Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

30.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 15.08.1998 року уклала із ним шлюб від якого [INFO] народився син [PERSON], що проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Крім того з нею проживає ще син [PERSON] 1990 р.н. від попереднього шлюбу. Причиною розпаду сім"ї послужило те, що відповідач зловживав спиртними напоями, в стані алкогольного сп"яніння влаштовував сварки, не поважав її як жінку, зраджував у подружній вірності, влаштовував сімейні скандали без видимих причин та виносив речі з дому, які обмінював на спиртні напої. За таких обставин важає, що сім"я не може бути збережена та просила суд шлюб розірвати. Також просила після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із підстав, вказаних у позові. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечив. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про одруження (а.с.10) вбачається, що 15.08.1998 року одружились [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Від подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження(а.с.9). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, півтора року спільно не проживають, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через негативну поведінку відповідача, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Неповнолітнього сина [PERSON] слід залишити проживати з матір"ю на що сторони погодилися добровільно. Оскільки позивачка внаслідок укладення шлюбу набула прізвище [PERSON], тому вона відповідно до положень ст.113 СК України вправі відновити дошлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved