Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

28 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Держземагентства у Сумській області про стягнення моральної шкоди в сумі 1 грн., який згодом уточнив щодо суми, зазначивши 1000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17 березня 2015 року звернувся з заявою до відповідача, яка не була розглянута в місячний строк, а 24 квітня 2015 року відповідачем складено лист яким відмовлено у розгляді заяви. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року бездіяльність відповідача визнано незаконною та останнього зобовязано розглянути заяву по суті. Але, заява не була розглянута. Крім того, листом від 22 липня 2015 року відповідач повторно склав лист про відмову у розгляді заяви. Позивач вважає, що незаконною бездіяльністю відповідача порушено його права та на підставі ст. 23 УК України позивач просить відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього. В судове засідання позивач та його представник за дорученням [PERSON] не зявилися, від представника надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача надав суду письмові заперечення. В своїх письмових поясненнях зазначив, що на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року Головним управлінням розглянуто клопотання [PERSON] від 17 березня 2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надано обґрунтовану відповідь, датовану 22 липня 2015 року. Крім того, в письмових запереченнях зазначає, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду та надано строк на добровільне виконання судового рішення. Оскільки управління надало державному виконавцю докази виконання рішення суду, то останнім винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підстав п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09 червня 2015 року Сумським окружним адміністративним судом частково задоволено адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Держземагентства у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держземагентства у Сумській області щодо нерозгляду по суті клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 17 березня 2015 року; зобов'язано\~\~Головне управління Держземагентства у Сумській області\~\~розглянути по суті клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 17 березня 2015 року. Рішення набрало законної сили 01 липня 2015 року (а.с.6-8) 22 липня 2015 року, на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року [PERSON] надано відповідь, з якої вбачається наступне. Управлінням розглянуто клопотання [PERSON]В від 17 березня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років та розміром орендної плати 4% від нормативної грошової оцінки, орієнтовною площею 11,6 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області. Тобто вбачається, що Головне управління не має правових підстав для вирішення по суті питання порушеного в клопотанні, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів (а.с.5). Як вбачається з додаткових письмових пояснень Головного управління Держземагенства у Сумській області на підставі ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 15 липня 2015 року державним виконавцем ВПВР Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику надано строк для добровільного виконання судового рішення від 09 червня 2015 року (а.с.34-36). Крім того, до письмових заперечень додано копію постанови державного виконавця № 48134337 про закінчення виконавчого провадження від 06 серпня 2015 року з виконання виконавчого листа № 818/1406/15 виданого Сумським окружним адміністративним судом 09 липня 2015 року по справі за позов [PERSON] до Головного управління Держземагенства у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії на підставі п. 8 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.38-39). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під приниженням честі та гідності фізичної особи потрібно розуміти поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім'ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань. У відповідності до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, позивачем не надано суду будь-яких доказів факту завдання моральної шкоди, не зазначено, з яких саме міркувань позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 1000 грн., чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням. На сьогодні застосування принципу презумпції моральної шкоди прямо не випливає з чинного законодавства. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. 60 ЦПК, яке передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. І з цієї точки зору потерпілий повинен довести факт спричинення йому моральної шкоди, щоб суд вирішив питання про відшкодування на його користь. Наступною умовою відповідальності за заподіяння моральної шкоди є протиправність поведінки - невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обов'язків протиправність виступає у формі дії і бездіяльності. При цьому, під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - не вчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Особа, що заподіяла шкоду, несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є необхідним наслідком його поведінки. Неправомірне діяння повинно бути головною причиною, що з неминучістю тягне за собою заподіяння моральної шкоди, необхідною умовою настання негативних наслідків у вигляді фізичних або душевних страждань. Беручи до уваги вище перераховані обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за доцільне в задоволенні позову відмовити за його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed