Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 липня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 714. Будучи у відчаї і глибокій депресії після смерті її чоловіка, з яким вона прожила 29 років в шлюбі, вона познайомилась з громадянином Арабської Республіки Єгипет, який скориставшись її станом, використав її в своїх цілях та зареєстрував з нею шлюб. Вона дізналася про те, що відповідач має дружину, яка проживає на даний час в Чехії. Крім того, відповідач змушує її поміняти віру і вступити в іслам, а також хоче за її допомогою отримати посвідку на проживання в Україні. В березні 2015 року відповідач виїхав до Арабської Республіки Єгипет, в зв»язку з тим, що вона відмовилася надати йому дозвіл на отримання посвідки для проживання в Україні. У неї з відповідачем різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вважає, що шлюбні відносини існують лише формально, подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Просить суд розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з»явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. 31.10.2018 року подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Подав заяву засвідчену адвокатом Верховного апеляційного суду та Державної ради Арабської Республіки Єгипет про визнання позовних вимог. Врахувавши заяву позивачки про розгляд справи у її відсутність та засвідчену адвокатом Верховного апеляційного суду та Державної ради Арабської Республіки Єгипет заяву відповідача про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Пунктом 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Пре міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначається правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. На підставі ст.ст. 103, 110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного із подружжя. Судом встановлено, що з 26 липня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 714 (а.с. 2). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивачка [PERSON] скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно заяви засвідченої адвокатом Верховного апеляційного суду та Державної ради Арабської Республіки Єгипет вбачається, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Сторони не мають наміру спільно проживати і підтримувати шлюбні відносини. Миритися сторони не бажають, так як ніким з них не вживаються заходи для збереження сім'ї. Розлад в сім'ї є стійким та тривалим, сторони втратили одне до одного почуття любові та поваги. Кожна із сторін живе своїм життям і не цікавиться інтересами другої сторони. Враховуючи, що сторони не бажають підтримувати шлюбні стосунки, примирення між ними неможливе, суд вважає, що сімя розпалася і зберегти її неможливо.

Outcome: approved