Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати поновленим на той самий строк договір оренди землі від 23 вересня 2011 року, щодо земельної ділянки для ведення товарного сількогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бандурівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, загальною площею 29.92 га, в тому числі рілля - 29.92 га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між Олександрійською районною державною адміністрацією та [PERSON], зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Олександрійському районі, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 18 жовтня 2011 року № 3520030004000885. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 вересня 2011 року між ним та Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області було укладено договір оренди земельної ділянки площею 29.92 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Бандурівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Вказаний договір було зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства 18 жовтня 2011 року. У зв»язку з тим, що термін дії договору оренди земельної ділянки закінчувався 18 жовтня 2016 року, він 25.08.2016 року звернувся з відповідним листом-повідомленням про продовження строку дії договору оренди та проектом додаткової угоди до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області. На дане звернення він отримав відповідь від 21.10.2016 року про відмову у продовженні дії договору оренди без будь-яких аргументів та пояснень. Тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач вимоги за позовом підтримав, посилаючись на обставини зазначені у ньому та просив позов задовольнити. Пояснив, що продовжує використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та умов договору. Представник відповідача в судове засідання двічі не з»явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні у справі докази встановив наступне. 23 вересня 2011 року між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Бандурівської сільської ради площею 29,92 га кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до п. 7 договору, сторони дійшли згоди про те , що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію . Відповідно до п. 39 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації . Вказаний договір оренди був зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Олександрійському районі, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 18 жовтня 2011 року № 3520030004000885. 25.08.2016 року [PERSON] звернувся до головного управління Держземагенства в Кіровоградській області з заявою про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки . До заяви було додано додаткову угоду до договору (а.с. 16-17, 25-26). 21.10.2016 року [PERSON] отримав від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області лист про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки (а.с. 18). Відповідно довідки виданої Бандурівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області від 15.11.2016 року № 1185, [PERSON] на території Бандурівської сільської ради орендує земельну ділянку площею 29.92 га. Земельну ділянку використовує за цільовим призначенням , заборгованості по сплаті орендної плати немає (а.с.27). У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України 25 лютого 2015 року (справа № 6-219цс14) стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті). Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 18.01.2017 року № 6-2777цс16, відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Оскільки на час виникнення спору та в даний час повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (ст. 122 ЗК України) покладено на Головне Управління Держгеокадастру в Кіровоградській області позивач обґрунтовано заявив свої вимоги саме до Головного Управління Держгеокадастру в Кіровоградській област. Враховуючи, що позивачем було дотримано всі вимоги закону щодо реалізації свого права на поновлення договору оренди земельної ділянки, а відповідач своїм правом на заперечення проти цього у місячний строк не скористався, суд вважає позовні вимоги цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати у справі відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд покладає на рахунок відповідача.

Outcome: approved