Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

11.04.2016 року [PERSON] ([PERSON]) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., до повноліття сина [PERSON], а потім в розмірі 500 (пятсот) грн. щомісячно до повноліття сина [PERSON], а також витрати на правову допомогу у розмірі 150 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність; позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 19). Відповідач у судове засідання повторно не зявився. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання (а.с.13), зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 18, 22). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ст.\~224 та ч. 2 ст.\~158 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до\~ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно копії рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21.05.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 2). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що позивач 13.03.2016 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано Виконавчим комітетом Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 5 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження виданого 13.10.2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, вбачається, що відповідач є батьком, а позивач - матір'ю [PERSON], який народився 12.09.2001 року (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження виданого 10.10.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, вбачається, що відповідач є батьком, а позивач - матір'ю [PERSON], який народився 29.09.2006 року (а.с. 5). З копії довідки № 569, виданої 29.03.2016 року Виконавчим комітетом Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області, вбачається, що позивач проживає разом з дітьми (а.с.8). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст\~глави 15 СК України\~вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені\~статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач є здоровою працездатною особою, має нерегулярний, мінливий дохід, а також враховуючи стан здоровя дітей, суд вважає, що розмір аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі 1000 грн., тобто по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, буде розумним, достатнім і справедливим, та відповідатиме інтересам дітей, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. За змістом статей\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було. Ч. 1\~ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов предявлено 11.04.2016 року, тобто з 11.04.2016 року. Згідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до статті 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із здійсненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Частина перша статті 84 ЦПК передбачає, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Що стосується витрат на правову допомогу у сумі 150 грн., суд відмовляє в стягненні вказаних судових витрат, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують понесені витрати на правову допомогу у відповідності до вимог п. п. 47, 48\~ Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого\~ суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу не обґрунтовані, не доказані і не підлягають задоволенню.

Outcome: partial