Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 жовтня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис за №1602. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, протягом останнього часу сімейне життя між позивачем та відповідачем значно погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Останніх півтора року позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утримані оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не приймає участь у їх вихованні. В силу викладених обставин позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON],\~у розмірі 25% від загального доходу відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача у судовому засіданні призначеному на 11.09.2017р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти розгляду справи в порядку заочного провадження - не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Конверти з повістками про виклик в судові засідання повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 26-27, 31-32), що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №1602 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БК №176821, виданим 07 жовтня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 17). Як вбачається із позовної заяви та пояснив в судовому засіданні представник позивача, останніх півтора року сторони проживають окремо і спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що збереження їхньої сімї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін так і інтересам дітей. Згідно з частиною другою статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позовної заяви про розірвання шлюбу є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення. Разом з тим, суд дійшов висновку, що вимога позовної заяви щодо стягнення аліментів також підлягає задоволенню з огляду на таке. [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-БК №286106, виданого 17.01.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві та копією свідоцтва про народження серії I-БК №410732, виданого 24.09.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві відповідно. (а.с. 8,9) Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з довідкою №5034 від 22.06.2017р. виданою ТОВ "ЖЕО" [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10) Однак, як вбачається із позовної заяви та як пояснив в судовому засіданні представник позивача, відповідач разом з дружиною та дітьми не проживає, а лише зареєстрований. Таким чином, враховуючи те, що діти проживають разом із позивачем, а також те, що позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у частці від заробітку (доходу) відповідача, а відтак з урахуванням положень ст. 181 СК України, розмір аліментів слід визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч. 2 ст. 183 СК України) Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із позовної заяви та як пояснив в судовому засіданні представник позивача, відповідач є людиною здоровою, працездатного віку, інших осіб на утриманні немає, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені обставини, а також вікову категорію дітей та звичайні їх потреби, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно для утримання неповнолітніх дітей обгрунтованими. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту пред'явлення позову до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору, за подання позовної заяви про розірвання шлюбу, у розмірі 640,00 грн. Що стосується витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн., то матеріали справи не містять доказів понесення позивачем таких витрат, а відтак відсутні підстави для їх відшкодування. Разом з тим, згідно частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved