Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав батька дитини - [PERSON], [INFO], по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи позов тим, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Відповідач зовсім не приділяє належної уваги дитині, протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні дитини, поведінка відповідача негативно вплинула на розвиток дитини, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства просить задовольнити позов. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Суд прийняв рішення про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, діючи також в інтересах дитини, надав заяву щодо не заперечення задоволення вимог, та позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з статтею 155 цього ж Закону здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164, 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадку ухилення від виконання батьками своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманію, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва. За змістом ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини; ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України; кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Факт ухилення відповідача [PERSON], [INFO], по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується матеріалами справи, батько у вихованні дитини участі не приймає, висновком служби у справах дітей, щодо доцільності позбавлення батьківських прав (а.с. 39-40). Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в якому наголошено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні даного позову судом враховуються вищезазначені обставини, особу відповідача та його ставлення до дитини, а тому суд вважає, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, обґрунтовані доказами і підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного і Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 180, Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved