Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом в суд до Ланчинської селищної ради, [PERSON], третя особа відділ Держгеокадастру у Надвірнянському районі про скасування державних актів про право власності на землю та зобов"язання видати новий державний акт про право власності на землю. Мотивуючи тим,що вони є спадкоємцями за законом майна [PERSON], яка померла [INFO]. На протязі багатьох років родина [PERSON] користувалась земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] площею 0,2567 га. Згідно рішення виконкому Ланчинської селищної ради від 12 січня 1995 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2567 га в [ADDRESS]. Як випливає з матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] ще до 1995 року були наявні дані бюро технічної інвентаризації про площу, межі та план земельної ділянки, які лягли в основу рішення Ланчинської ради від 12 січня 1995 року . Окрім того, в самому рішенні від 12.01.1995 року зазначено, що площа такої складає 0,2567 га і межі границь погоджені зі всіма суміжними землекористувачами. Незважаючи на це 11.11. 1998 року Ланчинською селищною радою було видано Державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER], в якому зазначено, що на підставі рішення Ланчинської ради від 12.01.1995 року [PERSON], передається у власність земельна ділянка площею 0.2287 в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства. У вересні 2015 року, після отримання з архіву копії рішення Ланчинької селищної ради від 12 січня 1995 року , позивачам стало відомо, що державний акт про право власності на землю не відповідає рішенню селищної ради і, що у їхньому володінні як спадкоємців [PERSON] повинно бути на 0.028 га більше ніж це передбачено державним актом і що зазначені 0.028 га були передані у власність відповідачу [PERSON] Рішенням Ланчинської селищної ради від 30.06.2004 року № 518 відповідачу [PERSON] було надано у власність земельну ділянку площею 0.15 га, за адресою [ADDRESS], а 28.02.2006 року - Ланчинською селищною радою видано державний акт про право власності на землю. Як слідує з технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] , така межує з їхньою земельною ділянкою (по [ADDRESS]). При цьому, з позивачами як суміжними землекористувачами жодних погоджень, щодо меж земельної ділянки по [ADDRESS] під час виготовлення технічної документації ніхто не проводив. В матеріалах справи мітиться рішення засідання комісії по узгодженню зовнішніх меж землекористування [PERSON] від 30.06.2004 року, в зазначеному рішенні міститься покликання на відсутність [PERSON], при цьому про інших співвласників земельної ділянки по [ADDRESS], а саме [PERSON] та [PERSON], взагалі не йде мова. Крім того , жоден із співласників суміжної ділянки по [ADDRESS] не був повідомлений про час і місце розгляд спору. Про рішення щодо погодження меж, позивачі дізналися лише в 2015 році після ознайомлення з земельно-технічною документацією на ділянку по [ADDRESS]. Крім того, погодження межі взагалі не відбувалось, земельна комісія, згідно рішення від 30.06.2004 року, лише надала дозвіл голові земельної комісії погодити технічну документацію замість того щоб погодити межу . Просять постановити рішення, яким скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий Ланчинською селищною радою 11.11.1998 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2287 га в [ADDRESS] ; зобов*язати Ланчинську селищну раду видати новий державний акт на право приватної власності на землю ,яким визнати право [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25.67 га в [ADDRESS] ; скасувати рішення Ланчинської селищної ради від 30.06.2004 року № 518 про надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0.15 га, за адресою [ADDRESS] та Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 28.02.2006 року, виданий [PERSON] Ланчинською селищною радою на земельну ділянку площею 0.15 га в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі уточнили свої позовні вимоги і просили суд винести рішення ,яким зобов'язати Ланчинську селищну раду привести державний акт про право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 11.11. 1998 року , виданий Ланчинською селищною радою [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] у відповідність до норм чинного законодавства та рішення третьої сесії 22 скликання Ланчинької селищної ради від 12 січня 1995 року про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки 0,2567 га; визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право приватної власності, за кожним на 1/4 земельної ділянки площею 0,2567 га. в [ADDRESS]; скасувати рішення Ланчинської селищної ради від 30.06.2004 року № 518 про надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0.15 га, за адресою [ADDRESS]; скасувати державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.02.2006 року виданий [PERSON] Ланчинською селищною радою на земельну ділянку площею 0.15 га в [ADDRESS];визначити межу між будинковолодіннями по [ADDRESS] та по [ADDRESS], з врахуванням рішення Ланчинської селищної ради від 12 січня 1995 року та відповідної земельно-технічної документації. Допитані в судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивачів [PERSON],[PERSON],[PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явилася , від неї поступила заява про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила ,що згідно рішення сесії Ланчинської селищної ради від 30.06.2004 року № 518 їй передано у власність земельну ділянку площею 0.15 га, за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 0,493 га для ведення особистого селянського за даною адресою. На підставі даного рішення вона виготовила державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.02.2006 року на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд і державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.02.2006 року на земельну ділянку площею 0.0493 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Межі земельної ділянки переданої їй у приватну власність згідно технічної документації погоджено межівниками, а враховуючи те,що позивач [PERSON] в с.Ланчин не проживала і місце її перебування було невідоме , межу погоджено Ланчинською селищною радою. Тверді межі між будинковолодіннями в [ADDRESS],яке належало матері позивачів [PERSON] ібудинковолодінням по [ADDRESS], якою користувалися її батьки були встановлені приблизно 50 років тому . ЇЇ батьки і родичі позивачів встановили на межі паркан з металевої сітки і стовпчиків і посадили дерева. Дана межа збереглася по даний час, саме по ній узгоджували межі вона матері позивачів [PERSON] під час приватизацією нею земельної ділянки і проходить межа належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,15 га. Межових спорів між ними не виникало. Під час приватизації вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, якою користувалася вона, а раніше її родичі. Вважає,що Ланчинська селищна рада в межах наданих їй повноважень і згідно закону передала їй у приватну власність земельну ділянку , а тому просить в позові відмовити. Представник відповідача Ланчинської селищної ради в судове засідання не з*явився. Згідно листа справу просить розглянути в його відсутність . Позов не визнає. Згідно заперечення вказує ,що рішенням виконкому Ланчинської селищної ради від 12.01.1995 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,2567 га. Під час виготовлення державного акту про право приватної власності на землю і проведених обмірів, погодження меж було встановлено ,що фактично [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,2287 га, а тому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] було видано на земельну ділянку у вказаному розмірі. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Надвірнянському районі в судове засідання не з*явився. Згідно листа просить справу розглянути в його відсутність. Заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.60 ЦПК України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилвється як на підставу своїх вимог та заперечень . Згідно ст.ст. 3, 9, 19 ЗК України в редакції 1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу . Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Ст. 17 ЗК України в редакції 1990 року передбачено , що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. У відповідності із ст. ст.. 22 ,23 ЗК України в редакції 1990 року право власності або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами,які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Порядок приватизації земельних ділянок передбачений декретом КМ України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92, який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин Аналогічні правові норми відображено у ЗК України в редакції 2001 року. Згідно частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Ст..12 ЗК України/в редакції 2001 року/ передбачено ,що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу: в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу. У відповідності до ст. ст..116 ,118,122 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень,визначених цим Кодексом або за результатами аукціонів. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. Сільські,селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст..118 ЗК України . Відповідно до положень ст..125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Особливістю набуття суб"єктивного права власності на землю громадянами та юридичними особами є те, що для виникнення права власності на земельну ділянку не достатньо лише одного юридичного факту, а має бути юридичний склад, з яким закон пов"язує настання, зміну і припинення правовідносин власності на землю. Це означає, що прийняття органами місцевого самоврядування чи державної влади рішення про передачу земельної ділянки у власність не призводить до появи нового власника землі, якщо не будуть виконані інші юридичні дії щодо формування земельної ділянки як об"єкта права власності, виготовлення, видачі і реєстрації документа про право власності на землю. В судовому засіданні встановлено , що згідно рішення виконкому Ланчинської селищної ради від 12 січня 1995 року матері позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і бабусі позивача [PERSON] - [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2567 га в [ADDRESS] . Згідно даного рішення Ланчинською селищною радою 11.11. 1998 року було видано державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER], згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.2287 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства. [INFO] [PERSON] померла. При житті 09.11.1993 року [PERSON] склала заповіт,який посвідчено секретарем Ланчинської селищної ради згідно якого вона заповіла належне їй домоволодіння в [ADDRESS] в рівних частинах своїм дітям [PERSON],[PERSON],[PERSON] і [PERSON] Згідно цивільного законодавства спадкування є перехід прав та обов*язків/ спадщини/ від фізичної особи,яка померла /спадкодавця/ , до інших осіб/ спадкоємців/. До складу спадщини входять усі права та обов*язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Після смерті [PERSON] в Надвірнянській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №64. Як вбачається з матеріалів спадкової справи з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулися до нотаріальної контори позивачі [PERSON],[PERSON], [PERSON] 29.06.1999 року позивачу [PERSON] державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки площею 0,2287 га , яка знаходилася на території Ланчинської селищної ради і належала на праві власності її матері [PERSON] і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS]. Позивачу [PERSON], яка являється дочкою [PERSON], який помер [INFO] , в порядку передбаченому ст..529 ЦК України 27.08.1999 року державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки площею 0,2287 га , яка знаходилася на території Ланчинської селищної ради і належала на праві власності її бабусі [PERSON] Дані свідоцтва про право на спадщину дійсні на даний час. Згідно висновку земельно-технічної експертизи від 17.09.2016 року ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0.2287 га, що знаходиться на території Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд та ведення підсобного господарства кадастровий номер (не вказаний) та належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] становить 124467,30 грн При таких обставинах суд вважає,що за позивачами [PERSON] і [PERSON] як спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] згідно ст..529 ЦК України в редакції 1963 року , слід визнати за кожним право власності на 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 0.2287 га, що знаходиться на території Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд та ведення підсобного господарства кадастровий номер (не вказаний) та належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Ланчинською селищною радою 11.11.1998 року згідно рішення від 12.01.1995 року , зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2, загальною вартістю 124467,30 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO]. Доводи позивачів , про те що [PERSON] як спадкодавцеві належала на праві власності земельна ділянка площею 0,2567 згідно рішення виконкому Ланчинської селищної ради від 12.01.1995 року і плану схеми виготовленого 30.04.1956 року Коломийським БТІ , а тому вони як спадкоємці мають право успадкувати земельну ділянку вказаного розміру є безпідставними. Судом встановлено ,що [PERSON] набула право власності в порядку передбаченому діючим на той час земельним законодавством на земельну ділянку площею 0,2287 га . Документом, який посвідчує дане право є державний акт на право приватної власності на землю. Матеріали інвентаризації за 1956 рік не є належним доказом того , що батькові [PERSON] - [PERSON] було надано в порядку передбаченому діючим на той час законодавством в користування земельну ділянку вказаного розміру. Враховуючи наведене суд вважає ,що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] підлягають до задоволення в частині визнання за ними права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,2287 га , а в позові [PERSON] і [PERSON] про визнання за ними права приватної власності, за кожним на 1/4 земельної ділянки площею 0,2567 га. в [ADDRESS] слід відмовити із-за безпідставності. До задоволення не підлягають і позовні вимоги в частині : зобов'язати Ланчинську селищну раду привести державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 11.11. 1998 року , виданий Ланчинською селищною радою [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS], у відповідність до норм чинного законодавства та рішення третьої сесії 22 скликання Ланчинької селищної ради від 12 січня 1995 року про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки 0,2567 га. Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (наказ держкомзему від 04.05.1999 №43) державний акт на право приватної власності на землю не допускає виправлень. Крім того , в судовому засіданні позивачами не надано суду доказів того ,що землевпорядною організацією було відведено в натурі згідно рішення Ланчинської селищної ради від 12.01.1995 року межу земельної ділянки площею 0,2567 га , так як акт відводу земельної ділянки в натурі такого розміру відсутній. Відповідно до ч.1 ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Щодо визначення меж земельної ділянки між будинковолодіннями по [ADDRESS] ,яке належало [PERSON] та по [ADDRESS], яке належить відповідачу [PERSON] з врахуванням рішення Ланчинської селищної ради від 12 січня 1995 року та відповідної земельно-технічної документації , а саме плану схеми земельної ділянки , виготовленої Коломийським БТІ 30.04.1956 року , суд вважає ,що дані позовні вимоги теж не підлягають до задоволення , оскільки судом встановлено , що межу земельних ділянок встановлено згідно технічної документації по виготовленню [PERSON] і [PERSON] державних актів на право приватної власності на землю та погоджено за їхньою взаємною згодою ..Крім того ,в судовому засіданні встановлено ,що родичами [PERSON] і [PERSON] було встановлено тверду межу між будинковолодіннями шляхом встановлення паркану і посадкою на межі дерев ,які збереглися по даний час . Про що свідчать фотознімки оглянуті в судовому засіданні. Підстав для встановлення меж , які існували станом на 1956 рік судом не встановлено. Згідно ст..152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Ст..393 ЦК України , ст.155 ЗК України передбачено ,що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування,який не відповідає законові і порушує права власника ,за позовом власника майна визнається судом незаконним. Судом встановлено ,що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в порядку приватизації передбаченому ст..118 ЗК України , а тому відсутні підстави для визнання незаконним і скасування рішення сесії Ланчинської селищної ради № 518 від 30.0.2004 року в частині передачі у приватну власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки і скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.02.2006 року, виданого Ланчинською селищною радою [PERSON] на вказану земельну ділянку . Доводи позивача [PERSON] і представника позивачів про те , що між ними і відповідачкою [PERSON] існує земельний спір і позивачі не погоджували межі земельної ділянки [PERSON] під час приватизації нею земельної ділянки , а тому рішення сесії від 30.06.2004 року і державний акт на право приватної власності на землю підлягають скасуванню суд вважає безпідставними , так як судом встановлено , що позивачі не проживають в с.Ланчин, а в м.Львів ; позивачі [PERSON] і [PERSON] не оформили спадшини після смерті матері . В зв*язку з цим згідно рішення від 30.06.2004 року Ланчинська селищна рада погодила межу земельної ділянки без відома [PERSON] Органами місцевого самоврядування, до повноважень яких належить вирішення земельних спорів, визначені виконавчі органи сільських, селищних, міських рад ( ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».) Рішенням засідання земельної комісії Ланчинської селищної ради від 30.06.2004 року було вирішено погодити технічну документації по складанню державного акту на право приватної власності [PERSON] на землю без відома і згоди позивача [PERSON] При таких обставинах суд вважає ,що відповідачу [PERSON] земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] була передана Ланчинською селищною радою в межах її компетенції і в порядку передбаченому законодавством. На підставі ст.ст. 524,527,529 ЦК України в редакції 1963 року; ст..3,9,17,19,22,23 ЗК України в редакції 1990 року , ст..ст. 12,78,79,106,116,118,122,125,126,152,155,198 ЗК України в редакції 2001 року, ст..33 Закону України «Про місцеве самоврядування»,

Outcome: approved