Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] та [PERSON] є її батьками. Позивач постійно мешкає зі своєю бабусею та знаходиться на її утриманні. Відповідачі матеріальної допомоги на утримання позивача, як своєї дитини, не надають. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача аліменти, на її утримання,як неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, до її повноліття. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно приписів ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судовим розглядом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача (а.с.5). Неповнолітня [PERSON] постійно мешкає зі своєю бабусею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новоайдарської Селищної ради № 3581 від 24.06.2019 р. та актом депутата Новоайдарської селищної ради від 26.06.2019 р. (а.с. 10, 11). Відповідачі матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВРN 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідачі є працездатними особами. Відомості про матеріальне становище відповідачів у суду відсутні. Наявність інших дітей у [PERSON] , підтверджується копією паспорта (а.с. 6). Відповідачі матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини не надають. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з розрахунку на місяць з "01" липня 2019 року становить 2118 грн. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище позивача, потреби її, як дитини у матеріальному забезпеченні, які вона сама забезпечити не має змоги, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дітей, суд вважає такий розмір утримання є обґрунтованим, відповідатиме вимогам виваженості і справедливості та відповідатиме вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивачі при подачі позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір», тому відповідач має компенсувати в дохід держави судовий збір, який складає 768,40 грн. Відповідно до ст. ст. 179, 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved