Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Структурний підрозділ «Нікопольське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та просить зобов`язати відповідача здійснити її працевлаштування за спеціальністю «Провідник пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення)» в структурному підрозділі «Нікопольське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», стягнути понесені нею судові витрати (а.с.1-3). В обґрунтування позову послалась на наступні обставини. Вона є одинокою матір`ю, яка самостійно утримує та виховує дочку [PERSON] , [INFO] , також у неї є неповнолітня донька, яка мешкає з нею та на яку з батька утримуються аліменти. З 31.03.2004 року по 08.01.2020 року вона - [PERSON] безперервно працювала провідником пасажирського вагона (у поїздах приміського сполучення) структурного підрозділу «Нікопольське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за контрактною формою. Більше п`ятнадцяти років трудових відносин між сторонами контракти (строкові трудові договори) з позивачем продовжувались постійно шляхом укладення нових контрактів або додатків до діючих, з урахуванням змін, пов`язаних з перейменуванням та реорганізацією роботодавця, що підтверджується записами у трудовій книжці. Протягом перебування в трудових відносинах з відповідачем вона постійно працювала тільки за спеціальністю «Провідник пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення)». 29.07.2019 року (за два місяця до закінчення строку чинності контракту) вона звернулась до роботодавця з заявою про розгляд можливості продовження дії контракту. 29.07.2019 року вона отримала від роботодавця повідомлення, згідно якого у зв`язку з закінченням 30.09.2019 року терміну контракту №16 від 29.01.2014 року, контракт на новий термін продовжуватися не буде, тому договір буде припинений на підставі п.2 ст.36 КЗпП України та п.п. а п.17 Розділу 6 зазначеного контракту. Позивачу було запропоновано перелік вакантних посад, які не відповідали її спеціальності, були нижчої класифікації з меншою заробітною платою, з розташуванням в іншій місцевості, без надання житла. При цьому штатний розпис для ознайомлення їй не надавався. Відповідно до повідомлення від 04.10.2019 року №563 та наказу від 04.10.2019 року №179/ос, вона з 07.10.2019 року до роботи не допущена, на період працевлаштування за нею зберігається середній заробіток з 07.10.2019 року не більше трьох місяців з дня закінчення трудового договору. Згідно листа відповідача від 16.10.2019 року № 580 вона на період працевлаштування з дня закінчення трудового договору протягом трьох місяців не є звільненим працівником і за нею зберігається середня заробітна плата. За весь час періоду працевлаштування відповідач не запропонував їй роботу за спеціальністю та не надав доказів скорочення штату щодо посади провідника пасажирського вагону. Вказала, що пропозиція вакантних посад в листі від 22.11.2019 року є для позивача неприйнятною, так як містила лише дві вакансії за спеціальністю, проте у м. Дніпро та м. Одеса, без надання житла, що для позивача, яка має на утриманні двох дітей є неприйнятним. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.02.2020 року позовну заяву [PERSON] до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Структурний підрозділ «Нікопольське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зобов`язання здійснити працевлаштування прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі (а.с.49,50). Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2020 року (а.с.64,65) відзив на позовну заяву повернуто відповідачу Регіональній філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без розгляду; встановлено додатково строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали; зобов`язано відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 11.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов з додатками (а.с.69-72), згідно якого просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Трудовий договір з позивачем було припинено 08.01.2020 року на підставі п.2ст.36 КЗпП України та підпункту а п.17 розділу 6 Контракту з працівником №16 від 29.01.2014 року у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Зазначив, що в період виконання трудових обов`язків позивача двічі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. 29.07.2019 року позивача було попереджено про припинення контракту під підпис. 07.10.2019 року [PERSON] до роботи допущена не була, наказом від 04.10.2019 року №179/ос за [PERSON] збережено середній заробіток на три місяці. Вказали, що на позивача не розповсюджуються гарантії визначені ч.3 ст.184 КЗпП України, так як у неповнолітньої доньки позивача є батько, обов`язком якого є утримання дитини, у судовому рішення по справі №182/5542/19 від 13.01.2020 року зазначено, що позивач перебуває у незареєстрованих шлюбних відносинах з [PERSON] , тому позивач не може вважатися ні одинокою матір`ю, ні жінкою, що сама виховує дитину. Зазначили, що за штатним розписом структурний підрозділ «Нікопольське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» не має можливості працевлаштувати позивача відповідно до її вимог. 23.06.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.89-92). У відповіді на відзив позивач послалась на те, що вона є жінкою, яка виховує дитину без батька, тому не могла бути звільнена з роботи за ініціативою роботодавця без дотримання гарантій, визначених у ст.184 КЗпП України. Зазначила, що відповідачем не надано доказів, чи було запропоновано позивачу посаду на цьому самому підприємстві відповідно до її спеціальності, та доказів того, що у відповідача відбулося скорочення штату. 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 року, яким внесено зміни зокрема до Цивільного процесуального Кодексу України. Відповідно до Вказаного закону розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального Кодексу України доповнено пунктом 3, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі ст. 185 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Отже з 02.04.2020 року процесуальні строки були продовжені на час дії карантину. Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року. 06.08.2020 року процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 року закінчились. Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: partial