Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

10 червня 2014 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Н - ТРАНС» м.Київ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 19983,12 грн., посилаючись на те, що в період з 07.07.2010 року по 08.02.2011 року відповідач працював в ТОВ «Н-ТРАНС» на посаді водія - експедитора і наказом № НТ/К -145 від 08.02.2011 року звільнений з роботи. 24.01.2011 року відповідач, керуючи транспортним засобом «Вольво FM 4Х2 « держ.номер [NUMBER] з напівпричепом д.н. [NUMBER] на автомобільній дорозі Київ - Чоп здійснив зіткнення із автомобілем Мерседес - Бенц, GL 550, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.03.2011 року відповідача, за наслідками ДТП від 24.01.2011 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. 17.05.2012 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29.11.2012 року залишено без змін, стягнуто з позивача на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну наслідками ДТП від 24.01.2011 року в розмірі 19983,12 грн. Позивачем, в рамках відкритого виконавчого провадження, перераховано [PERSON] за заподіяні збитки кошти в розмірі 19983,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.01.2014 року. 15.03.2014 року відповідачу направлено регресну вимогу про добровільне відшкодування збитків, однак вимога залишилася відповідачем без відповіді та задоволення, а тому відповідно до вимог ст.1191 ЦК України звернулися до суду про стягнення з відповідача вищезазначеної суми збитків в порядку регресу та стягнення на їх користь судових витрат . Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просить позов задовольнити в повному обсязі і справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надіслав суду заперечення на позов, в яких позов не визнає і задоволенні позовних вимог просить відмовити та справу розглядати без його участі. Судом встановлено, що 24.01.2011 року на автомобільній дорозі Київ - Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Вольво FM 4Х2" держ.номер [NUMBER] з напівпричепом д.н. [NUMBER], який належить позивачу і яким керував [PERSON] та автомобіля Мерседес - Бенц,GL 550, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.03.2011 року відповідача, за наслідками ДТП від 24.01.2011 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. На час скоєння ДТП, [PERSON] працював водієм-експедитором в ТОВ «Н-ТРАНС» м.Київ і наказом № НТ/К - 145 від 08.02.2011 року звільнений з роботи. Автомобіль, яким керував відповідач ,належить на праві власності ТОВ « Н-ТРАНС» м.Київ. Між позивачем та відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.01.2011 року, що підтверджується доданою копією договору. 17.05.2012 року рішенням Сколівського районного суду Львівської області, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29.11.2012 року залишено без змін, стягнуто з позивача на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну наслідками ДТП від 24.01.2011 року в розмірі 19983,12 грн. та 263 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. 30 квітня 2013 року відділом ДВС Печерського РУЮ м.Києва було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача 19983,12 грн. на рахунок [PERSON] та позивачем на рахунок [PERSON] перераховано кошти в загальному розмірі 19983,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням №19 від 13.01.2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Встановлено, що відповідач працював водієм-експедитором та з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України та Постанови Державного Комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальним питанням № 447/24 від 28 грудня 1977 року «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» - посада водія не входить до переліку осіб з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність як по посаді так і по виконуваній роботі. Відповідач вчинив адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно з вимогами ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності зазначені в ст.134 КЗпП України. Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у ст. 134 КЗпП України, відповідно до якої, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, який був у нетверезому стані; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків та інше. Однак, зазначена норма не передбачає випадку покладення повної матеріальної відповідальності в разі скоєння адміністративного правопорушення. Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. Трудові правовідносини, які склалися між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю « Н - ТРАНС « м.Київ не є цивільно-правовими, а регулюються КЗпП України і за встановлених обставин відповідач повинен нести матеріальну відповідальність в порядку ст. 132 КЗпП України, в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку розмір якого становить 1795,12 грн.,що підтверджується довідкою позивача від 10.07.2014 року. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Н - ТРАНС" м.Київ відповідальність за заподіяну дорожньо-транспортну пригоду в межах середньомісячної заробітної плати у розмірі 1795,12 грн. Щодо страхового відшкодування нанесеної шкоди відповідачем, то суду не надано таких доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При присудженні позивачу судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 19983,12 грн.., а задоволено на суму 1795,12 грн.., тобто на 8,98 % (1795,12 грн. х100: 19983,12 грн..). Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у сумі 243грн.60грн., а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 21грн.88коп. (243,60грн.х 8,98% %:100).

Outcome: partial