Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

08 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 403 923,85 грн., з яких: 302 400,00 грн. - основна заборгованість, 84 823,20 грн. - пеня, 7 628,65 грн. - інфляційні нарахування та три проценти річних в розмірі 9 072,00 грн.; та стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 4 039,23 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що 17 травня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди нежитлових приміщень №5, за яким орендодавець передав орендарю в оренду строком з 01.06.2012 року по 30.05.2013 року нежитлове приміщення площею 140 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] .Додатковими угодами до договору оренди № 5 від 28..05.2013 р. та від 27.05.2014 р. передбачено, що строк дії вказаного договору продовжується ще на один рік, а уразі якщо орендатор продовжує користуватися приміщеннями після закінчення строку договору, і за відсутності заперечень орендодавця, договір вважається поновленим на той же строк і за тих же умов. Позивач своє зобов`язання за договором оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року виконав, надавши відповідачу в строкове платне користування об`єкт оренди на підставі Акту приймання-передачі нежилого приміщення від 17.05.2012 року. 14 серпня 2017 року на підставі Договору-купівлі продажу нерухомого майна власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності стала [PERSON] . Таким чином, у Договорі оренди № 5 відбулась заміна кредитора, а отже до [PERSON] перейшли права та обов`язки орендодавця, передбачені договором оренди від 17.05.2012 р. Починаючи з лютого 2016 року відповідач став порушувати умови договору оренди нежитлових приміщень щодо розміру та строку оплати орендної плати. Останній платіж відповідачем було здійснено 30.11.2018 р. за листопад 2018 р. А з 10.12.2018 р. Відповідач взагалі перестав сплачувати орендну плату, у зв`язку із чим з грудня 2018 року по травень 2020 року за 18 місяців у ФОП [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 403 923,85 грн., з яких: 302 400,00 грн. - основна заборгованість, 84 823,20 грн. - пеня, 7 628,65 грн. - інфляційні нарахування та три проценти річних в розмірі 9 072,00 грн. Таким чином, неналежне виконання відповідачем укладеного між ними договору оренди нежитлових приміщень вимушує позивача звернутися з позовною заявою до суду. До суду надійшов відзив на позовну заяву ФОП [PERSON] , в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що вони не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідача зазначив, що орендоване приміщення використовував для здійснення діяльності ветеринарної клініки, крім того за власні кошти зробив там ремонт на суму більше ніж 100 000,00 грн. Також пояснив, що з осені 2018 року в орендованому приміщенні було відключено опалення, через що діяльність ветеринарної клініки була не можлива. А з 31.12.2018 року [PERSON] відключила постачання електроенергії та води в орендованому приміщенні, та заявила, що відповідач має терміново закрити клініку та звільнити приміщення, що останній і зробив. Крім того зазначив, що 10.01.2019 року орендар вивіз своє обладнання із спірного приміщення, а в кінці січня вказане приміщення було передано іншому орендатору - ФОП [PERSON] . Оскільки орендодавець умисно грубо порушив умови договору, не повідомив про свої наміри щодо подальшого використання приміщення, та втрутився в господарську діяльність орендаря, відповідач вважає договір оренди припиненим з 31.12.2018 року, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що доводи відповідача викладені у відзиві є суперечливими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Разом з тим пояснила, що ФОП [PERSON] звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до ФОП [PERSON] про розірвання Договору оренди нежилого приміщення від 17.05.2012 р. справа № 922/2907/20. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що [PERSON] вводить в оману суд і намагається отримати за одне і те саме приміщення подвійну плату, крім того позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач на даний час користується орендованим приміщення. Присутня в судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Мироненко І.С. доводи викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив підтримала, наполягала на замовленні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача ФОП [PERSON] - адвокат Самойленко Л.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, вислухавши думку учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17 травня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень №5. Пунктом 1.1 зазначеного Договору встановлено, що орендодавець на підставі Цивільного кодексу України здає, а орендар приймає в строкове оплатне користування частину окремого нежитлового приміщення орендодавця за адресою: [ADDRESS] , площею 140 кв. м. на першому поверсі. Нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності (п.1.2.Договору). Передача і повернення орендодавцю нежитлового приміщення здійснюється за актом здачі - приймання, підписання якого свідчить про його фактичну передачу і приймання (п.1.3.Договору). Отримання в оренду частини нежитлового приміщення орендодавця не тягне за собою передачу орендарю права власності на неї (п.1.4.Договору). Орендодавець дозволяє орендарю користуватись комунікаціями, розташованими в нежитловому приміщенні орендодавця, а орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих ним комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, забезпечення електроенергією, вивезення ТПВ) (п.1.6.Договору). Орендна плата за цим договором складається з плати за користування приміщенням (п.2.1.Договору). Орендна плата становить 16 800 грн. в місяць (п.2.2.Договору). Орендна плата сплачується щомісячно в термін до 10-го числа поточного місяця. Факт наданих послуг підтверджується актом, пред`явленим орендодавцем (п.2.3.Договору). Вартість орендної плати за приміщення може бути змінена за згодою сторін (п.2.4.Договору). Орендна плата сплачується готівкою через касу орендодавця (п.2.5.Договору). Сума відшкодування вартості комунальних послуг, спожитих орендарем, визначається з розрахунку фактичних витрат і ціни постачальника (п.2.6.Договору). Термін оренди визначається з 01 червня 2012 року по 30 травня 2013 року (п.3.1.Договору). Термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін (п.3.2.Договору). Орендар має право відмовитися від цього договору, попередивши орендодавця в термін за 1 місяць, при цьому сплачена наперед орендна плата не повертається (п.3.3.Договору). За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.5.1.Договору). 17 травня 2012 року сторонами був складений та засвідчений підписами та печатками сторін акт приймання-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об`єкт оренди згідно з договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, а саме: частина нежитлового приміщення на першому поверсі будівлі площею 140 кв. м. Таким чином, позивач своє зобов`язання за договором оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року виконав, надавши відповідачу в строкове платне користування об`єкт оренди. 28 травня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року, відповідно до якої строк зазначеного договору продовжено за взаємною згодою з 30 травня 2013 року по 29 травня 2014 року. 01 серпня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, якою доповнено пункт 5 Договору. За порушення термінів, зазначених в п. 2.3. договору, орендодавець має право стягнути з орендаря пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.1.Додаткової угоди). 27 травня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року, якою доповнено пункт 6 Договору. Строк зазначеного договору продовжено за взаємною згодою з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року. Крім того, обставини щодо переходу прав та обов`язків орендодавця за договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 з ФОП [PERSON] до [PERSON] з 14.08.2017 встановлені Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 по справі № 922/2306/19. У разі, якщо орендар продовжує користуватися орендованими приміщеннями після закінчення терміну договору, і при відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається відновленим на той самий строк і на тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість таких поновлень не обмежено (п.1.Додаткової угоди). Відповідно до п. 1.2 договору, нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності. З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2017, на підставі договору купівлі-продажу, право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:8,12-:-25 в нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 247,4 кв. м. за адресою: [ADDRESS] перейшло від ФОП [PERSON] до [PERSON] . Крім того, 14.08.2017 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про здійснення спільної діяльності, відповідно до якого сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері нагляду та контролю за нежитловими приміщеннями першого поверху № 1-:-8, 12-:-25 в нежитловій будівлі літ. "А-2" загальною площею 247,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідач не заперечують, що після 31.05.2015 договір оренди автоматично поновлювався на наступні роки, договірні відносини тривали. Відповідач підтверджує факт користування ним орендованими приміщеннями з 17.05.2012 до 31.12.2018 включно. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Відповідно дост. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з частиною першою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно зст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, з 14.08.2017 до [PERSON] перейшли права та обов`язки орендодавця, які передбачені Договором № 5 оренди нежитлових приміщень від 17.05.2012, тобто відбулась заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З пояснень відповідача вбачається, що він припинив свою підприємницьку діяльність в орендованих приміщеннях 31.12.2018 р. та остаточно їх звільнив 10.01.2019 р., на підтвердження чого відповідач посилається на акт, складений 10 січня 2019 року за участі свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та адвоката Зольнікової В.Н. Крім того, 01.01.2019 р. відповідачем направлено на адресу ФОП [PERSON] повідомлення про дострокове розірвання договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 р. листом на замовлення, але вказаний лист було повернуто без вручення адресатові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив пояснення відповідача, та зазначив, що відповідач ФОП [PERSON] з осені 2018 року не користувався орендованими приміщеннями. 08.04.2020 р. позивач направила на адресу відповідача претензію за договором оренди нежилих приміщень № 5 від 17.05.2012, в якій просила дотримуватись умов укладеного зазначеного договору та додаткових угод, укладених до цього договору; протягом одного календарного тижня погасити заборгованість за договором оренди, яка станом на 08.04.2020, за розрахунком третьої особи, склала 345324,73 грн. З відповіді на вказану претензію, вбачається, що відповідач відмовився погашати заборгованість по орендній платі та разом із цією відповіддю надіслав [PERSON] "Пропозицію про розірвання Договору opeнди нежитлового приміщення". У своїй відповіді від 22.05.2020 р. [PERSON] повідомила відповідача про згоду розірвати з ним договір оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 та запропонувала позивачу з`явитись 05.06.2020 о 12:00 за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем розташування спірних нежитлових приміщень, для підписання Акту приймання-передачі приміщень, які орендував відповідач. Рішенням Господарського суду Харківської області від 14 січня 2021 року у справі №922/2907/20 за позовом Фізичної особи - підприємця [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про розірвання договору, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 квітня 2021 року та набрало законної сили, ФОП [PERSON] відмовлено з задоволенні позовних вимог та встановлено, шо Договір № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 р.припинив свою дію з 01.06.2019 р. на підставі п. 6.6 договору, викладеного в редакції додаткової угоди від 27.05.2014. Про підтвердження цього факту свідчить продовження дії договору до 30.05.2019 р. (відсутність акту приймання-передачі приміщення) та здійснення орендарем дій, які свідчать про відсутність у нього наміру в подальшому продовжувати дію договору. Крім того, рішенням Господарського суду Харківської області від 04 жовтня 2021 року у справі № 922/2369/21 за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення факту припинення договору оренди від 17.05.2012 р. з 31.12.2018 р., ФОП [PERSON] відмовлено з задоволенні позовних вимог. Таким чином, суд не приймає до уваги пояснення відповідача та покази свідка про припинення договору оренди приміщення з 31.12.2018 р., оскільки вони спростовуються рішеннями Господарського суду Харківської області від 14 січня 2021 року у справі №922/2907/20 та від 04 жовтня 2021 року у справі № 922/2369/21. Доказів на підтвердження факту, що спірні приміщення з кінця 2019 року передано в оренду іншому орендатору ФОП [PERSON] відповідач суду не надав. За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Так, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором оренди з червня 2019 року по травень 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області встановлено, що Договір № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 припинив свою дію з 01.06.2019 р. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за оренду плату за період з грудня 2018 року по 31.05.2019 року, тобто за 6 місяців, яка складає 100 800,00 грн. (16 800,00 * 6). Разом з тим, п. 1 Додаткової угоди № 5 від 01 серпня 2013 року до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, передбачено, що за порушення термінів, зазначених в п. 2.3. договору, орендодавець має право стягнути з орендаря пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.5.3 Договору оренди). Так, враховуючи, що згідно Договору оренди орендна плата сплачується щомісячно в термін до 10-го числа поточного місяця та строк договору є припиненими з 01.06.2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню починаючи з першого дня прострочення - 11.12.2018 р. по 31.05.2019 р. виходячи із наступного розрахунку: [сума заборгованості]*[розмір пені, передбачений договором]/100*[кількість днів прострочення] Сума пені за грудень складає: 16 800,00*0,1/100*22=369,60 грн.; за січень 2019: 33 600,00*0,1/100/31=1041,60 грн.; за лютий 2019 року: 50 400*0,1/100*28=1411,20 грн.; за березень 2019 року: 67 200,00*0,1/100*31=2083,20 грн.; за квітень 2019 року: 84 000,00*0,1/100*30=2520,00 грн.; за травень 2019 року: 100 800,00*0,1/100*31=3124,80 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає загальна сума пені за прострочення сплати оренди за договором у розмірі 10 550,40 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Відтак, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 100 800,00 грн, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 11.12.2018 року до останнього дня дії договору включно - 31.05.2019 р., що становить 173 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 100 800,00 грн.*173 дні *3/100/365 = 1433,29 грн. Вказана формула розрахунку узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло 11 грудня 2018 року, а строк дії договору припинено з 01 червня 2019 року, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з грудня 2018 року по травень 2019 року включно. Індекс інфляції за грудень 2018 року становив 100,80 %, за січень 2019 року -101,00 %, за лютий -100,50 %, за березень -100,90 %, за квітень -101,00 %, за травень -100,70 %. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період. Отже, сукупний індекс інфляції за період з грудня 2018 року по травень 2019 року становить 105,00% % (100,80 % * 101,00 % * 100,50 % * 100,90 % * 101,00 % * 100,70 %). Сума інфляції розраховується за формулою: [сума боргу]*[сукупний індекс інфляції]-[сума боргу]. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу в розмірі 100 800,00 грн. за період з грудня 2018 року по травень 2019 року складають 5040,00 грн. (100 800,00 грн * 105/100-100 800,00 грн.). Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: т1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представництво позивача у суді здійснювала адвокат Мироненко І.С. на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 22.05.2020 року. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги, копію ордеру про надання правової допомоги, копію акту про надання послуг з описом виконаних робіт. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, розподілу підлягають не лише фактично понесені витрати (відповідно можуть бути підтверджені фінансовими документами) та і ті, що будуть в майбутньому сплачені стороною (відповідно не можуть бути підтверджені фінансовими документами). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Відповідно до вимог діючого законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу з боку сторони позивача. Таким чином, вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням послуг адвоката підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у розмірі 117 823,69 грн., з яких: 100 800,00 грн. - сума заборгованості за договором оренди, 1 433,29 грн. - 3% річних, 5040,00 грн. - інфляційні витрати, 10 550,40 грн. - пеня, частка задоволених позовних вимог складає 29,16 % (117 823,69грн.*100/403 923,85 грн.), стягненню на користь позивача з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1177,83 грн.(4039,23 грн.*29,16/100) . На підставі викладеного,

Outcome: partial