Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

14 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON], треті особи: Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Балківська сільська рада Василівського району Запорізької області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 21 жовтня 1999 року між нею та [PERSON] за результатами біржових торгів, які відбулись на Товарній Біржі «Таврійська», був укладений 21 жовтня 1999 року договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого вона придбала за ціною 5000,00 грн. у власність житловий будинок № 94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області, що складається з цегляного житлового будинку, житловою площею 45,0 м?, сараю, гаражу, погребу, огорожі, водопроводу, та який розташований на земельній ділянці площею 0,13 га. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в Реєстрі правочинів про відчуження нерухомого майна УТБ «Таврійська» 21 жовтня 1999 року за №60, стягнуто біржовий збір і збір на обовязкове страхування у встановлених розмірах. 02 грудня 1999 року вказаний договір купівлі-продажу від 21 жовтня 1999 року був зареєстрований Василівським БТІ в книзі №12 за реєстровим №575. Як було розяснено працівниками Товарної біржі «Таврійська», при укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу, всі правочини, які були вчинені і зареєстровані товарною біржею не підлягали нотаріальному посвідченню у відповідності до приписів Закону України «Про товарну біржу». Після укладення та реєстрації вищевказаного договору купівлі-продажу продавець [PERSON] знялась з реєстрації та виїхала до іншого обраного місця проживання, куди саме не повідомила. З часу придбання та на даний час у придбаному будинку за вищевказаним договором, зареєстроване її місце проживання. Після придбання вказаний житловий будинок був фактично переданий їй 21 жовтня 1999 року, тобто в день отримання грошових коштів продавцем і підписання договору, шляхом звільнення вказаного житла і вручення їй ключів від вхідних дверей. З цього моменту по теперішній час вона безперервно і відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном. Договір було виконано обома сторонами. Наступного дня після укладення договору купівлі-продажу, 22 жовтня 1999 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,13 га, що знаходиться за адресою вулиця Садова, 94 в селі Балки Василівського району Запорізької області на якій знаходиться вищезазначений будинок, що додаткового підтверджує намір [PERSON] продати їй житловий будинок разом із земельною ділянкою, на якій він розташований. На теперішній час порушено питання про відчуження вищевказаного житлового будинку № 94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області. Звернувшись до нотаріуса їй стало відомо, що вона не зможе провести відчуження житлового будинку, оскільки під час вчинення правочину не було додержано вимог Закону щодо нотаріального посвідчення правочину, тобто на даний час її право власності не визнається іншими особами. Станом на 09 березня 2017 року ринкова вартість житлового будинку №94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області становить 123062,00 гривень, що підтвержено звітом про оцінку майна від 09 березня 2017 року. Таким чином, оскільки на теперішній час вона не може належним чином розпоряджатися своїм житловим будинком, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів з даним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області від 21 жовтня 1999 року, який зареєстрований в реєстрі правочинів про відчуження нерухомого майна УТБ «Таврійська» 21 жовтня 1999 року за №60 та Василівським БТІ в книзі №12 за реєстровим №575, а також позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок №94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві (а.с.40). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, однак про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Василівського районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти позов не надано, самостійний вимог щодо предмета спору не заявлено (а.с.31). Представник третьої особи Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника Балківської сільської ради, проти заявлених позовних вимог [PERSON] не заперечують, самостійних вимог щодо предмету позову третьою особою не заявлено (а.с.36). Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, проте на адресу суду надані письмові пояснення, в яких зазначають, що забезпечення проведення державної реєстрації прав належить до повноважень субєктів державної реєстрації прав, відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону України Про державнуї реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п.2 ч.1 ст.6 Закону, субєктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних, місцевих рад, міські, районні адміністрації та акредитовані субєкти. Також зазначено, що відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону, державними реєстраторами є нотаріуси. Заперечень проти позовних вимог [PERSON] суду не надано, самостійний вимог щодо предмета спору не заявлено (а.с.37-38). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. В судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 1999 року між сторонами - членами Універсальної Товарної біржі «Таврійська» [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони, за результатами біржових торгів, які відбулися на Універсальній Товарній біржі «Таврійська» 21 жовтня 1999 року, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 94, що розташований по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області на земельній ділянці 0,13 Га. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] придбала у власність житловий будинок №94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області житловою площею 45,0 м? за ціною 5000,00 грн., копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.6). Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку, Договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить зроблений відповідний запис у технічному паспорті в графі власників будинку (а.с.7-9). На час укладення договору купівлі-продажу від 21 жовтня 1999 року Василівське БТІ визнало законність вчиненого правочину та зареєструвало за позивачем [PERSON] право власності на зазначений вище житловий будинок № 94, що знаходиться по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області, на підставі вказаної біржової угоди Універсальної Товарної біржі «Таврійська» (а.с.35). За наслідками укладення договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку (п.5 Договору) покупець [PERSON], яка є позивачем у справі, сплатила відповідачці [PERSON] грошові кошти за домовленістю сторін правочину, а відповідач [PERSON] передала належний їй на праві власності житловий будинок №94, що знаходиться по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області. Таким чином, [PERSON] стала новим власником вищевказаного будинку. На час укладення договору в 1999 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна немає і не було. Проведена державна реєстрація договору купівлі-продажу РКП «Василівське БТІ. Відповідно до звіту про оцінку майна від 09 березня 2017 року житлового будинку по вул.Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області його ринкова вартість станом на 09 березня 2017 року становить 123062,00 (сто двадцять три тисячі шістдесят дві) гривні (а.с.13-18). Згідно довідки про склад сімї, виданої Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області за №750 від 10 березня 2017 року, за адресою: Запорізька область, Василівський район, с.Балки, вул.Садова, 94 зареєстровані: донька [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO] (а.с.26). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,13 га, що знаходиться за адресою вулиця Садова, 94 в селі Балки Василівського району Запорізької області на якій знаходиться вищезазначений будинок, укладеного 22 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] придбала земельну ділянку у власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.10). Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на червень 1999 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки [PERSON] повністю виконала умови угоди купівлі-продажу будинку, сплатила за придбане майно грошові кошти, які [PERSON] одержала від неї до підписання даної угоди, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набула право власності на будинок і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку не має. Таким чином, враховуючи, що на теперішній час позивачка не може належним чином розпоряджатись належним їй будинком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок №94 по вулиці Садовій в селі Балки Василівського району Запорізької області, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки спірний договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового приміщення, який був укладений 21 жовтня 1999 року між [PERSON] Павліною та [PERSON] викладений у письмовій формі та зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Таврійська». Дана спірна угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу один до одного не предявляли, тому заявлені [PERSON] та в подальшому уточнені позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved