Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

18 червня 2018 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 01 листопада 2011 року його прийняли на роботу до ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на посаду викладача. 15 листопада 2012 року він був звільнений з роботи згідно ст.38 КЗпП України. В порушення вимог Колективного договору училища він за весь час роботи не отримував щомісячної надбавки 10% за роботу в групах ВПУ, яку йому повинен був виплачувати відповідач, починаючи з 01 січня 2012 року. Про цей факт йому стало відомо 17.05.2018 року, після того, як він оскаржив бездіяльність директора училища Максимова у Департамент освіти і науки Донецької області. Загальна сума недоотриманої грошової надбавки склала 1338 грн. Також, починаючи з 01 листопада 2011 року він отримував надбавку за завідування кабінетом 10%. З 01 вересня 2012 року роботодавець перестав йому доплачувати цю надбавку до посадового окладу з невідомих йому причин. Таким чином, починаючи з 01 серпня 2012 року загальна сума недоотриманої грошової надбавки за завідування кабінетом склала 519 грн. На день звільнення з роботи роботодавець також не виплатив йому заробітну плату у розмірі 1 139,76 грн. На день пред'явлення позову сума, яку відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку, становить 1013,65 грн., з розрахунку: 92,15 грн. середньоденна заробітна плата х11 днів затримки. Вважає дії адміністрації училища незаконними, оскільки відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В результаті вищезазначених протиправний дій йому була завдана також моральна шкода, яку він обґрунтовує душевними стражданнями, які він пережив у зв'язку з самим фактом недоотримання грошової компенсації, гарантованої йому ст.47 КЗпП України, пов'язаним з тим, що він не міг користуватися усіма благами і пільгами, які б дали йому грошові кошти. Також зауважує, що він є інвалідом другої групи та потребує постійного лікування. Моральну шкоду оцінює у 3000 грн., яку відповідач зобов'язаний відшкодувати йому згідно ст.237-1 КЗпП України. Позивач просив стягнути з Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» на його користь: - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 15.11.2012 року по 30.11.2012 року в сумі 1013,65 грн. - не нараховану і не виплачену надбавку 10% за роботу в групах ВПУ в сумі 1 338 грн. - не нараховану і не виплачену надбавку 10% за завідування кабінетом в сумі 519 грн. - середній заробіток за час затримки виплати грошової надбавки, починаючи з 15 листопада 2012 року і до винесення судом рішення. - у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що відповідно до умов колективного договору відповідач повинен встановити йому посадовий оклад та сплачувати за роботу в групах ВПУ 10% від посадового окладу. У розрахункових відомостях за кожний місяць, які він отримав від позивача, зазначений його посадовий оклад у 2012 році. Для розрахунку недоотриманої надбавки до посадового окладу за 2012 рік він використовував розмір посадового окладу, який зазначений у розрахункових відомостях. Про те, що відповідач здійснив з ним розрахунок тільки 30.11.2012 року, тобто із затримкою, він дізнався тільки у 2018 році, коли отримав від банку виписку по картковому рахунку. У судовому засіданні представник відповідача Матюшенко С.М. проти позову заперечувала та суду пояснила, що позивач був прийнятий до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» 01 листопада 2011 року на посаду викладача. Державний навчальний заклад «Краматорське вище професійне металургійне училище» є державною установою, яка повністю фінансується з обласного бюджету Донецької області. При складанні Колективного договору та внесення позицій стосовно виплат працівникам закладу адміністрація керується нормативними актами, постановами уряду та Законами України. Нарахування та виплата заробітної плати викладачам здійснюється на підставі тарифікаційних списків. Тарифікаційний список складається на кожного працівника окремо на навчальний рік. Тарифікаційним списком передбачені усі види основної та додаткової заробітної плати, яка нараховується на встановлене педагогічне навантаження викладачу. Постановою КМУ від 20 квітня 2007 року №643 «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки» передбачено підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) за роботу в певних типах навчальних закладів в розмірі 10%. Викладачу на вказані відсотки підвищується тарифна ставка, з якої розраховується заробітна плата, а не виплачується надбавка окремим видом оплати. Відповідачем за часи роботи позивача даний вид заробітної плати нарахований та сплачений у повному обсязі. Про це свідчить витяг з наказів «Про педагогічне навантаження», у яких окремо зазначені години в групах ВПУ та групах ПТУ для нарахування заробітної плати. На початку кожного навчального року наказом по навчальному закладу призначаються завідувачі навчальними кабінетами та виробничими майстернями. Позивач на 2011-2012 навчальний рік був призначений завідувачем кабінету загальноосвітніх дисциплін та за завідування отримував доплату. На 2012-2013 навчальний рік завідувачем кабінету позивач не призначався, відповідна доплата (а не надбавка) за завідування кабінетом йому не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідача було звільнено за власним бажанням в день подачі заяви про звільнення, тобто 15.11.2012 року, у зв'язку з тим, що відповідач посилаючись на сімейні обставини, просив звільнити його у день подання заяви, адміністрація навчального закладу пішла йому назустріч. Однак, у зв'язку з тим, що навчальний заклад фінансується із державного бюджету, розрахунок з відповідачем було проведено 30 листопада 2012 року. Позивач не довів, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, не обґрунтував суму моральної шкоди, не надав документів, які підтверджують психічні та емоційні страждання. Вислухав пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] наказом від №95-к від 01.11.2011 року був прийнятий на роботу у ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» з 01.11.2011 року на посаду викладача (а.с.46). Зазначеним наказом встановлена педагогічна надбавка згідно постанови КМУ №373 від 23.03.2011 року у розмірі 20% , надбавка за вислугу років 10%. Наказом №34-к від 15.11.2012 року позивача [PERSON] звільнено згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 15.11.2012 року (а.с.47). Як вбачається з матеріалів справи, наказом керівника ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» №18 від 01.11.2011 року, [PERSON] було встановлено педагогічне навантаження на 2011-2012 навчальний рік (з листопада) в обсязі 544 годин ( у тому числі у групах ВПУ - 95 годин, у групах ПТУ - 449 годин) (а.с.59-60, 83). Наказом керівника ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» №13 від 01.11.2011 року [PERSON] було призначено завідуючим спортивним залом (а.с.63-64). Як вбачається з тарифікаційного списку педагогічних працівників ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2011/2012 навчальний рік з 01.11.2011 року позивачу встановлена тарифна ставка окремо за роботу у групах ПТУ та групах ВПУ. Вартість години в групі ПТУ складає 16,68 грн., вартість години у групі ВПУ підвищена на 10% та складає 18,35 грн. Також з тарифікаційного списку вбачається, що [PERSON] встановлена додаткова оплата за завідування навчальним кабінетом у розмірі 10% (а.с.61-62, 84,127). Наказом керівника ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» №28 від 03.09.2012 року, [PERSON] було встановлено педагогічне навантаження на 2012-2013 навчальний рік в обсязі 623 годин (у тому числі у групах ВПУ 244 години, в групах ПТУ 379 годин) (а.с.68-69, 85). Як вбачається з наказу керівника ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» №15 від 03.09.2012 року «Про призначення завідуючих навчальними кабінетами, майстернями», позивача [PERSON] не було призначено завідуючим кабінетом або навчальною майстернею (а.с.72-73). Відповідно до тарифікаційного списку педагогічних працівників ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2012/2013 навчальний рік, [PERSON] встановлена оплата за навчальну годину у групі ПТУ у розмірі 20,40 грн., у групі ВПУ оплата за навчальну годину підвищена на 10% та складає 22,44 грн. У тарифікаційному списку не встановлена додаткова оплата за завідування кабінетом (а.с.70-71,86-87, 128). На підставі наказу №68/221 від 15.11.2012 року «Про розрахунок за педагогічне навантаження» у зв'язку зі звільненням викладача [PERSON] з 15.11.2012 року, керівником ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» було доручено бухгалтерії училища виконати повний розрахунок за виконане ним педагогічне навантаження в кількості 136 годин (а.с.74). Остаточний розрахунок з [PERSON] було проведено 30.11.2012 року, що підтверджується випискою банку за картковим рахунком позивача за період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року (а.с.24) та не заперечується представником відповідача. Пунктом 3 розділу 4 «Оплата праці» колективного договору ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2012-2015 рік (зареєстрований відділом праці УПСЗН Краматорської міської ради 06 червня 2012 року) передбачено, що адміністрація здійснює оплату праці працівників училища відповідно до Постанови КМУ від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Оплата праці педагогічних працівників проводиться виходячи з встановлених ставок заробітної плати з урахуванням підвищення, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. Педагогічне навантаження між викладачами розподіляється директором училища за згодою з профспілковим комітетом, в залежності від кількості годин, передбачених учбовими планами. Додатком №1 до Колективного договору ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2012-2015 рік передбачено підвищення посадового окладу педагогічних працівників на 10% за роботу в групах ВПУ. Додатком №3 до колективного договору передбачена доплата викладачам загальноосвітніх дисциплін за завідування кабінетами загальноосвітнього циклу у розмірі 10% ставки заробітної плати, доплата викладачам, майстрам виробничого навчання (окрім кабінетів загальноосвітнього циклу) за завідування кабінетами та лабораторіями (а.с.91-119). Посилаючись на те, що у порушення умов Колективного договору на 2012-2015 рік, відповідачем не нараховувалась на не виплачувалась надбавка у розмірі 10% посадового окладу за роботу в групах ВПУ, позивач просить стягнути недоотриману надбавку у розмірі 1338 грн. Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Позивач, відповідно до ст.45 Закону України «Про професійно-технічну освіту», відноситься до категорії педагогічних працівників. Частиною 1 ст. 47 Закону України "Про професійно-технічну освіту" зазначено, що права, обов'язки та соціальні гарантії педагогічних працівників визначаються Законом України "Про освіту" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує встановлення посадових окладів (ставок заробітної плати) науково-педагогічним, педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів та установ освіти на основі Єдиної тарифної сітки у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР директор державного професійно-технічного навчального закладу приймає на посади та звільняє з посад працівників закладу, затверджує відповідно до кваліфікаційних характеристик їхні посадові обов'язки, формує педагогічний колектив; видає у межах своєї компетенції накази і розпорядження; затверджує в межах наявного фонду заробітної плати штатний розпис і чисельність працівників навчального закладу; встановлює премії і доплати до посадових окладів і ставок заробітної плати працівників навчального закладу за конкретні результати праці . Відповідно до ст.28 Закону України «Про професійно-технічну освіту» робочий час викладача, педагога професійного навчання, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання професійно-технічного навчального закладу визначається згідно з обсягом навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи серед учнів, слухачів. Граничні обсяги навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи у професійно-технічних навчальних закладах визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. Оплата позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи викладача, педагога професійного навчання, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання є складовою системи оплати навчальної роботи. Робочий час інших педагогічних працівників встановлюється залежно від режиму роботи навчального закладу та відповідно до законодавства. Визначення заробітної плати педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів провадиться відповідно до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року № 102. Згідно з п. п.3, 4 цієї Інструкції установам і закладам освіти надано право вирішувати такі питання в галузі організації та оплати праці: затверджувати структуру й штати, встановлювати посадові оклади й ставки заробітної плати згідно з розрядами Єдиної тарифної сітки, визначеними цією Інструкцією, без дотримання середніх окладів і без урахування співвідношень чисельності керівників і спеціалістів у межах утвореного в установленому порядку фонду заробітної плати (фонду оплати праці); встановлювати надбавки за високі творчі й виробничі досягнення залежно від особистого внеску кожного працівника в межах фонду заробітної плати (фонду оплати праці); встановлювати працівникам доплати за суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування чи збільшення обсягів виконуваних робіт (вихователям і помічникам вихователів дитячих дошкільних закладів за перевищення планової наповнюваності груп), а також за виконання поряд з основною роботою обов'язків тимчасово відсутніх працівників без обмеження розмірів цих доплат та переліків суміщуваних професій (посад) за рахунок і в межах фонду заробітної плати (фонду оплати праці). Визначення ставок (окладів) працівників за розрядами тарифної сітки провадиться з урахуванням їхніх кваліфікаційних вимог. Посадові оклади встановлюються керівниками на основі діючих кваліфікаційних вимог і тарифних розрядів працівників відповідної кваліфікації з наступною атестацією або тарифікацією згідно з чинним законодавством. Ставки заробітної плати й посадові оклади педагогічних працівників встановлюються керівниками закладів та установ освіти при тарифікації за наслідками атестації. Тарифікаційні списки встановленої форми затверджуються за погодженням із профспілковим комітетом не пізніше 5 вересня і подаються вищестоящому органу управління. Згідно з п.78 цієї Інструкції середня місячна заробітна плата викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається шляхом множення годинної ставки викладача на встановлений йому обсяг річного навантаження і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Встановлена середньомісячна заробітна плата виплачується викладачу за роботу протягом навчального року, включаючи час роботи в період канікул, що не збігається з відпусткою. Викладачам, які стали до роботи протягом навчального року, середня місячна заробітна плата визначається шляхом множення годинної ставки цього викладача на обсяг навчального навантаження, що припадає на повні навчальні місяці, які залишались до кінця навчального року, і ділення цього добутку на кількість цих же місяців. Заробітна плата за неповний робочий місяць у цьому випадку виплачується за фактичну кількість годин за годинними ставками. При підвищенні ставки у зв'язку зі зміною розряду, освіти, тощо середньомісячна заробітна плата визначається шляхом множення нової годинної ставки на обсяг річного навантаження, встановленого на початку навчального року при тарифікації і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Суд зазначає, що тарифікація педагогічних працівників навчальних закладів є визначальною умовою оплати в навчальному закладі. Саме під час тарифікації визначається обсяг педагогічного навантаження кожного педагогічного працівника, встановлюється доплати та надбавки і розраховується фонд оплати праці на місяць. На підставі тарифікаційного списку визначається потреба в коштах для виплати зарплати педагогічних працівникам на рік. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року №643 «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки» за роботу у певних видах навчальних закладах передбачено підвищення розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати) працівникам установ і закладів освіти. Додатком №1 до Постанови КМУ від 20.04.2007 року №643 встановлено підвищення на 10% посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних та педагогічних працівників гімназій, ліцеїв, колегіумів, коледжів, гімназій інтернатів, ліцеїв-інтернатів, колегіумів-інтернатів, вищих професійно-технічних навчальних закладів, вищих художніх професійно-технічних навчальних закладів, професійно-художніх училищ, художніх професійно-технічних училищ. Додатком №2 до постанови КМУ №643 встановлено розмір додаткової оплати за завідування навчальними спортивними залами у загальноосвітніх навчальних закладах, професійно-технічних та вищих навчальних закладах І-ІІ рівня акредитації, стрілецькими тирами та кімнатами зберігання зброї - у розмірі 10% від посадового окладу (ставки заробітної плати). Як вбачається з дослідженого судом тарифікаційного списку працівників ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2012-2013 навчальний рік, позивачу встановлена тарифна ставка на місяць, виходячи з встановленого обсягу педагогічного навантаження, окремо за роботу в групах ПТУ та підвищена на 10 % тарифна ставка за роботу в групах ВПУ (а.с. 70-71, 128). Суд вважає, що умови колективного договору відповідачем були дотримані, оскільки позивачу була встановлена підвищена на 10% тарифна ставка за роботу в групах ВПУ, яка була виплачена у повному обсязі, що підтверджується тарифікаційним списком, розрахунковими відомостями, довідкою ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» від 11.06.2018 року про заробітну плату (а.с.6, 9-19, 70-71, 76, 128). Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача не нарахованої і не виплаченої надбавку 10% за роботу в групах ВПУ в сумі 1 338 грн. задоволенню не підлягають. Додатком №3 до Колективного договору ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2012-2015 рік також передбачена доплата викладачам загальноосвітніх дисциплін за завідування кабінетами загальноосвітнього циклу у розмірі 10% ставки заробітної плати, доплата викладачам, майстрам виробничого навчання (окрім кабінетів загальноосвітнього циклу) за завідування кабінетами та лабораторіями у розмірі 13-15% ставки заробітної плати (а.с.91-119). Як вбачається з наказу керівника ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» №15 від 03.09.2012 року «Про призначення завідуючих навчальними кабінетами, майстернями», позивача [PERSON] не було призначено завідуючим кабінетом або навчальною майстернею (а.с.72-73). Як вбачається з тарифікаційного списку педагогічних працівників ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на 2012/2013 навчальний рік, позивачу не нараховувалась додаткова оплата за завідування навчальним кабінетом, майстернею, лабораторією (а.с.70-71,128). Отже, оскільки наказом керівника ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» позивача не було призначено завідуючим кабінетом або навчальною майстернею, він не має права на отримання додаткової оплати, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача не нарахованої і не виплаченої надбавки у розмірі 10% за завідування кабінетом в сумі 519 грн. задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 15.11.2012 року по 30.11.2012 року у сумі 1013,65 грн., а також середнього заробітку за час затримки виплати грошової надбавки, починаючи з 15 листопада і до винесення судового рішення, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, позивач був звільнений з роботи 15.11.2012 року, що підтверджується наказом про звільнення та копією трудової книжки (а.с.4-5, 47). У судовому засіданні встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 30.11.2012 року, що не заперечується представником відповідача. Стаття 43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що 18 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2012 року по 30.11.2012 року. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Конституційний Суд України 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк Як встановлено у судовому засіданні, відповідач фактично розрахувався з позивачем 30.11.2012 року. Тобто, початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, а саме з 01 грудня 2012 року. Під час розгляду справи [PERSON] зазначив, що про те, що відповідач з ним не розрахувався своєчасно, він дізнався тільки тоді, коли отримав з «Укрсиббанку» виписку за своїм картковим рахунком, тобто 14 червня 2018 року (а.с.24), тому строк звернення до суду не пропустив. Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач не надав. Суд вважає, що позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду, оскільки грошові кошти були зараховані на рахунок позивача 30.11.2012 року, підстави для поновлення цього строку відсутні. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2012 року по 30.11.2012 року задоволенню не підлягають з підстав пропуску строку, передбаченого ст.233 КЗпП для звернення до суду за захистом порушеного права. Щодо вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати грошової надбавки, починаючи з 15 листопада 2012 року суд зазначає наступне. Аналіз статей 116,117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що надбавка до тарифної ставки у розмірі 10% за роботу в групах ВПУ у 2012 році була встановлена та виплачена позивачу у повному обсязі, а доплата за завідування кабінетом відповідачу правомірно не нараховувалась, суд дійшов висновку, що усі належні відповідачу при звільненні суми були виплачені відповідачем у повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за необґрунтованістю. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні не встановлено порушення з боку відповідача трудових прав позивача, які спричинили йому моральні страждання. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За подання позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі Закон), оскільки він є інвалідом 2 групи. Таким чином, судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed