Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

29.03.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулася з позовом [PERSON] до Словянської міської ради Донецької області\~ про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2015 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадкова маса у вигляді ? частки житлового будинку з господарським і побутовими будовами та спорудами та земельної ділянки площею 0.1126 га, переданої для обслуговування житлового будинку 0.1 га та ведення особистого селянського господарства 0.0126 га, що знаходиться в місті Словянськ по вулиці Леваневського, під номером 67 Вищезазначене спадкове майно у вигляді частки житлового будинку, належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 10.02.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру №346, який був зареєстрований у КП БТІ м. Словянськ 09.11.2004 року. Частка спадкової земельної ділянки належала спадкодавцеві згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 10.02.2004року посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 349. При цьому за життя мій чоловік не звернувся за державного реєстрацією даного договору купівлі продажу земельної ділянки, та не отримав відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя. Спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом, на спадкове майно що відкрилося після смерті [PERSON] померлого 07 серпня 2015 року є вона - [PERSON], як та з подружжя, яка пережила спадкодавця, а також, їх із спадкодавцем [PERSON], донька - неповнолітня [PERSON] [INFO]. Спадщину разом із донькою вони прийняли у встановленому законом порядку, та отримали 10 березня 2016р. у приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером 67 по провулку Леваневського у місті Слов'янську Донецької області. При цьому постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 березня 2016 року, нотаріус відмовив їй - [PERSON], а також малолітній [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,1126 га, з яких 0,1 га, передана для обслуговування житлового будинку, 0,0126 га, - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Слов'янськ, вулиця Леваневського, 67, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на земельну ділянку, на ім'я спадкодавця [PERSON]. Вона вважає, що судом може бути визнано за нею та донькою спадкодавця право власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування по ? частці за кожною, з наступних підстав. Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій його розміщено, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи з п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Виходячи з положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.23 цієї Постанови, свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до цивільно-правової угоди щодо відчуження земельної ділянки - договору купівлі - продажу земельної ділянки від 10 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 349, її чоловік [PERSON] набув у власність із земель приватної власності у громадянина [PERSON] ? частку спірної земельної ділянки площею 0,1126 га, без зміни її меж та цільового призначення. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом виданих 10 березня 2016 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу, вона разом із донькою стали спадкоємцями майна, що залишилося після смерті [PERSON] та складається з ? частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під № 67 по вулиці Леваневського у місті Слов'янську Донецької області. На сьогодні зареєструвати право власності на спадкову 1/2 частку земельної ділянки за спадкодавцем [PERSON] неможливо, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 Цивільного Кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відсутність реєстрації права власності позбавляє позивача та її малолітню доньку можливості оформити у позасудовому порядку їх спадкові права на ? частку (по ? частці кожній) спадкової земельної ділянки площею 0,1126 га переданої для обслуговування житлового будинку - 0.1 га та ведення особистого селянського господарства - 0.0126 га, що знаходиться в місті Слов'янську по вулиці Леваневського, під номером 67, як на майно отримане в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка настала 07 серпня 2015 року. Просить суд визнати за нею [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] та [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] право власності по ? частці за кожною, на земельну ділянку, площею 0.1126 га, кадастровий номер 1414100000:01:021:0032, переданої для обслуговування житлового будинку - 0.1 га та ведення особистого селянського господарства - 0.0126 га, розташовану на землях Слов'янської міської Ради по вулиці Леваневського міста Слов'янська Донецької області під № 67. Позивач та його представник [PERSON], в судовому засіданні не була присутні, але надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, винести рішення на розсуд суду. Дослідивши додані документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позовна заява, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду позову по суті, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. На підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 10.02.2004р. ВВВ № 370281, зареєстрованого у реєстрі 10.02.2004р. за № 346, [PERSON] придбав житловий будинок у [PERSON] за адресою місто Слов'янськ, вулиця Леваневського, № 67, Донецької області (а.с.13). Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано 09.11.2004р. в реєстрі під номером 5362738 (а.с.14). Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в місті Слов'янськ, вулиця Леваневського, № 67, Донецької області, цільове призначення якої: для обслуговування житлового будинку 0.1 га, ведення особистого селянського господарства 0.0126 га, належала [PERSON] (а.с.16) і була за договором купівлі-продажу від 10.02.2004р. ВВВ №370282, зареєстрованого у реєстрі 10.02.2004р. за № 349 придбана [PERSON] (а.с.15), однак у єдиному реєстрі свого право власності на дану земельну ділянку не зареєстрував. Після смерті [PERSON] 07.08.2015р., відкрилася спадщина на домоволодіння та вказану земельну ділянку. Спадкоємцями за законом в рівних долях були: [PERSON] та [PERSON] (дружина та донька померлого), які прийняли спадщину. У встановлений законом строк [PERSON], яка діяла у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - [PERSON], звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадщину. 10.03.2016р. [PERSON] у приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером 67 по провулку Леваневського у місті Слов'янську Донецької області на своє імя та на імя своєї неповнолітньої доньки, законним представником якої вона є, (а.с.19.23). На підставі даних свідоцтв за позивачем та її донькою було зареєстровано право власності на житловий будинок, що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.20-22, 24-26) Постановою нотаріуса від 10 березня 2016 року в видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки, розташовану під номером 67 по вулиці Леваневського у місті Слов'янську Донецької області, позивачу та її неповнолітній дитині було відмовлено, оскільки відсутня Державна реєстрація права власності на земельну ділянку на ім»я спадкодавця [PERSON], померлого 07.08.2015р. (а.с.27-28). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не за\-боронених законом в тому числі і на підставі угоди. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 23 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування"від 30 травня 2008 року № 7, слідує, що: свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прий\-няли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про виз\-нання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно вимог ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку перехо\-дить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року ( із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2), а саме: п 3) підпункт "ґ" : при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.; а якщо договором, це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.» Крім того, судом встановлено, що відповідно до пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вулиця Леваневського, № 67, в м. Словянську, при обстеженні земельної ділянки виявлено, що фактична площа ділянки не відповідає площі, вказаній в державному акті (в акті 0.1 га, фактична 0,0126 га), натомість фактичні розміри ділянки не відрізняються від розмірів, вказаних в державному акті, тобто була припущена технічна помилка при підрахунку площі земельної ділянки, тому дані про земельну ділянку мають вноситися до Державного земельного кадастру з урахуванням п.4 ст. 27 Закону України Про Державний земельний кадастр та ст. 79-1 Земельного Кодексу України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - [PERSON], знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем та її неповнолітньою донькою право власності на ? частку земельної ділянки, за кожною, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вулиця Леваневського, №67, площею 0,1126 кадастровий номер 1414100000:01:021:0032, переданої для обслуговування житлового будинку 0,1 га та ведення особистого селянського господарства - 0,1126 га, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON], померлого 07 серпня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави, оскільки за клопотанням позивача сплата судового збору була відстрочена до постановлення рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved