Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS]. Зазначила, що вона з 2007 року проживає у будинку під [ADDRESS], який купила у відповідача [PERSON] та який за правом власності належав матері відповідача [PERSON], померлої [INFO]. Заповіт після смерті не залишався, спадкова справа не заводилась, про прийняття спадщини ніхто не звертався. Вважає, що так як користується житлом понад 10 років, самостійно проводить заходи щодо поліпшення та утримання житлового приміщення, сплачує комунальні послуги та підтримує будинок у належному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито володіє вказаним нерухомим майном, але право власності оформити не може, так як відсутні правовстановлюючі документи, тому є підстави визнання права на спірний будинок за набувальною давністю. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися до суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, подавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності, проти позову не заперечує. У зв'язкою із неявкою в судове засідання сторін, судом ухвалено про розгляд справи у їх відсутності, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних обставин. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.01.2006 року. Згідно довідки №1783 від 04.04.2017 року, виданої виконавчим комітетом Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа (а.с.12). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області позивач [PERSON] користується житловим будинком [ADDRESS] з 27.04.2007 року (а.с. 13). Актом обстеження домоволодіння, складеним депутатом сільської ради Зазимко І.А. та посвідченим секретарем сільської ради від 30.03.2017 року встановлено, що [PERSON] фактично з 2007 року проживає в [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. У відповідності до ст.10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органом самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади. Статтею 335 ЦК України передбачено, що набувачем безхазяйної речі є територіальна громада. Згідно п.9 Постанови ПВСУ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Верховний Суд України в ухвалі від 10 червня 2009 року зазначив, що враховуючи положення ст.5 ЦК України про дію законів у часі та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та приймаючи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р. Аналогічну позицію висловлював і Вищий господарський суд України, зокрема, в постанові від 22.01.2008 №8/509-НМ: "Правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001, але жодним чином не з 1998 року, як гадає скаржник". З урахуванням того, що позивач більш як десять років відкрито добросовісно та безперервно користується вказаним нерухомим майном, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved