Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.1977 року він придбав у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS]. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0, 06 га, яка надана йому у користування рішенням загальних зборів колгоспу «Дружба» за № 22 від 20.09.1977 року. На вказаній земельній ділянці протягом 2000-2007 років він разом із сином [PERSON] збудували сараї (літ. В, Г), підвал (літ.Пд/г), вбиральню (літ. У), криницю (літ. К), огорожу (№ 1-2), літню кухню (літ. Д), гараж (літ. Е), погріб (літ. Пг/Е), сарай (літ. Ж), навіс (літ. З). Однак, технічний паспорт на дане господарство виданий на ім`я [PERSON]. [INFO] його син [PERSON] помер. Рішенням № 92/04 4 сесії 5 скликання Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 01.08.2006 року його синові - [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,50 га, з них: 0.20 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. 17.12.2007 року на 14 сесії 5 скликання сільська рада прийняла рішення № 527/14Д, яким внесла зміни у рішення від 01.08.2006 року, уточнивши розмір земельної ділянки з 0,20 га на 0,25 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель, передавши її у власність [PERSON], яка 02.06.2008 року отримала Державний акт серії ЯЕ № 345941 на право власності на цю земельну ділянку. Вказане рішення сільської ради та державний акт порушує права його сина та позбавляє права власності на земельну ділянку площею 0,20 га, тому є незаконними і підлягають скасуванню. Рішенням Кіцманського районного суду від 27.12.2 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12.05.2011 року. За [PERSON] було визнано право власності на самочинно побудований житловий будинок (літ. А-1) в [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.09.2011 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Кіцманського районного суду від 13.10.2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво провадженням закрито. Тому вважає свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок по [ADDRESS], є незаконним та підлягає скасуванню. [PERSON] померла [INFO], спадкоємців, які б прийняли спадщину, окрім померлого [INFO] сина [PERSON], у неї не має. Вважає себе єдиним власником будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS], тому просив встановити факт будівництва ним вказаних будівель та визнати за ним право власності на будівельні матеріали. Позивач та його представник підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Представник відповідача - Брусницької сільської ради позову не визнав. вказуючи, що померлий [PERSON] будував житловий будинок, [PERSON] відмовлялась від приватизації земельної ділянки на користь сина, але проектна організація не виготовляла технічну документацію, оскільки не було визнано право власності на будівлі. Державний акт виданий на ім`я [PERSON], так як син перебував за кордоном, вона із сином проживала в цьому будинку з 1979 року по 2011 рік і були там зареєстровані, а позивач з 1979 року до 1987 року проживав у м. Чернівці, а з 1987 року проживав в [ADDRESS]. У 2007 році. Коли вирішувалось питання про право власності на землю, у господарстві проживала [PERSON], тому рішення було прийнято відносно неї. Представник Реєстраційної служби просив справу розглядати без участі представника. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що 21.09.1977 року між [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS]. Житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0, 06 га, яка надана [PERSON] у користування рішенням загальних зборів колгоспу «Дружба» за № 22 від 20.09.1977 року. На вказаній земельній ділянці протягом 2000-2007 років [PERSON] та [PERSON] збудовані будівлі: житловий будинок (літ. А-І), сараї (літ. В, Г), підвал (літ.Пд/г), вбиральня (літ. У), криниця (літ. К), огорожа (№ 1-2); у 2010 році: літня кухня (літ. Д), гараж (літ. Е), погріб (літ. Пг/Е), сарай (літ. Ж), навіс (літ. З). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що будинок в [ADDRESS], будували [PERSON] та його син [PERSON], [PERSON] весь час проживала у цьому господарстві, хворіла, але мабуть приймала участь у будівництві. Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] виготовлений у листопаді 2007 року на ім`я [PERSON]. Позивач [PERSON] та [PERSON] проживали спільно з 1975 року по 1979 року, у 1976 році у них народився син - [PERSON]. Рішенням № 92/04 від 01.08.2006 року 4 сесії 5 скликання Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,50 га, з них: 0.20 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. Рішенням № 527/14Д від 17.12.2007 року 14 сесії 5 скликання внесено зміни у рішення від 01.08.2006 року, уточнено розмір земельної ділянки з 0,20 га на 0,25 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель, передавши її у власність [PERSON]. 02.06.2008 року на ім`я [PERSON] видано Державний акт серії ЯЕ № 345941 на право власності на цю земельну ділянку. Рішенням Кіцманського районного суду від 27.12.2 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12.05.2011 року. За [PERSON] було визнано право власності на самочинно побудований житловий будинок (літ. А-1) в [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.09.2011 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Кіцманського районного суду від 13.10.2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво провадженням закрито. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON]. 09.11.2011 року заведена спадкова справа після смерті [PERSON], її спадкоємцями за заповітом є: [PERSON] та [PERSON], які 08.11.2011 року звернулись до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Належна [PERSON] на праві власності згідно Державного акту земельна ділянка площею 0,25 га є спадковим майном. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). В силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За змістом ст. 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Згідно ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас позивач притягнув не всіх відповідачів, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. З урахуванням принципу диспозитивності суд може лише інформувати позивача про заміну неналежного відповідача або залучення інших осіб як співвідповідачів, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглядати справу далі. Судом було роз'яснено позивачу його право залучити до участі у розгляді справи інших відповідачів, які є правонаступниками - спадкоємцями померлої [PERSON], а саме: [PERSON] та [PERSON], які можуть претендувати на земельну ділянку, належну спадкодавцеві, на підставі оспорюваного державного акту на право власності на землю. Однак, позивач не заявив клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] Також, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним та скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Вказаного правовстановлюючого документу не видавалось, тому він не може ані визнаватися недійсним, ані скасовуватися. Право власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано 14.01.2008 року на підставі рішення суду від 27.12.2007 року. Оскільки після скасування судових рішень ухвалою суду від 13.10.2011 року провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво було закрито, державна реєстрація права власності на нерухоме майно підлягала скасуванню. Позивач до Реєстраційної служби з приводу скасування реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] на підставі судових рішень не звертався, а у випадку відмови таку не оскаржував. Позивач посилається на порушення сільською радою вимог статті 81 Земельного кодексу України, якою визначено підстави набуття права власності на земельні ділянки, як-то: - придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; - безоплатна передача із земель державної і комунальної власності; - приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; - прийняття спадщини; - виділення в натурі (на місцевості) належної ї земельної частки (паю). Однак, за життя [PERSON] ані рішення сільської ради від 17.12.2007 року, ані виданий 02.06.2008 року на ім`я матері [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку не оспорював. Окрім того, рішенням Кіцманського районного суду від 06.02.2014 року за [PERSON] визнано право власності на будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані при будівництві житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS]; та на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку згідно Державного акту серії ЯЕ № 345941; після смерті [INFO] [PERSON]. Таким чином, з урахуванням вищенаведених та встановлених судом обставин, підстав для задоволення позову не вбачається. Враховуючи наведене, ст.ст. 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed