Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй архівної довідки № 1/1611 від 09.09.2020 року, виданої Державним архівом Черінвецької області, мотивуючи свої вимоги тим, що вона звернулася до сервісного центру м.Кіцмань Головного Управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області за консультацією щодо призначення пенсії. Під час перевірки документів орган ПФУ встановив розбіжності в архівній довідці № 1/1611 від 09.09.2020 року про період навчання в Чернівецькому професійному училищі трикотажної промисловості в написанні її імені та по батькові, а саме - " [PERSON] " замість правильного " [PERSON] ". Зазначає, що факт належності вказаної архівної довідки підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, атестатом № [NUMBER], трудовою книжкою, де правильно вказано ім`я та по батькові заявниці, а саме « [PERSON] » Вважає, що дана граматична помилка допущена посадовими особами, які оформляли відповідний документ, а тому просила задовльнити заяву. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник зацікавленої особи - ГУ ПФУ в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника управління з урахуванням наданих заявником доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Так, ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Так в судовому засіданні встановлено, що заявниця згідно архівної довідки № 1/1611 від 28.08.2020, яка видана Державним архівом Чернівецької області, значиться як « [PERSON] » (а.с.4). Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] від 21.09.1997 р.н., заявниця значиться як [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] від 17.03.1961 року, остання значиться як [PERSON] (а.с.7). Відповідно до трудової книжки серія [NUMBER] від 17.06.1978 року, заявниця значиться як [PERSON] (а.с.7-8). Згідно атестату № [NUMBER] про здобуття професії в`язальниці виданого 09.07.1978 року, заявниця значиться як « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 01.06.1980 року, заявниця значиться як « [PERSON] » (а.с.10). Враховуючи обставини справи, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має юридичне значення для заявника, в іншому порядку встановити факт належності вказаної архівної довідки останній немає можливості, а тому виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити і встановити вказаний факт, що має юридичне значення.

Outcome: approved