Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку до досягнення нею 18-літнього віку. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 2007 року. Від шлюбних відносин вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із нею та знаходяться на її утриманні. 09 січня 2014 року [PERSON] змінив своє прізвище на Король. На момент звернення до суду з цим позовом позивач та відповідач проживають окремо та ведуть окремий один від одного бюджет. Відповідач періодично приймає участь в утриманні та вихованні сина, але оскільки дані платежі мають нерегулярний характер, а в неї, як у матері не вистачає коштів на повноцінне утримання дитини, вона вимушена звернутися до суду. Позивачу, на момент звернення до суду, не відомо де та ким працює відповідач. Вважає, що нерегулярне виконання свого обов'язку щодо утримання та виховання їх неповнолітньої дитини, свідчить про незабезпечення відповідачем фізичного, духовного розвитку дитини та його лікування. Інші стягнення з відповідача не проводяться. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст.74 ЦПК України та ч.1 ст.224 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 08 лютого 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за №44 (а.с.4). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис за №178 від 13 березня 2007 року (а.с.5). Після державної реєстрації зміни імені [PERSON], [INFO] має прізвище «Король», власне імя «Олег», по батькові «Олегович», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданим 09 січня 2014 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис №01 (а.с.9). Сторони мешкають окремо, відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак він добровільно не здійснює матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимоги ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, аналогічна правова позиція викладена в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.3 ст.184 СК України, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлений у 2017 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 01 січня 2017 року - 1600 гривень. Дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Тобто, на законодавчому рівні встановлено, що мінімально необхідне матеріальне забезпечення однієї дитини віком від 6 до 18 років в Україні в 2017 році не може бути меншим за 1777 гривень. Це той законодавчо встановлений мінімум, який має забезпечувати задоволення звичайних мінімальних потреб людини для забезпечення її життєдіяльності та знаходження в соціумі. Суд не має підстав вважати, що у малолітнього сина позивача у даній справі рівень потреб задоволення, яких є мінімально необхідним для підтримання нормальної життєдіяльності є нижчим за той, який встановлений державою. Статтею 8 цього ж закону встановлено, що мінімальна заробітна плата в Україні встановлена у місячному розмірі: з 1 січня 2017 року - 3200 гривень. Також суд звертає увагу на Закон України «Про охорону дитинства», який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Так, зі статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, у суду не має підстав вважати відповідача таким, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Оскільки відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у добровільному порядку не надає, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача, стягнувши аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] на користь [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень щомісячно, починаючи з 28 квітня і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень на користь держави.

Outcome: partial