Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

10.03.2020 р. позивач Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулося до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45369,02 грн. за кредитним договором № б/н від 16.10.2018 року, а також судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 16.10.2018 р. відповідач [PERSON] звернувся в банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим у той же день підписав заяву Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. 16.12.2018 р. кредитний ліміт за карткою був встановлений на рівні 15 000,00 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", Правилами користування платіжною карткою і "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті: privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 14.01.2020 року має заборгованість у розмірі 45369,02 грн, з яких: 27235,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, яка в тому числі є заборгованістю за простроченим тілом кредиту; 9246,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 6250,38 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2136,62 грн. - штраф (процентна складова). Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач був змушений звернутися з названим позовом до суду. Ухвалою суду від 07.04.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 17.11.2020 р. відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та вважав, що позивач подав позовну заяву без належних та допустимих доказів існування заборгованості та його розміру, оскільки ним в добровільному порядку були перераховані кошти в сумі 10 000,00 грн, які не враховані позивачем при пред`явленні позову до суду. Також відповідач зазначив, що позивачем не додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, які діяли на дату укладення кредитного договору. У відповіді на відзив позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі, оскільки з наданої суду виписки по руху коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, виписка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Вважав, що позивачем надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань. 11.12.2020 р. позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором № б/н від 16.10.2018 р. в розмірі 46385,32 грн., з яких: 37140,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 37120,32 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9245,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України. Також просили стягнути з відповідача судові витрати. У своїх запереченнях відповідач [PERSON] зазначив, що позивачем так і не надані Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів Банку, які діяли станом на момент укладення кредитного договору, тобто на 16.10.2018 р. Надані позивачем в якості доказів в додатках до позову витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копія Умов та Правил надання банківських послуг не містять відомостей, які б свідчили про те, що саме вони були доведені до його відома як споживача 16.10.2018 р., тобто у день підписання ним анкети-заяви та що саме вони діяли на час укладення договору між ним та позивачем, тобто 16.10.2018 р. Також заперечував проти стягнення з нього штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредитних коштів, які таких, що нараховані позивачем з порушення норм цивільного законодавства. В судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїх запереченнях на відповідь на відзив просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, вважаючи вимоги останнього не підтвердженими належними доказами та просив суд стягнути з позивача на свою користь судові витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 16.10.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив, що з фінансовими умовами надання кредиту ознайомлений. З наданого банком розрахунку, у відповідача за кредитним договором № б/н від 16.10.2018 р. станом на 14.01.2020 року має заборгованість у розмірі 45369,02 грн, з яких: 27235,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, яка в тому числі є заборгованістю за простроченим тілом кредиту; 9246,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 6250,38 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2136,62 грн. - штраф (процентна складова). 11.12.2020 р. позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог до відповідача [PERSON] та просив стягнути з останнього заборгованість за договором № б/н від 16.10.2018 р. в розмірі 46 385,32 грн, з яких: 37140,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 37120,32 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9245,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України. Також просили стягнути з відповідача судові витрати. З наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.10.2018 р. станом на 24.11.2020 р. вбачається, що відповідачем періодично вносилися кошти на погашення кредитної заборгованості. Так, згідно з вказаним розрахунком заборгованості, останній платіж відповідачем був здійснений 11.09.2021 р. в сумі 10 000,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У заяві позичальника від 16.10.2018 року не зазначено жодної інформації про розмір процентної ставки. Стосовно стягнення процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, для покладення на боржника відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідним є прострочення виконання останнім взятого на себе зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, можливість нараховувати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором починається лише після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Матеріали справи не містять інформації ані про закінчення строку дії укладеного між сторонами кредитного договору, ані про вимоги позивача до відповідача повернути кредит достроково, що свідчить про недоведеність закінчення дії договору та прострочення відповідачем зобов`язання. З огляду на наведене, суд вважає за потрібне відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 9 245,00 грн., заявлених у заяві про збільшення розміру позовних вимог. Суд також зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16.10.2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про збільшення розміру позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості - підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.10.2018 року у розмірі 37140,32 грн. заборгованості за тілом кредиту, яка складається з суми заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі - 20,00 грн. і заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 37 120,32 грн. Що стосується питання компенсації судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до о ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем при звернення до суду з позовом був сплачений судовий збір в сумі 2102,00 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк були задоволені часткового та ухвалено судом стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту від 16.10.2018 р. в сумі 37 140,32 грн., то сума судового збору, яка підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог становить 1 683,05 грн. До витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу відповідач [PERSON] надав суду договір про надання послуг з правничої допомоги від 16.11.2020 р., копію квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 16.11.2020 р. про оплату відповідачем [PERSON] послуг адвоката Астаніної Л.Д. в сумі 1000,00 грн. на підставі договору про надання правничих послуг від 16.11.2020 р., опис послуг з професійної правничої допомоги від 17.11.2020 р.; договір про надання послуг з правничої допомоги від 03.02.2021 р., копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 03.02.2021 про оплату відповідачем [PERSON] послуг адвоката Астаніної Л.Д. за договором про надання послуг з правничої допомоги від 03.02.21 р. в сумі 1000,00 грн., опис послуг з професійної правничої допомоги від 05.02.2021, виданого адвокатом Астатіною Л.Д. З наданих суду документів вбачається, що відповідачем були понесені витрати на надання професійної правничої допомоги на загальну суму 2000,00 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог сума витрат на професійну правничу допомогу яка підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог становить 1601,38 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено частково, доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу суду не надано, з урахуванням положень законодавства щодо покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог при частковому задоволенні позову, а також положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з тим, що з відповідача належить до стягнення більша сума судових витрат, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача [PERSON] сплатити позивачу АТ КБ ПриватБанк різницю судових витрат в сумі 81,67 грн., звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Outcome: partial