Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , Кам`янської міської ради Черкаської області про визнання права власності 11/40 частин будинку за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею 29/40 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Інших 11/40 частин будинку, формальним власником, як спадкоємець першої черги після смерті своєї матері, є відповідач по справі [PERSON] , яка проживає за іншою адресою. Впродовж 15 років від дня смерті матері [INFO] спадковим майном не користується, не утримує його, до нотаріуса не звертається. Та оскільки на протязі тривалого часу подат 10 років позивач вищевказану частину будинку отримує в належному стані, мирно відкрито володіє нею, вважає себе такою яка набула права власності на неї, та просить суд визнати за нею вказане право. У судове засідання позивач не з`явилась, попередньо подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки не повідомляла. Представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява за підписом голови в якій він просить суд розгляд справи провести без їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Виходячи з обставин справи , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м.Рим 04.11.1950 року, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст.9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано у Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації за слідуючими особами, а саме 9/20 частин будинку за [PERSON] , 11/40 частин за позивач по справі [PERSON] , та 11/40 частин за померлою [INFO] [PERSON] . Дане підтверджено довідкою № 391-о, виданою 06.12.2019 року КП Кам`янський відділок « Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 27.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кам`янського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис 51, [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). З копії договору дарування(а.с.8), посвідченого старшим державним нотаріосом Кам`янської державної нотаріальної контори Жовтяковою В.К., зареєстрованого в реєстрі за № 3035 від 15.11.1996 року вбачається, що [PERSON] , свої 9/20 частин будинку [ADDRESS] подарував позивачу по справі [PERSON] , яка в свою чергу здійснила державну реєстрацію подарованого їй майна.Дане підтверджено витягом № 78808631 від 25.01.2017 року, в якому заначено, що [PERSON] , володіє на праві приватної власності 9/20 частинами будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування ( а.с.10). Тобто позивач по справі [PERSON] , є власником на праві спільної часткової власності 29/40 частин вищезазначеного будинковолодіння. А власником інших 11/40 частин даного будинковолодіння була до смерті [PERSON] , яка померла у 2002 році та після її смерті позивач по справі вільно відкрито володіє її частиною.Дане вбачається з довідки, виданої головою вуличного комітету [PERSON] ( а.с.23). У даній частині будинковолодіння ніхто не проживає та не зареєстрований, дане вбачається з довідки № 4432 за підписом міського голови Тірона В.І., виданої 10.12.2019 року виконавчим комітетом Кам`янської міської ради Кам`янського району Черкаської області (а.с.22). Згідно п.п.9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, чи особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, позивач знала, що 11/40 частин будинку з надвірними будівлями та спорудами, на які просить визнати право власності за набувальною давністю, належали [PERSON] , яка померла у 2002 році, і позивач не знала, що відповідач по справі не буде вступати в спадкові права, як спадкоємець першої черги після смерті своєї матері. Згідно роз`яснень, що містяться у п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 року за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття нею права власності за набувальною давністю посилалась на те, що вона добросовісно заволоділа вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується ним з часу смерті [PERSON] тобто з 2002 року, підтверджуючи зазначену обставину матеріалами даної справи. За змістом ч.1 ст.81 та ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує будинок та присадибну земельну ділянку, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірним будинковолодінням. За таких обставин, відповідно до положень ч.3 ст. 344 ЦК України, за позивачем слід визнати право власності за набувальною давністю на 11/40 чатин будинковолодіння з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Однак враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить покласти судові витрати на відповідачів, то суд за таких обставин вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідачів по справі. На підставі наведеного,ст.344 ЦК України,

Outcome: approved