Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є прабабусею малолітньої [PERSON], [INFO]. Матір'ю дитини є відповідач [PERSON]. Відомості про батька дитини зазначено у свідоцтві про народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач злісно ухиляється від виконання обов'язків з виховання та утримання доньки. З березня 2015 року відповідач проживає окремо невідомо де, вкрай рідко бачиться з донькою, кошти, які отримує на утримання дитини, повністю витрачає на власні потреби. Позивач разом з бабусею дитиною, [PERSON], яка проживає [ADDRESS] та є матір'ю відповідача, спільними зусиллями доглядають за дитиною, піклуються про стан її здоров'я, утримання, займаються її вихованням. Місцеперебування [PERSON] невідоме, проводяться відповідні розшукові заходи. Виходячи з інтересів дитини просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з неї на користь особи, яка в подальшому буде здійснювати догляд за дитиною, аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що відповідач у жовтні 2015 року вдруге втекла від позивача та своєї матері, залишивши дитину у них. Вона поїхала за чоловіком, з яким не перебуває у зареєстрованому шлюбі та від якого знову вагітна. Коли вперше позивач і мати відповідача шукали її, то знайшли у непридатному для проживання житлі - сараї, у якому не було навіть світла та не було, що їсти. Після того, як відповідача звідти забрали та привезли додому, вона знову втекла, жодного разу не приїжджала до дитини та зовсім не займається її утриманням і вихованням. Відповідач у судове засідання не з'явилася повторно. У відповідності до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України була повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судовому засіданні просить в інтересах дитини позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 17.11.2015 року відомості про батька у свідоцтві про народження дитини зазначені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.6). Згідно висновку оцінки потреб дитини та її сім'ї Житомирського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 23.10.2015 року задоволенням потреб дитини займається [PERSON], мати самоусунулась від виховання дитини (а.с.8). З актів обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] від 18.09.2015 року та 05.11.2015 року вбачається, що дитина проживає з бабусею [PERSON] та прабабусею [PERSON] у [ADDRESS]; умови проживання задовільні; у дитини є речі першої необхідності, одяг та взуття, окреме місце для сну та відпочинку, іграшки; дитина забезпечена продуктами харчування, засобами гігієни. Мати дитини [PERSON] фактично не проживає з дитиною з березня 2015 року; не цікавиться нею та не виконує обов'язки по вихованню та утриманню дитини; кошти на утримання дитини заблоковані у зв'язку з нецільовим використанням коштів (а.с.9-10). Відповідно до відповіді Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області №2837 від 07.04.2016 року (а.с.33) місцезнаходження [PERSON] не встановлено, тому притягнути її до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП не представляється можливим. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.32), який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №237 від 30.03.2016 року, [PERSON] весною 2015 року залишила дитину на виховання, утримання прабабусі [PERSON] та злісно ухиляється від виконання обов'язків з виховання, утримання доньки, не цікавиться станом її фізичного та духовного розвитку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Виходячи з інтересів дитини виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON]. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує дитину харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України батьки, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов'язку щодо утримання своїх дітей. Згідно ст.ст.180-181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач працездатного віку та зобов'язана утримувати дитину, тому позовна вимога про стягнення аліментів також підлягає задоволенню.

Outcome: approved