Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, зазначивши, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними була придбана квартира [ADDRESS], після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] була домовленість, згідно якої спільно придбана квартира переходить у власність позивача, який сплатив [PERSON] вартість 1/2 зазначеної квартири, а саме 40000 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою, з послідуючим зобов'язанням відповідача за першої вимоги нотаріально оформити договір купівлі-продажу квартири, однак взяті на себе зобов'язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідач не виконав, кошти не повернув, в силу чого позивач вважає, що на день звернення до суду сума боргу становить в гривневому еквіваленті 546360 грн. 00 коп., при цьому, під час розгляду справи в суді, у зв'язку з збільшенням курсу долара до гривні, збільшив свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на свою користь 613200 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обгрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позовній заяві, додатково зазначив,що звертався до суду із позовом про визнання договору купівлі-продаж квартири дійсним, однак йому було відмовлено, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що відповідач взяв кошти за продаж половини квартири за обставин, зазначених у відповідній розписці. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Договір купівлі - продажу квартири від 04.05.1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5393, вказує, що [PERSON], [PERSON], який діє від свого імені та імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON], який діє за згодою батька [PERSON], мешканці [ADDRESS], як "Продавці" продали, а [PERSON] як "Покупець" купив квартиру [ADDRESS], з відповідною частиною господарчих будівель ( а. с. 5). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 14.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 772, з присвоєнням після реєстрації розірвання шлюбу прізвища їй [PERSON] (а.с.8). Довідка відділу РАЦС Липовецького РУЮ Вінницької області № 65-67 від 29.06.2006 вказує, що 30.04.1996 року у відділі РАЦС Липовецького РУЮ Вінницької області було зареєстровано одруження [PERSON] та [PERSON].(а.с. 9). Зміст розписки [PERSON] від 14.06.2006 року зазначає, що [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 40000,00 дол. США, що еквівалентно 202000 грн. за продаж [PERSON] 1/2 квартири [ADDRESS] (а.с. 6). При ухваленні рішення суд не бере до уваги та відхиляє як докази рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2013 року по справі № 127/15687/13-ц та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2014 року по справі № 6-7635св14, оскільки дані докази стосуються інших правовідносин і не охоплюються предметом доказування по даній справі. Норма ст. 192 ЦК України прописує, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 524 ЦК України прописує, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до норми ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні зобов'язальні правовідносини, пов'язанні з купівлею-продажем нерухомого майна, на виконання яких [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв як платіжний засіб зазначену в розписці суму грошей, а саме: 202000 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Норма ч.2 ст. 215 ЦК України прописує, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи із наведеного, враховуючи, що при виконанні договірних зобов'язань щодо купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв певну суму грошей, про що зазначено в у відповідній розписці, законність яких, як платіжного засобу, згідно вимог чинного законодавства України повинна виражатись виключно в грошовій одиниці України - гривні, а тому посилання сторін на те, що платіжним засобом в даних правовідносинах виступала іноземна валюта, а саме: 40000,00 доларів США, і саме така валюта і в такому розмірі має бути повернута позивачу - не може взятись судом до уваги, оскільки це буде суперечити вимогам чинного законодавства України, при цьому суд звертає увагу на те, що грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору купівлі-продажу частини квартири, який в подальшому сторони не оформили нотаріально, що об'єктивно позбавило позивача реального настання очікуваних правових наслідків від укладання таких договірних правовідносин та спричинило недійсність такого правочину в силу вимог закону щодо нотаріального посвідчення такого договору в розумінні норми ст. 657 ЦК України, а відтак спричинило настання відповідних правових наслідків недійсного правочину щодо обов'язку сторони повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, в силу чого суд вважає, що відповідач повинен повернути позивачу саме ту суму грошей, яку він одержав як законний платіжний засіб згідно розписки в розмірі 202000 грн. 00 коп., а тому позов підлягає до часткового задоволення з розподіленням судових витрат згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial