Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Оратівський районний сектор УДМС у Вінницькій області про визнання особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позов мотивований тим, що позивач відповідно до витягу №27848076 від 02.11.2010 року є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. За її згоди у вказаному житловому будинку 28.05.2013 року зареєструвався відповідач [PERSON] та 21.08.2013 року зареєструвалася відповідач [PERSON]. Однак, з часу реєстрації відповідачі за зазначеною адресою не проживають. Відповідачі добровільно покинули місце проживання та виїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, з того часу в її будинку не проживають. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Оратівський районний сектор УДМС у Вінницькій області Новодворська О.Г., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги на розсуд суду. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Як встановлено судом, [PERSON] відповідно до витягу до витягу №27848076 від 02.11.2010 року на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2010 року та технічного паспорту від 02.11.2010 року є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] За згоди позивача у вказаному будинку 28.05.2013 року зареєструвався відповідач [PERSON] та 21.08.2013 року зареєструвалася відповідач [PERSON]. Однак, з часу реєстрації відповідачі за зазначеною адресою не проживають. Відповідачі добровільно покинули місце проживання та виїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, з того часу в її будинку не проживають. Як вбачається із довідки №535 від 06.08.2015 року виданої виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], [INFO], зареєструвалася 21.08.2013 року в житловому будинку по [ADDRESS], але за даною адресою з 21.08.2013 року не проживає Як вбачається із довідки від 18.01.2015 року виданої Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована з 21.08.2013 року по [ADDRESS]. Як вбачається із довідки №536 від 06.08.2015 року виданої виконкомом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], [INFO], зареєструвався 28.05.2013 року в житловому будинку по [ADDRESS], але за даною адресою з 28.05.2013 року не проживає Як вбачається із довідки від 18.01.2015 року виданої Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований з 28.05.2013 року по [ADDRESS]. Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні домової книги для реєстрації громадян, які проживають по [ADDRESS] міститься запис №2 [PERSON], [INFO], зареєстрований 28.05.2013 року та запис №3 [PERSON], [INFO], зареєстрована 04.08.2013 року. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Спірні відносини врегульовані Законом України ""Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"", з якого вбачається, зокрема з статті 7, що питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цього будинку (відсутність такого права, втрату права користування), яке регулюється нормами Житлового і Цивільного кодексів (зокрема статті 71,72, 156 ЖК України, стаття 405 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Спір стосується права користування житлом, яке належить позивачам на праві приватної власності, дане питання регулюється ст. 405 ЦК України Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], відповідачі зареєстровані в будинку, однак з часу реєстрації не проживають. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] без поважних причин понад один рік відсутні за місцем реєстрації по [ADDRESS], то вони є такими, що втратили право на користуванням цим житлом, а отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, який просить понесені ними судові витрати залишити без відшкодування та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 61, ч. ч. 1,2 ст. 64 , ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 29, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved