Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

15 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04 вересня 1995 року [PERSON] подарувала їй 7/10 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, розташованого по вул. Чижикова, 60 в м.Очакові Миколаївської області. Договір дарування був зареєстрований у Очаківському міському БТІ 22 серпня 2002 року за № 880. Житловий будинок розташований на земельній ділянці 0,0405 га, що була виділена рішенням Очаківського міськвиконкому від 27 липня 1993 року № 259 [PERSON] для обслуговування житлового будинку. Позивачка при реєстрації договору дарування будинку не реалізувала своє право на земельну ділянку та не переоформила її. Посилаючись на ст.ст. 30, 67 Земельного кодексу України, що діяли на час укладення угоди, позивачка просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Очаківському районі Миколаївської області, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Згідно договору дарування від 04 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом 2 Очаківської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала [PERSON] 7/10 частки жилого будинку з господарськими та побутовими спорудами, жилою площею 11,0 кв.м., що розташований по вул. Чижикова, 60 в м.Очакові Миколаївської області. Вказаний договір зареєстрований у Очаківській міській філії ММБТІ 27 серпня 2002 року за № 880. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФП № 090446 від 16 травня 2003 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] Відповідно до копії державного акту на право власності на землю, виданого 14 вересня 1993 року, [PERSON] на підставі рішення ради народних депутатів № 259від 27 липня 1993 року, виділено земельну ділянку площею 0,0405 га по вул. Чижикова, 60 в м.Очакові для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року) , що діяв на час угоди, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно ст. 67 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Відповідно до п."а" ч.1ст.81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування. Як роз'яснено у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"\~при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати\~статті 30 ЗК\~( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі\~\~та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до\~статті 120 ЗК 2001 року\~на підставі цивільноправових угод,\~\~а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі\~статтею 377 ЦК\~( 435-15 ), а з часу внесення змін\~\~до\~\~статті\~\~120 ЗК\~Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V\~( 997-16 ) - і згідно зі\~статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право\~\~на\~\~земельну\~\~ділянку,\~\~де\~\~вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула\~\~ право\~\~ власності\~\~ на\~\~житловий\~\~будинок (крім багатоквартирного) будівлю\~\~або\~\~споруду,\~\~переходить\~\~право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах,\~\~\~\~встановлених\~\~\~\~для\~\~\~\~попереднього\~\~ землевласника (землекористувача) відповідно до\~статті 377 ЦК\~і\~статті 120 ЗК\~в редакції\~\~\~Закону\~\~України\~\~ від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI\~( 1702-17 ). Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2 цс 15 при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, слід враховувати наступне. Аналіз змісту норм\~ст.120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень\~ст.120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~ст.125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.1\~ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що отримавши у дар 7/10 частки будинку та зареєструвавши право власності на нього, [PERSON] одночасно набула право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позовні обґрунтовані й підлягають задоволенню. Про стягнення з відповідачки судових витрат позивачка не заявляла. На підставі викладеного,

Outcome: approved