Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернувся\~ до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру. В судове засідання не зявився представник позивача, але надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не зявився для участі в судому засіданні, будучу належним чином повідомленим про час та місце його проведення, зокрема, і через засоби масової інформації. Частиною 1\~ст.224 ЦПК України\~визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності осіб, які не зявилися. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 21 вересня 1998 року позивачем укладено із відповідачем біржову угоду на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за умовами якої позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, провели розрахунок. Біржову угоду було зареєстровано в КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «ІНВЕНТАРИЗАТОР» 22 вересня 1998 року, номер запису 16972 в книзі № 125. Позивач звернувся до нотаріуса з метою розпорядитися квартирою, але нотаріусом була винесена письмова відмова у вчиненні правочину, оскільки договір купівлі-продажу (біржову угоду) не було посвідчено нотаріально, що передбачено вимогами чинного законодавства. Перевіряючи належність договору купівлі-продажу квартири на предмет його відповідності вимогам законодавства, чинного на момент укладення правочину, суд виходить із такого. Договір купівлі-продажу квартири між позивачем та відповідачем, укладений на товарній біржі під реєстровим номером 548 від 21 вересня 1998 року, не суперечить діючому на момент укладення законодавству, оскільки частиною 2\~ст. 9 Житлового кодексу України\~було передбачено право громадян на придбання квартир (будинків) на біржових торгах. У відповідності до\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. За змістом статті 12 Закону України "Про власність "\~громадянин набуває права власності на майно одержане внаслідок укладення угод, незаборонених законом. Згідно до\~статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомості укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недодержання цієї вимоги, згідно\~ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення. Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна була укладена відповідно до вимог законодавства, що діяли на час її укладення. Відповідно до положень\~Закону України «Про товарну біржу» (станом на час виникнення правовідносин) Товарна біржа «Українська біржа нерухомості» мала право посвідчувати угоди купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вони нотаріальному посвідченню не підлягали. Покупець набував право власності на обєкт продажу з моменту укладення угоди і реєстрації її на біржі та в БТІ. Тому слід вважати,\~що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Біржова угода купівлі - продажу нерухомості являлася одним із видів правочинів відповідно до положень\~Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення правовідносин). Таким чином, позивачем всі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою ос обою. Враховуючи положення ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання укладеної біржової угоди дійсною та визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved