Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

28 листопада 2016 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що 08 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-302/026/2007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 125 680,00 доларів США строком до 08.02.2032 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № РСL-302/026/2007, відповідно до якого відповідач передав в забезпечення предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), буд.1 кв.37 та належить відповідачу на праві власності. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) позивачу права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до договору), а позивач приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Також 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1 якого у звязку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься у додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та боржниками/третіми особами (в договорах забезпечення іменуються «Іпотекодавець» чи «Заставодавець»), сторони домовилися про наступне: клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставлене майно. Згідно з п.1.2 договору про відступлення прав вимоги від 12.11.2010 року до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення на предмет іпотеки). За кредитним договором № ML-302/026/2007 відповідач отримав кредитні кошти в обумовленому договором розмірі. У відповідності до п.4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2011 року стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором № ML-302/026/2007 від 08.02.2007 року в сумі 1\~230\~121,37 грн. Враховуючи положення Закону України «Про іпотеку» та умови договору іпотеки, позивач за рахунок предмета іпотеки може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням відповідачем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у звязку з реалізацією його права. Позивач зазначає також, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що за відповідачем зареєстроване наступне нерухоме майно: 1. Квартира за адресою [ADDRESS]; 2. Квартира за адресою [ADDRESS]; 3. Квартира за адресою [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідач має у власності аж три обєкти житлової нерухомості, приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо неможливості звернення на предмет іпотеки не діють. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача у загальному розмірі 1\~230\~121,37 грн. за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2011 року за кредитним договором № ML-302/026/2007 від 08.02.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), буд.1 кв.37, та належить відповідачу на праві власності, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № РСL-302/026/2007 від 08.02.2007 року, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), буд.1 кв.37, з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта в органах Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ВЖРЕУ, нотаріату, реєстрації дублікатів правовстановлюючих документів в органах Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, в тому числі подання заяв та будь-яких документів від імені власника [PERSON] до органів Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради тощо, за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної субєктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 08 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-302/026/2007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 125 680,00 доларів США строком до 08.02.2032 року. Пунктом 1.5.1 частини № 2 Кредитного договору встановлено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі платежу та не пізніше дати платежу. Відповідно до п.3 частини № 1 кредитного договору, за користування кредитними коштами встановлено плаваючу процентну ставку в розмірі 5,49% + FIDR річних. Пунктом 1.9.1 кредитного договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. У відповідності до п.4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 08.02.2007 року було укладено іпотечний договір № РСL-302/026/2007, відповідно до якого відповідач передав в забезпечення предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), буд.1 кв.37 та належить відповідачу на праві власності. Відповідно до п.6.1 договору, іпотекодержатель за рахунок предмета іпотеки може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням відповідачем його зобовязань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у звязку з реалізацією його права. Відповідно до п.6.2 договору, іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: - несплати іпотекодавцем будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі; - порушення іпотекодавцем будь-якого із зобовязань за ст.5 договору іпотеки; - інших обставин, передбачених чинним законодавством України. 08 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] купила квартиру № 37, розташованої у будинку № 1 по вул. Леніна в м. Дніпропетровську. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2011 року у справі № 2-4646/11 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-302/026/2007 від 08.02.2007 року 1\~230\~121,37 грн. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) позивачу права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до договору), а позивач приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Згідно витягу з додатку № 1 до зазначеного договору, до кредитного портфелю, який продавець ПАТ «ОТП Банк» продав позивачу, входить в тому числі кредитний договір № ML-302/026/2007 від 08.02.2007 року, боржник [PERSON]. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1 якого у звязку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом та позичальниками клієнта, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься у додатку № 1 до даного договору, укладеними між клієнтом (в договорах забезпечення іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та боржниками/третіми особами (в договорах забезпечення іменуються «Іпотекодавець» чи «Заставодавець»), сторони домовилися про наступне: клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись правом звертати стягнення на заставлене майно. Згідно з п.1.2 договору про відступлення прав вимоги від 12.11.2010 року до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення на предмет іпотеки). Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним та іпотечним договорами. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 06.10.2016 року встановлено, що за відповідачем зареєстроване наступне нерухоме майно: 1. Квартира за адресою [ADDRESS]; 2. Квартира за адресою [ADDRESS]; 3. Квартира за адресою [ADDRESS]. Враховуючи, що відповідач має у власності три обєкти житлової нерухомості, суд приходить до висновку, що положення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Леніна (Воскресенська), буд.1 кв.37. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved