Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

29 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.07.2010 року на загальну суму 21275,27 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.07.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. Свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 04.03.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 21275,27 грн., з яких: 6989,69 грн. - тіло кредиту; 3215,42 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 9580,86 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 989,30 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 05 травня 2018 року було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача, [PERSON] у запропонований йому ухвалою суду строк, надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги він не визнає в повному обсязі, пояснюючи це тим, що 12.07.2010 р. він висловив бажання на отримання зарплатної картки і це підтверджується наданою позивачем заявою без номеру. Посилання позивача, що ним було надано згоду на отримання кредитної картки «Універсальна», спростовуються доданою до позовною заяви анкетою-заявою на отримання зарплатної картки. Відомості щодо отримання кредитної карти чи суми бажаного кредитного ліміту в типовій Анкеті відсутні. Також в зазначеній Анкеті-заяві не заповнена додаткова інформація (обов'язкова до заповнення для отримання кредиту/кредитної картки). Відповідно до позовної заяви позивач вказує що, - «Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.», і відповідно до цього, він начебто був ознайомлений з Правилами надання банківський послуг в частині кредитування. Зміст Анкети-заяви зводиться до того, що ним лише висловлено бажання на отримання зарплатної карти, що не може вважатися обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Позивачем до позовної заяв додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», але на ньому відсутній його підпис. Що додатково свідчить проте, що 12.07.2010 року він звернувся з заявою до банку про отримання зарплатної карти та не надавав своєї згоди на отримання кредитної картки. Таким чином, укладення кредитного договору має бути підтверджене саме кредитним договором, а не його бажанням отримати зарплатну карту. Враховуючи наведене, вважає, що позов пред'явлено безпідставно, належних доказів в обґрунтування позовних вимог не надано, а тому в задоволені позову необхідно відмовити повністю. 19 червня 2018 року до суду від позивача електронною поштою надійшла копія відповіді на відзив, де зазначено, що [PERSON], з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з чим підписав заяву №б/н від 12.07.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем до суду надана копія анкети-заяви від 12.07.2010 року з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також до матеріалів справи додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Позивач вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Також, позивач зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Тому банк надає виписку по рахунку, яка є первинним документом та фото відповідача з кредитною карткою. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Позивач зауважує, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 05.07.2018 року до Жовтоводського міського суду поштою надійшла ідентична копія відповіді на відзив від позивача та до неї додані аналогічні документи. Оригіналу відповіді на відзив до суду не надходило. 04 липня 2018 року до Жовтоводського міського суду надійшли заперечення на позов [PERSON], де відповідач зазначає, що його позиція по даній справі залишається незмінною. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено з позовної заяви, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.07.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 04.03.2018 року /а.с.6/ проте даний договір в матеріалах справі відсутній. В матеріалах справи міститься анкета-заява відповідача про отримання зарплатної карти. /а.с.7/ Між тим, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху банк надав суду виписку про рух коштів за карткою [PERSON] [NUMBER], проте надані банком відомості не містять посилань, чи саме ця картка відноситься до спірного кредитного договору. Окрім того, Позивач суду не надав доказів про підписання відповідачем, [PERSON], умов та правил надання банківських послуг. Матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг погодився відповідач на момент укладення договору. Щодо інших, доказів, які позивач долучив до матеріалів справи на підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163 - 2003 "Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації ", затвердженої Наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "згідно з оригіналом ", назви, посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту підпис, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. З вищезазначеного можливо зробити висновок про те, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виникає спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні - повинні бути виключно належними та допустимими. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надав суду будь-яких доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, копії яких належним чином завірені в установленому законом порядку, оскільки єдиний підписаний позичальником документ, копія кого міститься в матеріалах справи не містить відомостей про, те, яку ж із запропонованих карток виявив бажання оформити на своє ім'я відповідач. /а.с.7/. Будь-яких інших документів підписаних власноручно відповідачем та які містять його персональні дані, матеріали справи не містять. До того ж усі копії документів, доданих позивачем до позовної заяви не завірені належним чином, а от же не можуть бути належними та допустимими доказами по справі. Таким чином, із врахуванням доказів, які надані позивачем на підтвердження існування кредитних відносин між ним та відповідачем, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed