Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

30 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила надати їй дозвіл на перетин лінії розмежування та в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію України в місто Донецьк, дитини [PERSON], [INFO], тимчасово, строком на 2 роки, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], [INFO]. Позов, з урахуванням уточнення вимог, обґрунтований тим, що 18.05.2011 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб не розірваний, але разом вони вже не мешкають. На даний час позивачка тимчасово мешкає в м. Донецьк в родині брата [PERSON], який допоміг їй влаштуватися на роботу у власне підприємство і сплачує високу заробітну плату. Відповідач матеріальне не допомагає утримувати дитину. На час проживання і роботи позивачки в м. Донецьк, дочка [PERSON] проживає у м. Волноваха у батьків позивачки. Позивачка бажає, щоб дитина проживала разом з нею у родині брата, а також хоче мати можливість перетинати лінію зіткнення разом з дочкою для відвідування своїх батьків у м. Волноваха. Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей визначено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей у віці до 16 років, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених Правилами перетинання державного кордону України громадянами України. Відповідач добровільно не надає дозволу на перетинання позивачкою лінії зіткнення разом з дитиною, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Представник п озивача в судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав. Відповідач в судові засідання 18.09.2017 року, 05.10.2017 року та 23.10.2017 року не з'явився, судові повістки направлялись йому за зареєстрованим місцем проживання та були отримані батьком відповідача. На підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа - Волноваська міська рада, уповноваженого представника до суду не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Виходячи з необхідності своєчасного розгляду справи та права позивача на доступ до правосуддя, на підставі ст. 224 ЦПК України і за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що 18.05.2011 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом ДРАЦС Волноваського районного управління юстиції Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 09.07.2016 року (видане повторно). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], яка народилась [INFO] року в м. Волноваха Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про народження від 04.07.2011 року. Згідно з довідками про склад сім'ї від 09.10.2017 року № 6894 та довідкою голови будинку [PERSON], [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] [INFO], та [PERSON], [PERSON], [PERSON], але на наданий час там не проживає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача, а дитина [PERSON] є його онукою. Місце перебування відповідача йому невідоме, але за місце м реєстрації він не мешкає. На даний час позивачка знаходиться в м. Донецьк і проживає в орендованій там квартирі, її брат влаштував позивачку на роботу. [PERSON] в цей час мешкає в м. Волноваха в сім'ї батьків позивачки і хоче бути разом з мамою. На думку свідка, тимчасове проживання дитини на неконтрольованій території України разом з матір'ю, не зашкодить дитині. Волноваська міська рада Донецької області надала суду висновок, відповідно до якого неможливо надати висновок про доцільність надання дозволу позивачці на перетинання лінії розмежування з дитиною, і просить прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до положення ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», серед яких є м. Донецьк. Наказами № 415ог від 12.06.2015 року, №222ог від 14.04.2017 року заступників керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України затверджені «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» і «Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей». Згідно наведених нормативних актів в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з дослідженими судом доказами та викладеними в позові обставинами, позивачка тимчасово проживає в м. Донецьк, а дитина - в м. Волноваха в сім'ї батьків позивачки. Відповідач, на час вирішення цивільної справи по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий в'їзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України, в супроводі матері, чим порушується конституційне право дитини на свободу пересування, а також законне право дитини на проживання і спілкування з матір'ю, а також право матері на проживання разом з дитиною. Згідно з вимогами статей 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, враховуючи, що позивачем в обґрунтування позовних вимог ставиться необхідність піклування про дитину, що зумовлено необхідністю і правом проживання разом матері і дитини, суд вважає, що вимоги позивача про надання дозволу на в'їзд позивачки з дитиною на територію Донецької області, яка тимчасово непідконтрольна державній владі України, підлягають задоволенню і таке рішення буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved