Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , в своїх інтересах та інтересах дитини [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовною заявою до суду та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.28-29) просили стягнути з відповідача на користь позивачів компенсацію за відмову у перевезенні пасажира при підтвердженому бронюванні квитка по 250 євро кожному. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що позивачам відмовлено у реєстрації на рейс №YE 223 за маршрутом спрямування Харків-Батумі, з причин відсутності вільних місць у літаку. Відповідачем ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД запропоновано позивачам альтернативний рейс. Через відмову у перевезенні проти їх волі, позивачі 03.07.2018 року направили відповідачеві претензію з проханням отримання компенсації в розмірі 1000,00 євро, по 250 євро за кожного пасажира. Відповідь на дану претензію позивачі не отримали. Враховуючи, що відповідач не виплатив компенсацію у розмірі 250 євро кожному, звернулися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 04.03.2019 року позовну заяву залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків (а.с.22). 29.03.2019 року на виконання вимог ухвали суду позивачами подано заяву з виправленими недоліками (а.с.29). Ухвалою судді від 05.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.41). 05.06.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про безпідставність позову. Вказав, що позивачі не надали роздруківок електронного квитка та не довели факту укладання договору повітряного перевезення з відповідачем (а.с.49-50). Ухвалою від 06.06.2019 року продовжено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні (а.с.57). 09.09.2019 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с.66). Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, при вирішенні спірних правовідносин суд застосовує національне законодавство України та чинне для України міжнародне право, а саме: Конвенцію про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28.05.1999 року, ратифіковану Україною Законом №685-VI від 17.12.2008 року (надалі - Монреальська конвенція), Повітряний кодекс України та Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року №735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 28.12.2012 року №2219/22531 (надалі - Правила). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Положеннями ст. 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). При цьому згідно п.п. 1,2 глави 1 розділу ІV Правил пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачі придбали електронні квитки №2062400135874, №2062400135875, №2062400135876 на сайті авіакомпанії ТОВ "ЯНЕІР" на рейс YE 223/25 Jun за маршрутом Харків-Батумі виліт 17.25 прибуття 21.20 та рейс YE 224/30 Jun за маршрутом Батумі-Харків виліт 13.15 прибуття 14.55. (а.с.67,68,69). Загальна вартість квитків становила 28 048,92 грн., згідно квитанції №0000065972 від 10.07.2018 року (а.с.71-72). Наявність пасажирських квитків та квитанції про оплату білетів №0000065972 від 10.07.2018 року, що надані позивачами, спростовують доводи відповідача про відсутність договірних зобов`язань відповідача перед позивачем. Отже, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір перевезення, відповідно до умов якого відповідач, як перевізник, зобов`язався надати позивачам транспортні послуги, а позивачі, в свою чергу, оплатити встановлену плату за переліт у розмірі 28 048,92 грн. У розділі 2 договору "відповідальність" вбачається, що всі перевозки пасажирів і багажу, здійснюються в рамках цього договору, повинні виконуватися у відповідності до правил перевозчика і правил для відповідальності, встановлених Монреальською Конвенцією. Обгрунтовуючи доводи позову, позивачі посилалися на те, що зверталися до перевізника з претензією за затримку вильоту рейсу №YE 223 за маршрутом спрямування Харків-Батумі (а.с.32-33). Проте відповідач вимоги щодо сплати компенсації не виконав, у зв`язку з чим позивачі звернулися до суду з вказаним позовом. Так, статтею 41 Монреальської Конвенції передбачена взаємна відповідальність перевізників: дія чи бездіяльність фактичного перевізника і його службовців, які діяли в рамках своїх обов`язків, стосовно перевезення, що здійснювалося фактичним перевізником, уважаються діями чи бездіяльністю й перевізника за договором. Відповідно до ч. 16 ст. 100 Повітряного кодексу України пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажира в порядку, встановленому цим кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Відповідно до ч.5 глави 2 розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735 (далі - Правила), якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Відповідно до ч.2 ст.104 Повітряного кодексу України к рім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. Даючи оцінку дослідженим доказам про фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку 25.06.2018 року позивачам відмовлено в реєстрації на рейс №YE 223 за маршрутом спрямування Харків-Батумі, який мав виконуватись відповідачем ТОВ «ЯНЕІР», по причині відсутності місць в літаку при наявності підтвердженого бронювання. Відповідач не надав суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відмова у реєстрації відповідачів на рейс №YE 223 за маршрутом Харків-Батумі відбулася з будь-яких інших причин, а не через відсутність вільних місць у літаку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо компенсації за відмову у перевезенні підлягають задоволенню, а саме, на користь кожного з позивачів, в тому числі малолітнього [PERSON] , в особі його законного представника [PERSON] , слід стягнути по 250 євро кожному, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.09.2019 року становить 6915, 60 грн. Відповідно до вимог ч.7 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Відповідно до ст. 141 ЦК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., а саме на користь [PERSON] - 192,10 грн., [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] - 384,20 грн. та [PERSON] - 192,10 грн., які вони мали сплатити пропорційно долі поданих кожним з них вимог відповідно до вимог ч.7 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved