Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

15 квітня 2014 року позивач публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 листопада 2011 року державним реєстратором Виконавчого комітету Донецької міської ради зареєстровано статут ПАТ «ПУМБ», відповідно до п.1.1 якого ПАТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк», який в свою чергу був перейменований в ЗАТ «Донгорбанк». 25 квітня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачці, кредит у розмірі 70 000 гривень, а відповідачка зобов'язалась використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами у розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит у сумі 70 000 гривень зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами за строковою заборгованістю та 25% річних за користування кредитом за простроченою заборгованістю, з кінцевим строком повернення 24 квітня 2012 року. Оскільки відповідачка належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, станом на 03 квітня 2014 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 127 437, 18 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 66 649,87 гривень, заборгованість за відсотками - 60 787,31 гривень, яку банк просить стягнути з відповідачки. 18 червня 2015 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області у задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено. Не погодившись з рішенням суду ПАТ «ПУМБ» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку, судом першої інстанції взято до уваги тільки висновки почеркознавчої експертизи, в той час як з матеріалів справи вбачається, що банком надані були грошові кошти, а відповідачем вони отримані про що свідчить заява про видачу готівки №130 від 25 квітня 2008 року. Отже, суд першої інстанції не встановив обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог та які мають істотне значення для вирішення спору. Справа неодноразово відкладалась, в останнє судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма за №5819 у журналі телефонограм (а.с.197). В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ПУМБ», дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається наступне. 25 квітня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці, кредит у розмірі 70 000 гривень, для придбання транспортного засобу Subary Impreza, зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами за строковою заборгованістю та 25% річних за користування кредитом за простроченою заборгованістю, з кінцевим строком повернення 24 квітня 2012 року (а.с.7-8 Т.1). У п.2.1 кредитного договору передбачено про сплату відсотків за користування кредитом за строковою заборгованістю у розмірі 20% річних та відсотків за користування кредитом за простроченою заборгованістю у розмірі 25% річних. Відповідно до п.3.4.1 кредитного договору відповідачка зобов'язана здійснювати повернення кредиту згідно графіку. Пунктом 3.4.2. передбачено сплачувати банку відсотки за користування кредитом, які нараховані у порядку, передбаченому п.3.3.5 кредитного договору, до 20 числа (включно) місяця, слідуючого за місяцем нарахування відсотків, а також відсотки за користування кредитом внаслідок порушення строків повернення кредиту, зазначених у п.2.1. даного договору (а.с.7-8 Т.1). Згідно графіку повернення кредиту, відповідачка щомісячно зобов'язана була сплачувати 1 458,34 гривень (а.с.9 Т.1). 25 квітня 2008 року відповідно до заявки на видачу готівки №130 банк видав [PERSON] 70 000 гривень (а.с.10 Т.1). Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором станом на 03 квітня 2014 року за [PERSON] виникла: заборгованість за тілом кредиту у сумі 66 649,87 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 60 787, 31 гривень (а.с.5-6 Т.1). З висновку судової почеркознавчої експертизи від 07 березня 2015 року вбачається, що підписи та цифрові записи в кредитному договорі №АВ-59 від 25 квітня 2008 року були виконані не [PERSON], [INFO], а іншою особою (особами). Вирішити питання чи виконано [PERSON] чи іншою особою рукописні у текст в заяві на адресу керівника ПАТ «ПУМБ від 25 квітня 2008 року та підпис під текстом в заяві не представляється можливим, з причин відсутності документа - заяви на адресу керівника ПАТ «ПУМБ» від 24 квітня 2008 року (а.с.97-104 Т.1). Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з висновку судової почеркознавчої експертизи та зазначив, що суду не надані докази того, що відповідачкою [PERSON] особисто був укладений та підписаний кредитний договір. Але, з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що зазначений вище висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч. 5 ст. 147, ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. З огляду на вказані положення цього Кодексу кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В апеляційної інстанції за клопотанням позивача ПАТ «ПУМБ» була призначена та проведена додаткова судово почеркознавча експертиза. З висновку додаткової судової почеркознавчої експертизи від 07 листопада 2016 року вбачається, наступне: Питання: «Чи виконаний [PERSON], [INFO], чи іншою особою підпис у заяві на видачу готівки №130 від 25 квітня 2008 року?», експертом не вирішувалось тому, що на дослідження надано лише три вільних зразка підпису [PERSON], в яких неможливо визначити природу походження ознак, їх стійкість та суттєвість, також надані експериментальні зразки підпису [PERSON] мають розбіжність за транскрипцією з вільними зразками підпису вказаної особи. Для проведення об'єктивного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису [PERSON] спів ставні за часом виконання та за кількістю. Питання: «Чи виконанні [PERSON], [INFO], чи іншою особою підписи в кредитному договорі №АВ-59 від 25.04.2008 року?», експертом не вирішувалось тому, що на дослідження надано лише три вільних зразка підпису [PERSON], в яких неможливо визначити природу походження ознак, їх стійкість та суттєвість, також надані експериментальні зразки підпису [PERSON], які відрізняються за транскрипцією від вільних зразків підпису вказаної особи. Для проведення об'єктивного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису [PERSON] спів ставних за часом виконання та за кількістю. Питання: «Чи виконаний [PERSON], [INFO], чи іншою особою підпис під додатком №2 до кредитного договору №АВ-59 від 25.04.2008 року?», експертом не вирішувалось тому, що на дослідження надано лише три вільних зразка підпису [PERSON], в яких неможливо визначити природу походження ознак, їх стійкість та суттєвість, також надані експериментальні зразки підпису [PERSON], які відрізняються за транскрипцією від вільних зразків підпису вказаної особи. Для проведення об'єктивного дослідження необхідно надати вільні зразки підпису [PERSON] спів ставних за часом виконання та за кількістю. Підписи: в кредитному договорі №АВ 59 від 25.04.2008 року на 4 сторінці в графах: «С информацией об условиях кредитования в письменной форме перед заключением настоящего договора ознакомлен», «Оригинал данного договора в одном экземпляре мною получен», «Заемщик» та «дата», в заяві на видачу готівки №130 від 25.04.2008 року в графі «Підпис отримувача», у додатку №2 до кредитного договору №АВ - 59 від 25.04.2008 року в графі «ЗАЕМЩИК» ймовірно виконані однією особою. Виявити більшу кількість ідентифікаційних ознак необхідних для категоричного висновку не вдалося через малий обсяг графічної інформації, який міститься в підписах, обумовлений їх стислістю і простотою будови. Вирішити питання: «Чи виконані підписи у документах: заяві на видачу готівки №130 від 25 квітня 2008 року, кредитному договорі №АВ-59 від 25.04.2008 року, додатку №2 до кредитного договору №АВ-59 від 25.04.2008 року навмисно зміненим почерком?», не виявилось можливим, тому що, для встановлення факту навмисної зміни спірних підписів (автопідлог) необхідно провести порівняння спірних підписів із зразками підпису особи, від імені якої вони виконані. З огляду на те, що надані на експертизу експериментальні зразки підписів [PERSON] мають розбіжність за транскрипцією з вільними зразками підпису вказаної особи, та кількість вільних зразків недостатня, тому провести ідентифікаційне дослідження не виявилось можливим. Отже, за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України Обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони у справі. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Отже, для повного та всебічного розгляду справи, колегію апеляційного суду у судовому засіданні було оглянуто та зроблені копії документів з кредитної справи [PERSON], з яких вбачається наступне. 25 квітня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці, кредит у розмірі 70 000 гривень, для придбання транспортного засобу Subary Impreza. З матеріалів кредитної справи вбачаються наступні документи: - копія паспорту [PERSON], [INFO], виданого 20 травня 1998 року Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (серія ВВ № 433680) та ідентифікаційний код (а.с.3-8 Т.2); - копія паспорту [PERSON], [INFO], виданого 13 травня 1997 року Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (серія ВА № 696716) та ідентифікаційний код (а.с.10-12 Т.2); - копія трудової книжки [PERSON], з змісту якої вбачається, що вона з 03 серпня 2005 року працювала у ПП [PERSON] на підставі договору №56 від 03 серпня 2005 року зареєстрованого у Артемівському міському центрі зайнятості, що посвідчена печаткою установи (а.с. 13 Т.2). - довідка для отримання кредиту в ЗАТ «Донгорбанк», зі змісту якої вбачається, що [PERSON] працювала в ПП [PERSON] на посаді продавця меблі та отримувала щомісячно заробітну плату у сумі 4 750 гривень, довідка посвідчена печаткою ПП [PERSON](а.с.14 Т.2). - довідка видана ПП [PERSON] про те, що [PERSON] звільнена з посади у зв'язку зі скороченням штату з 17 серпня 2009 року та посвідчена печаткою (а.с.15 Т.2); Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Subary Impreza, державний реєстраційний номер [NUMBER] був зареєстрований на [PERSON] у ВРЕР м. Артемівська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.16 Т.2). Зазначений транспортний засіб Subary Impreza, 2002 року випуску, був придбаний [PERSON] на біржі, про що свідчить копія біржового договору, реєстраційний №18562 від 24 квітня 2008 року м. Донецьк, зі змісту якого вбачається що продавцем даного автомобіля був [PERSON] (а.с.24-25 Т.2). Зі змісту гарантійного письма направленого ЗАО «Донгорбанк» від 24 квітня 2008 року - [PERSON] вбачається, що банк повідомляє про позитивне рішення надати кредит у сумі 70 000 гривень [PERSON] для здійснення купівлі автомобіля Subary Impreza (а.с.27 Т.2). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухового майна вбачається, щодо реєстру внесено реєстраційний запис про обтяження рухового майна транспортного засобу Subary Impreza, чорного кольору, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до договору застави від 25 квітня 2008 року, обтяжувач ЗАТ «Донгорбанк», боржник [PERSON] за кредитним договором №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, розмір основного зобов'язання 70 000 гривень (а.с.81-82 Т.2). 25 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Страхова компанія «Універсальний» був укладений договір №32-31/50/3А добровільного страхування наземного транспорту Subary Impreza, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ((а.с.58-67 Т.2). Згідно квітанції№423805 від 25 квітня 2008 року [PERSON] через банк ЗАТ «Донгорбанк» на користь ВАТ «Страхова компанія «Універсальна» сплатив 6 545 гривень за добровільне страхування наземного транспорту (а.с.68 Т.2). 12 серпня 2009 року позивачем була складена довідка перевірки транспортного засобу, яке знаходиться у заставі, зі змісту якої вбачається, що представником банку [PERSON] та представник заставодавця [PERSON] була проведена перевірка стану та умов зберігання майна, належного [PERSON], яке знаходиться в заставі згідно договору №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, якою встановлено, що транспортний засіб Subary Impreza, чорного кольору, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], залогова вартість якого складає 126 655 гривень, знаходиться за адресою та місце стоянки автомобіля: м. Артемівськ, вул.. П.Лумумби, 109- стоянка, на час огляду автомобіль знаходиться у задовільному стані (а.с.70 Т.2). У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банком неодноразово у 2010 році на адресу відповідачки [PERSON] направлялися за місцем її проживання вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором, зазначено підтверджується письмовими вимогами та рекомендованими повідомленнями про їх вручення відповідачки [PERSON] (а.с.42-44, 46-49, 51-57, 92-95 Т.2). Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору власником транспортного засобу, [PERSON], 27 квітня 2010 року на адресу банка була написана заява про згоду розпочати реалізацію заставного майна транспортного засобу Subary Impreza у добровільному порядку за ціною 14 000 доларів США для погашення заборгованості по кредиту №АВ-59 від 25 квітня 2008 року в ПАТ «Донгорбанк». Також [PERSON] 27 вересня 2010 року була написана заява на адресу банка про те, що заставне майно транспортний засіб знаходиться у м. Одесі та він зобов'язується надати його для огляду (а.с.45, 50 Т.2). Також позивачем для погашення заборгованості за кредитним договором приймалися інші заходи, такі як: - починаючи з жовтня 2010 року представники банку з питань погашення простроченої заборгованості за кредитним договором зв'язувалися за допомогою дзвінків, внаслідок яких відбувалось часткове погашення заборгованості 26 листопада 2009 року - 2 000 гривень, 2 лютого 2010 року - 500 гривень, 02 березня 2010 року - 500 гривень, 08 квітня 2010 року - 500 гривень; - зустрічі з власником предмету застави [PERSON] з питань погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, внаслідок яких були надана письмова заява про добровільну реалізацію автомобіля за 14 000 доларів США, а також часткове погашення заборгованості за кредитним договором 30 вересня 2008 року - 8 000 гривень, 20 січня 2009 року - 5 000 гривень, 26 листопада 2009 року - 2 000 гривень, 23 лютого 2010 року - 500 гривень, 02 березня 2010 року - 500 гривень, 08 квітня 2010 року - 500 гривень; - 16 грудня 2010 року спеціаліст банку виїжджав за місцем проживання [PERSON], але її дома не було, про те чоловік [PERSON] пояснив що дружина знаходиться на заробітках у м. Москва (а.с.85-87 Т.2). В судових засіданнях апеляційної інстанції представник позивачки поясняла, що відповідачем по кредитному договору дійсно частково здійснювалися оплати заборгованості у період з 2008 року по 2012 рік, за кредитні кошти був придбаний транспортний засіб Subary Impreza, якій був зареєстрований за [PERSON], з ним був укладений договір застави на автомобіль, але до теперішнього часу він банку не надав цей автомобіль, спеціалісту банку при здійсненні виїзду за місцем проживання [PERSON] - [PERSON] представлявся як чоловік відповідачки, він же отримував вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором направлені на адресу [PERSON], що підтверджується його записом про отримання вимоги банку. Всі документи підтверджуючи укладення з відповідачкою кредитного договору знаходяться у кредитної справі та надавалися суду. В судовому засіданні апеляційної інстанції від 19 травня 2016 року відповідачка [PERSON] поясняла, що кредитний договір не укладала, не підписувала його. [PERSON] є її сусідом, яким чином її документи копія паспорту, ідентифікаційного коду, трудова книжка потрапили у кредитну справу їй не відоме. На даний час нею оформлений інший паспорт, тому що попередній був пошкоджений шляхом залиття. Відповідачка не заперечувала, що представники банку їй телефонували з приводу наявності заборгованості за кредитним договором, але вона відповідала що договір нею не укладався. Отже, за правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Колегія апеляційного суду вважає, що висновки експерта у даній цивільній справі не є обов'язковими для прийняття рішення, оскільки факт укладення кредитного договору відповідачкою, часткове погашення заборгованості за кредитним договором підтверджуються належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи та достовірно підтверджують як окремо, так і мають взаємний зв'язок між собою у сукупності. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Звертаючись до суду позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором АВ-59 від 25 квітня 2008 року, яка станом на 03 квітня 2014 року складає у сумі 127 437,18 гривень, з яких: 66 649,87 гривень - заборгованість за кредитом, 60 787,31 гривень - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачем проводились погашення заборгованості: - за тілом кредиту 30 вересня 2008 року та 20 січня 2009 року на загальну суму 3 350,13 гривень (а.с.6 Т.1); - за відсотками 27 березня 2012 року у сумі 375,94 гривень (а.с.5,6 Т.1). Апеляційним судом проведена перевірка заборгованості за кредитним договором, вказаний розрахунок узгоджується з даними позивачем доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Віідповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз є судовими витратами, які відповідно до положень статей 88, п.6 ч.1 ст. 214, п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами при винесенні судом рішення у справі. Пунктом 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року передбачено, що вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз. Тому, відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи позивач сплатив 900,48 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №239501 від 21 листопада 2016 року (а.с.173 Т.2). Крім того, при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також з апеляційною скаргою позивачем було сплачено 1 274,37 гривень та 1401,81 гривня, а всього 2 676,18 гривень (а.с.1, 137 Т.1). Тому, з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 676,18 гривень та витрати на проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи у сумі 900, 48 гривень. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: approved