Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

13.04.2010 року позивач звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури», в якій просить зобов'язати Державне підприємство "Харківський завод електроапаратури" укласти із нею договір найму кімнати [ADDRESS], який має статус гуртожитку та зобов»язати відповідача видати ордер на зазначену кімнату. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право користування в гуртожитку за вищезазначеною адресою, зобов'язати Державне підприємство "Харківський завод електроапаратури" укласти із нею договір найму кімнати [ADDRESS], який має статус гуртожитку, посилаючись на те, що 20.09.76р. позивач була прийнята на ДП «Харківський завод електроапаратури», де працювала до 13.08.2002р. монтажницею, оператором. Після прийняття на підприємство їй надали право зайняти ліжко-місце в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. В 1996 році в зв'язку з тим, що сусідів по кімнаті не було і вона фактично проживала в кімнаті одна, їй адміністрація підприємства дозволила користуватися одноосібно кімнатою і відкрила на її ім'я особистий рахунок для сплати комунальних послуг за всю кімнату. В 2010р. керівництво підприємства повідомило позивача, що з будинку знімається статус гуртожитку, а для зняття статусу гуртожитку з кімнати 616 з наступним закріпленням її за позивачкою по договору найму, вона повинна надати ордер. Ордер при вселенні підприємство їй не надавало. Фактично адміністрація підприємства надала позивачу в одноосібне користування кімнату, а документів не надало. В 2010 році позивач звернулась із заявою до виконуючого обов'язки генерального директора підприємства із проханням надати ордер на кімнату, проте отримала відмову, у зв»язку із чим вимушена звернутися до суду з дійсним позовом. В судове засідання позивачка не з»явилася, надала суду заву з проханням розглянути справу без її участі. Представник відповідача - Державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» Білоус Олександр Маркович, який діє за довіреністю, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, надав суду заяву про визнання позовної заяви, витяг з рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «Харківський завод електроапаратури» та довідку з відділу кадрів, а також заяву з проханням розглянути справу без його участі. Суд дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Статтею 63 ЖК України встановлено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Крім того, у відповідності до ст.125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. У відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З наявних в матеріалах справи доказів та пояснень представників сторін вбачається, що позивач працювала на ДП «Харківський завод електроапаратури» понад десять років, відповідачем було надано в одноосібне користування кімнату [ADDRESS] Таким чином, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved