Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

30.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 31.08.2013 року вони з [PERSON] уклали шлюб, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони фактично припинили шлюбні відносини. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює і має таку можливість, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку з чим отримує незначну державну допомогу, інших доходів немає. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття сина та аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення трирічного віку. 18.05.2015р., до початку попереднього судового засідання, на адресу суду від відповідача надійшли заяви, в яких останній, просить розглянути справу за його відсутності та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, позивач просить встановити судом обставину отримання позивачкою від нього грошових коштів в сумі 4 500 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1 та 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ч. 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачає, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) на дитину присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 3 ст. 84 СК України, право на утримання, вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на підставі ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і її мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В сукупності вищевикладеного, та враховуючи те, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а в суду не має необхідності заслухати особисті пояснення відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, на утримання малолітньої дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В силу ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст.191 СК України аліменти одному з подружжя та на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved