Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

28.05.2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просила стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3100 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що в 2006 році між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні відносини та в Турійському районному суді Волинської області перебуває на розгляді позов про розірвання шлюбу. Відповідач проживає окремо від сім`ї. Позивачу відомо, що відповідач працевлаштований в Польській Республіці, має стабільний, регулярний дохід, а тому може сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі сторони не досягли, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. В судове засідання позивач не прибула. Надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити з підстав, заявлених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що добровільно перераховує щомісячно кошти позивачу на утримання дітей. Погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2400 грн. щомісячно на кожну дитину. Заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Сторони є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-8). Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2019 року - 1626 грн., з 01.07.2019 року - 1699 грн., з 01.12.2019 року - 1779 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2019 року - 2027 грн., з 01.07.2019 року - 2118 грн., з 01.12.2019 року - 2218 грн. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При ухваленні рішення суд зважає на ту обставину, що відповідач є здоровим, працездатним, згоден сплачувати аліменти в розмірі 2400 грн. щомісячно на кожну дитину, а тому має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вимоги закону щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів. Одночасно позивач, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надала доказів, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно на утримання дітей аліменти в розмірі по 3100 грн., тому суд вважає доцільним визначити розмір аліментів в розмірі 2400 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує також положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з дня звернення до суду, тобто з 28.05.2019 року, то суд враховує ту обставину, що відповідач добровільно перераховує кошти на утримання дітей, згоден сплачувати аліменти та не ухиляється від утримання дітей, що підтверджується квитанціями про здійснення переказів на ім`я відповідача за період з листопада 2017 року по серпень 2019 року, тому вважає за необхідне проводити стягнення аліментів з 01.09.2019 року (а.с. 52-76). Таким чином, з метою захисту інтересів сторін та їх неповнолітніх дітей, а також виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості, суд частково задовольняє позовні вимоги. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial