Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 29.07.2006 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 423. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 27.08.2018 року нею подано до Ужгородського міськрайонного суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що самостійно забезпечити належний рівень життя дітей вона не в змозі, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Позивач зазначає , що потребує утримання від чоловіка - батька дитини [PERSON] , [INFO] , який є працездатним, працює охоронцем в гіпермаркеті «Епіцентр К», може надавати їй утримання до досягнення сином віку трьох років. З посиланням на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Підтримує позовні вимоги. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Відзив до суду не надходив. 27.03.2020 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд клопотання про витребування доказів без його участі; 17.06.2020 року до суду надійшли витребувані судом докази ; 20.08.2020 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 12.03.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 27.03.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суддею К.К. Бенца клопотання позивача про витребування доказів задоволено. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 29.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 423, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей : [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Як встановлено судом 26.11.2018 року Ужгородським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Епіцентр К» старшим охоронником і за період з грудня 2019 року по травень 2020 року (включно) отримав доход у загальному розмірі 88058,38 грн., що стверджується даними довідки ТОВ «Епіцентр К» за № 13 від 15 червня 2020 року. Згідно довідки дошкільного навчального закладу № 39 Комбінованого типу Фізкультурно-оздоровчого профілю Управління освіти Ужгородської міської ради від 27.08.2018 року [PERSON] попрацює в ДНЗ № 39 та перебуває в декретній відпустці. Як встановлено судом, позивач разом з спільною дитиною сторін [PERSON] , [INFO] проживає окремо від відповідача, що стверджується даними довідки ТОВ " Управління житлом" № 2986 від 03.09.2018 року. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини» : ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вищезазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених у постанові від 19.01.2018 року по справі № 541/1208/16-ц. Із встановлених обставин вбачається, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років у розмірі 1500,00 грн. Мінімальний розмір аліментів на дружину чинним сімейним законодавством не перед-бачено. Судом не встановлено, обставин, які б свідчили про неможливість відповідача надавати дружині утримання до досягнення дитиною трирічного віку. При таких обставинах суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною [PERSON] трьох років в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з підстав та мотивів викладених вище. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки з позовом позивач звернулася 19.10.2018 року, аліменти на утримання дружини підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved