Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

27.09.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] в м. Змієві Харківської області її баби - [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загальна площа 37,1 м. кв., житлова площа 18,7 м. кв.) з надвірними будівлями. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] в м. Зміїв Харківської області померла її бабуся (мати її матері) - [PERSON] . Мати позивача - [PERSON] померла раніше [PERSON] , а саме [INFO] . Останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] була адреса: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що підтвердити факт реєстрації баби - [PERSON] в зазначеному домоволодінні не має можливості, оскільки у [PERSON] відсутня будинкова книга на будинок, але факт одноособового проживання [PERSON] саме за адресою [ADDRESS] , підтверджується даними акту депутату Зміївської міської ради, що складений в присутності свідків 26.07.2021. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк ніхто не звертався, аж до 2021 року, позивач зазначає, що вона вважала та вважає, що спадщину вона прийняла, однак, має перешкоди у її оформленні. Про існування заповіту та інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті бабусі відомості відсутні. Спадщина після смерті [PERSON] складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій на праві особистої приватної власності, оскільки був успадкований нею після смерті її чоловіка. У травні 2021 позивач, як спадкоємець померлої, звернулася до КП "Зміївське БТІЗМА" з заявою щодо отримання інформації по житловому будинку [ADDRESS] та 13.05.2021 отримала довідку №1361, відповідно до якої вказаний будинок станом на 31.12.2012 належав [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину. Отримавши вказану відповідь КП "Зміївське БТІЗМА" позивач вирішила звернутися до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільової С.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі. Перевіркою спадкового реєстру було встановлено, що з заявами про прийняття або відмову від спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався [PERSON] було запропоновано надати довідку про те, хто мав зареєстроване місце проживання разом з спадкодавцем станом на день її (баби) смерті. Однак, [PERSON] позбавлена можливості підтвердити факт свого спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті [INFO] . Відповідно до відповіді нотаріуса наданої [PERSON] , оскільки відсутні відомості щодо реєстрації місця проживання спадкодавці на день смерті, а також, щодо осіб, які були зареєстровані з нею на цю дату за однією адресою, а також відсутність будинкової книги, що не дає можливість встановити коло осіб, що фактично прийняли спадщину, а отже, є спадкоємцями після померлої [INFO] [PERSON] , позивачу було роз`яснено право звернутися до суду для захисту своїх прав. При цьому, даними акту депутату Зміївської міської ради складеного у присутності свідків 26.07.2021 вбачається, що [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] та разом з нею на день смерті проживала тільки [PERSON] , а після смерті продовжила управляти спадковим майном. З зазначених підстав [PERSON] , просила позов задовольнити. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 29.09.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.10.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області - Шатна М.С. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області за наявними матеріалами у справі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 14.04.2021 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 308 (а.с. 11). Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 03.02.1957, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 6 (а.с. 12). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, номер витягу 00030359656, дата формування 14.04.2021, 12.09.1965 було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис № 105. 14.12.184 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, актовий запис № 320 (а.с. 14). Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 28.04.1966, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 98 (а.с. 13). [INFO] у віці 49 років померла [PERSON] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 06.05.1988, актовий запис № 124 (а.с. 15). 08 жовтня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб - копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 08.10.1983, актовий запис № 155. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 13). Вказаними вище документами підтверджується факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину, виданого 28.12.1977 Готвальдівською державною нотаріальною конторою 28.12.1977 та зареєстрованого в реєстрі за № 2671, зареєстрованого в Харківському МБТІ 06.06.1978 в кн. 29-2895, копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.12.1977 Готвальдівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2669, зареєстрованого в Харківському МБТІ 06.06.1978 в кн. 29-2895, копії Довідки №1361 від 13.05.2021 наданої директором КП Зміївське БТІ Зміївської міської ради Воронцовим Д., [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 16, 17, 18). З листа секретаря Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Кучкова П. № 01-32/1893 від 19.05.2021, вбачається, що Зміївська міська рада не має можливості надати інформацію про реєстрацію осіб, на день смерті [PERSON] , оскільки відомості про громадян України зареєстрованих на території Зміївської міської ради для створення реєстру територіальної громади було передано тільки до осіб, які мали зареєстроване місце проживання станом на 2016 рік. Картотека осіб, місце проживання яких було зареєстроване на території Зміївської міської ради в будинках приватного сектору, не велась (а.с. 19). З відповіді приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільової С.М. на заяву [PERSON] від 02.08.2021, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину померлої [INFO] [PERSON] , оскільки ніхто не звертався з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори в встановлений шестимісячний строк, для визначення кола спадкоємців, що прийняли спадщину, необхідно встановити, хто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак, відповідно до інформації отриманої нотаріусом не можливо встановити коло осіб, що фактично прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Також нотаріусом роз`яснено [PERSON] право на звернення до суду за захистом своїх прав (а.с. 22). Разом з тим, з Акту складеного 26.07.2021, депутатом Зміївської міської ради Харківської області Пашковою О.В., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] проживала [PERSON] . У період з травня 1993 року і по день смерті [PERSON] - [INFO] разом з останньою постійно, без реєстрації у вказаному будинку, проживала її онука [PERSON] , яка доглядала за бабусею, здійснила її поховання та продовжує доглядати та управляти спадковим майном (а.с. 20). Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Враховуючи що спадщина після померлої [PERSON] відкрилася [INFO] , то до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої Наказом Міністерства юстиції Української PCP 31.10.1975 року за № 45/5 (що діяла на момент відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути той факт того, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця. Згідно статті 560 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що вона є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та користування спадковим майном, однак, [PERSON] не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок [ADDRESS] . З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивача іншим способом оформити свої спадкові права, прийняття спадщини після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та користування спадковим майном, суд вбачає всі правові підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved