Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

18.09.2013 року представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом [PERSON] і [PERSON] про звернення стягнення за кредитним договором № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року, укладеним з [PERSON], в розмірі 48251,30 доларів США на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та виселення відповідача і інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі із зняттям реєстраційного обліку проживання. 24.10.2013 року позивачем подана уточнена позовна заява, у якій ПАТ КБ «Приват Банк» просив виселити лише відповідачів та встановити початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Третя особа [PERSON] 18.11.2013 року заявив самостійні, зустрічні вимоги до ПАТ КБ « Приват Банк», просив визнати недійсною додаткову угоду №1 від 24.01.2012 року до кредитного договору № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року та зобов'язати відповідача привести графік погашення кредиту у відповідність до умов кредитного договору № VIH0GА 00001169 від 29.01.2007 року. В судовому засіданні представник ПАТ КБ « Приват Банк» просив задовольнити вимоги позову посилався на те, що відповідно до укладеного 29.01.2007 року договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 23110,00 доларів США зі сплатою відсотків 11,04% рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.01.2017 року; в забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між сторонами 29.01.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідачі надали в іпотеку квартиру загальною площею 60,8 м2 [ADDRESS] в м. Гайсин, що належить їм на праві власності; 24.01.2013 року за згодою сторін за кредитним договором було укладеного додаткову угоду за якою позичальнику було зменшено заборгованість та змінено особливі умови; [PERSON] порушив зобов'язання за кредитним договором, в результаті цього станом на 07.08.2013 року виникла заборгованість в сумі в сумі 48251,30 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2013 року, що становить 385527,89 грн., яка складається: 23421,21доларів США - заборгованість за кредитом, 1774,42 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 23055,64 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Зустрічні вимоги позову [PERSON] представник ПАТ КБ « Приват Банк» не визнав, вказував, що додаткова угода до кредитного договору укладена за взаємною згодою сторін, її умови про надання кредиту на споживчі потреби у розмірі 21000 доларів США банком виконані шляхом зменшення суми заборгованості з відсотків, комісії і пені. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] вимоги позову не визнали, пояснили, що звернення стягнення на належну їм квартиру не може бути проведене оскільки фактичний розмір заборгованості за кредитним договором укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» і їх сином [PERSON] не відповідає заявленому у позовній заяві і є значно меншим; вказували, що умови додаткової угоди про зміни до кредитного договору забезпеченого іпотекою з ними не узгоджувались. Представник [PERSON] просив задовольнити вимоги його довірителя про захист прав споживача, в своїх доводах вказував, що додаткова угода №1 від 24.01.2012 року (фактично укладена 24.01.2013року) є несправедливою і недійсною, оскільки додаткові вимоги перевищують розумну межу компенсації за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором; вимоги позову про звернення стягнення на предмет іпотеки вважав необґрунтованими через неспіврозмірність заборгованості, яка за його розрахунками на час звернення з позовом до суду складала не більше 20545,48 доларів США. З урахуванням пояснень сторін та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позовні вимоги сторін задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 29.01.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровськ та [PERSON] укладено кредитний договір № VIH0GА00001169 за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 23110 доларів США зі сплатою 11,04 % рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.01.2017 року 15.06.2010року (а.с.18-20). Цього ж 29.01.2007 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON] і [PERSON], які виступали як майнові поручителі [PERSON], укладено договір іпотеки відповідно до якого, [PERSON] і [PERSON] надали в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,8 м2, визначили, що вартість квартири складає 133825 грн. (а.с.21-23). Вищезазначені обставини сторонами визнаються і неоспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 24.01.2013 року (в угоді дата 2012 зазначена помилково) між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровськ та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року за якою визначено: що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшується на 22561,61 доларів США, а саме відсотки у розмірі 6804,62 доларів США, комісія у розмірі 1972,21 доларів США, пеня в розмірі 13784,78 доларів США; у разі порушення графіку погашення кредиту за додатком 1 до цієї додаткової угоди понад 31 день, позичальник сплачує штраф у розмірі 22561,61 доларів США; банк зобов'язувався надати позичальнику готівкою на споживчі цілі 21000 доларів США та кошти на сплату страхових платежів в сумі 10886,83 доларів США; підписання додаткової угоди не є рішення про списання заборгованості позичальника; згідно додатку №1 визначеного графік погашення кредиту із залишком 23289,69 доларів США з щомісячними платежами по 627,83 доларів США починаючи з 28.02.2013 року по 27.01.2017 року;за порушення строків по сплаті відсотків передбачено сплату неустойки в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків та в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород; термін позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі неустойки, визначено 50 років (а.с. 43-44). Сторони визнають, що готівкові кошти позичальнику за додатковою угодою банк не надавав. Ці кошти проведені складеними банком меморіальними ордерами від 25.01.2013 року про прийняття від [PERSON] коштів в доларах США з призначенням платежу як повернення зайво нарахованої комісії, повернення зайво нарахованих відсотків по договору № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року та перерахування коштів по додатковій угоді від 24.01.2013 року (а.с.113-122). За розрахунком заборгованості за договором № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року через невиконання [PERSON] зобов'язань заборгованість за кредитом станом на 07.08.2013 року, на час пред'явлення позову складала; 4825,30 доларів США, в тому числі: 23421,24 доларів США - заборгованість за кредитом; 2425,34 доларів США - прострочене тіло;1774,42 доларів США - заборгованість за відсотками; 23055,64 доларів США - заборгованість з пені (а.с. 10-13). За цими ж розрахунками на час укладення Додаткової угоди №1станом на 24.01.2013 року заборгованість складала 38370,02 доларів США, де заборгованість за кредитом в сумі 18365,15 доларів США, заборгованість за відсотками 12179,16 доларів США, заборгованість з комісії 1972,21 доларів США, заборгованість з пені 4853,5 доларів США(а.с.95-99). 14.06.2013 року іпотекодержатель - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав іпотекодавцевцям [PERSON] і [PERSON] та боржникові [PERSON], письмову вимогу про усунення порушень у тридцяти денний строк з дня отримання вимоги та звернення стягнення на предмет іпотеки. Спірні правовідносини регулюються: - ч.1 ст.203 ЦК України, яка визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - ч.1 ст.215 ЦК україни, про те, що підставми недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину строною (сторонамит) вимог, які встановлені ч.1-3,5, 6 ст.203 ЦК України; -ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" за положеннями яких до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача; якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним; положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; - ст. 1049,ст.1050,ст.1054 ЦК України Відповідно до яких, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; - ст. 526 ЦК України , за змістом якої зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; - ст. 611 ЦК України, яка передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; - ч.1 ст.7 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що до за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; - ч.1 ст.33 Закону України « Про іпотеку», згідно якої , у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; - ст. 39 Закону України « Про іпотеку», яка визначає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. -ст.40 Закону України « Про іпотеку» , відповідно до якої звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Сукупний аналіз встановлених судом правовідносин та норм права, що їх регулюють свідчить, що умови укладеної 24.01.2013 року (2012) між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровськ та [PERSON] Додаткової угоди №1 до кредитного договору № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року є несправедливими, такими, що суперечать вимогам -ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" і це є підставою для визнання цієї угоди недійсною. Умови додаткової угоди суперечать принципу добросовісності так як їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а саме: за умовами додаткової угоди її підписання не є рішенням про списання заборгованості позичальника, відсотки, комісія і пеня зараховані в тіло кредиту, при цьому на час зарахування розмір пені перевищував заборгованість по кредиту; за визначеним графіком збільшено щомісячні платежі, також збільшена відповідальність за порушення строків по сплаті відсотків - неустойка 100% від розміру неналежно сплачених відсотків та в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород; збільшено термін позовної давності до 50 років за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі неустойки, пені. Тобто додаткові вимоги перевищують розумну межу компенсації за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] погодилися з наявністю заборгованісті у [PERSON] за кредитним договором забезпеченим іпотекою, проте не визначили її розмір, а представник банку надав розрахунок заборгованості, яка заперечується відповідачами, з урахуванням внесених доповнень до кредитного договору додатковою угодою, дійсність якої оспорюється. Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд враховує, що заборгованість, яка існувала на час укладення додаткової угоди визнана всіма сторонами. Таким чином за наданими банком розрахунками загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № VIH0GА00001169 від 29.01.2007 року станом на 24.01.2013 року становила 38370,02 доларів США, де заборгованість за кредитом в сумі 18365,15 доларів США, заборгованість за відсотками 12179,16 доларів США, заборгованість з комісії 1972,21 доларів США, заборгованість з пені 4853,5 доларів США. Відповідачі - іпотекодавцевці [PERSON] і [PERSON] отримали письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов'язань за кредитним договором боржником [PERSON] у тридцяти денний строк з дня отримання вимоги та про звернення стягнення на предмет іпотеки. За цих обставин наявні підстави для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Визначення судом заборгованості станом 24.01.2013 року для звернення стягнення на предмет іпотеки не порушує права кредитодателя і іпотекодержателя так як він не позбавлений можливості провести нарахування заборгованості за кредитним договором станом на час його виконання і ставити питання про виконання умов кредитного договору. Наявні в матеріалах справи копії повідомлення про прийняття кредитором рішення звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстр замовних листів не є належними доказами на підтвердження отримання відповідачами вимоги про виселення з квартири (предмету іпотеки) (а.с.16,17). Тому вимога про виселення відповідачів з квартири задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не дотримана процедура виселення. На підставі ст. 88 ЦПК України, сторін необхідно присудити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного ,

Outcome: partial