Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ Держгеокадастру у Братському районі Миколаївської області, про визнання договорів оренди землі недійсними. В своєму позові позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 9,2 га. Між нею та відповідачем 12 грудня 2008 року було укладено договір оренди землі, який зареєстровано 31.03.2010 року, строк дії договору становить 49 років. Проте даний договір вона не підписувала, отже даний договір є недійсним. Також її покійний чоловік [PERSON] 12.12.2008 року уклав договір оренди землі з відповідачем, який він не підписував. 21.09.2014 року [PERSON] помер, вона є спадкоємицею після смерті чоловіка. В зв'язку з тим, що [PERSON] договір з відповідачем не підписував, вона також просить суд визнати договір оренди землі недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що оскільки договори оренди землі не підписані орендодавцями вони є недійсними. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги вважала такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до проведених експертиз, встановлено, що договори оренди землі були підписані власниками, отже було їх вільне волевиявлення не укладення договорів. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.02.2004 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,2 га, кадастровий номер 4821483000:05:000:0064. 12 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки термін дії якого становить 49 років. Договір було зареєстровано у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 31 березня 2010 року за № 041048100168. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2015 року [PERSON] отримала у власність після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 21.09.2014 року, земельну ділянку площею 8,9754 га, кадастровий номер 4821483000:04:000:0030. 12 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки термін дії якого становить 49 років. Договір було зареєстровано у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 31 березня 2010 року за № 041048100167. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі є Закон України Про оренду землі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормами ЗУ Про оренду землі договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до ч.іст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з висновків експерта № 145 від 20.04.2017 року за результатами почеркознавчої експертизи проведеної за ухвалою суду від 27.02.2017 року та № 3131-17 від 28.11.2017 року проведеної на підставі ухвали суду від 22.06.2017 року, підписи в графі "Орендодавець" від імені [PERSON] та [PERSON] в наданих на дослідженні договорах оренди землі від 12.12.2008 року, виконані [PERSON] та [PERSON]. Отже, зважаючи на те, що висновками експертів підтверджено справжність підпису позивача та [PERSON] у договорах оренди землі, суд приходить до висновку про те, що на момент укладення договору вони відповідали волі орендодавців. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. За таких обставин, під час судового розгляду позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовної вимог щодо недійсності договору оренди землі, тому суд дійшов висновку проте те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed