overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

16.12.2013 року головний лікар Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 звернувся до суду з заявою про продовження надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку у відділенні із звичайним наглядом. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що [PERSON] має тяжкий психічний розлад, який становить небезпеку для осіб, що оточують його та для нього самого. Разом з тим заявник зазначає, що стан [PERSON] після проведеного лікування покращився і він не потребує подальшого перебування у відділенні із посиленим наглядом. Представник МОПЛ-2 лікар-психіатр Павлішина Г.В. в судовому засіданні заяву підтримала і підтвердила викладені в ній обставини. Заслухавши пояснення представника лікувальної установи, думки прокурора і представника [PERSON] - адвоката [PERSON], які не заперечували проти задоволення заяви, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.09.2013 року [PERSON] госпіталізований до відділення із посиленим наглядом Миколаївської обласної лікарні № 2 для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно акту комісії лікарів-психіатрів № 65 від 10.12.2013 року [PERSON] має діагноз "Розлад особистості та поведінки внаслідок раннього органічного ураження ЦНС зі зніженням когнітивних функцій до рівня легкої розумової відсталості з психопатизацією особистості". Внаслідок проведеного лікування психічний стан [PERSON] покращився і з метою продовження лікувально-реабілітаційного процесу комісія лікарів-психіатрів вважає необхідним змінити вид психіатричної допомоги в примусовому порядку з відділення із посиленим наглядом на відділення із звичайним наглядом. Таким чином, виходячи з викладеного та на підставі ст. ст. 17, 19 ч.ч. 1, 2 п. 2 Закону України "Про психіатричну допомогу", суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

16.12.2013 року позивач Публічне акціонерне товариство "Куряжський домобудівельний комплекс" звернулось до суду із позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача суму збитків в розмірі 1592,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 гривень. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов повністю підтримав і просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому судом оголошено про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне. Відповідно до укладеного договору № 926 від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] відповідач отримав у власність квартиру № 11 загальною площею 55 кв.м, про що 31.12.2010 було складено Акт прийому-передачі. Відповідно до умов розділу 4 Договору відповідач зобов'язався компенсувати позивачу затрати, понесені за умовами тимчасових договорів по обслуговуванню будинку, платежі за спожиті комунальні послуги та експлуатаційні послуги. З метою забезпечення нормальних життєвих умов мешканців житлового будинку [ADDRESS] позивач сплатив на користь КП "Харківські теплові мережі" рахунки за послуги з постачання теплової енергії за опалювальний період 2010-2011 року, до складу яких увійшли й витрати на забезпечення тепловою енергією квартири № 11. До цього часу відповідач не компенсував відповідачу завдані збитки в сумі 1592,60 грн. Положеннями статей 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору. Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене суд, дослідивши надані докази, вважає, позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 229 гривень 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

16.12.2014 року позивач [PERSON]звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON], вказуючи на те що вона з відповідачем перебуває в незареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину : дочку [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач допомоги в добровільному порядку не надає. Просить стягнути аліменти з відповідача. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала до суду заяву в якій на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не з»явився, надав до суду заяву, в якій позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача і стягнути з нього 243.60 гривень судового збору. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-17 Постанови ПВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

16.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом і свої доводи обґрунтовує тим, що 28.12.2006року ПАТ КБ" ПРИВАТБАНК" і відповідач, [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2970грн. зі сплатою 12,00відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За станом на 29.10.2014року сума заборгованості, включаючи відсотки за користування кредитом склала: 30959,51грн., яку просить стягнути. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позові наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, але був повідомлений належним чином про день та час слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 28.12.2006року ПАТ КБ" ПРИВАТБАНК" і відповідач, [PERSON] уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2970грн. зі сплатою 12,00відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За станом на 29.10.2014року сума заборгованості, включаючи відсотки за користування кредитом склала: 33185,15грн., яка складається з наступного: - 7519,45грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, - 1241,46грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 24424,24грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4176,09грн., яка була задоволена наказом Волноваського районного суду Донецької області від 05.06.2008р. з [PERSON] на користь позивача, різниця становить - 29009,06грн. Відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг штрафи становлять: -500грн. - штраф (фіксована частина); - 1450,45грн. - (процентна складова). Тому, суд стягує з відповідача заборгованість перед банком у сумі 30959,51грн. На підставі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 309,60грн. судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

16.12.2019 року заявник звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що в період перебування на тимчасово окупованій території, її донька [PERSON] в Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства народила [INFO] дитину чоловічої статі - [PERSON] , та їй було видано медичне свідоцтво про народження дитини. Звернувшись до органів ДРАЦС в місті Мала Виска Кіровоградської області для реєстрації народження дитини, вона отримала відмову, оскільки медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. А тому, просить суд встановити факт народження дитини. В судове засідання сторони не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заявник підтримав заяву. Представник заінтересованої особи не заперечив проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народила дитину - [PERSON] [INFO] в м.Донецьк. Факт народження дитини підтверджується також копією медичного свідоцтва про народження за №248 від 13.02.2019 року, виданого Донецьким республіканським центром охорони материнства та дитинства. [PERSON] являється донькою [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року за № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", м.Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. 13.12.2019 року Маловисківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, громадянину України [PERSON] відмовлено у державній реєстрації народження дитини, оскільки медичний документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. А тому, право заявника підлягає захисту в судовому порядку шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до вимог пункту 7 частини 1 статті 315 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

16 березня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час вони проживають окремо, окрім того вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Дитина проживає разом з нею. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина. Їй самій важко забезпечувати належний життєвий рівень дитині, тому звертається до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. Оскільки відповідач офіційно не працює, однак має певні доходи, то просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 гривень на дитину щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини, виколадені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, тобто по 400 грн на дитину щомісячно, про що подав суду письмову заяву. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про шлюб та про народження дитини. Як вбачається з довідки про склад сім"ї, неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає зі своєю матір"ю [PERSON]. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач не працює, його дохід має мінливий характер, з врахуванням даних про стан здоров"я дитини та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 грн щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення нею повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

16 березня 2020 року [PERSON] , який засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі "Ладижинська виправна колонія (№39)", через адвоката Форостенка О.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить розірвати шлюб із [PERSON] . В обгрунтування заяви вказує, що сімейне життя між ним та [PERSON] не склалося, шлюбних стосунків не підтримують, а лише формально знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Вважає відновлення і збереження родини з [PERSON] неможливим та суперечить інтересам заявника. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, кллопотань про відкладення розгляду справи не надав. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази та надавши їм належну правову оцінку, вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню враховуючи таке. Як вбачається із ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. З відповіді Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" вбачається, що [PERSON] відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2006. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 липня 2019 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 69. Таким чином, шлюб було укладено під час відбування заявником покарання. Від шлюбу заявник та заінтересована особа дітей не мають. У заяві заявник наполягає на розлученні, зазначає про фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння, вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки судом встановлено, що даний шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам заявника та заінтересованої особи, тому є всі підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

16 березня 2021 року до Кобеляцького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 38409,07 грн. Позивач вказала, що до 29.12.2020 року працювала в невідокремленому стурктурному підрозділі ПОКП «Полтавафарм» та звільнена з роботи за угодою сторін. Однак розрахунок при звільненні їй товариство не виплатило, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 38409,07 грн. 17 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, однак надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та прохала суд задовольнити позов. Представник відповідача, ПОКП «Полтавафарм» будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши, матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що до 29.12.2020 року [PERSON] працювала на посаді завідувача аптечним пунктом № 1 ЦРА № 146 - невідокремленого структурного підрозділу ПОКП "Полтавафарм" з якої була звільнена за угодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України (а.с. 4). Згідно довідки, виданої Полтавським обласним комунальним підприємством «Полтавафарм» 26 лютого 2021 року вбачається, що станом на 29.12.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 38409,07 грн (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Згідно з ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач, згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному зазначеним законом. Рішення суду в порядку п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

16 вересня 2009 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №2-3078/2009 року позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 146 652,66 грн., а також судові витрати у сумі 1 730,00 грн. 16.09.2009 року на виконання вищевказаного рішення Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, який перебув на виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Київ. 27.02.2017 року Оболонським РВ ДВС м. Київ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.04.2019 року замінено стягувача ПАТ ОТП Факторинг «Україна» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №2-3078/2009 за позовом ПАТ "ОТП Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявник зазначає, що вказаний виконавчий лист їм не передавався, на підтвердження відсутності надає акт перевірки матеріалів кредитної справи, при цьому просять суд видати дублікат виконавчого листа. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву за їх відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заяву необхідно задовольнити з наступних підстав. 16 вересня 2009 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №2-3078/2009 року позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 146 652,66 грн., а також судові витрати у сумі 1 730,00 грн. 16.09.2009 року на виконання вищевказаного рішення Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3078/09. 27.02.2017 року Оболонським РВ ДВС м. Київ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.04.2019 року замінено стягувача ПАТ ОТП Факторинг «Україна» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №2-3078/2009 за позовом ПАТ "ОТП Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Із акту про втрату виконавчих документів в результаті перевірки матеріалів кредитної справи №CL-001/243/2006, щодо [PERSON] вбачається, що вказаний виконавчий лист при переуступці права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» втрачений. Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Враховуючи той факт, що виконавчий лист було втрачено, суд вважає необхідним заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задовольнити та видати дублікат виконавчого листа № 2-3078/09 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» 146 652,66 грн. заборгованості та 1 730,00 грн. судових витрат.

Outcome: approved