Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09 листопада 2013 року сталося ДТП, внаслідок чого був пошкоджений його автомобіль марки «DAEWOO SENS», д/н [NUMBER]. Далі позивач вказує, що [PERSON] (далі - Відповідач) визнає себе винним в повному обсязі у скоєні ДТП і взяв на себе зобов'язання виплатити компенсацію у розмірі 1 900 (одна тисяча дев'ятсот) грн. 00 коп., про що ним 09 листопада 2013 року було видано [PERSON] письмову розписку із зазначенням строку виконання такого зобов'язання до 11 листопада 2013 року. З метою досудового врегулювання даного питання, позивач неодноразово вимагав виплатити означену суму згідно розписки, однак відповідач відмовлявся повернути борг. У зв'язку з невиконанням Відповідачем зобов'язання щодо повернення грошових коштів позивачу, останній вимушений звернутись до суду із вимогами про повернення боргу у розмірі 1 900 (одна тисяча дев'ятсот) грн. 00 коп., моральної шкоди у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить здійснити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, а позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.12). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить його підпис в повідомленні про вручення судової повістки (а.с.9), заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що 09 листопада 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю сторін по справі, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль марки «DAEWOO SENS», д/н [NUMBER], що належить на праві власності позивачеві по справі. Із матеріалів справи також вбачається, що за взаємною згодою сторін працівники ДАІ на місце такої ДТП не викликалися і протокол про вчинення відповідачем ДТП адміністративного правопорушення не складався з огляду на те, що відповідач добровільно визнав свою провину у скоєнні ДТП про що в цей же день склав письмову розписку в якій зобов'язався компенсувати ремонт автомобіля марки «DAEWOO SENS», д/н [NUMBER] (а.с.6). Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу не позивач повинен доводити наявність вини відповідача, а саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд зауважує, що відповідач мав можливість реалізувати своє процесуальне право на подання доказів та надання пояснень по суті справи, однак відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, заперечення на позов не надав. Тобто в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України під час розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б спростовували наявність його вини у порушенні Правил дорожнього руху під час ДТП і завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення його від цивільної відповідальності, оскільки відповідно до вимог ст.57 ЦПК України, згідно якої доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. На думку суду письмовий доказ у вигляді розписки відповідача від 09 листопада 2013 року є належним і допустимим доказом за вимогами позивача про відшкодування матеріальної шкоди. Згідно ст.1053 ЦК України, за домовленістю сторін, борг, що виник із договорів купівлі - продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Відповідно до положень вказаної статті, за домовленістю сторін, борг, що виникає з договорів купівлі - продажу, найму майна або з інших підстав (так зване первісне зобов'язання), може бути замінений позиковим зобов'язанням (новим зобов'язанням). Тобто, позиковим зобов'язанням може бути замінений будь - який борг, в тому числі і відшкодування збитків. Такі дії сторін не суперечать ст.3 ЦК України та прямо передбачені ст. 1053 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що сторони знаходяться в зобов'язальних правовідносинах щодо повернення грошових коштів внаслідок скоєння ДТП. Таким чином, з огляду на вказані вимоги матеріального закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про необхідність постановлення судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 1 900 (одна тисяча дев'ятсот) грн. 00 коп. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами) передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати позивач, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя. Оскільки автомобілю марки «DAEWOO SENS», д/н [NUMBER], спричинені механічні ушкодження внаслідок протиправних дій відповідача, то позивач отримав і моральні страждання у зв'язку з пошкодженням власного майна. Проте, з огляду на зміст правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі, характеру пошкодження майна, беручи до уваги інші обставини справи, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди у 5000 (п'ять тисяч) грн. завищеним та надмірним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 500 (п'ятсот) грн. Також, на підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, присуджує з другої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним та документально підтверджені судові витрати, внаслідок чого з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial