Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

27.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким зобов'язати агрофірму "Нива" виділити в натурі ділянку землі згідно виданої [PERSON] довідки №61 від 04 березня 2008 року. В обгрунтування свого позову посилається на те, що в 1929 року колгосп «Пролетарської революції» незаконно забрав половину землі його діда [PERSON], проігнорувавши договір оренди на 60 років, а потім ворогом всієї родини зробив його батька [PERSON], повернув йому земельну ділянку його батька і план на нього, в якому записано - колгоспна земля. Позивач зазначає, що на одну й ту саму землю існує два документа, план 1927 року виданий діду [PERSON] на всю ділянку 0, 27 га та план на половину цієї ділянки під найменуванням колгоспна земля виданий його батьку [PERSON] в 1955 році колгоспом ім. «Пролетарської революції». Позивач стверджує, що в 2008 році Агрофірма «Нива» (колишній колгосп «Карла Лібкнехта», а раніше колгосп «Пролетарської революції»), куди він звернувся за відомостями про наявність і розмір закріпленого за його батьком [PERSON] земельної ділянки, видала довідку № 61 від 04.03.2008 року. Все вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що СТОВ Агрофірма «Нива» не є належним відповідачем у справі, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволені позову, та просив розглянути справу за відсутності уповноваженого представника СТОВ Агрофірма «Нива». Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 1927 році між Одеським Округовим Відділом Комунального господарства та [PERSON] було укладено договір про право забудування, згідно умов якого ОКВ віддає забудовнику під забудування земельну ділянку, що знаходиться в місті [ADDRESS]. Карасізі в Олександрівському районі міліції згідно з планом, що прикладається до цього договору. Адміністрацією Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» 04.03.2008 року була видана довідка № 61 про те, що відповідно запису № 336 на стор. 174, за [PERSON] рахується земельна ділянка [ADDRESS] від 09.02.1965 року/. Однак, даних про місце розташування вказаної земельної ділянки в довідці немає. Законодавством передбачено чіткий порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок. Згідно пункту «в» ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] просить суд зобов'язати Агрофірму «Нива» вчинити певні дії, однак СТОВ Агрофірма «Нива» жодним чином не було порушено права, свободи та інтереси позивача, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що в даних позовних вимог відсутній предмет спору. Так, 28.02.1958 року Об'єднаними загальноколгоспними зборами колгоспників колгоспу ім. Карла Лібкнехта і ім. « 51-ї Перекопської Дивізії» було прийнято рішення «об'єднати колгоспи ім. Карла Лібкнехта і ім. 51 -ї Перекопської Дивізії в укрупнений колгосп і іменувати об'єднаний колгосп ім. Карла Лібнехта». В подальшому, Колгосп ім. Карла Лібкнехта, Овідіопольського району, Одеської області з 01.01.1993 року перейменовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Нива», яке з 15.04.1998 року реорганізовано в Багатофункціональний сільськогосподарський кооператив «Нива», а з 24.02.2000 року реорганізовано в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива». До 1991 року, до моменту введення в дію Земельного кодексу України в новій редакції, рішення про виділення, вилучення земельних ділянок членам колгоспів із складу колгоспних земель, приймались відповідно до норм діючого законодавства України, відповідно до статуту колгоспів, таким органом, як загальні збори членів колгоспу. Земельний кодекс України, діючий з 15 березня 1991 року вже відносить повноваження у галузі земельних відносин, у тому числі і що до передачі земельних ділянок у власність громадян, до повноважень відповідних державних органів влади, а СТОВ Агрофірма «Нива», як приватне сільськогосподарське підприємство, таких повноважень немає. Таким чином суд вважає, що СТОВ Агрофірма «Нива» не є належним відповідачем у справі, так як вимоги щодо виділення земельної ділянки необхідно ставити до відповідного органу влади, який регулює і приймає рішення з земельних відносин, відповідно до норм діючого законодавства України. Відповідно до п.34 ст.25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно ч 1. ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Позивач у судовому засіданні повідомив, що правовстановчих документів на житловий будинок [ADDRESS] у нього не має. Також позивачем не було надано суду жодних доказів родинних стосунків з [PERSON] та [PERSON] Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підсудні справи за заявами про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як вбачається з довідки № 21 від 28 грудня 1947 року [PERSON] дійсно працював в колгоспі ім. 20 - річчя Пролетарської революції. Згідно довідки № 012 від 11 квітня 1961 року, виданої адміністрацією колгоспу ім. Карла Лібкнехта вбачається, що [PERSON] на відведеній земельній ділянці в розмірі 014 га побудував будівлю в 1960 році, яке належить йому на праві особистої власності [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, в порушення ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено, що [PERSON] є його батьком, який був членом колгоспу на момент розпаювання та не надано доказів звернень про видачу сертифіката на право на земельну частку (пай). На підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Нива" про зобов'язання вчинити певні дії - є необґрунтований, недоведений та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed