Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Родон, Комунального підприємства Єдиний розрахунковий центр про визнання недійсним ордера на житлову площу в гуртожитку №50 від 10.09.2001 року, аналювання реєстрації в кімнаті №236 гуртожитку по вул. Вовчинецькій, 202 в м.Івано-Франківську, повернення кімнати, мотивував тим, що у період з 10.06.1975 року по 21.11.2000 року працював на заводі Родон. Згодом на базі заводу Родон створено ВО Родон та у 1993 році перетворено у АТВТ Родон. На заводі позивач отримав ліжкомісце в гуртожитку, а коли було здано в експлуатацію гуртожиток №2, йому було надано окрему кімнату №236 по вул. Вовчинецькій 202 в м. Івано-Франківську. 05.01.1984 року його було прописано в гуртожитку №2, де він проживав один і за користування кімнатою з його заробітку в бухгалтерії щомісячно утримували квартплату. В даній кімнаті позивач зареєстрований на даний час. В кінці 2001 року тодішні комендант гуртожитку [PERSON] і начальник відділу кадрів підприємства Николаєв запропонували позивачу переселитися тимчасово докімнати №238а у цьому гуртожитку у звязку з ремонтом, що він і зробив. З часу переселення позивач оплачував за ліжкомісце у кімнаті де живе. У першій половині 2002 року в кімнаті №236 дійсно проводився ремонт, ким і за чий рахунок позивачу не відомо. Після закінчення ремонту до кімнати були встановлені броньовані двері. В той час змінилось керівництво підприємства і гуртожитку. Масово звільнялись з роботи працівники і ПАТ Родон перестало працювати. В кінці 2002 року рішення Івано-Франківського міськвиконкому гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій 202 в м.Івано-Франківську ПАТ Родон було передано у комунальну власність міської ради на баланс ЖЕО №1, а від нього - 01.11.2011 року передано на на баланс КП ЄРЦ. 08.10.2014 року позивачу стало відомо, що до суду з позом звернувся [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. 20.01.2015 року рішенням Івано-Франківського міського суду в позові відмовлено, яке рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2015 року скасоване та прийнято нове, яким в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання особи, такою що втратила право користування житлом відмовлено. А тому, позивач просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі. 29.09.2015 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до участі у даній справі залучено у якості співвідповідача виконавчий комітет Івано-Франківського міської ради. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просили задоволити в повному обсязі. Представник виконавчого комітету Іввано-Франківської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила, суду повідомила, що гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій 202 в м.Івано-Франківську був прийнятий у комунальну власність у 2003 році після видачі ордерів як [PERSON] так і [PERSON] Право позивача на проживання в кімнаті №236 відповідачем не оспорюється, він його має згідно виданого йому ордеру, а тому ця вимога є безпідставною. Що стосується позовної вимоги про анулювання реєстрації [PERSON] у кімнаті №236, то виконавчий комітет не є органом, на якого покладається такий обовязок, а тому жодного відношення до даної вимоги відповідач не має. Представник КП ЄРЦ в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав наведених у запереченні. 18.02.2016 року представник повідомила, що відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради ІІ сесії сьомого демократичного скликання від 25.12.2015 р.№66-2 було внесено зміни до статуту КП ЄРЦ та перейменовано КП ЄРЦ на КП Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявився з не відомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про день та час слухання справи (а.с.64-66, 77-79, 88-90, 108-113, 123-125, 154). Представник ПАТ Родон в судові засідання не зявився з не відомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про день та час слухання справи (а.с.63, 75, 87, 99, 107, 132, 152). Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено. Відповідно до ч.1 ст. 127 СК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до постанови РМ УРСР від 03 червня 1986 р. N 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» (п. 10) на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, що передбачено ст. 129 ЖК України. Що стосується ордеру №50 від 10.09.2001 р. виданого на імя [PERSON], зазначено, що останній працює в АТ Родон та має право на зайняття житлової площі в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202 кім. №236 розміром ліжко місце. Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації, профспілки комітету і комітету комсомолу АТ Родон від 17.06.2001 року(а.с. 13). Проте, як вбачається з листа ПАТ Родон №110 від 15.03.2016 року наданого на вимогу ухвали Івано-Франківського міського суду від 16.02.2016 року, [PERSON] не працював на ПАТ Родон та документи, на підставі яких видано [PERSON] ордер №50 на житлову площу в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202, кім. №236 від 17.06.2001 року в архіві підприємства відсутні(а.с. 161). Для вирішення питання, чи на законних підставах особи мешкають у гуртожитку, застосовуються загальні норми матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Обставиною,\~з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону № 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Під час розгляду справ цієї категорії у судів виникають труднощі щодо розуміння терміна "законні підстави", оскільки Закон № 500-VI не містить його визначення. У такому разі суд має застосовувати положення житлового законодавства, а саме: статей 128, 129\~ЖК УРСР\~та пункту 10 розділу II\~Примірного положення про гуртожитки, пункту 69Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, згідно з якими на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Отже, як встановлено в судувому засіданні відповідач [PERSON] не перебував у трудових відносинах з ПАТ Родон, відсутні будь-які документи, які б слугували підставою для видачі ордеру №50 від 10.09.2001 року, а тому відповідач незаконно проживав у кім.№236, по вул.Вовчинецькій 202 в м. Івано-Франківську. При цьому, за вимогами ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Про існування такого ордеру позивачу стало відомо лише 08.10.2014 року, коли до суду з позом звернувся [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. А тому, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] неправомірно отримав вищезазначений ордер, отже ордер №50 від 10.09.2001 року на житлову площу в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202 кім. №236 розміром ліжко місце слід визнати не дійсним. Вирішуючи вимогу про анулювання реєстрації відповідача в оспорюваному житловому приміщенні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради VII сесії четвертого демократичного скликання від 29.05.2003 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста та передачу у власність громадян житлових будинків, а саме, п.1 - № 202 на вул.Вовчинецькій, який належить ВАТ Родон; п.6 передано на баланс ЖЕО-1 буд. 202 на вул.Вовчинецькій (а.с.137-138), що підтверджується актом приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (а.с.139-141). А згодом передано на баланс КП ЄРЦ, що підтверджується копією договору №02-05 221 укладеного між [PERSON] та КП ЄРЦ(нова редакція 2014) (а.с.8-12). Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 статуту КП Єдиний розрахунковий центр затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.03.2014 року №1370-43 вказане підприємство створене для здійснення господарської діяльності та управлінської діяльності, спрямованої на задоволення потреб наймачів, орендарів та власників житла, в житловому фонді та нежитлових приміщеннях. Окрім цього, в силу дії ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; З аналізу наведених статей слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх порушених прав. Право на позов має особа, права свободи або інтереси якої порушені, не визнані, чи оспорюються. Тобто, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Оскільки, гуртожиток №2, який знаходиться по вул. Вовчинецькій 202 в м.Івано-Франківську є комунальною власністю Івано-Франківської міської ради, то вимога позивача про зобовязання відповідачів ПАТ Родон та КП ЄРЦ анулювати реєстрацію [PERSON] в кім.№236 гуртожитку по вул.Вовчинецькій 202 в м.Івано-Франківську є безпідставною. Відповідно до п.16 постанови КМ України від 30 травня 2007 р. N 783 "Про затвердження Типового положення про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту, вселення осіб у житлові приміщення проводиться наймодавцем або уповноваженим ним органом на підставі ордера. Як слідує з ст.58 ЖК України ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Судом встановлено, що позивач у період з 10.06.1975 року по 21.11.2000 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Родон» (а.с.4-5). Як вбачається з копії дублікату ордера від 30.12.1984 року він виданий [PERSON] працюючому на заводі Позитрон наладчиком на вселення в гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій №202 в кімнату №236 у складі сімї один чоловік (а.с.6). Факт надання [PERSON] даного ордеру підтверджується актом обстеження житлових умов заявника від 16.01.1989 року, в якому зазначено, що [PERSON] займає ліжко-місце в гуртожитку заводу Позитрон(а.с. 162). З довідки №1727 вбачається, що позивач постійно проживає [INFO] кім. №236 та займає житлову площу ліжко-місце, що належить заводу Позитрон(а.с. 163). Проте, що [PERSON] перебував на квартирному обліку свідчать довідка заводу Позитрон від 16.01.1989р.(а.с. 164)., довідка від 23.01.1989 року з виконавчого комітету Середньомайданської сільської ради народних депутатів Надвірнянського району Івано-Франківської обл.(а.с. 165), копія заяви [PERSON] від 24.01.1989 року(а.с. 167), довідка виписка з домової книги, де зазначено, що [PERSON] проживає [INFO] та займає житлову площу ліжко-місце (а.с. 168). Отже, суд приходить до висновку, що позивач правомірно отримав ордер на проживання в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202 кім.№236 розміром ліжко місце. Крім того, в судовому засіданні сторонами не оспорюється право позивача [PERSON] на право проживання у цій кімнаті, а тому позовна вимога про визнання за позивачем права на проживання в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202 кім.№236 не підлягає до задоволення, як така, що стронами не оспорюється. В судовому засіданні встановлено, що гуртожиток №2, який знаходиться по вул. Вовчинецькій 202 в м.Івано-Франківську є комунальною власністю Івано-Франківської міської ради. З копії виписки з протоколу №36 від лютого 1989 року, вбачається, що [PERSON] працює на заводі з 10.06.1975 року наладчиком цех №6, проживає [INFO] кім.236, займає ліжко-місце в гуртожитку заводу. Прописаний та вселений по даній адресі з 1984 року(а.с. 166) на підставі дублікату ордера від 30.12.1984 року. Проте, на даний час позивач фактично не проживає у даній кімнаті гуртожитку, оскільки, після ремонту в кімнаті встановлено броньовані двері і позивач не має до неї доступу. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід зобовязати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вселити [PERSON] у кім.№236 по вул. Вовчинецькій 202 в м.Івано-Франківську на проживання у якій він має право відповідно дублікату ордера від 30.12.1984 року виданого [PERSON] на заводі Позитрон на вселення в гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій №202 в кімнату №236. Дійсно, за вимогами чинного законодавства власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у здійсненні власником прав, заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (статті 386, 391 ЦК). Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 58, 59, 128, 129, 130 ЖК, постановою РМ УРСР від 03 червня 1986 р. N 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки»,

Outcome: dismissed