Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

26.08.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до закінченням сином навчання, але до досягнення ним 23-х років. На обґрунтування позову зазначила, що вона з 15 лютого 1991 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який є інвалідом з дитинства, страждає психічним захворюванням. З 05 липня 2014 року Дніпропетровською психіатричною МСЕК № 1 йому встановлена друга група інвалідності строком до 01 серпня 2015 року. 21 лютого 2007 року, за ініціативою відповідача, шлюб було розірвано, а 25 вересня 2009 року шлюб було повторно зареєстровано у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції. Влітку 2012 року відповідач виїхав із міста на заробітки за межі України, при цьому пояснив, що має намір заробити грошей, щоб матеріально підтримати їх родину. Проте своїх обіцянок щодо матеріальної допомоги родині відповідач не виконав, тому вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та стягнення додаткових витрат на утримання дитини - інваліда. До досягнення сином [PERSON] віку повноліття з відповідача стягувалися аліменти у встановленому законом порядку. 05 липня 2014 року сину [PERSON] виповнилось 18 років і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача було припинено. Однак, [PERSON] продовжує навчання у середній загальноосвітній школі № 21, є учнем 9 класу. Вона робить усе можливе для життя та здоровя сина, оплачує послуги лікарів-консультантів, репетиторів, масажиста, забезпечує повноцінне харчування, задовільні побутові умови. Вважає, що участь у матеріальному утриманні сина на період його навчання повинен приймати і його батько, який має можливість надавати таку допомогу. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просила задовольнити позов. Також пояснила суду, що з 1991 року до 2012 року вони проживали з відповідачем однією сімєю. У 2012 році відповідач продав їх спільний автомобіль, частку грошей дав їй, а інші кошти від продажу машини забрав собі та виїхав за кордон на заробітки. Вона думала, що він поїхав до Росії або до Польщі. Син [PERSON] є інвалідом з дитинства, потребує постійного лікування. За час відсутності відповідача син чотири рази знаходився на стаціонарному лікуванні. Проте відповідач, виїхавши на заробітки, гроші родині не присилав. За її позовом, рішенням суду з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним вісімнадцяти років. Після досягнення віку повноліття син до 31 травня 2016 року продовжував навчатися у середній школі № 21 м. Дніпродзержинська та отримав повну загальну середню освіту. Після закінчення навчання у школі син [PERSON] не навчається ні в якому учбовому закладі, але вона наймає вчителів, які займаються з сином додатково. На підставі заочного рішення суду від 14 листопада 2014 року ухваленого у цій справі з пенсійної картки відповідача перераховувалися аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно. Заборгованість відповідача по аліментам за цим рішенням складає 15000 грн. З березня 2014 року по березень 2017 року син отримував соціальну допомогу приблизно 900 грн. на місяць, з березня 2017 року розмір соціальної допомоги становить 1200 грн. Пенсія по інвалідності сину не призначалась. У 2015 році з пенсійної картки відповідача перестали відраховуватися аліменти, так як він протягом року не отримував пенсію і нарахування йому пенсії було припинено. Знаходячись за кордоном, відповідач гроші їй не надсилав. За пять років перебування за кордоном, відповідач зробив шість грошових переказів по 100 доларів, тобто по три переказу на кожного з синів, переселаючи кошти їм, як подарунки на свята. В якому розмірі відповідач отримує пенсію, їй невідомо. [PERSON] працював за кордоном та отримував дохід приблизно 1200 доларів на місяць. Вона сама свого часу їздила на заробітки, тому їй відомо, скільки платять в Ізраїлі. До досягнення сином [PERSON] віку повноліття мати відповідача надсилала їй грошові кошти. Відповідач є працездатним, не визнаний інвалідом, з 2008 року отримує пенсію військовослужбовця за вислугу років. Він не має на утриманні інших дітей і аліменти нікому не платить. Відповідач закінчив вище військове автомобільне училище, має цивільну спеціальність. Після призначення пенсії відповідач працював у приватних осіб, їздив на заробітки у Польщу, в 2012 році поїхав в Ізраїль. Вона займається підприємницькою діяльністю, але отримує дуже малі прибутки. Представник позивачки - [PERSON] підтримувала позов [PERSON], просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] на період його навчання до 27 травня 2016 року в розмірі 1/4 частки його доходів, Надав пояснення, аналогічні його письмовим запереченням проти позову, в яких зазначив, що він погоджується з тим, що як батько, він повинний був надавати допомогу своєму сину [PERSON] на період його навчання, проте заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно. Згідно довідки СЗШ № 21 від 21 березня 2017 року, син [PERSON] після досягнення повноліття до 27 травня 2016 року навчався у середній школі № 21. 