Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] 14 грудня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], просив визнати останнього таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Диким С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1662, [PERSON] придбав у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,2 кв.м., в тому числі житловою - 22,7 кв.м., однак відповідач, зареєстрований за вказаною адресою, фактично там не проживає з моменту її придбання позивачем, витрати по утриманню житла не несе. В судовому засіданні представник позивача просила провести судове засідання без фіксації судового процесу, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглядаючи справу в заочному порядку, судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні обставини. На підставі договору підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Диким С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1662, [PERSON] придбав у [PERSON] у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Право приватної власності позивача на квартиру за вказаною адресою підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2017р. № 99323977. З довідки - витягу з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію № 216 від 23.11.2017р., виданої за адресою: [ADDRESS], вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], з 29 січня 2016 року зареєстрований [PERSON] [PERSON], [INFO], фактично проживає - [PERSON], [INFO]. Факт того, що [PERSON] [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою № 225 від 23.03.2018р., виданою за адресою: [ADDRESS] та актом огляду квартири від 22.02.2018р., складеною комісією у складі мешканців того ж будинку. У судовому засідання представник позивача пояснила, що реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, Позивач не звертався до Відповідача з проханням щодо добровільного зняття з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі, оскільки йому тільки відомо останнє місце проживання та реєстрації за адресою розташування, зокрема, даної квартири. З моменту продажу квартири відповідач припинив фактичне проживання в даній квартирі, оскільки, у [PERSON] припинилося право власності та, як наслідок, відповідач припинив мешкати там. Однак, відповідач не знявся з реєстрації місця проживання та станом на сьогоднішній день лишається зареєстрованим за вказаною адресою. Дана обставина створює позивачу значні перешкоди у реалізації його права власності щодо цього помешкання, у зв'язку з чим він не має змоги повноцінно користуватися своїм житлом. У будь-яких витратах, пов'язаних з утриманням житла, відповідач участі не бере. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" N 2 від 12.04.85 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад передбачені ч. 1 ст. 71 ЖК України строки суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що відповідач більше 6 місяців без поважних причин був відсутнім і не проживав за вказаною адресою, а тому втратив право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування квартирою, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved