Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказує, що перебувала в шлюбі з відповідачем у даній справі. В шлюбі у них з відповідачем народилась дочка [PERSON], [INFO] Рішенням Тиврівського районного суду шлюб між нею та відповідачем розірваний. 07.06.2006 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу дочка [PERSON] проживає з нею і перебуває на її утриманні. 19.02.2010 року рішенням Тиврівського районного суду з відповідача на її користь присуджені аліменти в твердій грошовій сумі, а саме по 200 грн., щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Вона працює перукарем та отримує мінімальну заробітну плату. [PERSON] росте і навчається, її матеріальні потреби збільшуються, дорожчають продукти харчування, одяг та речі першої необхідності, тому їй самій важко утримувати дочку та забезпечувати їй належний рівень проживання навчання. Відповідач аліменти не сплачує, вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням допомогти їй в утриманні [PERSON], але добровільно надавати кошти на утримання дочки відмовляється. Відповідач є працездатним, місце його роботи їй невідоме, але вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в більшій мірі ніж присуджено 19.02.2010 року рішенням Тиврівського районного суду. Законом збільшений мінімальний розмір аліментів. Згідно ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що справедливим буде, які відповідач сплачуватиме аліменти на утримання дочки в сумі по 1500 грн. щомісяця. Такий розмір аліментів надасть їй можливість створити сприятливі умови для проживання та розвитку [PERSON], та не погіршить матеріального становища відповідача. Просить збільшити розмір аліментів, присуджених рішенням Тиврівського суду від 19.02.2010 року з [PERSON] на її користь в твердій грошовій сумі, з 200 грн. до 1500 гривень щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі (07.11.2018 та 13.12.2018) не зявився, хоч про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до\~ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої\~Постановою Верховної\~Ради України\~від 27.02.91\~N\~789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України Про охорону дитинства від 26.04.2001 р. батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження. Рішенням Тиврівського районного суду від 19.02.2010 р. було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі по 200 грн. щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Даної суми недостатньо для того, щоб забезпечувати дитину самим необхідним. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Позивачка [PERSON] працює перукарем, її заробітна плата становить близько 3700 грн., що стверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.09.2018 р. Зростання цін на товари та продукти харчування через рівень інфляції курсу гривні потягло значне погіршення матеріального стану позивачки, що є загально відомим фактом, який не потребує доказування. Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років на даний час складає 2027 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Відповідач [PERSON] працездатний, фізично здоровий, а тому спроможний надавати позивачці допомогу в утриманні їхньої спільної дитини. Доказів на спростування позову не надано. За таких обставин суд вважає, що вбачаються підстави для зміни розміру аліментів і визначення їх у сумі 1300 грн. Згідно п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка від сплати судового збору у даній справі звільнена. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору.

Outcome: approved