23 роки [PERSON] повинно виповнитися тільки 05 липня 2019 року, тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним 23 років і можливе стягнення аліментів до 27 травня 2016 року. Він є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1793,12 грн., інших доходів не має, після призначення пенсії він ніде не працював. Тому вважає, що аліменти належить стягнути з нього не в твердій грошовій сумі, а в розмірі 1/4 частки від його доходів, а стягнення з нього 1000 грн., тим більше 2000 грн. є неприпустимим. Також просить врахувати, що він не має власного житла і вимушений винаймати помешкання для проживання. Позивачка займається підприємницькою діяльністю, має два магазини, від яких отримує достатній дохід. Син [PERSON] також отримує від держави соціальну допомогу, як інвалід з дитинства. З 28 серпня 2012 року до 06 лютого 2017 року він дійсно перебував у Ізраїлі у паломницькому турі. Проте його друзі передавали позивачці грошові кошти на утримання сина [PERSON], що підтверджується копіями Інтернет - листування. Також в судовому засіданні відповідач пояснив, що після призначення йому пенсії він підробляв. У 2009 році на три-чотири місяці виїжджав на заробітки до Польщі. Потім вони разом з дружиною відкрили продуктові магазини, отримували добрі прибутки. У 2011 році позивачка вигнала його, а потім вони помирилися. Потім знову посварилися і він поїхав до своїх батьків, залишивши позивачці все спільне майно. У серпні 2012 року він поїхав до Ізраїлю, де перебував до 06 лютого 2017 року. В Ізраїлі він знаходився як паломник, доходи не отримував, працював при монастирях. З літа 2012 року по досягнення сином [PERSON] 18 років передав через свою матір 1/3 частину пенсії, телефонував дітям. Йому не було відомо про заочне рішення суду, яким з нього були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON]. З 2013 року став спілкуватися із синами через мережу Інтернет, коли була можливість пересилав їм по 100 доларів США. В теперішній час пенсія є його єдиним доходом, також він має проблеми із здоровям, тому важко знайти роботу. На обліку в центрі зайнятості він не перебуває. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов [PERSON] частково та стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки доходів відповідача на період з січня 2016 року по 27 травня 2016 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1991 року по 21 лютого 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11). 25 вересня 2009 року сторони повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 611 (а.с. 10), Мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9), який є інвалідом з дитинства. 05 липня 2014 року [PERSON] була встановлена друга група інвалідності, із висновком про умови та характер праці - продовжити навчання, що підтверджується довідкою МСЕК, виданою 21 липня 2014 року психіатричною лікарнею № 1 м. Дніпропетровська (а.с. 13). В теперішній час друга група інвалідності [PERSON] встановлена на строк до 01 серпня 2018 року і зроблений висновок про непридатність [PERSON] до трудової діяльності (а.с. 83). Окрім психічного захворювання, [PERSON] також страждає на інші загальні захворювання, що підтверджується додатком до посильного листа МСЕК (а.с. 17), висновком ехокардіографічного дослідження (а.с. 18). Згідно акту про проживання від 07 серпня 2014 року, затвердженого начальником дільниці № 1 ТОВ "Крона" (а.с. 15), позивачка [PERSON] та її син [PERSON] постійно з 2006 року проживають без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам'янське), [ADDRESS]. Позивачка здійснює догляд за своїм сином, який потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком лікарської комісії від 07 серпня 2014 року (а.с. 16). Таким чином, судом встановлено, що повнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, вона здійснює постійний догляд за своїм сином, який потребує такого догляду. Як вбачається із довідки КЗ "Середня загальноосвітня шкода № 21" від 21 березня 2017 року № 87 (а.с. 82), [PERSON] закінчив 11 класів 27 травня 2016 року, що свідчить про продовження навчання [PERSON] після досягнення повноліття. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, розмірі якої, починаючи з червня 2013 року становить 1793,12 грн. (а.с. 61). Як пояснив відповідач в судовому засіданні, з 2012 року до лютого 2016 року він знаходився у Ізраїлі у паломницькому турі, не працював та доходів не отримував. Факт перебування відповідача у вказаний період часу в Ізраїлі підтверджується відмітками в його закордонному паспорті (а.с. 37). Згідно довідки державного виконавця Дніпровського відділу ДВС м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з відповідача стягувалися аліменти на користь позивачки на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 26 серпня 2014 року, за виконавчим листом № 209/4891/2014, виданим на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 листопада 2014 року, яке ухвалою суду від 23 лютого 2017 року скасовано за заявою відповідача. За вказаним виконавчим листом з відповідача на користь позивачки за період з 26 серпня 2014 року було стягнуто 18000 грн. аліментів шляхом відрахувань із пенсії відповідача, яка перераховувалася на його банківську карту (а.с. 61). Згідно зі ст.199 СК України якщо повнолітні дочка чи син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоровя та матеріального становища як дітей, так і платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї. Суд вважає, що відповідач був зобовязаний надавати допомогу своєму повнолітньому сину на період його навчання, тобто до 27 травня 2016 року. З рахуванням того, що відповідач отримує пенсію за вислугу років розмірі 1792,12 грн., проте не досяг пенсійного віку, є працездатним і мав можливість працевлаштуватися та надавати допомогу своєму повнолітньому сину на період його навчання, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 860,00 гривень щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до закінчення сином навчання, тобто до 27 травня 2016 року. Сукупна сума аліментів вказаних аліментів, що підлягає стягненню за період з дати звернення до суду з цим позовом - 26 серпня 2014 року і до закінченням повнолітнім сином навчання - 27 травня 2016 року, буде приблизно складати фактично стягнуту з відповідача суму аліментів за скасованим у цій справі заочним рішенням. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто на користь позивачки 400 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом.

Outcome: partial