Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із заявою, заінтересована особа - Рівненський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є онуком [PERSON], який приходиться йому дідом та помер [INFO]. Померлий [PERSON] був поляком, що відповідно до чинного на даний час законодавства Республіки Польща дає заявнику [PERSON] право отримати дозвіл на постійне місце проживання у Польщі. Проте, із-за розбіжностей імені його діда у документах, зумовлених перекладом з української мови на польську (а саме замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]»), подані ним документи є недостатніми для отримання дозволу на постійне місце проживання у Республіці Польща, що потребує встановлення факту належності правовстановлюючого документу [PERSON], виданого на ім'я [PERSON]. Представник [PERSON] - адвокат Шевчук Оксана Андріївна, у судовому засіданні підтримала заяву в межах її доводів. Просила встановити факт належності [PERSON] першого витягу акту, складаного у нотаріуса в Рівному [PERSON] в 1930 році № 347, виданого на ім'я [PERSON]. Представник заінтересованої особи - не з'явився, подав письмове пояснення згідно якого не заперечили проти розгляду справи у їх відсутність та задоволення заяви [PERSON] . Заслухавши пояснення представника заявника, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є: батько - [PERSON]; мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження с на ім'я [PERSON], [INFO], уродженця м.Рівне, актовий запис № 1694, зареєстрований в будинку щастя м.Рівне. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00017335499 від 17 листопада 2016 року, наданого Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим міськвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне [INFO], [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть цього ж дня зроблено запис за № 768. Згідно повторного свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] помер [INFO], про що 24.06.1957р. зроблено актовий запис № 8, зареєстрований Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Згідно архівної довідки Державного архіву Рівненської області № 35/06-29 від 16.01.2016, в метричній книзі церкви Покрови Пресвятої Богородиці с. Омеляна Рівненського повіту Волинського воєводства міститься запис про шлюб [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], актовий запис № 7 від 12 лютого 1936 року. Серед документів, поданих [PERSON] для отримання дозволу на постійне місце проживання у Республіці Польща, у тому числі був перший витяг акту, складеного у нотаріуса в Рівному [PERSON] в 1930 році №347. В даному документі вказано, що 11 лютого 1930 року [PERSON] і громадянин Республіки Польща [PERSON], син [PERSON], [PERSON] уклали договір купівлі-продажу частини будинку. Саме цей документ є прямим доказом того, що [PERSON] був громадянином Республіки Польща. Проте, після перекладу імені з української мови на польську, в договорі його ім'я зазначили як «[PERSON]», а не [PERSON]. Задля усунення розбіжностей у поданих ним документах, працівники Люблінського воєводства запропонували йому звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, щоб встановити належність договору купівлі-продажу від 11.02.1930 року його дідові - [PERSON]. З метою з'ясування можливості перекладу імені [PERSON] з української на польську мову як «[PERSON]», [PERSON] звернувся в Польщі до мовознавця, доктора гуманітарних наук кафедри філософії культури і мистецтва Люблінського католицького університету [PERSON], який спеціалізується на лінгвістиці та підтвердив, що імена [PERSON] і [PERSON] можуть належати одній особі. З точку зору лінгвістики це варіанти одного і того ж самого імені, але, у будь-якому випадку, мають однакову основу та ідентичне значення. У випадку вищезгаданих розбіжностей, найвірогідніше, батьки хотіли дати дитині офіційне, з урочистим відтінком, ім'я [PERSON]. Так, [PERSON] став [PERSON], [PERSON] або [PERSON]. Ймовірно, коли вже дорослий [PERSON] «записувався» в уряді, його імя підлягало подальшим змінам - російський або український писар занотував його вже як [PERSON]. Не зважаючи на розбіжності, зокрема, в документах, якщо за цим стоять інші обставини та свідчення, можна вважати, що імена [PERSON] або [PERSON] носила одна і та ж особа. Дані обставини підтверджуються думкою мовознавця доктора [PERSON], викладеною у письмовій формі 25 січня 2017 року, з офіційним перекладом з польської мови на українську, виконаного перекладачем ГО «Українсько-польський союз імені Томаша Падури». Згідно першої виписки з акту, зробленої у присутності нотаріуса [PERSON] у м. Рівне в 1930 році за репорторіум № 347, з офіційним перекладом з польської мови на українську, виконаного перекладачем ГО «Українсько-польський союз імені Томаша Падури», за якою [PERSON] та [PERSON] уклали між собою акт купівлі-продажу, вписаний до іпотечної книги № 7349 іпотечної канцелярії окружного суду в Рівному і завірений рішенням іпотечного відділу з 24 червня 1933 року, [PERSON], син [PERSON], є громадянином Речі Посполитої, де має постійне місце проживання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка приходилася товаришкою батьку [PERSON] - [PERSON], суду показала, що [PERSON], який є дідом [PERSON] та батьком його батька - [PERSON], у 1930 році уклав договір купівлі-продажу будинку у нотаріуса в м. Рівному. Показал, що в дитинстві [PERSON] називали і "[PERSON]" і "[PERSON]". З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що перший витяг акту, складаного у нотаріуса в Рівному [PERSON] в 1930 році № 347, виданий на ім'я [PERSON], належить [PERSON], який, у свою чергу, є дідом [PERSON]. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом). На підставі викладеного,

Outcome: approved