Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

16 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.12.2013 року позивач надала відповідачу кошти в сумі 25000,00 доларів США про що відповідач власноручно написав йому розписку відповідно до якої забов?язався повернути двадцять п?ять тисяч доларів США до 24 грудня 2014 року у чому і розписався. Однак у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов?язання позивач - [PERSON] просить суд зобов?язати відповідача - [PERSON] сплатити суму боргу 25000,00 доларів США (що за курсом НБУ, на дату звернення до суду еквівалентно 25000,00*26,12=653000,00 грн.) Інфляційні втрати за весь час прострочення (з січня 2015 року - по серпень 2017 року включно) - 416614,00 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми (з січня 2015 року - по серпень 2017 року включно) становить 52240,00 грн.. Загальна сума боргу складає 1121854,00 грн. (653000,00 грн. + 416614,00 грн. + 52240,00 грн.). Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання позивач - [PERSON] не з'явилась, в поданій заяві просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав судову повістку про виклик до Любешівського районного суду Волинської області на розгляд справи 27 лютого 2018 року, що підтверджується його особистим підписом на зворотному поштовому повідомленні. У зв?язку з вказаним вище, згідно зі ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статтей 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи та розписки від 24.12.2013 року, позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем та передав йому грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США на умовах передбачених чинним законодавством. Однак, відповідач у визначений термін 24 грудня 2014 року не здійснив виплати грошових коштів, чим порушив свої грошові зобов'язання по розписці. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов?язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, яким обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов?язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства України. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов?язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином відповідачем було пропущено строк повернення боргу, який завершився 24 грудня 2014 року. Відповідно до наданих суду матеріалів та позовних вимог позивача в суді було доведено та встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США. В свою чергу відповідач зобов?язався повернути позичені грошові кошти позикодавцю до 24 грудня 2014 року, однак зобов?язання не виконав і кошти до вказаної в розписці дати не повернув. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, 2 ст.192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов?язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов?язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначати в грошовому зобов?язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов?язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов?язання визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов?язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 березня 2017 року № 6-284цс17. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частина 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" вказує на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, у зв?язку з вищевказаним в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов?язання в сумі 416614 (чотириста шістнадцять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 00 копійок слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України , якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. [PERSON] в позовній заяві вказано, що офіційний курс гривні до іноземної валюти, долара США, встановлено на дату звернення до суду. Ураховуючи положення ст.533 ЦК України а також відповідно до вимог викладених в позовній заяві, офіційний курс гривні до іноземної валюти, а самедолара США, відповідно до даних Національного банку України, станом на 16 листопада 2017 року, на дату подання позовної заяви до суду, становив 26,48 грн.. У зв?язку з вказаним вище еквівалент суми позики в гривні становить 662000,00 грн. = 25000,00$ * 26,48 грн.. Враховуючи положення ст.625, у зв?язку з тим, що боржник, прострочив виконання грошового зобов?язання три проценти річних від простроченої суми становить 64422,58 грн. = 662000,00 * 3% * 1184 / 365 / 100%. Де: 662000,00 - сума заборгованості; 1184 - кількість прострочених днів несплаченого боргу за розпискою, період з 25.12.2014 року по 22.03.2018 року, по дату винесення судового рішення. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розписки датою повернення коштів [PERSON] для [PERSON] є 24 грудня 2014 року, таким чином прострочення грошового зобов'язання розпочалось 25 грудня 2014 року. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість, яка виникла відповідно до договору позики в розмірі 726422 грн. 58 коп., яка складається з наступного: 662000 грн. 00 коп. кошти позики; 64422 грн. 58 коп. - проценти. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] стягнути у користь держави судовий збір в розмірі 7264,23 грн. На підставі ст.ст.192, 202, 207, 509, 524, 526-545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.99 Конституції України та

Outcome: partial