Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еліт» (далі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 44380, 84 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 22500грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2500грн. та судового збору у розмірі 668,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2012р позивач був звільнений з посади начальника відділу торгівлі Харківського регіонального структурного підрозділу ТОВ «ТД «Еліт» за прогул, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.04.2013р. по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ТД «Еліт» позовні вимоги задоволено частково, а саме змінено формулювання причин звільнення посади з 15.03.2012р. за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України та стягнуто середній заробіток за фактично відпрацьований час з 07.03.2012р. по 15.03.2012р. у розмірі 409,40грн. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2013р. вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач зазначає, що в порушення вимог трудового законодавства, відповідач, в день звільнення позивачу не видано належним чином оформлену його трудову книжку, що у відповідності до положень ст.235 КЗпП України є підставою для виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Проте відповідач відмовляє йому у виплаті. Зазначає, що відповідач фактично повернув трудову книжку позивачу 06.12.2013р. Таким чином, відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44380,84грн. Крім цього, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яку він просить стягнути на свою користь у розмірі 22500грн. та всі витрати пов'язані з розглядом справи у суді. У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що у діях відповідача відсутня вина у затримці видачі трудової книжки, а тому до цих правовідносин не може бути застосована норма ч.4 ст.235 КЗпП України. Крім цього, щодо відшкодування моральної шкоди то представник відповідача вважає, що такі вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.03.2009р. позивач був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Еліт» на посаду начальника відділу торгівлі Харківського регіонального структурного підрозділу з 02.03.2009р. Відповідно до наказу № 1001-30 від 01.10.2012р. позивача звільнено із займаної посади за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.04.2013р. по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Торговий дім «Еліт» про зміну дати і формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати та розрахунку при звільненні, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2013р., позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ТД «Еліт» задоволено частково, а саме змінено формулювання причин звільнення за наказом № 1001-30 від 01.10.2012р. про звільненняя [PERSON] з посади начальника відділу торгівлі Харківського регіонального структурного підрозділу за здійснення прогулу без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України та вважати [PERSON] звільненим з названої посади з 15.03.2012р. за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України; стягнуто середній заробіток за фактично відпрацьований час з 07.03.2012р. по 15.03.2012р. у розмірі 409,04грн. Крім цього, вказаним судовим рішенням встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] складає 102,26 грн. Відповідно до ст.47 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до абзацу 6 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. N 58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Частиною 1 статті 116 вищенаведеного Кодексу передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про оплату праці" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 21.02.2001 р. N 159, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом встановлено, що фактично трудову книжку позивачу було видано 06.12.2013р., що не заперечується та визнається сторонами. При цьому, судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач у відповідності з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників неодноразово заявами від 22.04.2013р., 17.06.2013р., 14.11.2013р. повідомляв відповідача про направлення трудової книжки поштою з доставкою за адресою за якою він зареєстрований. Проте відповідач в порушення вимог трудового законодавства безпідставно ухилявся від виконання покладеного на нього обов'язку щодо видачі та направлення трудової книжки працівнику. Виходячи з вищенаведеного законодавства та враховуючи, що позивача було звільнено з роботи з 15.03.2012 р., а його трудову книжку видано 06.12.2013р. дії відповідача є неправомірними та такими що порушують права позивача. За таких обставин, затримка видачі трудової книжки перешкоджає працевлаштуванню позивача, а тому тягне обов'язок відповідача виплатити позивачеві середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, викликаного невидачею (затримкою видачі) трудової книжки. При цьому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, шодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що вимушений прогул позивача становив 434 робочих дні (з 15.03.2012р. по 06.12.2013р.) розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 434(дні) х 102,26грн. (середньоденний заробіток)= 44380, 84 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи обставини справи, тривалий період втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, а саме неможливості працевлаштування на іншу роботу через відсутність трудової книжки, що у свою чергу призвело до не можливості утримувати на достатньому фінансовому рівні свою родину,

Outcome: partial