Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на дві земельні ділянки площами 5,23 га, які розташовані на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 5,23 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER]. За життя 11.11.2003 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого він вищевказану земельну ділянку заповів позивачам. Позивачі з метою прийняття спадщини звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Окрім цього позивачі в позові зазначили, що [INFO] померла їхня мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 5,23 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER]. За життя 11.11.2003 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого вона вищевказану земельну ділянку заповіла своїм донькам - [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини, про що свідчать їх заяви. Позивачі з метою прийняття спадщини після смерті матері звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На даний час позивачі виявили намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті їх батьків, оскільки являються спадкоємцями як за заповітом так і за законом, в зв'язку з чим за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів звернулися до суду з позовом та прохають: поновити строк звернення до суду з позовом, встановити факт родинних відносин та визнати за: [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку, яка належала матері та на Ѕ частку земельної ділянки, що належала батькові, а за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки, що належала батькові. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача - Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність та проти позову [PERSON] та [PERSON] не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та свідка, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,23 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яка знаходиться на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується копією державного акту, оскільки як вбачається з оголошення в газеті «Промінь», оригінал державного акту втрачено. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно заповіту, посвідченого 11.11.2003 року секретарем Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, [PERSON] земельну частку (пай) згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] в рівних долях заповів: [PERSON] та [PERSON], тобто позивачам по справі. На час відкриття спадщини заповіт не змінювався і не скасовувався, про що свідчить відмітка у заповіті. Позивачі з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку зверталися до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак отримали відмову у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом, про що свідчить постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.01.2019 №20/02-31 та №21/02-31, в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючого документу на майно померлого. Як вбачається з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому позивачі мають право на успадкування майна, що належало їх батькові [PERSON] по Ѕ частці кожен. Також, як вбачається з матеріалів справи, то після смерті [PERSON], яка померла [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,23 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яка знаходиться на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується копією державного акту, оскільки як вбачається з оголошення в газеті «Промінь», оригінал державного акту втрачено. Згідно заповіту, посвідченого 11.11.2003 року секретарем Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, [PERSON] земельну частку (пай) згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] в рівних долях заповіла в рівних долях своїм дочкам: [PERSON] та [PERSON] На час відкриття спадщини заповіт не змінювався і не скасовувався, про що свідчить відмітка у заповіті. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] спадщину за заповітом та за законом після смерті своєї матері [PERSON] не прийняла та на неї не претендує, про що свідчить її нотаріально посвідчена заява (а.с.13). Натомість, згідно з довідки виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 20.12.2018 року №1263, вбачається, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживав разом із спадкодавцем, а тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України він фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] та має право за законом на Ѕ частку спадкового майна, яка б належала за заповітом [PERSON] Право на спадкування 1/2 частини земельної ділянки залишається за [PERSON] як за спадкоємицею за заповітом від 11.11.2003 року спадкодавці [PERSON] У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивач [PERSON] являється сином померлої [PERSON] підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON], яка підтвердила той факт, що [PERSON] є матір'ю позивачів [PERSON] та [PERSON] Позивач з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку після смерті матері [PERSON] звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі свідоцтва на спадщину, про що свідчить постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.01.2019 №23/02-31, в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на майно померлої. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] та [PERSON] немає, що підтверджується Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.03.2019 року, де за параметром запиту: [PERSON] та [PERSON] - інформація відсутня. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивачі не мають змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом та законом після померлих [PERSON] та [PERSON], до складу спадкового майна входять земельнаі ділянки, які знаходяться на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] та [PERSON] пропустили строк для звернення з позовною заявою до суду і просять його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на Ѕ частку земельної ділянки, яка належала матері [PERSON] та на Ѕ частку земельної ділянки, що належала батькові [PERSON], а позивач [PERSON] право на Ѕ частку земельної ділянки, що належала батькові [PERSON] На підставі вищевказаного та

Outcome: partial