Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить стягнути із відповідача кошти в сумі 284\~624,50 грн., свої позовні вимоги мотивувала тим, що постановою Снятинського районного від 08.12.2010 р., яка ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду залишена без змін. Позов задоволено, визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо відмови [PERSON] в перерахунку та виплаті пенсії як інваліду I групи по інвалідності відповідно до ст.ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області провести [PERSON] перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії інваліда I групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, згідно ст.ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру 10 мінімальних пенсій за віком - державної пенсії та додаткової пенсії у розмірі 100 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному Законом України про державний бюджет України на відповідні роки з 27.07.2009 року з врахуванням проведених виплат. Розрахунок відповідачем здійснено тільки по 22.07.2011 р. фактично не виконавши рішення суду. Відповідач своїм листом зазначив, що розмір перерахованої суми, що становить 152\~432,35 грн. буде виплачено після фінансування з Державного бюджету України. Відповідач з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу розяснення рішення суду, обмежив права позивача шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати пенсії тільки по 22.07.2011 р. Виходячи із вищенаведеного просить стягнути із відповідача не виплачену пенсію в сумі 152\~432 грн. 35 коп., по індексу інфляції 113\~486,82 грн., 3 % річних за весь період не виплати пенсії 18\~705,33 грн., а всього: 284\~624,50 грн. Представник позивачки в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про доповнення та уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути із відповідача кошти в сумі 273\~579,62 грн., в т.ч. не виплачена пенсія 152\~432,35 грн. компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати 121\~147,27 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заперечення, в якому просив в позові відмовити та зазначив, що на виконання постанови суду управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі здійснено перерахунок пенсії позивачу, як інваліду, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС згідно ст. 50 ч.1, ст. 54 ч.4, ст. 67 ч.3 Закону України від 28.02.1991 р. №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 27.07.2009 р. по 22.07.2011 р., тобто до часу коли виникла обставина з яким закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, нарахована сума доплати складає 152 432, 35 грн. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 р.» від 14.06.2011 р. №3491-VІ встановлено, що у 2011 р. норми і положення ст.. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в прядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 р. фінансування витрат повязаних з реалізацією даного Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Вважає даний позов безпідставним Суд, дослідивши матеріали справи: вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що постановою Снятинського районного суду від 08.12.2010 р. визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо відмови [PERSON] в перерахунку та виплаті пенсії як інваліду I групи по інвалідності відповідно до ст.ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області провести [PERSON] перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії інваліда I групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, згідно ст.ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виходячи з розміру 10 мінімальних пенсій за віком - державної пенсії та додаткової пенсії у розмірі 100 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеному Законом України про державний бюджет України на відповідні роки з 27.07.2009 року з врахуванням проведених виплат. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2012 р. вищезазначену постанову залишено без змін. Згідно листа від 04.11.2014 р. УПФУ в Снятинському районі Івано-Франківської області вбачається, що фінансування витрат проводиться з державного бюджету. Оскільки на даний час фінансування з державного бюджету не проводиться, а тому провести виплати не має можливості. Сума включена до виплати у додаткові відомості та буде виплачена при поступленні фінансування з державного бюджету. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 2 су, 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяцю виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про Загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Згідно з ч. І ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином суд вбачає, що відповідач без звернення до суду з приводу розяснення постанови Снятинського районного суду від 08.12.2010 року фактично обмежив її права шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати пенсії. В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини справи, які встановлені в постанові Снятинського районного суду від 08.12.2010р., не підлягають доказуванню. Згідно із розрахунком матеріальної шкоди, наданого відповідачем розмір недоплати склав 152\~432,35 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачки з УПФУ в Снятинському району Івано-Франківської області. Відповідно до розрахунків збитків від інфляції, сума індексу інфляції становить 121\~147,27 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату коштів позивачці, як на причину невиконання покладених на державу зобов'язань, суд не бере до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Дана правова позиція суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України» зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. На підставі ст. 1166 ЦК України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» та

Outcome: approved