Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

13 вересня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], заінтересована особа - Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем з 2003 року по 2009 рік перебувала у шлюбі. Від шлюбних стосунків мають малолітню дитину доньку [PERSON],[INFO] на утримання, якої відповідач за рішенням суду повинен сплачувати аліменти. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її станом здоров'я та духовним розвитком. Таким чином, батько свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, Мартинова Т.К., надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області відповідач є батьком малолітньої [PERSON],[INFO] ( а.с.10). Із характеристики наданої Головою квартального комітету, Галицьким А.П. на [PERSON] вбачається, що він проживає [ADDRESS]. За час проживання на [PERSON] зі сторони сусідів поступають скарги за п'янство, крадіжки, останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності органами поліції, ображає свою матір та конфліктує з нею постійно ( а.с.17). Відповідач не працює, в Ізюмському міськрайонному центрі зайнятості на обліку не перебуває, що підтверджується довідкою від 16.08.2018 року № 1930 наданою Ізюмським міськрайонним центром зайнятості ( а.с.16). Із копії довідки від 23.04.2018 року за № 01-25/292 наданої директором ІЗОШ І-ІІІ ст. № 12 вбачається, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини з сім'єю не проживає, не спілкується з вчителями, не цікавиться навчанням та шкільним життям доньки, батьківські збори не відвідує. ( а.с.13) Обстежити умови проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради не вдалось, було залишено повідомлення та запрошено на комісію з прав захисту дитини, що вбачається із копії акту обстеження умов проживання від 19.07.2018 року( а.с.19). Із копії розрахунку заборгованості по стягненню аліментів від 19.04.2018 року складеного Головним державним виконавцем Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції в Харківській області, [PERSON], вбачається що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка становить станом на 01.04.2018 року 40597,22 грн ( а.с.14). В своєму висновку орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради від 23.07.2018 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON],[INFO], відносно його малолітньої доньки [PERSON],[INFO], оскільки він не має постійного місця роботи, не приділяє належної батьківської турботи своїй дитині, не спілкується з дитиною протягом тривалого часу, фінансової допомоги взагалі не надає ( а.с.15). Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, серед яких також, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини . Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari &aзв; Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (mutatis mutandis, справа «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), N 11057/02, пункт 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, пункт 72, від 26 жовтня 2006 року; «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, пункт 57, від 21 червня 2007 року). За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимогами закону унормовано відповідальне ставлення батьків до своїх батьківських обов'язків. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (mutatis mutandis, ухвали у справах: «Шульц проти Польщі» (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. Суд, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховуючи що наявне неповноцінне виховання дитини [PERSON] батьком, вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], який своїми винними діями свідомо нехтує обов'язками по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету на користь [PERSON], підлягає повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, крім цього у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України та ч. 1. ст. 165 Сімейного кодексу України, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved