Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] згідно якого просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Згідно цього ж свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1995 № [NUMBER] зазначена квартира окрім позивача належала на праві приватної власності в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно договору дарування частки квартири від 04.03.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідач подарував та передав, а обдарована прийняла в дар 1/7 частики квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.03.2013 за записом № 267392. Відповідач, станом на день звернення до суду із позовом не має у приватний власності частки спірної квартири, а є лише зареєстрованим. [PERSON] померла. Спадщину [PERSON] спадкоємцями прийнято не було протягом строків встановлених ЦК України, для прийняття спадини, заяв про прийняття спадщини спадкоємцями подано також не було. [PERSON] помер. [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації. На даний час у квартирі проживає позивач та його мати - третя особа [PERSON] Протягом 15 років відповідач не проживає за адресою реєстрації, не з`являється, не бере участі в утриманні квартири. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі позивача порушує його права, як співвласника квартири, що перешкоджає вільно розпоряджатись майном. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 07 березня 2019 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Третя особа не скористалась своїм правом на подачу пояснень щодо позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Виконкомом Радянської райради м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 09.03.1995 року, № [NUMBER], право власності зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Києва 14.03.1995 року і записано у риєстрову книгу за №6622. Квартира [ADDRESS] , окрім позивача належала на праві приватної власності в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно договору дарування частки квартири від 04.03.2013, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідач подарував та передав, а обдарована прийняла в дар 1/7 частики квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.03.2013 за записом № 267392. [PERSON] та [PERSON] на час дарування частки квартири перебували у шлюбі. Як зазначає позивач, з кола співвласників спірної квартири: [PERSON] померла [INFO] , спадщину спадкоємцями прийнято не було протягом строків встановлених ЦК України, для прийняття спадини, заяв про прийняття спадщини спадкоємцями подано також не було; [PERSON] помер; [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - спірною квартирою. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як зазначає позивач, [PERSON] протягом 15 років не проживає квартирі [ADDRESS] , а є тільки зареєстрованим, що перешкоджає позивачу належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою. Окрім того, відповідач не несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, чим завдає позивачу значні труднощі. Домовленостей про проживання відповідача у спірній квартирі між сторонами не існує. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач приймає участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника частки квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власником своїм майном, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . З іншого боку, вимоги в зняття з реєстрації відповідача не підлягають задоволенню, зважаючи на недоведеність наявності правових підстав для здійснення такої дії, виходячи з наступного. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, беручи до уваги вищенаведене вимога про зняття з реєстрації є передчасною з огляду на недоведеністю у наявності спору з цього приводу. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial