Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON], інтереси яких представляє [PERSON], звернулися в суд із позовом до [PERSON], Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району, третя особа: Виноградівська державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] року померла їхня бабуся [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS]. Позивачі є спадкоємцями за померлою [PERSON], оскільки їхній батько, син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] Після смерті та поховання бабусі позивачі звернулися до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини і там дізналися про існування незаконного заповіту. В заповіті [PERSON] нібито заповіла все своє майно [PERSON] Рішенням суду від 11.03.2013 року, яке було залишено в силі апеляційною інстанцією, заповіт [PERSON] вчинений на користь [PERSON] визнано недійсним. 08.02.2012 року на підставі заповіту було видано Свідоцтво про право на спадщину на [PERSON] На даний час, відповідачка [PERSON] незаконно заволоділа чужим майном, володіє та користується спадщиною. Оскільки [PERSON] не є спадкоємцем жодної черги, незаконно володіє і розпоряджається рухомим і нерухомим майном спадкодавця, позивачі просять суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.02.2012 року на ім'я [PERSON] та визнати право власності на спадкове майно за померлою [PERSON] в рівних частках. Відповідачкою [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 25.03.2016 року об'єднана в одне провадження із первісним позовом. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що чоловік спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року - [PERSON], який помер [INFO] року, був її далеким родичем. [PERSON] допомагала [PERSON] похоронити сина, оскільки той був розлучений і проживав з матір'ю. Після смерті чоловіка та сина [PERSON], [PERSON] залишилася проживати разом з нею, оскільки внучки [PERSON] та [PERSON] залишили її на призволяще. Із серпня 2005 року і до часу смерті [PERSON], [PERSON] проживала з нею однією сім'єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, [PERSON] придбавала лікарства, одягала її та здійснювала за нею догляд. [PERSON] сприймала її за доньку. [PERSON] вважає, що відповідачів як спадкоємців першої черги необхідно усунути від права спадкування за законом, оскільки вони зовсім не цікавилися своєю бабусею, не надавали ніякої матеріальної допомоги, не здійснювали за нею догляд. Однак [PERSON] потребувала стороннього догляду, була жінкою похилого віку, мала проблеми із здоров'ям. Відповідачі за зустрічним позовом не надали жодної матеріальної допомоги під час організації поховання, не приймали участь в цьому. В той же час вони звернулися в 6-ти місячний строк після смерті бабусі до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини. Позивачка за зустрічним позовом просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачам за первісним позовом, встановити факт її проживання однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON] з серпня 2005 року і до [INFO] року, усунути від спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року, її онуків [PERSON] та [PERSON], встановити за нею право власності за законом на спадковий будинок після смерті спадкодавця [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом [PERSON] підтримав заявлений первісний позов, просив суд такий задовольнити. Пояснив, що позивачі на день смерті спадкодавця, а саме їхньої бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, перебували на навчанні в Угорщині, у зв'язку з чим не мали можливості надавати допомогу. Батьки позивачів були розлучені, внучки навідували бабусю за життя 2-3 рази на рік. Відповідачка [PERSON] в спадковому будинку не проживала. Позивачі не були повідомлені про смерть бабусі. Що стосується вимог зустрічного позову представник позивачів [PERSON] вважає такий безпідставним, просив в задоволенні такого відмовити, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів про ухилення [PERSON] та [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала, просила в задоволенні такого відмовити, мотивуючи тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зовсім не цікавилися своєю бабусею, не надавали ніякої матеріальної допомоги, не здійснювали за нею догляд. Що стосується вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] просила вимоги її задовольнити повністю, оскільки вона із серпня 2005 року на прохання [PERSON], яка померла [INFO] року, перейшла жити до останньої, здійснювала за нею догляд, вела спільне з нею господарство. Вважає, що позивачі повинні бути усунені від права на спадкування. Представник відповідача Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району в судове засідання не з'явився. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, сільська рада підтримує інтереси [PERSON] Представник третьої особи - Виноградівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань не заявлено, розгляд справи проведено на підставі заявлених доказів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він проводив ремонт покрівлі будинку [PERSON] у 2008 році. Розрахунок за ремонтні роботи здійснювала [PERSON], яка проживала разом з [PERSON]. Пояснив, що [PERSON] була працездатною, постійно варила каву майстрам, не потребувала сторонньої допомоги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй не було відомо про родичів [PERSON] Відомо, що остання проживала в поганих умовах, однак до неї прийшла жити [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] перейшла проживати до [PERSON] з 2005 року. Остання була лежачою хворою, [PERSON] за нею здійснювала догляд. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено наступне. [INFO] року в с.Дівичне Виноградівського району померла [PERSON], бабуся позивачів за первісним позовом. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2011 року. [INFO] року на автодорозі між с.Дяково та Братово помер [PERSON], батько позивачів за первісним позовом. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2005 року. За життя [PERSON] придбала житловий будинок та належну до нього земельну ділянку площею 0,39 га, що знаходиться в [ADDRESS] що стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 13.11.2001 року серії АЕЕ №623620. В матеріалах справи міститься копія заповіту [PERSON] вчинений на користь [PERSON] та посвідчений секретарем виконавчого комітету Пийтерфолвівської сільської ради 11.01.2011 року. На підставі вказано заповіту державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 08.02.2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого спадкоємцем в цілому зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року є [PERSON], [INFO], мешканка [ADDRESS] Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з цілого житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.03.2013 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 28.05.2013 року, заповіт [PERSON] вчинений на користь [PERSON] та посвідчений 11.01.2011 року секретарем виконкому Пейтерфолвівської сільської ради Кутоші А.К. визнано недійсним. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із ст.1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1261, 1268 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивачі за первісним позовом прийняли спадщину після смерті свого батька. Статтею 69 Закону України «Про нотаріат» із змінами і доповненнями, внесеними Законами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. І згідно ч.2 цієї статті у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не маючи права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з чим, суд вважає, що його слід скасувати. Отже, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вимоги первісного позову є обґрунтованими, такі вимоги підлягають до задоволення. Що стосується зустрічних позовних вимог суд приходить до наступного висновку. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в позовній заяві просить суд, зокрема, встановити факт її проживання однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON] із серпня 2005 року і по [INFO] року. Як вбачається із довідки Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району №02-25/708 від 30.08.2013 року, [PERSON], [INFO], прописана у [ADDRESS], з 08.02.2011 року, але фактично проживала за даною адресою без прописки з 2005 року і здійснювала догляд за [PERSON]. Довідкою Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району №02-25/709 від 30.08.2013 року підтверджується той факт, що [PERSON], [INFO], дійсно похоронила [PERSON] і всі похоронні витрати забезпечувала вона. Довідка на отримання похоронних витрат була виписана на ім'я [PERSON], грошову суму похоронних витрат вона отримала через управління пенсійного фонду в м.Виноградів. Згідно п.21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.23 Постанови №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Матеріалами справи і свідченнями свідків в їх сукупності стверджується, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] мала вільний доступ до будинку, здійснювала ремонтні роботи в будинку, здійснювала безпосередній догляд за [PERSON], проводила її поховання за свої кошти і дані обставини на думку суду дають підстави вважати спільне проживання цих осіб, за яким сторони ведуть спільне господарство, надають допомогу один одному, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази достовірно підтверджують факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO] із спадкодавцем [PERSON], починаючи із серпня 2005 року і до дня смерті останньої. Що стосується позовних вимог про усунення від спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] її онуків - первісних позивачів, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. В судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідачі за зустрічним позовом умисно уникали обов'язку забезпечити підтримку та допомогу своїй бабусі. Крім того, вони навчалися в Угорщині, а [PERSON] одружилася в Угорщині, подробиць життя бабусі їм не повідомляли. Позивачкою за зустрічним позовом до суду подано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] №12 від [INFO] року, з якого вбачається, що причиною смерті останньої є хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ступеня. Однак в судовому засіданні не добуто доказів, що [PERSON] через свою хворобу перебувала у безпорадному стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] була працездатною, постійно варила каву майстрам, не потребувала сторонньої допомоги. Таким чином в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що [PERSON] перебула у безпорадному стані, що виключає доказування факту ухилення особи від надання допомоги, оскільки сам факт хвороби та її похилий вік не свідчить про ці обставини, і лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення і позовних вимог відповідача за первісним позовом про встановлення права власності за законом за [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення повністю, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] лише частково, а саме про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем із серпня 2005 року і до смерті останньої.

Outcome: partial