Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

12.06.2019 року представник позивача звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за законом. В позовній заяві представник позивача вказує, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті якої відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить право на земельну частку ( пай) у розмірі 3,34 умовних кадастрових гектарів . Позивач звернулася до нотаріуса, але отримала відмову в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів. Представник позивача , посилаючись на неможливість належного оформлення прийняття спадщини в установленому законом порядку та ст. ст. 15, 16, 392, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 30,19, 28, 175,177,184 ЦПК України, просить суд визнати за [PERSON] право на земельну частку ( пай) у розмірі 3,34 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , яка мала право на виділення їй земельної частки ( паю) в землях спілки селян « Нива» ( дублікат сертифіката на право на земельну частку ( пай) серії [NUMBER] ). 18.06.2019 року судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися. На адресу суду надійшла заява, якою представник позивача просить суд розгляд справи провести без їх участі. Позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити ( а.с. 34). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час його проведення. Своєю письмовою заявою просить суд розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнає повністю ( а.с. 35). Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Виходячи з наведеного, суд, вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами проведення підготовчого судового засідання. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції позивача та її представника, відповідача викладені у відповідних заявах, що надійшли до суду та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню . Із змісту позовної заяви та із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про її смерть ( а.с. 7). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, за законом. До складу спадщини відноситься право спадкодавця на земельну частку (пай) розміром 3,34 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) згідно сертифіката серії [NUMBER] , що зареєстрований та виданий на підставі розпорядження Володарської районної державної адміністрації від 12.06.1996 року № 142, зареєстрований 28.06.1996 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 470 на що вказує лист Міжрайонного управління у Володарському та Тетіївському районах ГУ Держгеокадастру у Київській області 84/139-19 від 29.05.2019 року ( а.с.18,19). Позивач є донькою спадкодавця - [PERSON] ( а.с. 10), а відтак відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги. Вона постійно проживала разом із спадкодавцем до дня смерті останньої, що стверджує довідка видана виконкомом Тарганської сільської ради Володарського району Київської області № 97 від 15.03.2019 року , тому в силу частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю спадкове майно , однак отримала відмову (а. с. 22), оскільки вказаний вище сертифікат, який є правовстановлюючим документом при реалізації права на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", був втрачений, про що в газеті «Голос Володарщини» опубліковано відповідне оголошення (а. с. 23). Видача дублікатів сертифікатів на право на земельну частку (пай) чинним законодавством в даний час не передбачена, а відсутність сертифікату, що посвідчує право на земельну частку (пай) позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права та виділити земельну частку (пай) в натурі і отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Ст. 1216 ЦК України зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». У відповідності з пунктами 16 та 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю, а сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельним часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У п. 11, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай), в силу статті 1218 Цивільного Кодексу України це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті останньої. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Ст. 1216 ЦК України зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування відповідно до ст.1261 ЦК України мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує , що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення за ст.1225 ЦК України. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі. Визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved