Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

10 травня 2016 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме квартиру загальною площею 45,6кв.м., що розташована за адресою: 49089, [ADDRESS], визнати за [PERSON], 1959р.н., ІПН [NUMBER], право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: 49089, [ADDRESS], визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: 49089, [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.10.2016р. позивач знайшов ордер на спірну квартиру, який був отриманий за два місяці до вступу в шлюб. 11 липня 1981р. Бабушкінським відділом запису актів цивільного стану м.Дніпропетровськ було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №685. 16 грудня 1993р. сторони набули на праві спільної сумісної власності, шляхом приватизації державного житлового фонду, двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: 49089, [ADDRESS], загальною площею 45,6кв.м. З червня 2003 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, в подальшому сумісне проживання, через постійні сварки, виявилося неможливим. 05 серпня 2015р. рішенням Красногвардійського районного суд м.Дніпропетровськ у справі № 204/3352/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. 02 вересня 2015 року вищевказане рішення суду набрало законної сили. На даний час через постійні конфлікти сторони не можуть дійти згоди у питанні мирного користування спільною квартирою, тому позивач фактично мешкає в іншому місці. Угоди про поділ майна, що є спільною власністю сторін, між ними досягнуто не було. На даний час позивач не має грошових коштів для сплати відповідачу матеріальної компенсації за частину спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної сумісної власності. Вартість квартири, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відповідно до звіту про вартість майна від 03 серпня 2015р. складає 148155грн. Щодо спірної квартири заборона відчуження відсутня, квартира не є обєктом договору іпотеки. Оригінали документів, що стосуються спірної квартири, на даний момент знаходяться у відповідача, доступу до них позивач не має. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на заперечення долучені до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 11 липня 1981 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дніпропетровська, актовий запис №685, що визнано сторонами у справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторони у справі та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З червня 2003 року подружні відносини між сторонами фактично припинились, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що встановлено судовим рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, яке набрало законної сили 05.08.2015р. (а.с.27-28). 05 серпня 2015 року рішення Красногвардійського районного суд м.Дніпропетровська розірвано шлюб між сторонами, який було зареєстровано 11 липня 1981 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дніпропетровська (а.с.27-28). 16 грудня 1993 року сторони шляхом приватизації державного житлового фонду набули право спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.12.1993 року, виданим Бюро приватизації ПО ДМ3 ім. Леніна (а.с.25-26). Відповідно до ст.1 до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992р. №2482 приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 3 зазначеного закону передбачено способи приватизації: безоплатна передача громадянам квартир (будинків) із розрахунку санітарної норми 21кв.м загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10кв.м на сім'ю; продаж надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. У відповідності до п.4 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно із ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно із ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 Сімейного кодексу України), квартири належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Беручи до уваги вищевикладене, частки сторін в спірній квартирі є особистою приватною власністю дружин та чоловіка та розподілу не підлягають. Не може суд прийняти до уваги і наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що цивільний позов не підлягає задоволенню, оскільки є необгрунтованим. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed