Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

10.06.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання порядку користування квартирою [ADDRESS] , що є їх спільною власністю. Позовні вимоги мотивовано тим, він є власником 1/5 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 02.03.1998 року, зареєстроване в БТІ м.Маріуполя 13.03.1998 року. Іншими співвласниками квартири є відповідачі по справі. За технічними характеристиками квартира складається з трьох ізольованих житлових кімнат, площею 15,24 кв.м, 20,4 кв.м, та 14,13 кв.м. Через відсутність домовленості з відповідачами щодо порядку користування квартирою просив суд у користування позивача виділити житлову кімнату, площею 15,24 кв.м, а у користуванні відповідачів залишити житлові кімнати, площею 20,4 кв.м та 14,13 кв.м. 01.10.2020 року на адресу суду від [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] надійшов зустрічний позов про припинення права особи на частку в спільному майні, згідно якого позивачки просили припинити право відповідача на 1/5 частину квартири [ADDRESS] та визнати за кожною з позивачок право власності на 1/10 частину вищевказаної квартири. Позовні вимоги мотивовано тим, що трикімнатна квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивачів [PERSON] , [PERSON] , а також відповідача [PERSON] . У 1998 році квартира була набута у власність в порядку приватизації державного житлового фонду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З часу приватизації була зареєстрована та постійно проживала у спірній квартирі позивач [PERSON] разом із батьками [PERSON] та [PERSON] . 09 серпня 2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-829. За заповітом [PERSON] все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповідав донці - [PERSON] 09 серпня 2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-827. За заповітом [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповідала донці - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що 11.12.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис про смерть №180. Після смерті [PERSON] , за заявою спадкоємиці за заповітом [PERSON] , Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №350/2019. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що 06.12.2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис про смерть №1753. Після смерті [PERSON] , за заявою спадкоємиці за заповітом [PERSON] , Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №351/2019. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] . Після смерті батьків позивач по справі [PERSON] залишилась проживати у спірній квартирі. Станом на день звернення до суду в квартирі постійно проживає позивач по справі [PERSON] разом зі своєю сім`єю, яка одноосібно несе витрати з утримання житла. Відповідач в спірній квартирі не проживає, в утриманні житла участі не приймає, тривалий час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного позивачі за зустрічним позовом просили припинити право відповідача на 1/5 частину квартири [ADDRESS] та визнати за кожною право власності на 1/10 частину вищевказаної квартири. 09 грудня 2021 року від представника позивача [PERSON] та позивача [PERSON] надійшли заяви про залишення первісного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання порядку користування квартирою, що є спільною власністю, без розгляду. 09 грудня 2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання порядку користування квартирою, що є спільною власністю - залишено без розгляду. 09 грудня 2021 року від представника позивача [PERSON] та позивача [PERSON] надійшли заяви про визнання зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про припинення права особи на частку в спільному майні. Позивачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Звонарьов В.В., повідомлені належним чином про дату, місце та час судового засідання до суду не прибули. На адресу суду надійшла заява від адвоката Звонарьова В.В. про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Васильєва Н.В., повідомлені належним чином про дату, місце та час судового засідання, до суду не з`явились. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що трикімнатна квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивачів та відповідача. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1998 року, виданого ЖКУ ВАТ «Азов» квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим №7-211 від 16.07.2020 року [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , 1/5 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим №7-212 від 16.07.2020 року [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , 1/5 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта квартира [ADDRESS] розташована на 4 поверсі багатоквартирного житлового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 49,77 кв.м, в тому числі 1-а кімната - 15,24 кв.м, 2-а кімната - 20,40 кв.м, 3-я кімната - 14,13 кв.м, кухня - 7,06 кв.м, ванна кімната - 3,28 кв.м, вбиральня - 1,39 кв.м, коридор 18,77 кв.м, загальна площа квартири - 86,71 кв.м. Відповідно до довідки про склад сім`ї №30 від 08.01.2020 року, за підписом голови КСН «Нікопольський» Мороховської Г.І., за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] . Відповідно до висновку №4 судової будівельно-технічної експертизи від 01.03.2021 року, виконаного ФОП судовим експертом Новіковим В.С. виділити в натурі 1/5 частку квартири [ADDRESS] , не представляється можливим за відсутністю технічної можливості організації додаткової кухні, санвузлу та окремого входу згідно ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення». Ринкова вартість 1/5 частки квартири [ADDRESS] , складає 103119 (сто три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень. Відповідно до матеріалів спадкової справи №19/2020 після смерті [PERSON] , що заведена 16.03.2020 року приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Лупіновою Н.Є., спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . Відповідно до заповіту за реєстровим №2411 від 05.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишовою В.В., на випадок своєї смерті [PERSON] , все своє майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] . 16.04.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №516, за яким [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] після [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 11.05.2012 року [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис про шлюб №154 від 11.05.2012 року. Відповідно до платіжного доручення №6151548596 від 23 червня 2021 року позивачем [PERSON] сплачено грошову суму у розмірі 51 559,50 грн. (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 50 коп.), на рахунок отримувача: Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області, код отримувача 26288796, банк отримувача 410001 Державна казначейська служба України, м.Київ, рахунок отримувача UA828201720355259003000011792, в якості компенсації вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до платіжного доручення №6151524326 від 23 червня 2021 року позивачем [PERSON] сплачено грошову суму у розмірі 51 559,50 грн. (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 50 коп.), на рахунок отримувача: Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області, код отримувача 26288796, банк отримувача 410001 Державна казначейська служба України, м.Київ, рахунок отримувача UA828201720355259003000011792, в якості компенсації вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] . До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних правовідносин, визначені у ст.2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Як зазначено в ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) Частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) Річ є неподільною; 3) Спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) Таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року №6-68цс12, ухвалі Верховний Суд України від 23.06.2010 року, постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №760/8958/15-ц. Цей висновок суду також базується на практиці Європейського Суду, який неодноразово зазначав, що будь-який захід, який становить втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, має бути здійснений з дотриманням справедливого балансу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Цей баланс, як правило, досягається тоді, коли є компенсація, співмірна з вартістю майна на момент його вилучення. В разі наявності такого фінансового відшкодування буде забезпечено справедливий баланс, і не буде покладено надмірний тягар на заявника. Такого висновку Європейський Суд дійшов у справах "PincovaandPinc проти Чехії", заява №36548/97, п.53, рішення від 05/11/2002; "The Former King of Greeceandothers проти Греції", заява №25701/94, п.89, рішення від 23/11/2000. Судом встановлено, що частка відповідача [PERSON] у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі. Відповідно до пояснень, наданих в судовому засіданні відповідачем [PERSON] , він з 1993 року проживає разом з дружиною в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в теплу пору року проживає у дачному будинку в садівницькому товаристві «Кальчик», [ADDRESS] . Отже, припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] та членам його сім`ї. Суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права відповідача на 1/5 частку в спільному майні, а саме: в квартирі [ADDRESS] , із виплатою [PERSON] грошової компенсації за таку частку та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/10 частки квартири за кожною. На підставі викладеного,

Outcome: approved