Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

10 березня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в якій позивач просять визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був укладений 11 вересня 2000 року на Універсальній товарній біржі за № 0617-Н та зареєстрований 01 квітня 2002 року в Миколаївському МБТІ. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , вона разом з братом звернулись до приватного нотаріуса Валкової Т.О. з метою оформлення спадщини на квартиру. Приватним нотаріусом їй було роз`яснено, що договір купівлі-продажу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] зареєстрований на Біржі з порушенням законодавства та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Шолох Л.М. Цього ж дня матеріали справи передано для розгляду судді. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2021 року відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 28 вересня 2021 року сторони у справі та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не з`явилися з невідомих суду причин. Відповідачі у справі про дату та час слухання справи були повідомлені у порядку, визначеному частиною 11 статті 128 ЦПК України шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному веб-сайт судової влади, оскільки у суду відсутня інформація про зареєстроване місце проживання відповідачів у цій справі. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Валкова Т.О. надала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи та врахувавши думку позивача про можливість розгляду справи без його участі, суд ухвалив про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) на Універсальній біржі «Номінал» укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Від імені [PERSON] діяла [PERSON] за дорученням. Згідно із пунктом 5 цього договору вказана квартира продана за 1750 грн, які отримані Продавцями до підписання договору та належить новому власнику [PERSON] . У пункті 8 договору зазначено, що на виконання статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 11 договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Південній товарній біржі у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 0617-Н від 11 вересня 2000 року. Згідно реєстраційного посвідчення виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації виданого 01 квітня 2002 року за № 19910 квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 вересня 2000 року № 0617-Н слідує, що ця угода укладена на Універсальній біржі «Номінал» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Цивільний кодекс УРСР, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, було прийнято та він набув чинності у 1963 році. Тоді як Закон України «Про товарну біржу» прийнятий та набув чинності у 1991 році. Відтак до спірних правовідносин має бути застосовано Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 8496 від 26 березня 1998 року, укладений на Універсальній біржі між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства [PERSON] була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 01 квітня 2002 року за № 19910. Зі змісту договору від 11 вересня 2000 року № 0617-Н також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1750 грн. Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва [PERSON] за життя була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] . ЇЇ батьками є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 22.08.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . 29 вересня 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до Приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Валкової Т.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті її сестри [PERSON] , про що свідчать матеріали спадкової справи № 15/2020, копія якої наявна в матеріалах цивільної справи № 490/1695/21. 09.02.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валковою Т.О. роз`яснено [PERSON] , що договір купівлі-продажу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] зареєстрований на Біржі з порушенням законодавства, а тому рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] . Між [PERSON] та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири, сторони договору домовилися щодо істотних умов договору, необхідних для договорів даного виду, що підтверджується письмовим договором укладеним на товарній біржі, реєстрацією за [PERSON] права власності на спірну квартиру в бюро технічної інвентаризації, тому суд приходить до висновку, що між сторонами відбулось повне виконання укладеного між сторонами договору,, а тому даний договір може бути визнаний дійсним. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Біржову угоду - договір № 0617-Н купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 11 вересня 2000 року на Універсальній біржі «Номінал» між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований Комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" 01 квітня 2002 року за № 19910 слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved