Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

22.05.13 р. ПАТ «УніверсалБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] «в» в м. Львові, загальною площею 81 кв.м, що належить [PERSON], шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ « Про виконавче провадження, для задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк» у розмірі 98 649, 28 дол. США, що еквівалентно станом на 22.05.13 р. 788 454 грн. 37 коп. із встановленням способу реалізації предмета іпотеки за іпотечним договором від 07.10.08 р. шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною продажу, визначеною в ході виконавчого провадження субєктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства. Свої вимоги мотивує тим, що 06.03.2008 року між ВАТ «УніверсалБанк», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 011-2008-553. Відповідно до умов договору, Банк надав останній кредит в розмірі 83 309,00 доларів США на придбання квартири, з терміном повернення такого до 01.03.2038 року. Відсоткова ставка за користування кредитом складала 12,95 % річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію, 12,45 % річних після введення та 38,85 % річних за користування кредитом понад встановлений строк. В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до вищевказаного договору, згідно яких змінювалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами. Відповідач [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого допустила заборгованість перед позивачем, яка станом на 03.07.2012р. становить 98 649,28 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, станом на день розрахунку 788 454,37 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки від 30.01.2009р., згідно умов якого, відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 27 в будинку № 18 «В» по вул. Панча в м. Львові, загальною площею 81 кв.м., що належить їй на праві власності. У даній справі 03.07.13 р. було ухвалене заочне рішення , яким позовні вимоги задоволені. На підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення, ухвалою Шевченківського райсуду м. Львова від 20.04.17 р. заочне рішення було скасоване, а розгляд справи призначено в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові та просив такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, зіславшись на те, що наразі вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, тому не в змозі виплатити кредит. Крім того остання неодноразово просила суд відкласти розгляд справи для вирішення спору в добровільному порядку, оскільки зверталась до позивача з письмовими заявами про мирне врегулювання спору. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. В даному випадку розгляд справи багаторазово відкладався за клопотанням відповідача, з підстав бажання останньої позасудового врегулювання спору, у звязку з хворобою та інших підстав, підтвердження яких не знайшли в процесі розгляду справи. Наведені вище обставини свідчать, на думку суду, про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, що спрямовані на штучне затягування судового розгляду. Оскільки в процесі розгляду справи, були заслухані пояснення як представника позивача, так відповідача, досліджені всі надані учасникам письмові докази, суд вважає за можливе завершення розгляду справи та ухвалення рішення. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позову є підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, 06.03.2008 року між ВАТ «УніверсалБанк», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 011-2008-553, згідно умов якого Банком було надано останній кредит в розмірі 83 309,00 доларів США на придбання квартири за адресою м. Львів, вул. Панча, 18/27, з терміном повернення кредиту до 01.03.2038 року. Відсоткова ставка за користування кредитом складала 12,95 % річних до введення предмету іпотеки в експлуатацію, 12,45 % річних після введення та 38,85 % річних за користування кредитом понад встановлений строк. В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до вищевказаного договору, зокрема додаткова угода від 30.01.2009 року, додаткова угода від 01.05.2009 року, додаткова угода від 20.05.2009 року, додаткова угода від 01.06.2010 року та додаткова угода від 23.06.2010 року, згідно умов яких змінювалась відсоткова ставка за користування кредитними коштами, а також відсоткова ставка за користування такими понад встановлений строк в різні періоди часу. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобовязання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого допустила заборгованість перед позивачем, яка станом на 03.07.2012р. становить 98 649,28 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, станом на день розрахунку 788 454,37 грн. Даний факт стверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи (а.с.6-7). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом з цим, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 30.01.2009р., згідно умов якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 27 в будинку № 18 «В» по вул. Панча в м. Львові, загальною площею 81 кв.м., що належить останній на праві власності. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володіння заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами договору застави нерухомого майна (іпотеки) було передбачено право позивача у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, відповідно умов до договору іпотеки, позивач також набуває право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Статтею 39 Закону України "Про Іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім того в силу ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь позивача судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved