Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] 10 серпня 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись, що з 30 вересня 2016 року по 26 липня 2019 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідач після народження дитини покинув сім`ю, не спілкується з дочкою, не бере участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання та має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 10 428 грн.29 коп. Вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який дбає про її доньку, дитина вважає його батьком. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] за угодою адвокат Гонтар В.М. в судовому засіданні позов підтримав, заяв, клопотань не має. Відповідач [PERSON] та його представник за угодою адвокат Горбульов Д.В. в судовому засіданні позов визнали, не заперечували проти його задоволення. Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, причини неявки не повідомили. В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, відповідача та його уповноваженого представника, дослідивши надані матеріали, і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Установлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] (вона ж [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] ) є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 81. Неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , знаходиться на її матеріальному утриманні і вихованні, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач [PERSON] з дитиною не спілкується з народження, не відвідує її, не цікавиться життям, здоров`ям, матеріально не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 липня 2020 року в сумі 10 428 грн. 29 коп., виявляючи тим самим свою байдужість до її долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" вказується, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення його батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б йому виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено.

Outcome: approved