Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

12 травня 2020 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2019 року з відповідачем припинили спільне проживання та з того часу донька знаходиться на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дитини, з моменту окремого проживання кошти на утримання не надає, хоча має таку можливість. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2019 року і до повноліття дитини, та понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 900 грн. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи заперечень не мала. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судового виклику рекомендованим листом з повідомленням, яке вручено особисто. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який укладений 18 жовтня 2014 року у Снігурівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про що 18 жовтня 2014 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 96 та на його підставі видано повторно 06 травня 2020 року свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Червонодолинською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 07 липня 2015 року за актовим записом № 7 (а.с.5). Актом депутата Широківської сільської ради Миколаївської області Матолич Л.І. від 04 травня 2020 року посвідчено, що сторони з квітня 2019 року однією сім"єю не проживають (а.с.11). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується наданою довідкою про склад сім"ї, виданої виконавчим комітетом Широківської сільської ради Миколаївської області 05.05.2020 року за № 415 (а.с.10). Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не було надано. Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, вимоги позивача про стягнення аліментів у заявленому розмірі є обґрунтованими, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дити в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог позивача в частині стягнення аліментів за минулий період слід зазначити таке. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано суду докази того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 12 травня 2020 року. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо вречулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до акту виконаних робіт адвокатом [PERSON] на підставі договору від 06 травня 20209 року про надання правової допомоги [PERSON] , за виконання оформлення позовної заяви позивачем сплачено 900 грн. На підтвердження понесених судових витрат в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 06.05.2020 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 06.05.2020 року, акт виконаних робіт, квитанція про оплату послуг на правову допомогу, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, який не є значним, не вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 400 грн., який буде відповідати засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги. Таким чином, за нормами ст.141 ЦПК України, суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача 400грн. судових витрат на правову допомогу, та на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial