Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом,який в подальшому був збільшений, до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором №300131/124371/3-14 банківського вкладу з фізичною особою, неустойки за невиконання зобов"язань за договором,відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що вказаний договір був укладений між ним та відповідачем 28 жовтня 2014 року. За умовами договору позивач [PERSON] передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 2000 доларів США з обов'язком виплати процентів за користування вкладом. Однак в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув в повному обсязі вкладені кошти, виплатив лише проценти за вкладом. Станом на дату подання позову відповідачем не повернуто 2000 доларів США банківського вкладу. На письмові вимоги банк не реагує. Позивач просить стягнути кошти за договором банківського вкладу в іноземній валюті-доларах США в сумі 2000 доларів США, інфляційні втрати з урахуванням індексу інфляції за лютий 2015 року в сумі 106,00 доларів США, за березень 2015 року -в сумі 261,00 доларів США,за квітень 2015 року -в сумі 228,00 доларів США, стягнути неустойку у розмірі 3 відсотків неповернутого банківського вкладу, що складає 17,42 доларів США, проценти по банківському вкладу за весь прострочений строк за період з 28 січня 2015 року по 14.05.2015 року у сумі 67,96 доларів США. Внаслідок протиправних дій відповідача, [PERSON] зазнав важких моральних страждань, відчуває постійний психологічний дискомфорт, в результаті якого погіршився стан його здоров»я та пов»язані з цим матеріальні втрати. Заподіяна відповідачем моральна шкода є втратами немайнового характеру, компенсацію за яку позивач оцінює в розмірі 7 056 гривень.Крім того, позивач зазнав матеріальних збитків,пов"язаних з відновленням його порушеного права,а саме на поштові витрати та витрати на копіювання в сумі 107,70 гривень, які позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу (депозиту). 28 жовтня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 300131/124371/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в іноземній валюті на строк до 28 січня 2015 року. На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 2000 доларів США. (а.с.8). Відповідно до п. 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11.70% річних. Відповідно до п.3. договору-заяви виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п.4.2, 4.3.1 основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. 28.01.2015 року позивач звернулась до відповідача у відділення №76 АТ «Фінанси та Кредит», повідомивши про намір забрати свої гроші з депозиту по закінченні строку вкладу та подала банку письмову заяву про повернення вкладу.(а.с.16), проте банк вклад в повному обсязі у сумі 2000 доларів США не повернув, виплатив лише проценти за вкладом. Позивачем вказано, що банком йому не повернуто 2000 доларів США банківського вкладу, переданого згідно договору-заяви №300131/124371/3-14 від 28.10.2014 року. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово звертався у відділення №76 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення вкладу з депозиту по закінченні строку вкладу (а.с.16-21). Заборгованість публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» перед вкладником [PERSON] за договором-заявою №300131/124371/3-14 банківського вкладу з фізичною особою від 28 жовтня 2014 року становить суму за договором банківського вкладу з фізичною особою №300131/124371/3-14 від 28 жовтня 2014 року в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США, проценти у розмірі 67 (шістдесят сім) доларів 96 центів США. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» порушило умови договору, тим самим позбавило вкладника [PERSON] права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині стягнення заборгованості за договором-заявою №300131/124371/3-14 банківського вкладу з фізичною особою від 28 жовтня 2014 року підлягає до задоволення. Разом з тим, в частині стягнення пені позивач посилається на положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Судом встановлено, що ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеним банком з позивачем договором про банківський строковий вклад. Після укладення договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору про банківський строковий вклад. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють та не поширюється на порушення зобов'язання з повернення депозитних коштів, а тому в цій частині слід в задоволенні позову відмовити. Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно квітанцій (а.с.27-31) позивач [PERSON] сплачував поштові послуги щодо направлення відповідачу листів-претензій та ксерокопії документів у сумі 107 гривень 70 копійок. Суд вважає,що заявлені вимоги про стягнення вищезазначених витрат є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а тому підлягають задоволенню. Оскільки індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов»язання,яке визначене договором у гривні. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми індексу інфляції взагалі не ґрунтуються на Законі. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу. Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Укладений між сторонами депозитний договір у разі порушення зобов'язань не передбачає відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог позивачам слід відмовити. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивачів було звільнено від його сплати.

Outcome: partial