Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

22.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що вона з 2014 року є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . В будинку, з її дозволу, зареєстрована [PERSON] , яка близько трьох років в ньому не проживає. В добровільному порядку [PERSON] знятися з реєстрації в житловому будинку не бажає, де проживає [PERSON] їй невідомо. Небажання відповідачки в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку порушує її право на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Позивачка просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй житловим будинком. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що в 2014 році з її дозволу, у належному їй будинку [ADDRESS] , була зареєстрована її двоюрідна сестра [PERSON] . В будинку [PERSON] прожила нетривалий час, вийшла заміж, змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " і переїхала жити до чоловіка. Вже більше трьох років в цьому будинку відповідачка не проживає, ним не користується. Вона на теперішній час не знає, де проживає та знаходиться відповідачка. Просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, судові витрати просила покласти на неї. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, заяв та клопотань від неї не надходило. Відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивачку, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2014 року (а.с.6-8). Судом встановлено, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської облвасті ( а.с.9). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що вони є сусідами [PERSON] , яка отримала в спадок після смерті своєї матері [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] на протязі тривалого часу, більше трьох років у вищевказаному будинку не проживає, до будинку не приїзджає та його не утримує. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не є власником домоволодіння [ADDRESS] , не проживає в ньому близько трьох років та витрат з утримання будинку не несе. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи, що відповідачка без поважних причин не проживає за місцем реєстрації більше одного року, не є власником будинку [ADDRESS] , то вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим будинком. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved