Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У вересні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з вимогами: - визнати недостовірною інформацію про нього, поширеною [PERSON] у колективному зверненні від 23 липня 2019 року, адресованому виконавчому комітету Верхньолипицької сільської ради та сільському голові с. Верхня Липиця; - зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом подання звернення до виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради та сільського голови с. Верхня Липиця; - стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Обґрунтував позов тим, що усі відомості, зазначені у зверненні, зокрема щодо вчинення ним розбійного нападу, нецензурної лайки тощо є недостовірними і їх поширення завдало йому моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що не вчиняв ніякого розбою, оскільки немає відповідного вироку суду. Також вказав , що вся інформація , яка зазначена в колективному зверненні є недостовірною та порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок цього він зазнав душевних страждань, змушений був виправдовуватися перед односельчанами . [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову з тієї підстави, що підписав звернення з метою захисту від агресивних дій [PERSON] , який створює нестерпні умови проживання в селі Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області. [PERSON] та його представник адвокат Гринчишин І. Я. в судовому засіданні заперечили проти позову повністю. [PERSON] пояснив, що це не він був ініціатором написання колективного звернення щодо поведінки [PERSON] . Однак на пропозицію односельчан відгукнувся і підписав таке звернення, адже про таку поведінку [PERSON] говорили інші мешканці села. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 11 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. На підставі ч.2 ст.8 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року застосовано відносно позивача [PERSON] та представника відповідача адвоката Гринчишина І.Я. захід процесуального примусу у вигляді попередження . 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Заслухавши вступне слово позивача, відповідача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю з огляду на таке. В колективному зверненні мешканців села Гоноратівка Рогатинського району Івано-Франківської області від 23 липня 2019 року, адресованому виконавчому комітету Верхньолипицької сільської ради та сільському голові с. Верхня Липиця Галушці В. З., яке підписано 13 особами, в тому числі [PERSON] , міститься прохання вжити заходи щодо [PERSON] , який створює умови, що унеможливлюють цивілізоване проживання в селі, а саме: «1. Вчинив розбійний напад на старшу людину на вулиці. Якби не допомога свідків нападу, то забив би до смерті; 2. В грубій формі висловлюється до дітей. Діти бояться проходити повз їхнє подвір`я. 3. Провокує, створює конфліктні ситуації, в яких він завжди правий і через цивільний позов вимагає компенсації. 4. Розповсюджує неправдиву інформацію про односельчан. 5. Проявляє неприховану агресію при спілкуванні. Ми боїмося, що жертвою його поведінки наступним може бути кожен із нас або наших дітей. 6. Подає неправдиві свідчення у правоохоронні органи і до суду. 7. Погрожує тим, хто йому заперечує, судовими розправами до кінця життя. 8. При зверненні допомогти в громадських роботах за останні декілька років ніколи не приймав участь. 9. Ображає нецензурною лайкою громадян, чим принижує честь і гідність односельчан, користуючись тим, що люди не подають на нього скарг. 10. Хизується перед камерою дорогим телефоном, при цьому подаючи до суду довідки про неможливість сплачувати судові витрати. 11. Мама і брат підтримують його при цьому, подаючи неправдиві свідчення проти односельчан. 12. Просимо вжити заходів, ізолювати від суспільства, оскільки перебування в суспільстві може нести непередбачувані трагічні наслідки». У колективному звернені вказано, що відповідь на нього необхідно надати депутату сільської ради [PERSON] . Свідок [PERSON] дала показання про те, що в серпні 2019 року прийшла із старшим сином [PERSON] у сільську раду по земельних питаннях. Секретар сільської ради їм вручила колективне звернення відносно її молодшого сина [PERSON] . Інформація , яка зазначена у колективному зверненні є неправдивою, її син ніколи не використовує нецензурну лексику. Прочитавши вище зазначене звернення, син переніс стрес та душевні страждання, змушений був приймати заспокійливі ліки, такі як персен, валеріану. Аналогічні показання дав свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача. Свідок [PERSON] , яка є депутатом Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області суду розповіла , що жителі с. Гоноратівка Рогатинського району скаржилися на поведінку [PERSON] , тому й написали вищевказане звернення. Основною підставою написання такого звернення був розбійний напад , який вчинив [PERSON] на [PERSON] . Зазначила , що [PERSON] не був ініціатором написання колективного звернення щодо поведінки [PERSON] , а лише підписав його. Свідок [PERSON] дала показання про те, що конфлікт розпочався між [PERSON] та частиною односельчан ще з подій, які мали місце на сільському ставку. Інформацію, яка викладена у колективному зверненні частково була надано нею, оскільки відома їй безпосередньо, зокрема те, що [PERSON] в грубій формі висловлювася до її дітей, один раз сказав до дочки " чого ти вилупилася". Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що добровільно підписали колективне звернення щодо [PERSON] , інформація, яка викладена в ньому відома їм зі слів інших односельчан. Зокрема щодо побиття [PERSON] [PERSON] , нецензурна лайка по відношенню до односельчан . Свідок [PERSON] дав показання про те, що до нього прийшли односельчани [PERSON] та [PERSON] та запропонували підписати колективне звернення , яке він підписав, однак в подальшому ознайомившись більш детальніше з інформацією, яка була викладена у зверненні він прийшов у господарство [PERSON] та вибачився за те, що поставив свій підпис під зверненням, оскільки очевидцем подій не був. Свідок [PERSON] суду розповіла, що до неї приходила [PERSON] із пропозицією підписати колективне звернення в сільську раду щодо дій [PERSON] , але вона відмовилася його підписувати. 4. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. В постанові Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також в статті 40 Конституції України зазначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Підписуючи колективне звернення, обговорюючи його зміст із іншими мешканцями с. Гоноратівка, [PERSON] реалізовував своє конституційне право на колективне звернення з метою захисту особистих прав і законних інтересів. Перевіряючи наявність завідомо неправдивих відомостей у колективному зверненні, чи відсутність жодних підстав для звернення, суд встановив, що між [PERSON] та рядом мешканців села Гоноратівки Рогатинського району Івано-Франківської області склалися неприязні відносини, між ними виникали неодноразово суперечки. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 47-1 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як зазначає Європейський суд з прав людини в рішенні від 17 жовтня 2016 року в справі «Instytut Ekonomichnykh Reform, TOV v. Ukraine», заява № 61561/08, п. 45, Суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (див. згадане рішення у справі «Лінгенс сроти Австрії» (Lingens v. Austria), п. 46). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (див. згадане рішення у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції» (Lindon, Otchakovsky-Laurens and July v. France), п. 55). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (див. рішення у справі «Бразільє проти Франції» (Brasilier v. France), заява № 71343/01, п. 37, від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (див. рішення «Патурель проти Франції» (Paturel v. France), заява № 54968/00, п. 37, від 22 грудня 2005 року). На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що відомості, викладені в колективному зверненні, є оціночними судженнями, тобто оцінкою дій [PERSON] його односельчанами, в тому числі відповідачем по справі [PERSON] , а подання колективного звернення до органу місцевого самоврядування викликано їхнім наміром захистити свої права. Суд вважає, що в тому числі оціночним судженням є вислів про вчинення [PERSON] розбійного нападу на вулиці - таким було сприйняття підписантів конфлікту між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки суд встановив наявність достатнього фактологічного підґрунтя для висловлення оціночних суджень, а тому відсутні підстави для визнання відомостей, викладених у зверненні, недостовірними і вони не підлягають спростуванню, а також за відсутності в діях відповідача [PERSON] протиправної поведінки, відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed