Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

23.05.2018р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 51505 грн.75 коп. (а.с. № 4-5). Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гаренко Н.В. (діє на підставі довіреності від 03.11.2017р. - а.с. №34) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. № 40). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.07.2018р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№ 44). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 05.09.2016р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 41992,68 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Підписавши відповідну генеральну угоду відповідач підтвердив згоду, що угода разом з запропонованими Умовами та Правилами, Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір. Зобов'язання за кредитним договором б/н від 05.09.2016р. банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти та можливість розпоряджатися ними, проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків за користування кредитом передбачених договором, у зв'язку з цим, утворилась заборгованість, яка станом на 02.05.2018р., становить 51505,75 грн., з яких: 33121,69 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6796,34 грн. - заборгованість по відсоткам, 10598,88 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф нарахований відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 988,84 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1762 грн. В судові засідання 17.09.2018р. та 07.11.2018р. представник позивача не з'явився, про дату та час слухання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с. № 45). Разом з поданням позову до суду представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому представник зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. № 41). Відповідач - [PERSON] в судові засідання 17.09.2018р. та 07.11.2018р. двічі поспіль не з'явився, про дату та час слухання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. № 45,49), яка підтверджується відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 01.06.2018р. (а.с.№43). Конверти направлені відповідачу були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№ 46,50) Крім того, про дату та час розгляду справи на 07.11.2018р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 52). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за її відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 05.09.2016р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 41992,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 30.09.2019р. Погашення заборгованості позичальником повинно здійснюватися в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти 1647,49 грн. (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Підписавши Генеральну угоду відповідач підтвердив згоду, що відповідна угода разом з запропонованими банком Умовами та Правилами, Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір б/н від 05.09.2016р. (а.с. № 8) Крім того, раніше 10.05.2011р. [PERSON] була підписана анкета-заява б/н в якій відповідач погодився зі своїм зобов'язанням як клієнта виконувати вимоги, які визначені для клієнта Умовами та правилами надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами, які розміщені на офіційному банківському сайті (а.с. № 7). Згідно з ч.1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підписавши анкету-заяву від 10.02.2011р., а в подальшому і Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 05.09.2016р. відповідач був обізнаний та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з Генеральною угодою складають кредитний договір б/н, а також прийняв на себе зобов'язання регулярно ознайомлюватися з їх змінами які розміщені на офіційному банківському сайті. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, суду не надано. Зокрема, це підтверджується тим, що після 05.09.2016р. [PERSON] здійснював часткове погашення заборгованості, що має своє відображення у здійсненому позивачем розрахунку за договором (а.с. №6) (стовпчик «Сума погашення за кредитом»). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до пункту 2.5. Генеральної угоди, позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно до умов угоди та Умов та Правилам надання банківських послуг. Пункт 2.2 угоди визначає, що згідно до ст.212,611,651 Цивільного кодексу України, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості вказаних в Генеральній угоді більш ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав. Сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-1 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту на 32 день порушення вважається простроченою та позичальник сплачує банку штраф в розмірі 988,84 грн. Згідно до п.2.8. угоди, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню розмір якої вказаний в Умов та Правилах за кожен день прострочки. Згідно до п. 2.1.1.12.6.1. у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12,8.1 клієнт сплачує банку пеню яка розраховується як: базова процента ставка по договору/30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту ) +50 грн.(одноразово). Судом встановлено, що зобов'язання щодо повернення суми кредиту відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 02.05.2018р., заборгованість становить 51505,75 грн., з яких: 33121,69 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6796,34 грн. - заборгованість по відсоткам, 10598,88 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф нарахований відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 988,84 грн. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до детального розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.09.2016р., який долучений до позовної заяви (а.с. № 6). Між тим, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON], суд вважає необхідним виходить з наступного. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, умовами кредитного договору б/н (Генеральної угоди, Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви) одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків погашення заборгованості, що включає погашення тіла кредиту та відсотків. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість по кредиту почала обліковуватися з 31.08.2017р., та вже станом на 30.09.2017р. банк почав нараховувати пеню, при цьому, позивачем ані в позовній заяві, ані в детальному розрахунку заборгованості не наведено належних обґрунтувань щодо розміру грошових зобов'язань та строків порушення відповідних зобов'язань виходячи з яких позивачем здійснено одночасне нарахування як пені згідно Умов та Правил так і штрафу згідно п.2.2. Генеральної угоди, періоди нарахування яких також не були обґрунтовані позивачем. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції ВСУ в справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 05.09.2016р. станом на 02.05.2018р. в сумі 50516,91 грн., з яких: 33121,69 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 6796,34 грн. - заборгованість по відсоткам, 10598,88 грн. - заборгованість за пенею. Щодо стягнення суми штрафу, то в цій частині в задоволенні позову позивачу слід відмовити. Ухвалою суду від 07.11.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було замінено назву позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на те, що згідно нової редакції Статуту банку відповідно до рішення Єдиного акціонера Банку, затвердженого наказом МФУ 21.05.2018р., повне офіційне найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", скорочене- АТ КБ "ПриватБанк" (відповідні документи у справі). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1728 грн.17 коп. (50516,91 грн. х 1762грн. : 51505,75 грн. = 1728,17 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial