Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

10 вересня 2019 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 10 вересня 2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладеними на сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір. У зв`язку з порушеннями зобов`язань з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором у відповідача станом на 22 липня 2019 року наявна заборгованість у розмірі 89802,35 гривень, яка складається з: 10623,92 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 74225,94 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень - штрафу (фіксована частина) та 4252,49 гривень - штрафу (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 89802,35 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а. с. 56/. Згідно надісланої на адресу суду відповіді на відзив вказує, що відповідач 10 вересня 2019 року отримала кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил, які разом з Тарифами становлять договір. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить, на його думку, про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Доказом цього є розрахунок заборгованості та виписка по рахунку. З анкети-заяви від 10 вересня 2009 року вбачається, що відповідач висловила згоду на укладення договору, про що засвідчила підписом. В довідці про умови кредитування, долученій до позовної заяви зазначаються поточна процентна ставка 2,5%, тобто 30% на рік. Вказано розміри комісій та штрафів. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі №6-16цс15 вважає недоречною, оскільки позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ банку. Щодо посилання на постанову ВСУ за справою №342/180/17, вказує, що надані банком документи у вигляді наказу про затвердження редакції умов та правил надання банківських послуг, довідка та виписка по рахунку підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг та укладення кредитного договору. 04 січня 2018 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області встановлено, що надані банком докази є належними, клієнт визнав підписання даного договору і визнав заборгованість. Розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою станом на 22 липня 2019 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника, в тому числі і за рішенням суду від 04 січня 2018 року. Стосовно стягнення штрафу і пені одночасно, вказує, що це не є подвійним притягненням до адміністративної відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Щодо строку дії договору та кредитної картки, зазначає, що кредитний договір чинний. Крім того, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти не являється припиненим. Строк дії картки - 08 2019 року, позивач звернувся до суду 07 вересня 2019 року, тобто строк позовної давності дотримано. Оскільки зобов`язання триває, тому вважає, що немає підстав для застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На виконання ухвали суду від 19 грудня 2019 року АТ «ПриватБанк» надіслав на адресу суду виписку по рахунку та зазначив, що надати більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги повністю не визнає та просить суд в їх задоволенні відмовити. Вказує, що надані банком документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника, на якому присутній лише підпис голови правління банку. Анкета-заява містить лише її анкетні дані та контактну інформацію. Сама заява не містить жодних даних про умови кредитування. Зокрема відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), строк дії платіжної картки, а містить тільки бажаний кредитний ліміт та базову процентну ставку по кредиту 2,5%. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг та Умови, розуміла вона, як відповідач, та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Вважає, що роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. На її думку, позивачем не доведено факт укладання кредитного договору з відповідачем в порядку, передбаченому Законом, погодження всіх істотних умов договору, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку. Рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору від 10 вересня 2009 року, факту згоди відповідача на них. Строк дії платіжної картки закінчився приблизно більше 6 років назад, оскільки вона припинила користування кредитними коштами після отримання в банку в 2012 році 3000 грн. Тоді як позивач нарахував пеню, прострочене тіло кредиту та штрафи після спливу дії кредитної картки. Просив застосувати строк позовної давності в частині нарахування неустойки - 1 рік, та загальний строк позовної давності стосовно стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 січня 2018 року з неї було частково стягнуто штраф за позовом банку та відмовлено в позові стосовно стягнення пені. Вказане рішення суду повністю нею виконане, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 30 травня 2019 року. Вказаний розрахунок не містить сум сплачених нею коштів на виконання рішення суду за період з 01 червня 2019 року. Просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні Щербак В.І. позов не визнав в повному обсязі, зазначив, що позов пред`явлено незаконно. Підтримав поданий відповідачем відзив. Вказує, що укладений договір не містить строку повернення кредиту. Надав правові позиції по справі та вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить розбіжності, та в ньому можуть бути допущені помилки. Зазначає, що анкета-заява не була предметом розгляду та доказом при винесенні рішення суду 04 січня 2018 року. Витяг з наказу не містить підпису позичальника. Просить суд не приймати до уваги відповідь на відзив разом з доказами, на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Оскільки, на його думку, відсутні підстави для задоволення позову, просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну допомогу адвоката у розмірі 5000 грн., обґрунтування яких надав в окремому клопотанні. Зауважив також, що всі розрахунки, надані представником позивача, різні і складені на різні дати та в них не співпадають суми заборгованості і відсотки. Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 10 вересня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який представляє собою заяву відповідача, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 3800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць /а.с. 68, 69, 70-103/. Як вбачається з копії статуту АТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 54 зв./ згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг та Тарифів Банку при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, а саме в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором стосовно надання кредиту виконав, а [PERSON] в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї перед банком утворилася заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 січня 2018 року /а.с. 120-122/ позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 10 вересня 2009 року в розмірі 6643,84 гривень, з яких: тіло кредиту - 2793,84 гривень; відсотки за користуванням кредитом - 3057,44 гривень; штраф - 792,56 гривень та судовий збір в сумі 456,16 гривень. Вказане рішення суду набрало законної сили 06 лютого 2018 року. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 30 травня 2019 року /а.с. 123/ в зв`язку з повним та фактичним виконанням, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №486/1323/17, виданого 09 лютого 2018 року про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 7100 грн., закінчено. Згідно розрахунку заборгованості /а.с. 6-9, 10-12/ заборгованість [PERSON] за кредитом перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 22 липня 2019 року 10623,92 гривень, а саме, заборгованість за простроченим тілом кредиту, з якою суд погоджується. Як видно з розрахунку заборгованості відповідач за період дії договору активно користувалась кредитними коштами, але своєчасно 10623,92 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту не погасила. У заяві позичальника нарахування пені та штрафу не зазначено, разом з тим довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», надана позивачем як доказ нарахування заборгованості, містять підпис відповідача, а отже згоду з ними, а тому може розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 10 вересня 2009 року шляхом підписання заяви. Оскільки договір, в даному випадку, є договором з щомісячною сплатою кредитного платежу, і відповідач належними чином його не виконувала, тобто не сплачувала щомісячний платіж у повному обсязі, то є закономірною наявність заборгованості як по поточній сумі кредиту, так і по простроченій. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача та представника відповідача на той факт, що кредитний договір між [PERSON] та банком не укладався, оскільки факт укладення кредитного договору було визнано відповідачем під час розгляду справи № №486/1323/17 та відображено в рішенні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 січня 2018 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд не приймає також посилання представника відповідача на ч. 8 ст. 83 ЦПК України та приймає до уваги подані позивачем відповідь на відзив та додані до нього документи. Оскільки 08 листопада 2019 року представник позивача надавав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з підготовкою відповіді на заяву відповідача /а.с. 135/, та відповідь на відзив була надіслана до суду до початку розгляду справи по суті, тобто до 19 грудня 2019 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку /а.с. 6-12, 148-153/, які суд приймає як належний та допустимий доказ, останній платіж відповідача, спрямований на погашення заборгованості за коштами, якими остання користувалась, відбувся 11 травня 2019 року в розмірі 370,40 грн., тобто позивач звернувся до суду 10 вересня 2019 року та не пропустив встановлений законодавством України трирічний строк позовної давності. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів фіксованої частини та процентної складової, суд приходить до такого. Протягом дії договору позичальником було отримано чотири кредитні карти: перша остання з них мала строк дії до 08.2019 року /а.с. 156/. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Разом з тим,відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Виходячи з того, що позивач за кредитним договором №б/н від 10 вересня 2009 року, звернувся до суду з позовом та 04 січня 2018 року у справі було постановлено судове рішення, тим самим перебіг позовної давності було перервано, і відповідно з 04 січня 2018 року позовна давність почалась заново. Таким чином суд вважає, що звернувшись 10 вересня 2019 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк», не пропустив строк загальної позовної даності. При цьому перебіг спеціальної позовної давності в один рік позивачем пропущено. Тому щодо стягнення пені та штрафів, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. З огляду на викладене, суд вважає, що доведена заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 10623,92 гривень, тобто заборгованість за простроченим тілом кредиту. Оскільки, невиконання [PERSON] взятого на себе зобов`язання, потягнуло виникнення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 10623,92 гривень, порушене право позивача на повернення заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає судовому захисту шляхом часткового задоволення його позову. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд враховує, що відповідач просить суд стягнути з позивача на його користь 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Так як відповідно до квитанції №81 від 25 жовтня 2019 року [PERSON] сплачено на рахунок Южноукраїнської юридичної консультації адвокат Щербак В.І. 2000 гривень за підготовку та складання відзиву на позов «ПриватБанку» про стягнення заборгованості за кредитом /а.с. 124/ та квитанції №83 від 29 жовтня 2019 року [PERSON] сплачено на рахунок Южноукраїнської юридичної консультації адвокат Щербак В.І. 3000 гривень за підготовку, участь в суді І інстанції по справі за позовом АТ «ПриватБанку» про стягнення заборгованості за кредитом, які суд вважає підлягають частковому стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки підтверджені доказами наявними в матеріалах справи /а.с. 184/, пропорційно до суми задоволених вимог /11,83%/, тобто 4408,50 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тобто - 227,25 гривень (11,83%) /а. с. 67/.

Outcome: partial