Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

24.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємницею першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 10.03.2016 року,право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, 1 провулок Південний, б. №13, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно витягу із рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №394, п. 17 від 22.09.1988р. «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» [PERSON] надана у безстрокове користування земельна ділянка по І провулку Південний, №13 в м. Ізмаїлі, для будівництва індивідуального двоповерхового житлового будинку за індивідуальним проектом. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 09.10.2017р. КП «Ізмаїльське МБТІ», по І провулку Південний, №13 в м. Ізмаїлі є житловий будинок, який побудований у 1989р. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1435 від 23.10.2017р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості про пров. Південний 1, б. №13 в м. Ізмаїлі станом на 31.12.2012р. власником житлового будинку з надвірними спорудами є [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №394 від 22.09.1988р. Станом на останню технічну інвентаризацію від 09.10.2017р. обєкти самочинного будівництва відсутні. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1989 році є завершений будівництвом та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999р. обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992р. прийняттю в експлуатацію не підлягають. Вказаний обєкт нерухомості є житловим будинком з надвірними спорудами завершеного будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №446937 від 11.03.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 10.03.2016 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, 1 провулок Південний, б. №13. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48199965 від 24.06.2017 року. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №283129 від 17.02.1990р. Іншій спадкоємець за законом першої черги дочка [PERSON]\~ спадщину не прийняла, з огляду на те, що заяву до нотаріуса не подавала, разом із спадкодавцем не проживала. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Як встановлено судом, позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено будинковою книгою, копія якої наявна у матеріалах справи. На звернення позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON]. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, письмовою відповіддю нотаріуса за №315/02-14 від 24.06.2017р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, 1 провулок Південний, б. №13, у звязку з тим, що відповідно до п.п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нею не подані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено у [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Копія такої довідки, яка підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, 1 провулок Південний, б. №13, наявна у матеріалах справи. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом, спадщину після померлого чоловіка прийняла оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, іншій спадкоємець за законом першої черги дочка [PERSON]\~на спадщину не прийняла, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність, право власності спадкодавця на яке підтверджено належними доказами. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved