Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою після зміни позовних вимог просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною трьох років. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. При цьому, відповідачу надсилалась копія змінених позивачем вимог. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за тексом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 30 квітня 2014 року та 02 червня 2014 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. Позивач у позові вказувала на те, що утриманням спільної з відповідачем дитини займається вона особисто. Дитина проживає разом із нею, а у зв'язку з тим, що вона не може працювати оскільки займається її доглядом, і не має інших доходів окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, а позивач є працездатним і може працювати, вона має право на утримання до досягнення дитиною трьох років. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON], [INFO], та відповідач, [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі, який, на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 січня 2014 року було розірвано (а.с. 3). Позивач та відповідач мають спільну дитину: сина, [PERSON], який народився [INFO] року, про що 28 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області було зроблено актовий запис та видано свідоцтво про народження. Тобто на час розгляду справи не досяг повних трьох років (а.с. 5). Дитина, [PERSON], проживає з позивачкою (а.с.24), а на його утримання з [PERSON] на користь [PERSON], на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 березня 2014 року, присуджено аліменти в розмірі ? частини з усіх його видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 10 лютого 2014 року (а.с.35). З 25 червня 2012 року по 31 березня 2014 року, [PERSON] працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Промінвест Пластик» (а.с.47). [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, як отримувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.4) Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в яких позивач та відповідач після розірвання шлюбу виступають у якості батьків, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як матері дитини, з якою вона проживає, на утримання (аліменти) від відповідача, як батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального і процесуального права: Відповідно до положень пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади регулювання шлюбу та сім`ї. Так, з огляду на положення частини першої статті 1 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), саме цей кодекс визначає особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя. Згідно положень частин перших статті 75 і 77 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, у натуральній формі або грошовій за їхньою згодою. Застосовуючи метод системного аналізу норм права, з огляду на положення глави 9 СК України, саме норма статті 84 цієї глави встановлює умови виникнення права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Так, положеннями частини другої статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, згідно з частинами 4 і 6 цієї ж статті, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища чи розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, зважаючи на зміст вказаних норм матеріального права та те, що спільна дитина позивача і відповідача на дату розгляду справи не досягла повних трьох років і проживає разом із матір`ю, яка була дружиною відповідача, і який є працездатним і може забезпечувати себе роботою самостійно, а тому може надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що відповідач не вчиняючи дій з утримання своєї колишньої дружини у грошовій та/або натуральній формі, порушує її право на утримання до досягнення дитиною, яка проживає разом із матір'ю, трьох років. Вказаного висновку, суд дійшов враховуючи обґрунтованість вимоги заявниці та відсутність в матеріалах справи належних, достовірних та допустимих доказів, які б доводили зворотне, зокрема: здійснення відповідачем утримання своєї дружини у грошовій та/або натуральній формі; неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги у розмірі 400 гривень щомісячно. З огляду на це, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача на утримання (аліменти), як матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частин 2 статті 77, частин перших статей 79 і 80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються, як правило, у грошовій формі (у частці від доходу і/або у твердій грошовій сумі) від дня подання позовної заяви та підлягають сплаті щомісячно. Тому, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" складає 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Також, з огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді витрат, що пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 196 (сто дев'яносто шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.33-34,49-51), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача повністю.

Outcome: approved