Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

12.08.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, шляхом зняття їх з реєстрації обліку в квартирі, що належить позивачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~\~позовних вимог позивач посилається на те, що йому, [PERSON] , [INFO] , на підставі договору дарування квартири від 05.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Рибалко Д.В. на праві власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 43 кв.м., загальною площею 64 кв.м.. Після укладення договору дарування, позивач протягом 2018 -2020 здавав кімнату в квартирі в оренду кожному з відповідачів, та відповідачі, поживши якийсь час в кімнаті, просили зареєструвати їх на півроку, на що [PERSON] погоджувався та зареєстрував в квартирі: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 26.03.2019; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 13.03.2020; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 03.05.2019; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 24.02.2020; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 08.05.2019; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 03.05.2019; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 03.05.2018. Востаннє він зареєстрував [PERSON] 13.03.2020, проте останній в квартирі ніколи не проживав. З моменту, коли в позивача дуже захворіла мама він перестав здавати кімнату, але відповідачі з квартири в добровільному порядку не виписалися. Втім, дані особи, - відповідачі у справі, в квартирі не проживають, їх особистих речей в квартирі немає. Реєстрація відповідачів позбавляє [PERSON] можливості вільно користуватися власністю, оскільки він вимушений сплачувати комунальні послуги за осіб, які в квартирі ніколи не проживали та не проживають. В добровільному порядку вони не знялися з реєстраційного обліку та їх місцезнаходження позивачу не відомо, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 справа передана для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.27). Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судових засідань повідомлялись належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення про виклик у судове засідання разом із копією ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданих до неї документів та шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання за місцем реєстрації (а.с.17-23, 28-34), не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 05.11.2020, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлялись про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 05.04.2018, посвідченого ПН ХМНО Харківської області Рибалком Д.В. та зареєстрованим в реєстрі за №446 (а.с.5). Право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру № 119833710, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1525316263101 від 05.04.2018 (а.с.6). Згідно Довідки про зареєстрований у житловому приміщення осіб від 20.07.2020, на теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , (з 25.03.2010), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (з 18.01.2019), [PERSON] , [INFO] (з 26.03.2019), [PERSON] , [INFO] (з 13.03.2020), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (з 03.05.2018), [PERSON] , [INFO] (з 24.02.2020), [PERSON] , [INFO] (з 08.05.2019), [PERSON] , [INFO] (з 03.05.2019), [PERSON] , [INFO] ( з 03.05.2018) (а.с.4, 13). 29.10.2020 складено Акт про не проживання осіб за місцем реєстрації, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчують те, що вквартирі за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] починаючи з липня 2019 року по сьогоднішній день не проживають. Їх особистих речей в приміщенні квартири немає (а.с.36). Крім того, адвокатом Христофоровою К.С. було опитано осіб, про що складено протоколи опитування адвокатом особи за її згодою. Так, згідно протоколу від 29.10.2020, адвокатом було допитано [PERSON] , яка пояснила, що вона знає [PERSON] , він є батьком її знайомої [PERSON] . Зі слів [PERSON] , [PERSON] відомо, що [PERSON] здавав в оренду квартиру та реєстрував там сторонніх осіб приблизно з 2018 року. Особисто вона бачила сторонніх осіб в квартирі один раз, їй було повідомлено, що це квартиранти. [PERSON] , зі слів [PERSON] , відомо, що [PERSON] припинив здавати кімнату в оренду, але особи, що там проживали так і залишились там зареєстровані і з реєстраційного обліку не знялись (а.с.37). [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] , їй також відомо, що він здавав в оренду кімнату в квартирі [ADDRESS] з 2018 року та вона дійсно бачила сторонніх осіб, але усього декілька разів. Також пояснила, що [PERSON] припинив здавати кімнату, втім особи, яких він раніше реєстрував в квартирі так і залишились там зареєстровані і з реєстраційного обліку не знялись але не проживають та в квартирі немає їх речей (а.с.38). [PERSON] дав пояснення про те, що [PERSON] є його другом. В період до 2019 року він декілька разів бачив сторонніх осіб у квартирі [ADDRESS] , яким [PERSON] здавав в оренду кімнату. Йому також відомо, що з середини 2019 року [PERSON] перестав здавати в оренду кімнату, але особи, що там були зареєстровані, не виписались за його адресою (а.с.39). Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відсутні за місцем реєстрації, не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, у зв`язку з чим позивач, як власник житла, має перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст.\~391\~ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016, вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~"\~Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст.\~11\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.\~Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою за адресою [ADDRESS] з наведених вище підстав. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved