Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

22.06.2017 [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 04 січня 2002 року померла її бабуся [PERSON], яка на підставі сертифікату серії ПЛ № 0045804, мала право на земельну частку (пай) розміром 3,45 умовних кадастрових га, яка розташована на території Глобинської міської ради Полтавської області. Вказаний сертифікат втрачено. За життя померла склала заповіт, згідно якого все майно заповіла позивачу, яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном померлої, отримала свідоцтво про право на спадщину на окреме майно. Крім того, вказала, що у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися членам КСП ім. Мічуріна під №1161 та довідці Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, виданій на підставі цієї Книги, імя померлої значиться як «Єлизавета», а у свідоцтві про смерть, її імя записано як «Елизавета», у звязку з чим державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,45 умовних кадастрових гектара, серії ПЛ №0045804, виданий на ім'я [PERSON], зареєстрований у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) під №1161 від 26.09.1997 року належить померлій 04 січня 2002 року [PERSON] та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, посвідченим Глобинською держнотконторою 19 лютого 1982 року, зареєстрованого в реєстрі за №392, право на земельну частку (пай) розміром 3,45 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Глобинської міської ради Полтавської області та належала померлій 04 січня 2002 року [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0045804, виданого на ім'я [PERSON] зареєстрованого у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26.09.1997 року під №1161. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з»явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської обєднаної територіальної громади у судове засідання не з»явився, надіслав заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Представники третіх осіб Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Глобинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явилися, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, заперечень, щодо задоволення позову не мають. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, урахуванням заяв осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2002 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КЕ №202276, виданим 5 січня 2002 року відділом РАГС Глобинського районного управління юстиції, актовий запис №7. Таким чином, на усі права та обовязки, що належали їй на цей момент відкрилась спадщина. За життя 19 лютого 1982 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 392, згідно якого все майно, яке буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право повністю заповіла онуці - [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КЕ № 444052, виданого Глобинським райвідділом ЗАГС Полтавської області 29 вересня 1984 року, [PERSON], [INFO], уклала шлюб із [PERSON], [INFO], після чого остання змінила своє прізвище на «Постригань». Згідно копії паспорту громадянина України серії КН №309761, виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 30 грудня 1996 року, [PERSON] народилася 18 серпня 1966 року в м. Глобине Полтавської області. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 89/2017, заведеної Глобинською державною нотаріальною конторою, на майно померлої 04.01.2002 року [PERSON], позивач, як спадкоємець за заповітом, яка фактично вступила в управління спадковим майном в установлений строк прийняла спадщину. Інші спадкоємці та особи, які мають право на обовязкову частку у спадщині відсутні. Таким чином, нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що єдиною спадкоємицею є [PERSON], на імя якої видавалося свідоцтво про право на спадщину за заповітом 11.12.2007 року. Державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] постановою від 26 квітня 2017 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай). Відповідно довідки, виданої виконавчим комітетом Глобинської міської ради Полтавської області № 261 від 05.07.2017 року, померла [PERSON] до дня смерті 04 січня 2002 року була зареєстрована за адресою: [INFO] і мала слідуючий склад сім»ї: внучка [PERSON], [INFO]; чоловік внучки [PERSON], [INFO]; дочка внучки [PERSON], [INFO]; дочка внучки [PERSON], [INFO]. До складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай) розміром 3,45 га., розташовану на території Глобинської міської ради Полтавської області, що належала [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) ПЛ № 0045804, зареєстрованого у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися членам КСП ім. Мічуріна, за №1161 від 26.09.1997 року. Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області довідкою від 12.05.2017 року № 29-16-0.332-3382/2-17 підтвердив, що такий сертифікат на право на земельну частку (пай) ПЛ № 0045804, зареєстрований у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися членам КСП ім. Мічуріна, за №1161 від 26.09.1997 року площею 3,45 га. дійсно видавався на імя [PERSON], грошова оцінка земельної ділянки становить 122828,82 грн., з урахуванням коефіцієнтів індексації 4.796 та 1,756. Згідно рішення Виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 20 березня 2000 року №410 «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паю) громадянам, які бажають вести своє господарство одноосібно» [PERSON], вул. Леніна,161, згідно схеми поділу земель колективної власності КСП ім. Мічуріна, виділено земельну частку (пай). Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, суд встановив наступне. У Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видавалися членам КСП ім. Мічуріна під №1161 та відповідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Полтавської області №29-16-0.332-3382/2-17 від 12.05.2017, виданій на підставі цієї Книги, ім'я померлої Маріко значиться як «Єлизавета», а у свідоцтві про смерть її ім'я записано як «Елизавета». Згідно даних академічного словника-довідника власні імена людей, правильним є написання імені як «Єлизавета», а ім'я «Елизавета» є російським словом. Таким чином, матеріалами справи підтверджено розбіжність у написанні імені спадкодавця в свідоцтві про смерть та в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) , внаслідок помилкового перекладу з російської мови на українську. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. За таких обставин, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж особа, а тому [PERSON] за життя належала земельна частка (пай), яка перебувала в сільськогосподарському підприємстві ім. Мічуріна м. Глобине Полтавської області, розміром 3,45 умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0045804. Щодо позовної вимоги про визнання права на земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом, суд встановив наступне. Правовідносини по спадкуванню її нерухомого майна виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, із змінами, внесеними до нього. Зважаючи на дату смерті спадкодавця та прийняття спадщини до спадкових відносин у даній справі підлягає застосуванню\~ЦК УРСР\~з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до ч.1 ст. 534 названого кодексу кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно пунктів 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 3 ЦПК України\~у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Видача правовстановлюючого документу на померлого неможлива, оскільки правоздатність особи втрачається зі смертю, тому спір може бути вирішено лише в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України:\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, ч.5.\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 11\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку(пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~\~\~\~\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~та відповідні норми\~ЦК УРСР.\~ Правовідносини по спадкуванню в конкретному випадку виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. В силу частин 3 та 4\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року\~за\~№ 1952-IV\~з наступними змінами та доповненнями права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності\~\~цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до чинного на момент видачі сертифікату\~Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» № 1529/99 від 03.12.1999 року\~сертифікат посвідчував право особи на відповідний пай. Таким чином, право власності спадкодавця на вищевказану земельну частку (пай) було дійсне до моменту його смерті. Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, визнання права на спірне майно за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі п. п. 4 та 5 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України, ст.ст.\~524,\~529 ЦК УРСР, ч.ч. 3 та 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року\~за\~№ 1952-IV\~з наступними змінами та доповненнями,\~Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» № 1529/99 від 03.12.1999 року,

Outcome: approved