Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики, вказуючи, що 29 грудня 2012 року відповідач під розписку взяв у нього в борг 2 500 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути 2 500 доларів США в строк до 29 березня 2013 року. Вказує, що на його вимогу повернути кошти відповідач позичену суму не повернув. У звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 2 500 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 15 березня 2016 року становить 66 293,59 грн.) з урахуванням 3 % річних у розмірі 5 802,95 грн., заборгованість зі встановленого індексу інфляції 45 875,16 грн., а всього на суму 117 971,70 грн. Крім того, протиправними діями відповідача позивачеві спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Зазначені суми, а також судові витрати просить стягнути з відповідача на його користь. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Пояснив, що зазначена позивачем сума в 2 500 доларів США була передана йому як аванс в рахунок "купівлі у нього позивачем водоканалу". Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, допитавши свідка [PERSON], дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як установлено в судовому засіданні, 29 грудня 2012 року позивач передав в борг відповідачу 2 500 доларів США, про що свідчить власноруч написана відповідачем розписка. Строк повернення грошей був обговорений та вказаний в розписці до 29 березня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі\~\~може бути підтверджено\~\~розпискою позичальника.\~ Судом встановлено, що зазначена форма договору, відповідно до закону, дотримана, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 62). Встановлено, що на день предявлення позову до суду сума боргу позивачу відповідачем не повернута. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, позивач просить стягнути зазначену суму заборгованості станом на 15 березня 2016 року, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України станом на 15 березня 2016 року, розрахунок проводиться за такою схемою: за 1 долар США 26,517435грн. А отже, заборгованість, яка виникла за договором позики складається з 2 500 доларів США, що в еквіваленті становить 66 293,59 грн. основного боргу. Доводи відповідача та його представника про те, що грошові кошти, передані позивачем за вказаною вище розпискою в якості авансу в рахунок майбутньої купівлі ним певного нерухомого майна у відповідача, судом не приймаються до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України , виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З урахуванням зазначеної норми Закону суд не бере до уваги показання свідка [PERSON], про те, що грошові кошти в розмірі 2500 доларів США передані позивачем відповідачеві в якості авансу. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача основної суми боргу в розмірі 2 500 доларів США, що еквівалентно 66\~293,59 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку 3 % річних від простроченої суми, станом на 15 березня 2016 року становить 5 895,59 грн., при цьому розрахунок трьох процентів річних здійснений за кожен день прострочення за формулою: сума боргу (66 293,59 грн.) х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (1082 з 30 березня 2013 року до 15 березня 2016 року). За таких обставин позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог в\~сумі 5 802,99 грн. Разом з цим, сума грошового боргу не підпадає під перерахунок з урахуванням індексу інфляції за правилами ст. 625 ЦК України на заявлену позивачем суму 45 875 гривень 16 коп., оскільки інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, супроводжуване ростом цін на товари і послуги. Відповідно, показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання на певній території, зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Через це застосування до простроченої суми грошового зобовязання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у звязку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Звідси, відповідальність за статтею 625 ЦК України встановлена за знецінювання валюти грошового зобовязання, визначеної за статтею 524 цього Кодексу, а тому на рівень інфляції гривні, як грошової одиниці України, не можуть індексуватися суми боргу з грошового зобовязання, вираженого в еквіваленті до іноземної валюти. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що ця позовна вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді справленого судового збору в розмірі 720 грн. 97 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial