Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

22.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ ПівнГЗК про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював в небезпечних і шкідливих для здоровя умовах праці на посаді чергового слюсаря з ремонту устаткування в Першотравневому карєрі в період з 24.03.1998 року по 01.01.2010 року. Рішенням лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу - Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 15.01.2015 (протокол № 076) йому було встановлено професійне захворювання, основний діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.. нейросенсорна приглухуватість першого ступені (з легким зниженням слуху), захворювання професійне. За висновком обласної МСЕК № 6 від 28.06.2015 року первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності на один рік до чергового переогляду 04.05.2016 р. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.04.2015 р. підтверджено, що умови праці позивача не відповідали регламенту з охорони праці, мали місце перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а також показники шкідливих факторів та важкості праці згідно Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці (далі СГХ) Криворізької міської СЕС. Вище означені обставини підтверджують згідно законодавству провину роботодавця. Позивач вважає, що винним у даному ушкодженні його здоров'я є ПАТ «Північний ГЗК». Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. [PERSON] ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодуванню моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає : трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. У звязку з професійним захворюванням у нього змінився спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він перебуває на диспансерному обліку, змушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Він відчуває себе немічним та безпорадним: не дає спокою періодично сухий кашель, почуття важкості у грудній клітині, біль в області серця, головний біль, запаморочення, слабкість. Постійно турбує задишка, навіть при незначному фізичному навантаженні та ходьбі. Моральну шкоду він оцінює у 243\~000,0 грн. яку просить стягнути на його користь. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» позов не визнала , у своїх письмових запереченнях зазначила, що згідно копії трудової книжки, [PERSON] працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті з 24.03.1998р. по 31.12.2009р. слюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар'єрі Першотравневого кар'єру, тобто 11 років 9 місяців. 31.12.2009р. звільнився у зв'язку з переведенням у ТОВ «Кривбасремонт», згідно п.5 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 березня 2015р., який складався ТОВ «Кривбасремонт», позивач, крім ПАТ «ПІВНГЗК», працював у шкідливих умовах праці: з грудня 1986 року по 16.03.1998 року - 11 років 3 місяці на шахтах «Першотравнева-1» та «Першотравнева» та впродовж 5 років 1 місяця - у ТОВ «Кривбасремонт». У зв'язку з цим не зрозуміло, з яких міркувань позивач всю провину щодо настання у нього професійного захворювання покладає тільки на ПАТ «ПІВНГЗК». З свого боку, відповідач, відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, під час прийому на роботу і в подальшому - в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, а також про його право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Зазначене підтверджується копіями наказів про прийняття та переведення позивача на іншу роботу де зазначено, що [PERSON] з умовами праці та правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлений. Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці. Ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом трудового законодавства, умов колективного або трудового договору тримісячного заробітку у визначений працівником термін, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, не меншому тримісячного заробітку. Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України роботодавцю надано право розірвати трудовий договір із працівником у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Підставою для припинення трудових відносин в цьому випадку є висновок медико-соціальної (МСЕК) або лікарсько-консультативної (ЛКК) комісії. Тобто, роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці (перевести, за його згодою на іншу роботу, не пов'язану з впливом шкідливих чинників або звільнити у разі відмови від переведення чи відсутності відповідної роботи) лише у випадку, коли у працівника вже виникло і встановлено уповноваженим медичним органом порушення стану здоров'я. Таким чином, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. У зв'язку з цим слід зробити висновок, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Ст.153 КЗпП України встановлений обов'язок роботодавця щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці. Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Дозвіл на початок виконання роботи підвищеної небезпеки було отримано ПАТ «ПІВНГЗК» в державному комітеті України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду. Дозволом передбачено право ПАТ «ПІВНГЗК» здійснювати небезпечні роботи, в тому числі, з експлуатації об'єктів, устаткування, механізмів, машин підвищеної небезпеки, а також їх налагодження, експлуатація, ремонт та технічне обслуговування. Таким чином, відповідач вважає, що у його діях відсутні ознаки протиправності та порушення законних прав позивача, що є обов'язковою умовою для настання відповідальності за заподіяну шкоду. Крім того, Наказом МОЗ України від 27.12.2001р. N 528 затверджена «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - «Гігієнічна класифікація»), призначена для гігієнічної оцінки умов і характеру праці на робочих місцях. У п. 1.6 Гігієнічної класифікації зазначено, що «Робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів може бути дозволена тільки при застосуванні засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом)». Тобто, наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Таким чином, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), зазначається, що відповідно до ст.137 ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як доказ позовних вимог позивач надав наступні документи: Копію акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.03.2015р., Копію довідки МСЕК від 11.06.2015р., Копії виписних епікризів. Відповідач - ПАТ «ПІВНГЗК» не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання. Але зазначений [PERSON] не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Крім того, у пункті 19 «Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи», зазначено: «Враховуючи роботу [PERSON] на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті, ВАТ та ПАТ «ПІВНГЗК» впродовж 28 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання - встановити неможливо. Тобто, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання жодним чином не підтверджує наявність моральних страждань позивачем. У довідці МСЕК зазначено, що позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання у зазначеній довідці - відсутні. Таким чином, довідка МСЕК також не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає позивачу право на отримання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, які виплачуються відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Крім того, групу інвалідності позивачу не встановлено, дата наступного переогляду 01.05.2016 року, тобто, можливо за цей час стан здоров'я позивача зміниться в кращу сторону. Із медичних документів вбачається, що [PERSON] певний період часу знаходився на обстеженні та лікуванні для встановлення йому професійного захворювання в Українському НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу. В залучених до матеріалів справи епікризах та виписках із медичної карти хворого [PERSON] описуються дані клінічних обстежень, анамнез захворювання, інші медичні висновки. Але в жодному не йдеться про розлади здоров'я, пов'язані з психологічним станом потерпілого. Крім того, майже в кожному з цих медичних документів зазначено, що загальний стан здоров'я [PERSON] відносно задовільний. В позовній заяві позивач зазначає, що у зв'язку з професійним захворюванням, змінився його рівень життєвої діяльності, багато зусиль він прикладає для організації свого життя. Проте, зазначене нічим не підтверджується. Таким чином, посилання позивача на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих зв'язків - є його припущенням. У п.5 Постанови Пленуму зазначено, що суд повинен, зокрема, з ясувати, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Оцінюючи розмір моральної шкоди у сумі 243\~000,0 грн., позивач виходив із норми , передбаченої п.3 ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Але її застосування є неправомірним, оскільки: по-перше, вона регулювала обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим, а не обов'язок роботодавця по відшкодуванню моральної шкоди працівнику; по-друге, вона втратила чинність ще у березні 2007р. на підставі ЗУ від 23.02.2007р. №717 і тому не може застосовуватись, навіть за аналогією закону; по-третє, як вже зазначалось відповідачем, позивач всю провину в настанні у нього професійного захворювання, покладає тільки на ПАТ «ПІВНГЗК», не зважаючи на висновки комісії розслідування причини виникнення професійного захворювання, яка зазначила, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 8.12.1986-01.07.1987 - підземний гірник шахти «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда»; 01.07.1987-01.01.1995 - підземний машиніст електровозу шахти «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда»; 01.01.1995-01.09.1997 - підземний машиніст електровозу ВО «Кривбасруда», Первомайське РУ, шахти «Першотравнева»; 01.09.1997-16.03.1998 - підземний вибуховик ВО «Кривбасруда», Первомайське РУ, шахти «Першотравнева». Далі - робота у ВАТ «ПівнГЗК» та ТОВ «Кривбасремонт». Таким чином, відповідач вважає, що покладання вини у настанні професійного захворювання тільки на одне підприємство, є несправедливим та нічим не обґрунтованим. На думку відповідача більш виправданим є врахування судової практики за аналогічними цивільними спорами, яка, враховує, зокрема, ступінь втрати працездатності, стаж роботи на кожному з підприємств, де працював позивач та ступінь його моральних страждань. Як зазначено у п.9 Постанова Пленуму, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Також необхідно зазначити, що ПАТ «ПІВНГЗК» здійснює добровільне відшкодування шкоди потерпілим на виробництві на підставі «Порядка определення и осуществления виплат физическим лицам в счет компенсации потерь неимущественного характера вследствие травми на производстве ти професіонального заболевания, связанных с выполнением ими трудових обязанностей», затвердженого наказом генерального директора комбінату від 21.12.2010р. №2254 (надалі - «Порядок»). Це внутрішній нормативний акт, згідно з яким проводиться розрахунок і виплата відшкодування моральної шкоди особам, які отримали трудове каліцтво або професійне захворювання, працюючи на комбінаті. Для розрахунку розміру відшкодування шкоди застосовується формула, визначена п. 2.3.1 Порядку: Л = Б х Ст + Пст, де Л- ліміт виплати; Б - базова сума для розрахунку (для судового порядку -20 000 грн.); Ст - ступінь втрати професійної працездатності; Пст - поправка на стаж, яка розраховується як добуток кількості повних років, відпрацьованих потерпілим у шкідливих умовах праці на комбінаті і суми 170 грн. (10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). На підставі даного Порядку сума відшкодування моральної шкоди позивачу складатиме: 20 000 грн х 20% + 170грн х 11р. = 5 870 грн. Із даної суми утримується податок на доходи фізичних осіб (15%) та військовий збір (1,5%), а тому в позові просить відмовити. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах на ВАТ «ПівнГЗК» (а.с.6-10), за висновком обласної МСЕК № 6 від 28.06.2015 року первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності на один рік до чергового переогляду 04.05.2016 р.(а.с.8). Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 28.06.2015 р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 25.05.2015 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. [PERSON] акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.03.2015 р. причиною професійного захворювання стало те, що в процесі виконання роботи він підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівень яких перевищував гранично допустимі норми. (а.с.13-16). Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин і позивач має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем ПАТ «ПівнГЗК». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 20% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, а також , що причиною професійного захворювання позивача стала також праця в шкідливих умовах ТОВ «Кривбасремонт», і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з відповідача ПАТ "ПівнГЗК" на його 15\~000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд

Outcome: partial