право власності на 59/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами визнано за [PERSON] - батьком відповідачки. Відповідачка у справі [PERSON] разом із співмешканцем [PERSON] та неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживає в кімнатах та користується погребом, які належать позивачеві, що стверджується актом від 02.09.2013 р. (а.с. 4). Позивач неодноразово звертався до відповідачів з просьбою звільнити належні йому приміщення, з такою ж пропозицією зверталася і комісія виконкому Гніванської міської ради, однак це не дало результату, на їх прохання відповідачі не реагують. Після поділу будинку в натурі згідно дольових часток співвласників, право спільної часткової власності на будинок припинено, тому відповідачка у справі із сім»єю не мають права користуватись частиною будинку, що належить позивачеві. Їх право користування /поселилася зі згоди батька / є похідним від прав [PERSON] та існувало до виділення дольових часток житлового будинку співвласникам в натурі. Договір найму житлового приміщення, що належить позивачеві, з відповідачами не укладався. Незаконне проживання відповідачів в належній позивачеві частині будинку є діями, що порушують право власності позивача [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд . Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. ст. 15, 16, 391 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оскарження. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення порушення цього права можливе лише шляхом виселення відповідачів з належних позивачеві приміщень. В позовних вимогах зазначається про виселення відповідачів з будинку [ADDRESS], але позивач вправі ставити питання лише про захист свого порушеного права, тобто про виселення відповідачів лише з належних йому на праві власності приміщень. Хоча представник органу опіки та піклування заперечує проти задоволення позовних вимог в частині виселення неповнолітніх дітей, так як в частині будинку, що належить батькові відповідачки, куди мають намір переселись відповідачі, на даний час не створені необхідні для проживання дітей умови, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити, так як відповідальність за створення умов, необхідних для проживання та всебічного розвитку дитини несуть батьки. Щодо вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим и приміщеннями в домоволодінні [ADDRESS] , то вони є безпідставними.

Outcome: partial