Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання у порядку спадкування за заповітом права на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить земельна частка (пай) в землях переданих в колективну власність КСГП «Ленінські лани» с. Лихоліти Чорнобаївського району Черкаської області. Спадщину [PERSON] прийняв батько позивача [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] від 7 листопада 2001 року позивач є єдиним спадкоємцем. [INFO] року [PERSON] помер. При житті він не встиг оформити свої спадкові права на земельну частку (пай) [PERSON] Позивач оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на частину спадкового майна [PERSON], однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що належала її матері [PERSON], оскільки сертифікат на земельну ділянку втрачено. У зв'язку з цим позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) і на завершення процесу приватизації земельної ділянки, а справу розглянути за її відсутності. У судове засідання сторони не з'явилися. Відповідач заперечень проти позову не подав, надіслав лист, в якому просив розглянути справу за відсутності свого представника, з рішенням суду погодився (а.с. 28). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є дочкою [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 лютого 1952 року серії [NUMBER] (а.с. 11). 15 жовтня 1981 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та набула прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 15 жовтня 1981 року серії [NUMBER] (а.с. 12). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується повторною копією свідоцтва про смерть від 15 листопада 2001 року серії [NUMBER] (а.с. 6). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] в оперативне управління її спадковим майном фактично вступив [PERSON] 29 червня 1998 року він склав заповіт, яким заповів все своє майно дочкам [PERSON] та позивачу. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від [INFO] року серії [NUMBER] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. При житті [PERSON], а саме 7 листопада 2001 року склав новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. 7 листопада 2001 року та зареєстрований у реєстрі за № 5833, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону, заповів [PERSON] - позивачу (а.с. 8). Не погоджуючись з заповітом від 7 листопада 2001 року [PERSON] звернулася з позовом до Чорнобаївського районного суду Черкаської області про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на будинок, паї, грошові вклади. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 січня 2003 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 16-18). Ухвалою Верховного Суду України від 27 грудня 2005 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено і залишено рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 січня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 9 грудня 2003 року без змін (а.с. 19). На підставі вказаного заповіту позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 9 листопада 2002 року серії ВАВ № 549696, відповідного до змісту якого в склад спадкового майна увійшов майновий пай у майні СТОВ «Лан» с. Лихоліти Чорнобаївського району Черкаської області, який складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га (а.с. 9). Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні приписи ЦК УРСР. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, а саме [INFO] року. Відповідно до змісту листів Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 грудня 2017 року (вих. № 2228-01/16) (а.с. 32), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 26), після смерті [PERSON] реєстри для реєстрації нотаріальних дій та спадкові справи з 1974 року по 2002 рік включно знаходяться в Черкаському Державному обласному архіві, та від 22 січня 2018 року (вих. № 5-01/16) (а.с. 35), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 31), після смерті [PERSON], заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Водночас листами Черкаського обласного державного архіву від 23 січня 2018 року (вих. №№ 66/01-24, 67/01-24) (а.с. 36, 37), що надійшли у відповідь на запит суду (а.с. 34), повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, а спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита від 3 червня 2002 року за № 382. Крім того, листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 20 грудня 2017 року (вих. № 2077/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на право на земельну ділянку частку (пай) площею 2,72 умовних кадастрових гектарів, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 29). Відповідно до листа відділу у Чорнобаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 7 грудня 2017 року № 1158, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися громадянам з колективної власності КСГП «Ленінські лани» за реєстраційним № 246 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 2,72 умовних кадастрових га серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] Даний сертифікат власницею отриманий (а.с. 10). Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину [PERSON], оформивши свої спадкові права на частину спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай), яка належала [PERSON], оскільки сертифікат не неї втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що [PERSON] при житті не встиг зареєструвати право власності на земельну частку (пай) після смерті своєї дружини [PERSON], визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) і на завершення процесу приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved