Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказує на те, що [PERSON] 17.01.2019 року о 14 год.40 хв в м.Львові по вул.Стрийській керував своїм автомобілем Мерседес-Бенц Е200 [NUMBER]. Внаслідок порушення вимог п.п.2.3 «б», 12.1,13.1 Правил «Дорожнього руху» не вибрав безпечної швидкості та дистанції, не врахував дорожньої обстановки та перед початком маневру не переконався в його безпечності, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Шкода Октавіа № [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль, на ремонт якого було витрачено позивачем 50 153,96 грн. Страховою компанією [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 18 992,23 грн. Однак, вказана сума не покриває завданої матеріальної шкоди. Крім того, вважає, що йому завдана і матеріальна шкода, оскільки на протязі трьох місяців не міг користуватись транспортним засобом, що перебував у ремонті, маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей та здійснюючи ремонт житла. У зв`язку з чим, доводилось користуватись громадським транспортом та просити допомогу у товаришів. Відтак, просить позов задоволити. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відтак, за згодою представника позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у заочному порядку. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17.01.2019 року о 14 год. 40хв., по вул.Стрийській, 46А, що у м.Львові, [PERSON] , керуючи автомобілем Mersedes-Benz Е-200, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, не врахував дорожньої обстановки та перед початком маневру не переконався в його безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Skoda Oktavia, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого, транспортні засоби отримали технічні ушкодження та завдано матеріальної шкоди, чим порушив вимоги п.п.2.3б, 12.1,13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Постановою Галицького районного суду м.Львова від 22.02.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Крім того, вирішено стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 384,20грн. Вказана постанова не оскаржена та набрала законної сили. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз`яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху). За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 31161,76 грн. є обґрунтованою та підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви документами. Крім цього, [PERSON] вважає, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 4000,00 грн. та просить стягнути на його корись. Згідно зі ст.23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої відповідачем [PERSON] , якого визнано винним у вчненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, позивач безумовно зазнав моральних страждань з приводу пошкодженого транспортного засобу, а відтак переніс душевні страждання та змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, а також вищевказані обставини, досліджені в ході судового розгляду, і встановлює його в сумі 3000,00 грн. Даний розмір відшкодування завданої адміністративним правопорушенням моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені під час судового розгляду та відповідає вимогам розумності і справедливості, є співмірним і доцільним у даному провадженні. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1536,80 грн. слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved