Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

27.01.2015 року позивач звернулась з позовом, в якому просила визнати недійсним з моменту укладення додаткову угоду від 01.12.2008 року до договору оренди земельної ділянки площею 17,14 га яка зареєстрована в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді від 05.05.2009 року за реєстровим номером № [NUMBER] та зобов'язати ПСП «Корпорація України» в особі голови правління [PERSON] повернути зазначену земельну ділянку площею 17,14 га за відповідним актом, у придатному для використання агротехнологічному стані та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що додаткову угоду позивачка не підписувала, а в вересні 2013 року у відділі Держземагенства у Первомайському районі дізналась про існування додаткової угоди. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вказану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, вона не підписувала. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав повністю та просив його задовольнити, враховуючи, що висновком почеркознавчої експертизи підтверджені пояснення [PERSON] про те, що вона не підписувала додаткову угоду. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити, так як вважає, що висновок почеркознавчої експертизи є лише однім із доказів. Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області надало листа з проханням слухати справу у відсутність представника та вирішити питання на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 15.09.2004 року серії [NUMBER] (а.с.9) [PERSON] належить земельна ділянка площею 17,14 га в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва. Це ж підтверджено і копією кадастрового плану (а.с.7). Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 14.10.2004 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 17,14 га строком на 7 років (а.с.5-6). Вказаний договір був зареєстрований в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 15.04.2005 року за реєстровим № [NUMBER]. Із додаткової угоди до договору оренди від 15.04.2005 року за № [NUMBER] ( а.с.14) видно, що 01.12.2008 року [PERSON] з одного боку та ПСП «Корпорація України» з другого боку, дійшли згоди що строк дії договору сторони продовжують на 10 років, терміном з 01.12.2008 року по 01.12.2018 року та підписана сторонами. Вказана угода була зареєстрована в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 05.05.2009 року за реєстровим № [NUMBER]. Наполягаючи на задоволенні позову, [PERSON] зазначала, що вказану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки вона не підписувала. Доводи позивача підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи №335 від 17.06.2015 року, в якому вказано, що підпис від імені [PERSON] в графі "Орендодавець" додаткової угоди від 01.12.2008 року до договору оренди землі від 15.04.2005 року за № [NUMBER] виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 215 ч.ч.1, 3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ч.ч. 1-3, 5-6 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведені обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України саме позивачем доведені підстави передбачені ст. 215 ч.ч.1, 3 ЦК України для визнання оспорюваної угоди - додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, оскільки вказану угоду позивач не підписувала. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України встановлено що належна позивачу земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача і тому обґрунтованими є вимоги [PERSON] про покладення обов'язку на ПСП "Корпорація України" повернути належну позивачу земельну ділянку площею 17,14 га розташовану в межах Лукашівської сільської ради Первомайського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,5 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 487,20 грн. судового збору та 2211,84 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи і вказані суми необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved