Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина та повнолітньої доньки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10 жовтня 1995 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, є батьками двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач з липня 2016 року проживає окремо, періодично надавав матеріальну допомогу, а з березня 2018 року матеріально не допомагає. Донька на даний час продовжує навчатися, є студенткою ІІ курсу магістратури Навчально-наукового інституту агроекології та землеустрою за спеціальністю «Екологія», за державним замовленням, денної форми навчання, проживає в гуртожитку. Крім того діти перебувають на диспансерному обліку у лікаря і періодично лікуються. Вказує, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, постійно їздить на роботу за кордон, а тому може утримувати дітей. Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених вимог, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини у зв'язку з навчанням в розмірі 4300 грн. до 31 грудня 2018 року, на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення повноліття. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Крім того, у заяві зазначив, що не має регулярного доходу, є фізично здоровим, інших осіб, крім неповнолітнього сина, на утриманні не має. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до частини 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, (аркуш справи 6), є батьками двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (аркуш справи 7-8). Судом з'ясовано, що діти проживають разом з матір'ю - позивачкою та перебувають на її утриманні (аркуш справи 10, 13). [PERSON], та [PERSON] знаходяться на диспансерному обліку у сімейного лікаря (аркуш справи 14-15). [PERSON] є студенткою ІІ курсу магістратури Навчально-наукового інституту агроекології та землеустрою за спеціальністю «Екологія», за державним замовленням, денної форми навчання. Навчання на ІІ курсі триває з 07 серпня 2018 року по 31 грудня 2018 року (аркуш справи 9). Згідно з статтею 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтями 182, 200 цього Кодексу передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] у зв'язку з її навчанням потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а її батько [PERSON] спроможний таку надавати. Щодо аліментів на неповноліттю дитину суд враховує наступне. Згідно з частиною 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України). За змістом частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дітей, крім того інших осіб на утриманні не має. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей. Крім того, як слідує з частиною 2 статтю 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 2000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у зв'язку з навчанням у розмірі 4300 гривень до моменту закінчення навчання - 31 грудня 2018 року. За згодою сторін суд не допускає негайного виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, статей 180-183, 191, 198, 199, 200, СК України та

Outcome: approved