Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: закрите акціонерне товариство «Трудовий колектив «Уманьхліб» про визнання недійсними договорів дарування цінних паперів: простих іменних акцій, у статутному фонді ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» від 3 грудня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], від 18 червня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] з моменту укладення. Визнання недійсними договорів купівлі-продажу зазначених акцій укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 19 червня 2013 року та між [PERSON] і [PERSON] від 19 червня 2013 року. Також, просить витребувати з чужого незаконного володіння - [PERSON] акції ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» в кількості 100000 штук номінальною вартістю 100000 гривень та в [PERSON], [PERSON] в кількості 45317 штук номінальною вартістю 45317 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тими, що він з [PERSON] з 6 січня 1965 року по даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання вони набули у власність акції закритого акціонерного товариства «Трудовий колектив «Уманьхліб», що загалом складає 50,3908 % статутного капіталу ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» та було по суті контрольним пакетом акцій вказаного підприємства. Наприкінці 2012 року [PERSON] - відповідачка в справі радилась з ним щодо необхідності залучення підтримки зі сторони політиків у зв'язку з намаганнями рейдерським шляхом захопити підприємство ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та повідомила, що кандидат в народні депутати України, а саме в той час була передвиборча компанія до Верховної Ради України, [PERSON] визвався допомогти захистити підприємство від рейдерського захоплення. За повідомленням [PERSON] йому необхідно було до початку надання підприємству допомоги зі сторони політиків переписати 0,3908 % акцій від статутного капіталу, що було б для нього гарантією та для акціонерів підприємства унеможливлювало б не проведення з ним розрахунку за надані послуги політиків в захисті підприємства від рейдерства, так як з чистими 50 % без його частини акцій також не могли б в подальшому працювати в ЗАТ «ТК «Уманьхліб». В зв'язку із зазначеною домовленістю на прохання [PERSON] він надав свою заяву про погодження дарунку йому частини акцій в розмірі 0,3908 %. Вказану заяву було посвідчено в приватного нотаріуса м. Умані 29 листопада 2012 року, але в заяві нотаріусом не були записані всі істотні умови договору дарування на посвідчення якого ним було надано згоду. Всупереч законодавству було записано згоду на відчуження акцій на умовах, які визначить дружина - відповідачка у справі самостійно, що є грубим порушенням і тягне визнання недійсним договору дарування акцій. При цьому не відомо, чому нотаріус не зафіксувала саме на яку частину акцій він дає згоду заключити договір дарування (подарувати [PERSON] акції підприємства). На час укладення угоди та надання заяви про погодження дарування з сторони позивача не було будь - яких підозр, стосовно непорядності [PERSON] та того, що [PERSON] недобросовісно використає його заяву та повірить [PERSON] і подарує йому значно більший пакет акцій ніж було обумовлено. Про дані обставини він дізнався в липні 2013 року отримавши документи з Господарського суду, що відповідачка подарувала акції в розмірі 13,3183 % акцій, замість 0,3908 %. В зв'язку із зазначеними обставинами та положеннями ЗУ «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні» та ЗУ «Про акціонерні товариства», а також ст. 65 СК України, ключовим є стосовно недійсності договору дарування нікчемність заяви та не проведення фактичного погодження з позивачем як спільним сумісним співвласником угоди стосовно цінного майна. Вважає, що [PERSON] не виконав умови Статуту та статутних документів ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб», так як після набуття у власність акцій ЗАТ «ТК Уманьхліб» [PERSON] не вчинив жодної дії у підтримку підприємства, а навпаки, в порушення Статуту та ст. 7 ЗУ «Про акціонерні товариства» передав зазначений пакет акцій [PERSON] та [PERSON] - особам, що діють спільно з акціонером ЗАТ [PERSON] та інших, чим фактично позбавив позивача будь - якого впливу на підприємство, так як залишилась частка лише 37 % акцій ЗАТ «ТК Уманьхліб», яка не даватиме будь - якого права приймати рішення та впливати на діяльність ЗАТ. Тому вбачається укладення угоди (договору дарування акцій) [PERSON] у наслідок обману та й з даних підстав відповідно положень ст.ст. 215, 230 ЦК України - «Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування», так як на момент учинення договору дарування [PERSON] не мав наміру підтримувати підприємство, а лише ввів його та дружину [PERSON] в оману для позбавлення їх власності на контрольний пакет акцій ЗАТ «ТК Уманьхліб» і неправомірну передачу контролю над ЗАТ іншим особам. Відповідно до положень ст.388 ч.3 ЦК України - «Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках», тому він просить суд після визнання договору дарування акцій недійсним витребувати акції в кінцевого власника з чужого незаконного володіння, вважаючи, що дані акції набуті [PERSON] та [PERSON], а в послідуючому «подаровані» [PERSON] з-під арешту, що накладений судом в даній справі [PERSON] неправомірним. Ним було подано позов стосовно недійсності правочинів - договору дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] від 18 червня 2013 року, договорів купівлі-продажу між [PERSON] (продавцем акцій) та [PERSON] (покупцем акцій) від 19.06.2013 року №БВ-9/13 та купівлі - продажу між [PERSON] (продавцем акцій) та [PERSON] покупцем акцій) від 19.06.2013 року №БВ-11/13, а також витребування з чужого незаконного володіння - володіння [PERSON] даних акцій. Позовні вимоги об'єднані однією спільною підставою для визнання недійсним даних оскаржуваних договорів (правочинів) це єдина їх мета заключення, так як він вважає, що вони заключені з метою уникнення цивільно - правової відповідальності, як наслідку недійсності першого договору дарування від 3.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON], на що зокрема указує той факт, що вони заключені в період 2-х днів, тобто 18- 19 червня 2013 року, а також є фіктивними, тобто без мети виникнення, зміни реальних правовідносин, а з метою надання особам, що діють спільно з акціонером [PERSON], а саме [PERSON], який являється кумом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є працівниками ТОВ «Уманьпиво», що належить [PERSON] та самому [PERSON] «добросовісного продавця акцій». Позовні вимоги мотивує тим, що незаконність договору дарування акцій між [PERSON] та [PERSON] від 18 червня 2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним заклечається в наступному: Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.64 Закону України «Про акціонерні товариства» - 1. Особа (особи, що діють спільно), яка має намір придбати акції, що з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, за наслідками такого придбання становитимуть 10 і більше відсотків простих акцій товариства (далі - значний пакет акцій), зобов'язана не пізніше ніж за 30 днів до дати придбання відповідного пакета акцій подати товариству письмове повідомлення про свій намір та оприлюднити його. Оприлюднення повідомлення здійснюється шляхом надання його Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, кожній біржі, на якій товариство пройшло процедуру лістингу та опублікування в офіційному друкованому органі. У повідомленні зазначаються кількість, тип та клас акцій товариства, що належать особі (кожній з осіб, що діють спільно) та кожній з її афілійованих осіб, а також кількість простих акцій товариства, які особа (особи, що діють спільно) має намір придбати. В порушення зазначеної норми відповідач [PERSON] не повідомив емітента - ЗАТ «ТК «Уманьхліб» про бажання придбати значний пакет акцій в розмірі 13,3183% статутного капіталу в [PERSON], що є істотним порушенням. Відповідно положень ст.203 ЦК України «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним». В супереч зазначеної норми договір дарування від 18 червня 2013 року не був направлений на реальну зміну правових наслідків, так як [PERSON] та [PERSON] є друзями, спільно навчались в одному класі в ЗШ №7 м. Умані, в даний час мають спільні бізнес інтереси. Означена угода потрібна була для [PERSON] з метою прикриття від явного обману, що вчинений ним відносно позивача та його дружини [PERSON] після набуття у власність акцій, а саме - ненадання обіцяного захисту від політиків ПП «Батьківщина» як акціонерам проти протиправним посяганням на підприємство акціонерів [PERSON]. Відповідно положень, встановлених підпунктом 213.1.7 пункту 213.1 статті 213 Податкового Кодексу України операції з продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів, де відбувається перехід права власності на цінні папери, та операції з деривативами, крім операцій, що здійснюються на міжбанківському ринку деривативів, є об'єктами оподаткування акцизним податком. Пунктом 214.8 статті 214 Кодексу встановлено, що базою оподаткування особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами є договірна вартість цінних паперів або деривативів, визначена у первинних бухгалтерських документах за будь-якою операцією з продажу, обміну або інших способів їх відчуження. В порушення означеної норми при укладенні угоди приватним нотаріусом Льовушкіним не було утримано та сплачено акцизний збір до Державного бюджету, що є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, що угода не може суперечити інтересам держави і закону, тому правочини є фіктивними. Відповідно ст.234 ЦК України «Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним». Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. З матеріалів цивільної справи та додатків до позову, із зведеного облікового реєстру станом на 17.01.2013 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають у власності по 10 штук акцій номінальною вартістю по 1 грн. на 10 грн. як слідує з аналізу попередніх зведених облікових реєстрів, що зазначені акції по 10 штук [PERSON] та [PERSON] отримали по договору дарування від [PERSON] в 2012 році, коли останній став акціонером ЗАТ «ТК «Уманьхліб». [PERSON] довгий час працює на підприємстві ТОВ «Уманьпиво» код ЄДРПОУ, яке належить повністю [PERSON], а [PERSON] окрім того, що працює на даному ж підприємстві без оформлення трудового договору, так як являється пенсіонером внутрішніх справ та офіційне працевлаштування для нього та власника ТОВ «Уманьпиво», через необхідність коригування пенсії та сплати страхових та інших обов'язкових платежів на легальну зарплату є невигідним, але фактично обіймає пост начальника служби безпеки ТОВ «Уманьпиво» та є кумом [PERSON] З матеріалів витребуваних судом в справі, а саме договорів про відкриття рахунків в цінних паперах, виписок з журналів обліку операцій, виписок з журналів обліку розпоряджень, самих текстів оскаржуваних договорів купівлі-продажу вбачається, що означені дії вчинювались в один і той самий час, облікові записи на рахунках в цінних паперах [PERSON] та [PERSON] вчинюються чітко в один і той же момент. Зазначені особи між собою та з акціонерами [PERSON] (частка близько 48% статуту ЗАТ) діють спільно, а відтак, стосовно даних осіб діє положення ч.1 та ч.2 ст.64 Закону України «Про акціонерні товариства» - особа (особи, що діють спільно), яка має намір придбати акції, що з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, за наслідками такого придбання становитимуть 10 і більше відсотків простих акцій товариства (далі - значний пакет акцій), зобов'язана не пізніше ніж за 30 днів до дати придбання відповідного пакета акцій подати товариству письмове повідомлення про свій намір та оприлюднити його. Оприлюднення повідомлення здійснюється шляхом надання його Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, кожній біржі, на якій товариство пройшло процедуру лістингу, та опублікування в офіційному друкованому органі. У повідомленні зазначаються кількість, тип або клас акцій товариства, що належать особі (кожній з осіб, що діють спільно) та кожній з її афілійованих осіб, а також кількість простих акцій товариства, які особа (особи, що діють спільно) має намір придбати», яке акціонерами [PERSON] та [PERSON] було порушене при укладенні оскаржуваних договорів купівлі - продажу. Договори купівлі - продажу, що оскаржуються в даній справі також мають як підставу їх недійсності - пов'язаність з оскарженням договору дарування від 18 червня 2013 року, тобто, в разі визнання його недійсним з моменту укладення, і в продавця по даних договорах можна говорити про відсутність необхідних повноважень на їх заключення, а відтак - недійсність договорів купівлі - продажу. Відповідно положенням ст.39 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» указано випадки обов'язкового оприлюднення інформації, що, зокрема «Інформація про власників значних пакетів (10 відсотків і більше) акцій подається Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку та емітентові цінних паперів особою, яка веде облік права власності на акції емітента у депозитарній системі України, у строки, порядку та за формою, що встановлені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.», таким чином порушення зберігачем ТОВ «Прибуток плюс» означеного положення закону та не опублікування на спеціальному сайті інформації про набуття у власність акцій в кількості 145317 штук, що складає 13,3183% і сприяла відповідачам незаконно оформити дані договора купівлі-продажу. Також в порушення норм Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», Закону України «Про національну депозитарну діяльність» та рішень ДКЦП стосовно обов'язку оприлюднення торговцем цінними паперами даних про всі вчинені ним угоди поза фондовою біржею угоди з цінними паперами, дані операції - оскаржувані правочини не були оприлюднені у визначений законом спосіб. Такі порушення кваліфікуються як зловживання на ринку цінних паперів, однак в даній справі вони підтверджують доводи позивача про учинення обману стосовно позивача та акціонера [PERSON] та підтверджують, що дана «череда» незаконних правочинів саме й направлена на протиправне заволодіння «захват» підприємства. Договір дарування акцій від 23 серпня 2013 року укладено в період дії накладених Уманським міськрайонним судом в цивільній справі №705/4605/13-ц ухвал про накладення арешту на акції [PERSON] в кількості 45317 штук, що обліковувались в зберігача ПАТ «Банк «Київська русь», а саме: ухвали від 9 серпня 2013 року та від 21 серпня 2013 року, а також з огляду на ту обставину, що [PERSON] особисто знайомився з матеріалами справи, а тому знав про накладений арешт особисто. З викладеного вбачається невідповідність даного договору дарування положенням ст. 203 ч. 1 п.1 ЦК України. Слід також зазначити, що зазначений договір укладено також без мети настання реальних правових наслідків, а лише для протизаконного виведення акцій з - під арешту. Позов заявлено до відповідачів - сторін договорів дарування та купівлі - продажу. В частині витребування акцій з чужого незаконного володіння позов стосується також відповідача [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити та підтвердив викладені в позовних заявах факти. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та пояснила, що дійсно при укладенні даного договору дарування акцій [PERSON] діяла недобросовісно по відношенню до чоловіка - позивача у справі [PERSON] Факт перебування в шлюбі підтверджується свідоцтвом про його реєстрацію, а факт набуття саме у спільну сумісну власність акцій - статутом ЗАТ «ТК «Уманьхліб», що зареєстрований 2002 року - тобто за час спільного сумісного проживання та перебування в шлюбі з [PERSON] Таким чином, беззаперечним є факт спільної сумісної власності на спірний пакет акцій в [PERSON] з позивачем. Також зазначений факт не заперечує відповідач [PERSON], тобто спору про те, що спірний пакет акцій є спільним сумісним майном подружжя Бевз між ними не існує. Вона подарувала акції [PERSON], так як хотіла і вважала, що останній будучи депутатом Уманської міської ради буде допомагати відстоювати інтереси ЗАТ «Трудовий колектив Уманьхліб». Спочатку було вирішено подарувати 0,3908 % акцій, дану кількість акцій було погоджено з позивачем, а потім після отримання згоди від співвласника акцій, вона самостійно вирішила подарувати акцій в кількості 13,3183 %. [PERSON] обманним шляхом заволодів акціями і після отримання їх у власність одразу продав їх [PERSON], який давно вчиняв дії відносно підприємства, щоб захопити його рейдерським шляхом. Коли посвідчували договір дарування акцій в нотаріуса, то був присутній [PERSON], із стосунків між [PERSON] та [PERSON] було видно, що вони в хороших стосунках. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON], позовні вимоги не визнала та пояснила, що [PERSON] сама вирішила подарувати акції [PERSON], оскільки останній багато допомагав підприємству та наймав юристів. Кількість акцій визначалася власницею та погоджувалося з її чоловіком, так як дані акції є спільною сумісною власністю подружжя. Після отримання [PERSON] акцій у власність він їх 18 червня 2013 року відчужив шляхом дарування [PERSON], оскільки він не являється підприємцем. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та пояснив, що відсутні будь-які докази, що підтверджують незаконність набуття права власності на акцій відповідачами, також відсутні докази, що відповідачі діють спільно між собою та що вони являються афілійованими особами [PERSON] Представник ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» Гребенюк С.А. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення та пояснив, що дійсно акціонери, які мають намір відчужити акцій або акціонери, які придбали акції зобов'язані повідомити письмово про даний факт товариство, але цього відповідачами зроблено не було, жодного повідомлення до ЗАТ «ТК «Уманьхліб не надходило», що є істотним порушенням чинного законодавства та статуту підприємства. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився без поважних причин, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, але неодноразово на жодне судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені доказами, крім позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння - [PERSON] акцій ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб», оскільки в даний час акцій [PERSON] не належать, тому і не підлягають витребуванню, всі інші позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та [PERSON] з 6 січня 1965 року по даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання набули власність акції ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб», що в загальному склало 50,3908 % статутного капіталу ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та були контрольним пакетом акцій зазначеного підприємства. В 2012 році [PERSON] радилась з [PERSON] з приводу необхідності залучення підтримки зі сторони політиків у зв'язку з намаганнями рейдерським шляхом захопити їх підприємство ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та повідомила, що кандидат в народні депутати України, а саме в той час була передвиборча компанія в Верховну Раду України - [PERSON] визвався допомогти захистити підприємство від рейдерського захоплення. За повідомленням [PERSON] йому необхідно було до початку надання підприємству допомоги зі сторони політиків переписати 0,3908 % акцій від статутного капіталу ЗАТ «ТК «Уманьхліб», що було б для нього гарантією та для акціонерів унеможливлювало не проведення з ним розрахунку за надані послуги в захисті підприємства від рейдерства, так як з чистими 50% без його частини акцій також не можливо було б в подальшому працювати в ЗАТ «ТК «Уманьхліб», дані факти підтвердила в судовому засіданні відповідачка [PERSON] Позивач [PERSON] надав свою заяву про погодження дарунку [PERSON] частини акцій, при цьому не відомо, чому нотаріус не зафіксувала саме на яку частину акцій [PERSON] дає згоду заключити договір дарування, однак, на час укладення угоди та надання заяви про погодження дарування з сторони позивача не було будь - яких підозр, стосовно непорядності [PERSON] та того, що [PERSON] недобросовісно використає його заяву та повірить [PERSON] і подарує йому значно більший пакет акцій ніж було обумовлено 13,3183 %. замість погодженого 0,3908 % акцій. Зазначені обставини в судовому засіданні також визнала [PERSON], даючи пояснення як відповідач, на питання суду повідомила, що дійсно при укладенні даного договору дарування акцій діяла недобросовісно по відношенню до чоловіка - позивача [PERSON] Факт перебування в шлюбі підтверджується свідоцтвом про його реєстрацію, а факт набуття саме у спільну сумісну власність акцій - статутом ЗАТ «ТК «Уманьхліб», що зареєстрований 2002 року - тобто за час спільного сумісного проживання та перебування в шлюбі позивача з [PERSON] Таким чином, беззаперечним є факт спільної сумісної власності на спірний пакет акцій в [PERSON] з позивачем. Також зазначений факт не заперечує відповідач [PERSON], тобто спору про те, що спірний пакет акцій є спільним сумісним майном подружжя Бевз між ними не існує. В липні 2013 року [PERSON] - позивач у справі дізнався про те, що його дружина [PERSON] подарувала [PERSON] не 0,3908 % акцій, на що він давав свою згоду, а 13,3183 % акцій, всупереч його волі, фактично віддавши контрольний пакет акцій цілого підприємства ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» відповідачу [PERSON] без згоди спільного сумісного співвласника. Змістом права спільної сумісної власності, як і будь-якого права власності, є право володіння, користування та розпорядження спільним майном, що зазначено в статтях 63 та 65 СК України. Право кожного зі співвласників на володіння, користування та розпорядження спільною власністю встановлює обов'язок кожного з них погоджувати свою поведінку, пов'язану з володінням, користуванням та розпорядженням нею, з іншим співвласником, тобто кожен співвласник, у тому числі й подружжя, при здійсненні права спільної сумісної власності зобов'язаний займати не тільки пасивну, тобто не перешкоджати одне одному в здійсненні прав, пов'язаних з цією власністю, а й активну позицію, змістом якої, є право та обов'язок кожного з подружжя узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном з другим із подружжя. Порядок розпорядження спільним майном подружжя врегульовано у Сімейному Кодексі України. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України - для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. У статті 65 СК України закріплено нову оціночну категорію "цінне майно", хоча і не надається її визначення або загальних критеріїв, які б дали змогу в разі спору віднести те чи інше майно подружжя до цінного майна. Виходячи із реальної вартості навіть 0,3908% акцій статутного капіталу ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та з урахуванням, що у ч.1 ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість, то договором стосовно цінного майна можна вважати договір, який виходить за межі дрібного побутового правочину. Законодавець, виходячи із положень ч.2 ст.65 СК України та зазначаючи, що при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого подружжя, передбачає підвищену охорону прав іншого із подружжя-співвласника майна, вимагаючи дотримання письмової форми на надання згоди на укладення договору стосовно цінного майна. Тобто, у даному випадку згода другого з подружжя на укладення договору стосовно цінного майна є одностороннім правочином на який поширюється дія відповідних вимог ЦК України щодо наслідків недодержання форми правочину, тобто згода повинна містити згоду на всі без виключення конкретні істотні умови договору. Дослідивши заяву про надання згоди на заключення договору дарування з [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом від 29 листопада 2012 року не вбачається всіх істотних умов угоди, зокрема не описаний її предмет (кількість та ціна акцій), що робить дану заяву нікчемною та унеможливлює нотаріусу, що посвідчував договір дарування акцій установити дійсну волю сторін правочину відповідно норм ЗУ «Про нотаріат», тому договір дарування цінних паперів (простих іменних акцій) у статутному фонді ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» від 3 грудня 2012 року згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 13,3183% акцій є недійсним з моменту укладення. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, що врегульовано п.1 ст.717 ЦК України. Як зазначалося, договір дарування є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваної особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Договір дарування, укладений з порушенням вимог закону про безоплатність передання іншій стороні майна у власність, є нікчемним. Предметом договору дарування може бути будь-яке майно (як індивідуально визначені речі, так і речі, визначені родовими ознаками), не вилучене з товарообороту і яке може бути у власності особи, якій воно дарується. Згідно статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути також майнові права, якими уже володіє дарувальник, або які можуть виникнути в майбутньому. З огляду на вищевикладене та положення ЗУ «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні» та ЗУ «Про акціонерні товариства» а також ст. 65 СК України ключовим є стосовно недійсності договору дарування нікчемність заяви та не проведення фактичного погодження з позивачем як спільним сумісним співвласником угоди стосовно цінного майна. Відповідно до ст.719 ЦК України «Якщо предметом договору дарування виступають валютні цінності, сума яких перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то форма такого правочину має відповідати спеціальній вимозі закону. Зокрема, такий договір обов'язково укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. На даний час неоподаткований мінімум доходів громадян становить 17 гривень. Таким чином, п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян становить 850 грн. При цьому до валютних цінностей відносяться: валюта України; платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, бони, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, ощадні книжки, інші фінансові та банківські документи), виражені у валюті України; іноземна валюта; платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені в іноземній валюті або банківських металах; банківські метали (п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 р. за N 15-93)». В ст.5 ЗУ «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», зазначено, що «Угоди щодо цінних паперів не підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не передбачено законодавством чи угодою сторін» маються на увазі випадки заключення договорів через торговця цінними паперами, як це вказано в ст.17 ч.8 та ч.9 ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок». Таким чином, в розумінні положень ст.ст. 65, 67 СК України договір дарування простих іменних цінних паперів дійсно має бути заключний в письмовій нотаріальній формі. Зміст будь-якого договору складають права і обов'язки його сторін. Отже, зміст договору дарування складають права і обов'язки дарувальника і обдаровуваного. Однією з новел Цивільного кодексу 2004 року стала можливість визнання договору дарування, як реальним, так і консенсуальним. Саме консенсуальність зумовлює можливість виникнення у обдаровуваного поряд з правами, також обов'язків. З огляду на те, що відповідно п. 2.2. Договору дарування від 3 грудня 2012 року «обдаровуваний з моменту набуття права власності на вказані цінні папери зобов'язаний виконувати вимоги по установчим документам Акціонерного товариства, а також нести обов'язки учасника (акціонера) товариства, які передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством України» та з огляду на те, що відповідно Статуту ЗАТ «ТК Уманьхліб», що прийнятий загальними зборами акціонерів протоколом №10 від 22 липня 2004 року визначено: - п.п. 3.2 - акціонери мають переважне право на придбання акцій, що продаються та обмінюються іншими акціонерами Товариства перед будь - якими особами, що не є акціонерами Товариства. порядок та умови реалізації такого переважного права визначається в окремому Положенні про порядок та умови відчуження акціонерами ЗАТ «ТК «Уманьхліб» належних їм простих іменних акцій товариства; - п.п. 1.10 акція може бути придбана також на підставі договору з її власником у порядку спадкоємства громадян чи правонаступництва юридичних осіб. Перехід та реалізація права власності на акції здійснюється відповідно до законодавства України та Положення про порядок та умови відчуження акціонерами ЗАТ «ТК «Уманьхліб» належних їм простих іменних акцій товариства. Відповідно Положення про порядок та умови відчуження акціонерами ЗАТ «ТК «Уманьхліб» належних їм простих іменних акцій товариства, що затверджено загальними зборами Товариства 22.07.2004 року протокол №10 визначено наступне: - п. 1.1 Положення визначає порядок та умови відчуження акціонерами ЗАТ «ТК Уманьхліб» належних їм на праві власності простих іменних акцій шляхом продажу та обміну цих акцій іншим особам, які не є акціонерами; - п. 2.2.2 В випадку бажання акціонера ЗАТ продати акції третім особам, що не є власниками акцій ЗАТ, він повинен направити заяву до правління ЗАТ з пропозицією умов продажу належного йому пакету акцій щодо вартості, часу (не менше 3-х місяців акціонерам ЗАТ або самим ЗАТ). Аналізуючи викладені положення [PERSON] не виконав умови Статуту та статутних документів, що вищеперераховані. Після набуття у власність акцій ЗАТ [PERSON] не вчинив жодної дії у підтримку підприємства, а навпаки, в порушення Статуту та ст. 7 ЗУ «Про акціонерні товариства» передав означений пакет акцій [PERSON] та [PERSON] - особам, що діють спільно з акціонером ЗАТ [PERSON] та інших, чим фактично позбавив позивача будь-якого впливу на підприємство, так як залишилась частка лише 37 % акцій ЗАТ, що не дає будь-якого права приймати рішення та впливати на діяльність ЗАТ «ТК «Уманьхліб». В зв'язку з викладеним вбачається заключення угоди (договору дарування акцій) [PERSON] у наслідок обману та й з даних підстав відповідно положень ст. 215, ст. 230 ЦК України, що «Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування». Так, як абсолютно зрозуміло, що на момент учинення договору дарування [PERSON] не мав наміру підтримувати підприємство, а лише ввів акціонерів [PERSON] та [PERSON] в оману з метою позбавлення їх власності на контрольний пакет акцій ЗАТ «ТК Уманьхліб» і неправомірну передачу контролю над ЗАТ іншим особам. У відповідності до положень ч.3 ст.388 ЦК України «Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках». За таких обставин та встановлених фактів після визнання договору дарування акцій недійсним необхідно витребувати відчужені [PERSON] [PERSON] акції в кінцевого власника з чужого незаконного володіння, вважаючи, що дані акції набуті [PERSON] та [PERSON] , а в послідуючому «подаровані» [PERSON] з-під арешту, що накладений судом в даній справі [PERSON] Під час судового розгляду даної справи за ухвалами суду витребовувались документи в зберігачів цінних паперів - акцій ЗАТ «ТК «Уманьхліб» - ПАТ «Банк Київська Русь» код ЄДРПОУ 24214088 адреса 04071 м. Київ, вул. Хорива, 11а та ТОВ «Прибуток плюс» код ЄДРПОУ 25395301 м. Київ, вул. Жилянська, 29 та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] придбав акції ЗАТ «ТК «Уманьхліб», які є предметом спору за позовом [PERSON] у цивільній справі за договорами купівлі-продажу, тобто відплатними договорами. Також, позивачем було подано позов стосовно недійсності правочинів - договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 18 червня 2013 року, договорів купівлі - продажу укладених між [PERSON] (продавцем акцій) та [PERSON] (покупцем акцій) від 19.06.2013 року №БВ-9/13 та купівлі - продажу між [PERSON] (продавцем акцій) та [PERSON] покупцем акцій) від 19.06.2013 року №БВ-11/13, а також витребування з чужого незаконного володіння - володіння [PERSON] даних акцій. Заявлені позовні вимоги мають одну спільну підставу для визнання недійсним даних оскаржуваних договорів (правочинів) - єдина їх мета заключення, так як встановлено, що вони заключені з метою уникнення цивільно-правової відповідальності та наслідків уникнення визнання недійсним договору дарування акцій [PERSON] [PERSON], як наслідку недійсності першого договору дарування від 03.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON], на що зокрема указує той факт, що вони заключені в період 2-х днів, тобто з 18 по 19 червня 2013 року, а також є фіктивними, тобто без мети виникнення, зміни реальних правовідносин, а з метою надання особам, що діють спільно з акціонером [PERSON] а саме [PERSON], який являється кумом [PERSON], що підтвердили відповідачі та їх представники в судовому засіданні та [PERSON] і [PERSON], які є працівниками ТОВ «Уманьпиво» та самому [PERSON] Суд вважає, неправомірність договору дарування акцій між [PERSON] та [PERSON] від 18 червня 2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним полягає в наступному: Відповідно ч.1 та ч.2 ст. 64 Закону України «Про акціонерні товариства» - « 1. Особа (особи, що діють спільно), яка має намір придбати акції, що з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, за наслідками такого придбання становитимуть 10 і більше відсотків простих акцій товариства (далі - значний пакет акцій), зобов'язана не пізніше ніж за 30 днів до дати придбання відповідного пакета акцій подати товариству письмове повідомлення про свій намір та оприлюднити його. Оприлюднення повідомлення здійснюється шляхом надання його Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, кожній біржі, на якій товариство пройшло процедуру лістингу, та опублікування в офіційному друкованому органі. У повідомленні зазначаються кількість, тип та клас акцій товариства, що належать особі (кожній з осіб, що діють спільно) та кожній з її афілійованих осіб, а також кількість простих акцій товариства, які особа (особи, що діють спільно) має намір придбати». В порушення зазначеної норми відповідач [PERSON] не повідомив емітента - ЗАТ «ТК «Уманьхліб» про бажання придбати значний пакет акцій 13,3183% статутного капіталу в [PERSON] Відповідно до положень ст.203 ЦК України «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним». Всупереч зазначеної норми договір дарування від 18 червня 2013 року не був направлений на реальну зміну правових наслідків, так як [PERSON] та [PERSON] є друзями, спільно навчались в одному класі в ЗШ №7 м. Умані, в даний час мають спільні інтереси, що підтверджується встановленими доказами у справі. Дана угода потрібна була для [PERSON] з метою прикриття від явного обману, що вчинений ним відносно позивача та його дружини [PERSON] після набуття у власність акцій, а саме - ненадання обіцяного захисту. Відповідно положень, встановлених підпунктом 213.1.7 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України операції з продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів, де відбувається перехід права власності на цінні папери, та операції з деривативами, крім операцій, що здійснюються на міжбанківському ринку деривативів, є об'єктами оподаткування акцизним податком. Пунктом 214.8 статті 214 Кодексу встановлено, що базою оподаткування особливого податку на операції з відчуження цінних паперів та операцій з деривативами є договірна вартість цінних паперів або деривативів, визначена у первинних бухгалтерських документах за будь-якою операцією з продажу, обміну або інших способів їх відчуження. В порушення зазначеної норми при укладенні угоди приватним нотаріусом Льовушкіним не було утримано та сплачено акцизний збір до Державного бюджету, що є порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, що угода не може суперечити інтересам держави і закону. В судовому засіданні відповідачі та їх представники не спростували зазначених обставин. Встановлено та підтверджується письмовими доказами, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є близькими друзями, навчались довгий час в одному класі в Уманській ЗОШ №7, за поясненнями відповідача [PERSON] - вони є співвласниками бізнесу, що стосується кредитної спілки «Еврокредит», яка зареєстрована на [PERSON] Згідно ст.234 ЦК України - «Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.». Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Неправомірність договорів купівлі - продажу, що укладені між [PERSON] (продавцем акцій) та [PERSON] (покупцем акцій) від 19.06.2013 року №БВ-9/13 та купівлі - продажу між [PERSON] (продавцем акцій) та [PERSON] покупцем акцій) від 19.06.2013 року №БВ-11/13, полягає в наступному. Із зведеного облікового реєстру станом на 17.01.2013 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають у власності по 10 штук акцій номінальною вартістю по 1 грн. на 10 грн. як слідує з аналізу попередніх зведених облікових реєстрів, що означені акції по 10 штук [PERSON] та [PERSON] отримали по договору дарування від [PERSON] в 2012 році, коли останній став акціонером ЗАТ «ТК «Уманьхліб». [PERSON] довгий час працює на підприємстві ТОВ «Уманьпиво» код ЄДРПОУ, яке належить повністю [PERSON], а [PERSON] окрім того, що працює на даному ж підприємстві без оформлення трудового договору, так, як являється пенсіонером органів внутрішніх справ фактично обіймає пост начальника служби безпеки ТОВ «Уманьпиво» та є кумом [PERSON], що підтвердили відповідачі та їх представники в судовому засіданні. З матеріалів витребуваних судом в справі, а саме договорів про відкриття рахунків в цінних паперах, виписок з журналів обліку операцій, виписок з журналів обліку розпоряджень, самих текстів оскаржуваних договорів купівлі-продажу вбачається, що означені дії вчинювались в один і той же самий момент, облікові записи на рахунках в цінних паперів [PERSON] та [PERSON] вчинюються чітко в один і той же момент. Вбачається, що зазначені особи між собою та з акціонерами [PERSON] (частка близько 48% статуту ЗАТ) діють спільно, тому стосовно даних осіб діє положення ч.1 та ч.2 ст.64 Закону України «Про акціонерні товариства» - « 1. Особа (особи, що діють спільно), яка має намір придбати акції, що з урахуванням кількості акцій, які належать їй та її афілійованим особам, за наслідками такого придбання становитимуть 10 і більше відсотків простих акцій товариства (далі - значний пакет акцій), зобов'язана не пізніше ніж за 30 днів до дати придбання відповідного пакета акцій подати товариству письмове повідомлення про свій намір та оприлюднити його. Оприлюднення повідомлення здійснюється шляхом надання його Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, кожній біржі, на якій товариство пройшло процедуру лістингу, та опублікування в офіційному друкованому органі. У повідомленні зазначаються кількість, тип та клас акцій товариства, що належать особі (кожній з осіб, що діють спільно) та кожній з її афілійованих осіб, а також кількість простих акцій товариства, які особа (особи, що діють спільно) має намір придбати», яке акціонерами [PERSON] та [PERSON] було порушене при укладенні оскаржуваних договорів купівлі - продажу. Договора купівлі - продажу, що оскаржуються в даній справі також мають як підставу їх недійсності - пов'язаність з оскарженням договору дарування від 18 червня 2013 року, тобто, в разі визнання його недійсним з моменту укладення, і в продавця по даних договорах можна говорити про відсутність необхідних повноважень на їх укладення, тому і недійсність договорів купівлі-продажу. Крім того, відповідно положень ст. 39 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» зазначено випадки обов'язкового оприлюднення інформації, що, зокрема «Інформація про власників значних пакетів (10 відсотків і більше) акцій подається Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку та емітентові цінних паперів особою, яка веде облік права власності на акції емітента у депозитарній системі України, у строки, порядку та за формою, що встановлені Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку», таким чином порушення зберігачем ТОВ «Прибуток плюс» означеного положення закону та не опублікування на спеціальному сайті інформації про набуття у власність акцій в кількості 145317 штук, що складає 13,3183% і сприяла відповідачам незаконно оформити дані договора купівлі - продажу. Також, в порушення норм Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», Закону України «Про національну депозитарну діяльність» та рішень ДКЦП стосовно обов'язку оприлюднення торговцем цінними паперами даних про всі вчинені ним угоди поза фондовою біржею угоди з цінними паперами, дані операції - оскаржувані правочини не були оприлюднені у визначений законом спосіб. Стосовно недійсності договору дарування від 23 серпня 2013 року, суд вважає, що даний договір укладено в період дії накладених Уманським міськрайонним судом в даній цивільній справі №705/4605/13-ц ухвал про накладення арешту на акції [PERSON] в кількості 45317 штук, що обліковувались в зберігача ПАТ «Банк «Київська русь» ухвали від 9 серпня 2013 року та від 21 серпня 2013 року, а також з огляду на ту обставину, що [PERSON] особисто знайомився з матеріалами справи, а тому знав про накладений арешт особисто. З викладеного вбачається невідповідність даного договору дарування положенням ст.203 ч.1 п.1 ЦК України. Слід також зазначити, що зазначений договір укладений також без мети настання реальних правових наслідків, а лише для протизаконного виведення акцій з - під арешту. Позов заявлено до відповідачів - сторін договорів дарування та купівлі - продажу. В частині витребування акцій з чужого незаконного володіння позов стосується також відповідача [PERSON], та мотиви прийнятого рішення у справі. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 16, 203, 215, 216, 229, 230, 234, 388, 655, 656, 717-719 ЦК України, ст.ст. 63, 65, 67 СК України, ст.5 Закону України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», Закону України «Про акціонерні товариства», ст.17, 39 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», Постанови ПВС України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постанови ПВС України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»,

Outcome: approved