Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1981 року по 1995 рік. Під час перебування в шлюбі з відповідачем, на їх сім`ю відповідно до ордеру була виділена кооперативна квартира, членом житлово-будівельного кооперативна був відповідач. За період перебування у шлюбі пайові внески за вказану кооперативну квартиру повністю були сплачені за рахунок спільних коштів подружжя. В зв`язку з чим вважає вказану квартиру спільним майном подружжя та просить суд визнати за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири. Відповідач в судовому засіданні заявила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: [PERSON] , перебувала у шлюбі з [PERSON] з 11.07.1981 року, у шлюбі, у 1984 році народилась донька - [PERSON] , шлюб було розірвано 06.04.1995 року. 30 листопада 1984 року виконком Запорізької міської Ради народних депутатів видав на ім`я [PERSON] Ордер №1046 на право заселення у 2 кімнатну квартиру (на трьох членів сім`ї): за адресою: [ADDRESS] , у кооперативному будинку (ЖБК №2 «Кристал-10») №1, квартира №3 . Пай за квартиру (вартістю 9388 крб.) був виплачений у повному обсязі у 1992 році за рахунок спільних коштів подружжя, що підтверджується, зокрема судовими рішеннями. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.1998 у справі за моїм позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, позивачці з донькою було виділено у користування кімнату у вищезазначеній квартирі площею 15,1 кв.м. Підсобні приміщення: кухню, комори, коридор, ванну кімнату, туалет - було залишено у загальному користуванні. Актом судового виконавця від 11.12.1998 рішення суду виконано у примусовому порядку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 09.10.2006. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.12.2020 №2537/02-31 підставою для відмови у видачі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя є те, що: - в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру документів, які б підтверджували право власності не міститься; - відсутність оригінал документу про право власності на квартиру; - право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано. Крім того, у Постанові нотаріуса зазначено, що [INFO] відкрилась спадщина після померлого [PERSON] (спадкова справа №1062 за 2006 рік). Згідно матеріалів спадкової справи спадщину прийняли: мати спадкодавця, [PERSON] , яка померла [INFO] , та донька [PERSON] . Так, Статтею 15 Закону України "Про власність" (в редакції, чинній на час виплати пайового внеску за квартиру), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Таким чином, померлий чоловік фактично набув право власності на зазначену квартиру, оскільки, був членом кооперативу. При цьому, статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час сплати пайових внесків за квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є, їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пайові внески за вказану квартиру сплачувались під час перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, за рахунок спільних коштів подружжя, а тому квартира є об`єктом права спільної сумісної власності вказаних осіб, спору щодо поділу майна між подружжям не було; підстав для відступлення від презумпції права спільної сумісної власності подружжя і рівності часток не має. Отже, частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя становила 1/2 частину вказаної квартири. Звідси, моя частка у праві спільної сумісної власності подружжя на зазначену квартиру складає також Ѕ. Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність [PERSON] припинилася у момент його смерті, а тому отримати правовстановлюючий документ на квартиру на його ім`я неможливо. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. А тому позивачка має право на частину спірної квартири, що згідно вимог статей 22, 28 і 29 КпШС України, щодо презумпції рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, складає Ѕ частину, оскільки квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу. Протилежне не спростовано відповідачем по справі та не доведено ним, що спірна квартира не входить до майна, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Outcome: approved