Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

13 червня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 21 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 13 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.03.2017 має заборгованість у сумі 27 599,61 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 27 599,61 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. В судове засідання представник ПАТ «ПриватБанк» не з'явився, але направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 31). Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов визнала частково. Суду пояснила, що у 2012 році вона оформила кредитний договір з позивачем, погасити заборгованість не змогла вчасно, оскільки, позичила [PERSON] значну суму коштів, а саме 74 000 грн. та 2 000 дол. США, які повернуті нею не були. Дані обставини підтверджуються рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області суду від 01.06.2017 [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили 27.06.2017. Також просила суд врахувати наявність в неї інвалідності ІІ групи, на підтвердження чого надала копію довідки МСЕК серії 7-66 ТЕ № 0234243 та копію пенсійного посвідчення серії [NUMBER]. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 21 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 13 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. (а.с.5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, в тому числі нараховані та прострочені відсотки та комісії). Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. З викладеного вище вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв'язку з цим, станом на 23.03.2017 виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: заборгованість за кредитом - 6 980,01 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10 995, 78 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.5-7), а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Крім того, Банком за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором нараховано: - заборгованість за пенею та комісією - 7 833,36 грн.; - штраф-500 грн. ( фіксована частина) та 1 290,46 грн.( процентова складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК Україниє обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. Вирішуючи питання про розмір пені, яка підлягає до стягнення, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з пояснень відповідача та матеріалів справи, заборгованість по поверненню кредиту утворилась через скрутне матеріальне становище, зокрема, те, що вона позичила [PERSON] значну суму коштів, а саме 74 000 грн. та 2 000 дол. США, які повернуті нею не були. Дані обставини підтверджуються рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області суду від 01.06.2017 [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили 27.06.2017. Також суд бере до уваги те, що відповідачка є інвалідом ІІ групи, тобто належить до категорії непрацездатних громадян, а отже, позбавлена можливості повноцінно власними зусиллями заробляти на життя. Дані обставини суд визнає такими, що мають істотне значення і вважає за можливе зменшити нарахований ПАТ КБ «ПриватБанк» розмір неустойки до 3 916,68 грн. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги було задоволено частково, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, мав би стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Однак, згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Встановлено, що відповідно до довідки МСЕК серії 7-66 ТЕ № 0234243 відповідач [PERSON] є інвалідом II групи та відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, а тому судові витрати не підлягають до стягнення з відповідача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 у справі № 6-152цс17.

Outcome: approved