Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року з нього, на користь [PERSON], стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів доходу на утримання доньки [PERSON], [INFO]. На виконання вказаного рішення 26 жовтня 2009 року судом було видано виконавчий лист. Так як на час винесення рішення та видачі виконавчого листа між ним та [PERSON] існували дружні, нормальні стосунки, ними було досягнуто домовленості про добровільне виконання ним рішення по сплаті аліментів в твердому грошовому виразі 300 400 гривень щомісячно, а потім по 600 гривень щомісяця. Претензій до нього з боку [PERSON] не було. Підтвердженням являється постанова про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2010 року, постановлена за заявою стягувача державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції. Однак в грудні 2014 року [PERSON] знову звернулася до Хортицького ВДВС з виконавчим документом, про що його не повідомила. Він весь час сплачував аліменти у визначеному ними розмірі, спочатку шляхом поштового переказу, потім на банківський рахунок стягувача, а потім на відкритий [PERSON] рахунок на ім'я їхньої доньки [PERSON]. Декілька разів він передавав кошти своїй матері [PERSON], яка через свою банківську картку перерахувала аліменти. Він надавав державному виконавцю копії квитанцій і державний виконавець Хортицького ВДВС завіряв його, що все в порядку і зазначені квитанції є належним підтвердженням сплати аліментів. В червні 2015 року виконавчий документ було передано до Комунарського ВДВС за місцем його працевлаштування. Однак постанову про закінчення виконавчого провадження він не отримав, про передачу виконавчого документу до іншого ВДВС йому нічого відомо не було. Про те, що існує заборгованість по аліментам, державний виконавець йому жодного разу не повідомляв. Крім того, з боку стягувача до нього не висловлювалися ніякі претензії. Від працівників бухгалтерії, з його місця роботи, йому було відомо, що ніяких постанов чи запитів від ДВС не надходило. В квітні 2018 року його викликали до державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя. Там йому було видано два розрахунки заборгованості від 31 січня 2018 року, та від 04 квітня 2018 року. Як виявилось за останнім розрахунком він має заборгованість по аліментам, станом на 31 березня 2018 року, в розмірі 92951 гривню 01 копійку. За вказаними розрахунками виявилося, що він взагалі не сплачував аліменти. Коли він повідомив державного виконавця та показав банківські платіжки, йому відповіли, що з цих квитанцій не вбачається кому та за що переказувалися гроші. Таким чином, частково заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього обставин, а через недобросовісне виконання державним виконавцем своїх обов'язків. Державний виконавець не долучив зазначені квитанції до виконавчого провадження, також жодного разу не викликав його та не повідомляв про існування заборгованості майже 3 роки. На теперішній час виконавчий лист знову передано для виконання до Хортицького ВДВС, згідно постанови від 05 квітня 2018 року. Стягувач жодного разу не повідомила державного виконавця про те, що вона отримує на свій рахунок та на рахунок доньки зазначені в квитанціях кошти в якості аліментів. Крім коштів, які він переказував в якості аліментів на банківські рахунки відповідача та їх доньки, він неодноразово давав доньці кошти додатково, про що свідчать її розписки. Декілька років відповідачка та їх донька мають складні стосунки, відповідач витрачала кошти, отримані нею в якості аліментів, не на дитину, а на свої власні потреби. На даний час він не працює, не має постійного доходу, також має ще одну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що вищевказані факти є тими обставинами, що мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. В позові позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються з нього на користь [PERSON], на утримання доньки [PERSON], в розмірі 92951 гривня 01 копійка. Від позивача до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи з викликом сторін. При вирішенні вказаного клопотання суд виходить із наступного. Частинами 2 7 статті 277 ЦПК України встановлено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Пунктом 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи, до яких, згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, відносяться справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (до 176200 гривень в 2018 році). Таким чином вказана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Що стосується клопотання позивача про виклик сторін, то суд зазначає, що частинами 5 6 ст. 279 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. В обґрунтування необхідності розгляду справи з повідомленням сторін, позивач посилається на необхідність допиту свідків. Разом з тим, характер спірних правовідносин (стягнення заборгованості по аліментам) та предмет доказування (виникнення заборгованості за аліментами у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення) не вимагають допиту свідків, оскільки позивач доводить не виникнення заборгованості з поважних причин, а фактично оспорює її розмір, що не передбачено ст. 197 СК України, в межах якої суд розглядає справу. На підставі вказаного суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON]\~подала суду\~відзив,\~в якому\~вказує,\~що на\~час винесення\~судом рішення\~про стягнення\~аліментів між\~нею та\~позивачем \~дійсно було\~досягнуто усної\~домовленості,\~щодо виплати\~їй аліментів\~позивачем у\~добровільному порядку.\~Але позивач,\~в порушення\~їхньої домовленості,\~та виконання\~вищезазначеного рішення\~суду,\~не виплачував\~їй аліменти,\~а якщо\~виплачував,\~то раз\~в 2\~ 3\~місяці,\~по 100\~гривен,\~що значно\~менше необхідного\~розміру.\~У зв'язку\~з вищезазначеним\~вона 11\~грудня 2014\~року була\~змушена знову\~звернутись до\~Хортицького ВДВС\~м.\~Запоріжжя із\~заявою про\~примусове виконання\~виконавчого листа\~про стягнення\~аліментів з\~позивача.\~Повідомляти про\~це позивача\~вона особисто\~не зобов'язана.\~Постановою державного\~виконавця Бут\~Д.О.\~від 18\~грудня 2014\~року про\~відкриття виконавчого\~провадження було\~відновлено примусове\~стягнення з\~позивача на\~її користь\~аліментів,\~ця постанова\~направлялась для\~відома позивачу\~18\~ грудня\~2014\~року,\~про що\~свідчить супровідний\~лист №\~1232.\~Після цього,\~позивач більш-менш,\~але не\~в повному\~обсязі,\~почав виконувати\~зобов'язання\~щодо сплати\~аліментів,\~що підтверджується\~наданими суду\~квитанціями та\~розписками.\~Загальна сума\~аліментів,\~сплачених позивачем,\~згідно наданих\~ним квитанції\~складає 23690\~гривень.\~Незважаючи на\~те,\~що до\~вказаної суми\~належать навіть\~чеки з\~ТОВ "АТБ\~-\~Маркет"\~про здійснення\~купівлі туалетного\~паперу,\~хлібу та\~інших продуктів,\~вона суму\~в розмірі\~23690\~гривень визнає\~в рахунок\~сплачених їй\~аліментів на\~утримання доньки\~[PERSON]\~Про факт\~неповідомлення державним\~виконавцем позивача\~про наявну\~у нього\~заборгованість зі\~сплати аліментів\~їй нічого\~не відомо,\~але дана\~обставина від\~неї не\~залежить,\~тому вона\~ніяк не\~звільняє позивача\~від обов'язку\~утримання його\~неповнолітньої доньки.\~Повідомляти виконавчу\~службу про\~отриманні нею\~аліменти вона\~теж не\~зобов'язана,\~це є\~обов'язком\~позивача.\~Позивач тяжко\~не хворів\~і не\~хворіє,\~має працездатний\~вік і\~задовільний стан\~здоров'я,\~тому позовну\~заяву і\~позицію позивача\~можна розцінювати\~як умисний\~спосіб ухилення\~від сплати\~заборгованості з\~аліментів. Доводи позивача щодо складних відносин у неї з донькою, а також про використання аліментів не за призначенням вона взагалі вважає безглуздими і такими, що ображають її честь і гідність, так-як вони не можуть бути підтвердженні жодними доказами. З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що станом на 31 березня 2018 року позивач [PERSON] має перед нею заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 92951 гривню 01 копійку. Із цієї суми позивачем було сплачено заборгованість в розмірі 23690 гривень. Тобто на даний час [PERSON] має перед нею заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 69261 гривню 01 копійку. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в позові у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2009 року до повноліття [PERSON] 26 жовтня 2009 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 04 квітня 2018 року, станом на 31 березня 2018 року у [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів становить 92951 гривню 01 копійку. Як на правову підставу для задоволення позову, позивач [PERSON] посилається на положення ч. 2 ст. 197 СК України. Разом з тим, ч. 2 ст. 197 СК України встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В позовній заяві позивач не вказує на наявність у нього тяжкого захворювання або на інші обставини, внаслідок яких виникла заборгованість, а вказує на обставини, які не передбачені ст. 197 СК України, такі як не повідомлення його про наявність заборгованості, не надання ним квитанцій державному виконавцю, які не являються підставою для звільнення від сплати заборгованості, а частково можуть бути підставою для перерахунку заборгованості у встановленому законом порядку. Фактично позов [PERSON] зводиться до оспорювання ним розміру заборгованості з виплати аліментів. При цьому суд зазначає, що порядок оспорювання розміру заборгованості з виплати аліментів визначений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", а не ст. 197 СК України, і розглядається судом в порядку оскарження дій державного виконавця (Розділ VII ЦПК України), а не в порядку позовного провадження. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином суд дійшов до висновку, що позивачем [PERSON] обрано неналежний спосіб захисту його прав. Аналогічна правова позиція висловлена і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-850св17. Виходячи з вищевикладених обставин справи суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed