Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2013 року по 08 вересня 2015 року. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею. Оскільки відповідач жодним чином не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року з нього було стягнуто аліменти на утримання сина. Проте Рішення суду [PERSON] не виконує. Згідно довідки АСВП №51203801 від 16 квітня 2018 року, наданої Відділом державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Донецькій області станом на 01 квітня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у [PERSON] складає 43222,00 грн. На даний час у неї інша сім'я, вона уклала шлюб 22 вересня 2017 року з [PERSON] та змінила прізвище. Між її чоловіком та сином склалися дружні стосунки. Згідно відповіді, яка надана Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад №8 «Орлятко» № 30 від 20 квітня 2018 року, за результатами спостережень та бесід з дитиною практичного психологу закладу з'ясовано, що дитина свого рідного батька не знає. Батьківськими фігурами сприймає матір та [PERSON], якого називає батьком. Дитина забезпечена всім необхідним, має належні умови проживання. Вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав, відповідно п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, оскільки він не виконує своїх батьківських обов'язків, покладених на батьків неповнолітньої дитини: байдуже ставиться до дитини, не проявляє будь - якого інтересу до майбутньої долі дитини не бажає спілкуватися з нею, не бажає допомагати у забезпеченні навіть найнеобхіднішим: продуктами харчування, медичного догляду, причому робить батько це свідомо, без поважних причин, вважаю, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. Просить суд ухвалити Рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 07 червня 2018 року на адресу суду надійшла Заява від позивача, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, задовольнити її позовні вимоги ( а.с.31). Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія АА №066560 від 11 квітня 2018 року, в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 07 червня 2018 року до суду надала Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив (а.с. 26). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним не отримується (а.с.27). У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.» Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області до судового засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.26). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] з 27 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області №243/7283/15-ц від 08 вересня 2015 року (а.с. 5). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 243/1021/16-ц від 19 квітня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7). Зі Свідоцтва про шлюб, складеного 22 вересня 2017 року Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2017 року зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 436 (а.с. 9). З Довідки № 271 від 12 квітня 2018 року, складеної Комунальним підприємством «ЖЕК №1», вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04 грудня 213 року, разом з нею зареєстрований [PERSON], [INFO] з 26 лютого 2014 року (а.с. 10). З Розрахунку розміру заборгованості по аліментам по Виконавчому листу за №1006 2/243/861/2015, який видано на підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/3 частини щомісячно на утримання дитини [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] за період з 07 лютого 2016 року по 31 березня 2018 року включно, вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2018 року складає 43222,00 грн. Також з даного розрахунку вбачається, що [PERSON] за період з лютого 2016 року по березень 2018 року жодного разу не сплачував аліменти на утримання дитини (а.с. 8). З Довідки № 29 від 20 квітня 2018 року, виданої виконуючим обов'язки Завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №8 «Орлятко» Відділу освіти Слов'янської міської ради Донецької області, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] відвідує дитячий садок «Орлятко» з 01 вересня 2016 року. Батько [PERSON] в активному житті дитячого закладу не приймає, святкові ранки не відвідує, не спілкується з вихователем щодо успіхів та розвитку дитини. Приводить та забирає дитину з дошкільного навчального закладу тільки мати (а.с. 11). З Довідки № 30 від 20 квітня 2018 року, виданої виконуючим обов'язки Завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №8 «Орлятко» Відділу освіти Слов'янської міської ради Донецької області, вбачається, що дитина [PERSON] свого рідного батька не знає. Батьківськими фігурами сприймає мати та [PERSON], якого називає батьком (а.с. 12). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] є неповнолітнім, оскільки не досяг 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Довідки № 29 від 20 квітня 2018 року, виданої виконуючим обов'язки Завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №8 «Орлятко» Відділу освіти Слов'янської міської ради Донецької області, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] відвідує дитячий садок «Орлятко» з 01 вересня 2016 року. Батько [PERSON] в активному житті дитячого закладу не приймає, святкові ранки не відвідує, не спілкується з вихователем щодо успіхів та розвитку дитини. Приводить та забирає дитину з дошкільного навчального закладу тільки мати (а.с. 11). З Довідки № 30 від 20 квітня 2018 року, виданої виконуючим обов'язки Завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №8 «Орлятко» Відділу освіти Слов'янської міської ради Донецької області, вбачається, що дитина [PERSON] свого рідного батька не знає. Батьківськими фігурами сприймає мати та [PERSON], якого називає батьком (а.с. 12). У суду немає підстав ставити під сумнів Довідки №29 та №30 від 20 квітня 2018 року, складені виконуючим обов'язки Завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №8 «Орлятко» Відділу освіти Слов'янської міської ради Донецької області, оскільки вони складалися особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в цих Довідках належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько [PERSON], проживає окремо від свого малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з ним, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться розвитком дитини, його навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами у навчанні, його схильностями та здібностями, не відвідує дитячий заклад. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 29/01-1116 від 04 червня 2018 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 30 травня 2018 року, вважає, що [PERSON], доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 30). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду Висновку вбачається, що Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області № 29/01-1116 від 04 червня 2018 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно нього належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дитини. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved