Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

29 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В ході судового розгляду справи позивач зазначила, що за рішеннями Житомирського районного суду отримує від відповідача аліменти на утримання дитини. На даний час дитина потребує більших матеріальних затрат, у відповідача змінився вид заробітку та може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 750 гривень, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач позов не визнав, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив закрити провадження по справі про що подав письмові заперечення. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що [PERSON] народився 30 березня 2009 року в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 липня 2011 року з [PERSON], [INFO] присуджено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.20). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина 1 ст.192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, оскільки змінилися майновий стан позивача і відповідача, який має нерегулярний мінливий дохід. Відповідно до вимог п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved