Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування поданої позовної заяви посилається на те, що 07 жовтня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на момент стягнення з нього аліментів у них з дружиною фактично був відсутні спір про утримання сина, так як він добровільно надавав йому матеріальну допомогу. На даний час він проживає в Чеській республіці, його сімейний та матеріальний стан змінився і тому він не може сплачувати аліменти на користь відповідачки в такому розмірі. Розмір отриманої ним заробітної плати в середньому складає 23 000 чеських крон (у гривнях 25 000) в місяць. Його щомісячні та постійні витрати складаються зі сплати іпотеки - 5 500 крон; сплати кредиту на квартиру - 2 250 крон; комунальних послуг - 5 300 крон; щорічної страховки на протязі 30 років за майно - 2141 крон; щорічної медичної страховки життя - 900 крон; страховки за машину щорічно - 5 388 крон; щорічного податку на майно - 850 крон. Він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою [PERSON] , яка має малолітнього сина - [PERSON] . Хлопчик хворіє і потербує лікування. Просить суд зменшти йому розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу від 07 жовтня 2019 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини до 2 500 гривень щомісячно, починаючи подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Заперечуючи проти позовної заяви відповідачка [PERSON] надала суду відзив на заяву, посилаючись на те, що позивач не утримує сина, який перебуває повністю на її утриманні. Подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам діючого законодавства України, не засвідчені належним чином як позовна заява, так і документи, додані до неї. Тому є недопустимими доказами по справі. Просить відмовити в задоволенні заяви. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Наполягав на задоволенні позовної заяви. Представник відповідачк [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. Встановлено, що судовим наказом від 07 жовтня 2019 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сттатею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17,23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що на даний час його матеріальний та сімейний стан значно погіршився, а тому він не має можливості подальшої сплати аліментів на утримання сина у розмірі, який визначено судом. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Порядок засвідчення копій документів визначений п.5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Позивачем [PERSON] на підтвердження зміни свого матеріального і сіймейного стану до позовної заяви додано ряд документів (а.с.15-63). Вказані документи оформлені чеською мовою без перекладу на українську всупереч вищевказаним вимогам законодавства незавірені належним чином. Інших письмових доказів позивачем не додано. Протягом судового розгляду такі надані суду не були також. Суд враховуючи вищенаведене, приходить до висновку про те, що документи надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, є недопустими доказами у справі та не підтверджують зміну сімейного та матеріального стану позивача. Оскільки позивачем [PERSON] не доведено зміну свого сімейного та матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього за рішенням суду аліментів відповідно до ст.192 СК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed