Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначала, що з 2010 року по 2013 рік проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження батьком дитини позивача [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] З огляду на те, що дочка проживає разом з позивачем, а відповідач не надає жодної матеріальної допомоги, просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] наполягала на тому, що спільна дочка сторін [PERSON] постійно проживає з нею, і саме вона самостійно займається її вихованням та утриманням, тоді як [PERSON] відсторонився від виховання та утримання дочки, повністю ухиляється від виконання батьківських обов'язків та взагалі жодним чином нею не цікавиться, зокрема [PERSON] тривалий час (з червня 2013 року) не бачився з дочкою, не цікавився її фізичним, моральним та духовним розвитком. На підставі викладеного, позивач також просила суд позбавити його батьківський прав щодо дочки [PERSON] у зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню, утриманню дитини. Позивач та її представник у судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ( у т.ч. за допомогою друкованих засобів масової інформації: - газета «Урядовий кур»єр» від 20.01.2016 року за №11), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, крім того надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м.Києві народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.06.2013 року, яке видано ВРАЦС Дарницького РУЮ м. Києва (а.с. 8). Відповідно до вказаного свідоцтва батьком дитини є відповідач [PERSON] Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Водночас відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності постійного (офіційного) місця роботи тощо. Як вбачається зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у т.ч. і на позивача у справі), суд приходить до висновку про те, що позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде справедливим та достатнім, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, установленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стосовно позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], то вони підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частинами 1-3 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 15.01.2016 року за №101-367/03 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] вбачається, що малолітня [PERSON] народилась під час незареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] Батько з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. На даний час малолітня [PERSON] разом з матірю проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини для вирішення питання про доцільність (недоцільність) позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], однак він не з»явився. На підставі рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №1 від 14.01.2016 року) органом опіки та піклування було зроблено висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень доньці, не турбується про стан її здоров'я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] . Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав" ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 18 згаданої Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Факт ухилення батька від виховання та утримання дитини може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Свідоки [PERSON] та [PERSON] (сусіди [PERSON].), показали суду, що з червня 2013 року по теперішній час [PERSON] в будинку по [ADDRESS] не проживає, малолітня дитина [PERSON] знаходиться на вихованні мами, бабусі та дідуся. Батьки дитини свідки разом з сім»єю не бачили взагалі, навіть у світкові дні родини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач будучи батьком ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial