Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

26 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття, та аліменти на неї як дружину, з якою проживає їхня дитина, у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення трьох років сином [PERSON]. В обґрунтування позову зазначала, що з 02 серпня 2014 року вона та [PERSON] перебувають у шлюбі, від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. На даний час подружніх відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З часу припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи вік дитини, працювати вона можливості не має, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, у зв'язку з чим має право на утримання від чоловіка. Відповідач є особою працездатного віку, працює та отримує заробітну плату, тому він повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов про стягнення з нього аліментів на дитину та дружину він визнає, просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] із 02 серпня 2014 року перебувають у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Шлюб між ними судом не розірваний. Їхній син [PERSON] проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги дитині та дружині, яка на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років, не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги малолітньому сину [PERSON] та дружині, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, добровільно не надає, позов визнав повністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, оскільки загальний розмір аліментів не перевищує 50 відсотків заробітної плати відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved