Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про поновлення цивільної дієздатності. Ухвалою суду 23 лютого 2016 року, залучено заінтересовану особу [PERSON]. Заявник посилається на те, що рішенням Богородчанського районного суду 13 вересня 2007 року його визнано недієздатним , а 23 лютого 2012 року ухвалою суду сестру [PERSON] призначено опікуном. В даний час вважає себе здоровим та не бажає мати опікуна. Заявник подану заяву підтримав, повідомивши, що здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, самостійно працювати, не бажає мати опікуна. Просить постановити рішення яким поновити цивільну дієздатність та припинити опікунство сестри [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] покладається на розсуд суду. Вислухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши письмові матеріали справи, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає. Ч. 4 ст. 241 ЦПК передбачено, що підставою для прийняття судом рішення про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, є відповідний висновок судово-психіатричної експертизи про видужання або значне поліпшення психічного стану фізичної особи. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Богородчанського районного суду 13 вересня 2007 року заявника визнано недієздатним , а 23 лютого 2012 року ухвалою цього ж суду призначено опікуном сестру [PERSON]. [PERSON] з 1992 року перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з діагнозом "Шизофренія прогредієнтний перебіг, прогредієнтна форма, субдепресивно-параноїдно-апатичний синдром". В судовому засіданні заявником не представлено докази про його видужання або значне поліпшення психічного стану, що його дії носять адекватний характер, усвідомлено керує ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 244/2016 від 18 серпня 2016 року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом - параноїчною шизофренією з вираженим дефектом особистості, що згідно МКХ-10, який позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у [PERSON] не відновилась. Через наявне захворювання [PERSON] не спроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для поновлення цивільної дієздатності заявника та припинення опікунства оскільки його психічний стан не поліпшився і він фактично не видужав. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Суд при розгляді справи, враховує зміст рішення Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» та за результатами розгляду справи № 6-156цс13 в частині захисту прав недієздатних осіб на об'єктивне вирішення питання про поновлення дієздатності вважає можливим застосування п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та прецедентної практики Європейського суду при розгляді справ по суті. На підставі пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 42 ЦК України,

Outcome: dismissed