Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, будівлями, розташованих по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що в 60-х роках її батьки [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок в [ADDRESS]. 16 червня 1988 року вони отримали свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, згідно з яким жилий будинок з господарськими будівлями, спорудами в цілому належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. [INFO] року батько - [PERSON] помер, про що виконкомом Топорівської сільської ради зроблено відповідний актовий запис № 28. Письмового розпорядження щодо належного майна, померлий не зробив, але все життя вони жили однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут, обслуговували господарку та обробляли земельну ділянку. Після смерті батька позивачка продовжує жити у даному господарстві, неодноразово робила ремонти житла, сплачує комунальні послуги, виготовила технічний паспорт тощо. Однак, із заявою про оформлення прийняття спадщини за законом після смерті батька в нотаріальну контору [PERSON] звернулася тільки в 2015 році. У задоволенні такого звернення та видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] їй відмовлено. Причиною відмови стала реєстрація спадкового будинковолодіння як колгоспного двору, про що видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.04.2015 року. Саме, із-за даної обставини позивачка не має можливості реалізувати своє спадкове право. Спору щодо спадкового майна нема, відповідачі не заперечують щодо оформлення права власності за [PERSON] В судове засідання сторони не з'явились. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, одночасно в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі подали до суду заяви, в яких просять судовий розгляд справи проводити без їх присутності, одночасно зазначили, що відмовляються від власності на спадкове майно, претензій до [PERSON] не мають. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 червня 1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 110 від 08.06.1988 року слідує, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 306 від 01.04.2015 р., виданої виконкомом Топорівської сільської ради встановлено, що згідно по господарської книги № 9-10 за 1991-1995 роки особовий рахунок № [NUMBER] станом на 01.04.1991 року в житловому господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований 1964 р., ринкова вартість житлового будинку та допоміжних будівель та споруд згідно звіту ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» становить 73761,17 грн. [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.08.1961 р. стверджено, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]. Згідно повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 17.04.2006 р. В РАЦС Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, [INFO] року [PERSON] померла. Позивачка після реєстрації одруження з [PERSON], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Після його смерті спадщину прийняла дочка [PERSON], так як на час смерті була зареєстрована та проживала разом з ним в житловому господарстві в [ADDRESS], що стверджено довідкою № 670 від 14.07.2015 року, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради. [INFO] року помер чоловік позивачки - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 10.03.2011 р. Топорівською сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий [PERSON] заповіту не вчиняв. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина (позивачка по справі) [PERSON] та діти (відповідачі по справі) - [PERSON], [PERSON] Діти спадкодавця [PERSON] (відповідачі по справі) - [PERSON], [PERSON] відмовляються від власності на спадкове майно, що слідує з поданих до суду заяв від 15.06.2015 року. Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Довідкою № 671 від 14.07.2015 року, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради стверджено, що [PERSON] прийняла спадщину, оскільки на день смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, була зареєстрована та проживала разом з ним в житловому господарстві в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори вих № 204 від 28.04.2015 р., слідує, що позивачці було відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок та господарські будівлі, розташовані по [ADDRESS], оскільки свідоцтво про право власності на господарство вцілому належало колгоспному двору, головою якого був спадкодавець. В силу роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 305, виданою 01.04.2015 р. виконкомом Топорівської сільської ради стверджено, що для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд надана земельна ділянка площею 0,14 га. Позивачка фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 392,1216, 1222,1261, 1268, 1275 ЦК України,

Outcome: approved