Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Прокуратури Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством. В обґрунтування позову він зазначає, що 01 вересня 2008 року слідчий СВ податкової міліції Лозівської об`єднаної державної податкової інспекції (ОДПІ) у Харківській області Запара Н. стосовно нього порушив кримінальну справу №16080049 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України. 08 вересня 2008 року ст.слідчим СВ ПМ Лозівської ОДПІ у Харківській області Бовдуєм С.М. стосовно нього обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд та допитано його як підозрюваного по кримінальній справі №16080049 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. 08 вересня 2008 року накладено арешт на його рухоме та нерухоме майно. 18 вересня 2008 року йому пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину за ч. 5 ст. 191 КК України. 23 вересня 2008 року пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочинів вже за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України. 24 вересня 2008 року стосовно нього, [PERSON] , складено обвинувальний висновок, який затверджено Лозівським міжрайонним прокурором та кримінальну справу №16080049 направлено для розгляду по суті до Кегичівського районного суду Харківської області за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України. Кегичівським районним судом зазначена кримінальна справа розглядалася із жовтня 2008 року до 05 травня 2009 року. 05 травня 2009 року постановою Кегичівського районного суду Харківської області кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] , у скоєнні злочинів за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, та ч. 1 ст. 366 КК України направлено Лозівському міжрайонному прокурору Харківської області для проведення додаткового розлідування. Міра запобіжного заходу щодо нього - підписка про невиїзд. 22 травня 2009 року Лозівським міжрайонним прокурором Харківської області подано апеляцію на зазначену постанову Кегичівського районного суду. 23 липня 2009 року Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області зазначену постанову Кегичівського районного суду залишено без змін, а апеляцію прокурора - без задоволення. Кримінальну справу направлено Лозівському міжрайонному прокурору Харківської області для проведення додаткового розлідування. 26 вересня 2009 року винесено постанову про закриття кримінальної справи №16080049 в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК України. 26 вересня 2009 року слідчим СВ ПМ Артемовою Ю.Г. йому пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину за ч. 1 ст. 366 КК України і розслідування кримінальної справи №16080049 за цим епізодом обвинуваченням продовжувалося. Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд. Кримінальну справу №16080049 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 366 КК України направлено для подальшого досудового розслідування до відділення міліції у смт. Кегичівка Сахновщинського РВ ГУ МВС України у Харківській області. 07.02.2014 року кримінальна справа №16080049 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 366 КК України надійшла до відділення міліції (смт. Кегичівка) Сахновщинського РВ ГУ МВС України у Харківській області та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014220420000104 від 08.02.2014 року, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України. Ким і коли проведено перекваліфікацію злочину із ч. 1 ст. 366 КК на ч. 1 ст. 358 КК України, йому невідомо. Жодних доказів, які б підтверджували наявність в його діях складу злочину, передбаченого як ч. 1 ст. 358, так і ч. 1 ст. 366 КК України, під час досудового розслідування здобуто не було. 21 лютого 2014 року слідчий СВ Сахновщинського РВ з обслуговування Сахновщинського та Кегичівського районів ГУ МВС України у Харківській області Лещенко А.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження за №12014220420000104 від 08.02.2014 року (кримінальної справи №16080049) стосовно [PERSON] , відповідно до п. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України. Позивач зазначає, що перебував під слідством 63 місяці 14 днів, з 08.09.2008 року стосовно позивача обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно позивача, 18 вересня 2008 року пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину за ч.5 ст.191 КК України, а 23 вересня 2008 року знову пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочинів за ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України, що завдало йому значних моральних страждань, які він оцінює в 203 093,33 грн. і просить їх стягнути з Державного бюджету України на його користь, а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн. 02.05.2019 року позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме він просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 264846,40 грн моральної шкоди та відмовився від позовних вимог в частині відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 1600 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву з проханням слухати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Жигилій П.В., в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та зазначив, що у позовній заяві ним була допущенна описка щодо періоду перебування під слідством позивача так ним було вказано 63 місяця та 14 днів, разом з тим вірним необхідно вважати 65 місяців та 13 днів. З урахуванням викладеного просив відшкодувати позивачеві за рахунок Державного бюджету шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь позивача 327166 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями органів досудового слідства та прокуратури, та суду пояснив, що позивач зазнав значних душевних страждань, погіршились відносини з оточуючими людьми, порушились нормальні життєві та професійні зв`язки, тривалий час змушений був захищати свої права та інтереси. При цьому, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, була принижена його честь та гідність, він вимушений був виправдовуватись, давати пояснення своїм близьким родичам, сусідам, знайомим, що для нього було вкрай неприємним. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, направив до суду заперечення на позовну заяву в яких просив відмовити в задоволенні позову і розглянути справу у відсутність їх представника. Також зазначив, що реалізація органом дізнання свого процесуального права під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та противоправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Крім того, зазначив, що розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено, оскільки відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Враховуючи, що право позивача на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у ч.1 ст. 2 Закону та тому й відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. Представник Головного управління Національної поліції України в Харківській області в судове засідання не з`явився, просить справу слухати за його відсутності, також просить відмовити в задоволенні позову, про що пояснив в письмовому запереченні на позовну заяву та направленому до суду відзиві на уточнену позовну заяву. Так у відзиві зазначено, що позивачем невірно визначено відповідача по справі - Головне управління Національної поліції в Харківській області, яке було утворено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730, тобто після події на які вказує позивач у своєму позові, оскільки ГУНП в Харківській області не є правонаступником органів внутрішніх справ України, яке з 07.11.2015 року знаходиться у стані припинення. Доказів вчинення будь-яких неправомірних дій з боку ГУНП в Харківській області позивачем не наведено. Міра запобіжного заходу працівниками ГУНП в Харківській області відносно позивача не обиралась. Крім того, позовна заява а також уточнена позовна заява не містить доказів спричинення моральної шкоди Представник прокурори Харківської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що обставини викладені в позовній заяві є необґрунтованими і не дають підстав для її задоволення, просив суд відмовити у позові. Крім того, зазначив, що у зв`язку з набранням у 2012 році нової редакції Кримінально процесуального кодексу України інформація по вказаному кримінальному провадженню було внесено ЄРДС, разом з тим підозра по вказаному провадженню не пред`являлась, слідчі дії не проводились, тому немає підстав для задоволення позовних вимог за період з 2012 року по 2014 рік. У направленому до суду відзиві зазначив, що позивачем не надано доказів, які підтверджують наявність моральних страждань та порушення нормальних життєвих зв`язків пов`язаних з кримінальним переслідуванням. Будь - які докази щодо вчинення фізичного чи психологічного впливу на позивача взагалі відсутні. Позивачу за вказаним кримінальним провадженням повідомлення про підозру не пред`являлось, слідчих дій відносно нього не проводилось. Крім того, згідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Отже, за умови доведеності спричинення позивачу моральних страждань в якості розрахункової величини необхідно застосовувати 1600 гривень. Заслухавши пояснення представника позивача, представника прокурори Харківської області, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку. Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності в межах заявлених позовних вимог, які включають правові і фактичні обставини справи. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 01.09.2008 року слідчим СВ податкової міліції Лозівської ОДПІ у Харківській області Запара Н. стосовно позивача порушено кримінальну справу № 16080049 за ч. ст.191 КК України. (а.с.10, справа №624/603/17) 08.09.2008 року на підставі постанови ст. слідчого СВ ПМ Лозівського ВДПІ в Харківській області Бовдуй С.Н. [PERSON] обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд (т.1, а.с.102 к-п № [NUMBER] ). Постановою 08.09.2008 року винесеної ст. слідчим СВ ПМ Лозівського ВДПІ в Харківській області Бовдуй С.Н., накладено арешт на вклади, цінності та інше рухоме та нерухоме майно [PERSON] , де б воно не знаходилося. (т.1, а.с.203 к-п № [NUMBER] ). 18 вересня 2008 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочину за ч.5 ст.191 КК України. (т.1, а.с.213 к-п № [NUMBER] ). 23.09.2008 стосовно [PERSON] складено обвинувальний висновок, затверджений Лозівським міжрайонним прокурором, кримінальну справу №16080049 направлено для розгляду до Кегичівського районного суду Харківської області. З жовтня 2008 року по 05 травня 2009 року вищевказана кримінальна справа розглядалася в Кегичівському районному суді Харківської області. 05.05.2009 року постановою Кегичівського районного суду Харківської області кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочинів за ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України направлено Лозівському міжрайонному прокурору у Харківській області для проведення додаткового розслідування. (т.2, а.с.58 к-п № [NUMBER] ). 22.05.2009 року Лозівським міжрайонним прокурором Харківської області подано апеляцію на зазначену постанову Кегичівського районного суду Харківської області. 23.07.2009 року Ухвалою колегії суддів судової падати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області постанову Кегичівського районного суду Харківської області залишено без змін, а апеляцію прокурора залишено без задоволення.. Міра Запобіжного заходу щодо [PERSON] підписка про невиїзд. Кримінальну справу направлено Лозівському міжрайонному прокурору Харківської області для проведення додаткового розслідування.(а.с.31-33, справа 624/603/17). 26.09.2009 року винесена постанова про закриття кримінальної справи №16080049 в частині пред`явленого обвинувачення за ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.2 ст.364 КК України. 26.09.2009 року слідчим СВ ПМ Артемовою Ю.Г. [PERSON] було пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину за ч.1 ст.366 КК України. 13.05.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області винесена постанова про проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (т.2, а.с.150-151, к-п № [NUMBER] ). 19.05.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області винесена постанова про проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] , а саме, за адресою: [ADDRESS] .(т.2, а.с.165-166, № [NUMBER] ). 26.05.2010 року постановою слідчого СВ ПМ Лозівського ВДПІ в Харківській області Артемовою Ю.Г., припинена кримінальна справа в частині пред`явленого обвинувачення у відношенні [PERSON] за ознаками злочинів передбачених ст.ст.191 ч.5, 364 ч.2 КК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу даних злочинів.(т.2, а.с.171-173). 26.05.2010 року слідчим СВ ПМ Лозівського ВДПІ в Харківській області Артемовою Ю.Г. винесена постанова про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого за ч.1 ст.366 КК України (т.2, а.с.181-182, №120142204200104). 28.05.2010 року винесена постанова про направлення кримінальної справи №16080049 за обвинуваченням [PERSON] за ст.366 ч.1 КК України до Кегичівського районного суду Харківської області для вирішення питання щодо її закриття на підставі ст.11-1 ч.3 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності. (т.2, а.с.191-197, №120142204200104.). 25.11.2010 року винесена постанова Кегичівського районного суду про відмову в закритті кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України, відповідно до ст.11-1 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності. Міру запобіжного заходу [PERSON] залишено без змін підписка про невиїзд. (т.2, а.с.212-214, №120142204200104). 17.02.2011 року Ухвалою колегії суддів судової падати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області апеляцію помічника Лозівського міжрайонного прокурора залишено без задоволення, а постанову Кегичівського районного суду від 25.11.2010 року у відношенні [PERSON] - без змін. (т.2, а.с.230-231, № [NUMBER] ). 12.04.2011 року начальником СВ ПМ Лозівського ВДПІ Савельєвим В.В. винесена постанова про зміну кваліфікації дій обвинуваченого, відповідно до якої по кримінальній справі №16080049 кваліфікацію дій обвинуваченого [PERSON] змінено на ст.358 ч.1 КК України. (т.3 а.с.3, №120142204200104). 21.04.2011 року начальником СВ ПМ Лозівського ВДПІ Савельєвим В.В. винесена постанова про зупинення досудового розслідування по кримінальній справі №16080049. (т.3, а.с.15, №120142204200104). 27.09.2011 року заступником Лозівського міжрайонного прокурора Хряпинським А, винесена постанова згідно якої постанова слідчого СВ ПМ Лозівського ВДПІ Артемової Ю.Г. від 26.05.2010 року про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого за ст.366 ч.1 КК України відмінена, як незаконна та не обгрунтована.(т.4, а.с. 76-77, №120142204200104). 27.09.2011 року начальником СВ ПМ Лозівського ВДПІ Савельєвим В.В. винесена постанова про передачу кримінальної справи за підслідністю, відповідно до якої кримінальна справа №16080049, яка порушена за фактом вчинення злочину за ч.1 ст. 358 КК України, передати Лозівському міжрайонному прокурору для подальшого направлення справи за підслідністю. (т.4, а.с.78, №120142204200104). 27.09.2011 року начальником СВ ПМ Лозівського ВДПІ Савельєвим В.В. винесена постанова про зміну кваліфікації по кримінальній справі, згідно якої кваліфікацію злочину по кримінальній справі №16080049 змінено на ст.358 ч.1 КК України.(т.4, а.с.79, №120142204200104). Слідчим Сахновщинського РВ (з обслуговування Сахновщинського та Кегичівського районів) ГУ МВС України в Харківській області до ЄРДР внесені відомості про вчинення злочину [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, що підтверджується Витягом з кримінального провадження №12014220420000104 від 08.02.2014.(т.4, а.с.8, №120142204200104). 21.02.2014 слідчим СВ Сахновщинського РВ з обслуговування Сахновщинського та Кегичівського районів ГУ МВС України в Харківській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження за №12014220420000104 від 08.02.2014 року (кримінальна справа №16080049) стосовно [PERSON] відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України. (т.4 а.с.88, №120142204200104). Таким чином, суд приходить висновку, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом протягом 65 місяці 13 днів. Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно достатті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно з пунктом 1статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з пунктами 5 частини 1 статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з твердженнями позивача, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури він впродовж тривалого проміжку часу (65 місяці 13 днів) зазнавав душевних страждань, пов`язаних з протиправною поведінкою щодо нього, оскільки обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд було порушено його право на свободу пересування, внаслідок чого він не міг виїхати на відпочинок чи лікування, а інформація відносно нього про порушену кримінальну справу принижувала честь та гідність і ділову репутацію, що формувало в його оточенні і на роботі негативну думку про нього. Вказані обставини порушили звичайний ритм життя позивача, призвели до погіршення реалізації ним своїх звичок і бажань, внаслідок чого [PERSON] був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища. Крім того, вказані обставини привели до погіршення стану здоров`я позивача, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні медичними документами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2020 року встановлено на рівні 5000 грн. Внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням позивача під слідством та судом, мінімальний її розмір за 65 місяці 13 днів повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2020 рік в сумі 5000 грн (мінімальний розмір), та становить 65 х 5000 + (5000: 30х 13) = 327166 грн. 67 коп. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Разом з тим позивач та його представник просить відшкодувати моральну шкоду з установленого законодавством розміру заробітної плати станом на вересень 2020 року у розмірі 327166 грн.. Посилання відповідачів на пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" N 1774-УІІІ від 06.12.2016 року (із змінами, внесеними згідно із Законом N 2415-VIII від 15.05.2018 року) якими встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року, суд вважає безпідставними, оскільки, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до виниклих правовідносин відсутні. Крім того, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", чітко визначено порядок відшкодування даної шкоди виходячи саме з мінімальної заробітної плати. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 327166 грн. 67 коп. (триста двадцять сім тисяч сто шістдесят шість гривень 40 коп.). моральної шкоди. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок держави, так як відсутній порядок компенсації судових витрат у зв`язку зі звільненням обох сторін від їх оплати.

Outcome: approved