Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] 14.12.2020 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON] , після смерті [PERSON] , що померла [INFO] ; встановити юридичний факт, що померла [INFO] [PERSON] , була бабусею по батьківській лінії [PERSON] ; встановити факт прийняття [PERSON] , спадщини після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] ; встановити юридичний факт, що [PERSON] , що помер [INFO] , є братом [PERSON] ; встановити факт прийняття [PERSON] , спадщини після смерті [PERSON] , що помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , що помер [INFO] , на 40/100частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , що померла [INFO] , на 4/100частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлових будинків літ. А-1, з прибудовою та тамбуром, літ. Б-1, з прибудовою та верандами, літ. В-1 з прибудовами та верандою, сараїв літ. Д, Е, К, О, О1, Т, У, погрібів літ. Ж, З, убиралень літ. Н, Р, літньої кухні літ. Л,л1, душів літ. М, П, споруд № 1-14, І. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що її прадід [PERSON] , якому на праві власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , мав дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які після смерті свого батька успадкували дане домоволодіння. Так, братові позивачки [PERSON] , онукові [PERSON] , який був також і її дідом, на праві власності належало 40/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 09.01.1973року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-72 та зареєстрованого у Дніпропетровському МБТІ за № 282-130 від 05.02.1973 року. Зазначену частку він отримав після батька [PERSON] . [PERSON] , рідній сестрі її діда [PERSON] , на праві власності належало 4/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 16.02.1960 року та рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 30.03.1961року, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" ДОР в реєстрову книгу № 113 за реєстровим № 2, та рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від [INFO] . [INFO] померла [PERSON] . Спадщину після її смерті фактично прийняв батько позивачки [PERSON] , син рідного брата спадкодавиці [PERSON] , який проживав та був зареєстрований у зазначеному домоволодінні, де була зареєстрована і померла [PERSON] , і яка разом з [PERSON] користувався належною їм частиною житлового будинку літ. А-1. [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки помер [INFO] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були позивачка та дружина спадкодавця, після смерті якого матір`ю позивачки [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 20/100 часток вказаного домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, від 20.05.1982 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1999. Зазначену частку успадкувала позивачка після її смерті. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 07.11.2000 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної ради м. Дніпропетровська згідно актового запису № 2247. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з 40/100частин зазначеного вище домоволодіння. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було. Єдиною спадкоємицею другої черги була позивачка - сестра спадкодавця, яка фактично прийняла спадщину після смерті брата, хоча у встановлений законом строк і не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після його смерті, бо проживала у спадковому домоволодінні, користувалася будинком та земельною ділянкою, сплачувала необхідні податки. Крім того, позивач поховала брата та розпорядилася його особистими речами. Позивачка звернулася у Другу Дніпровську державну нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] . Проте нотаріус надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, бо відсутні документи на підтвердження родинних відносин, зазначивши, що згідно до чинного на час відкриття спадщини законодавства, племінники не спадкували спадщину після дядька, тітки. Однак, нотаріус не звернула увагу на ті обставини, що [PERSON] є братом позивачки, а не дядьком, а [PERSON] - бабуся, а не тітка, як зазначено в постановах. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У заяві від 19.02.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сорока Т.В. просила розглядати справу без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 19.02.2021 року просила розглядати справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги визнає. Третя особа - Друга Дніпровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 40/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору дарування від 09.01.1973 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-72 та зареєстрованого у Дніпропетровському МБТІ за № 282-130 від 05.02.1973 року. (а.с. 11-12). 4/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі рішення судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 16.02.1960 року та рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 30.03.1961року, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" ДОР в реєстрову книгу № 113 за реєстровим № 2, та рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 17.08.1972 року (а.с. 13-15, 53, 56-61). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 118). Після її смерті відкрилась спадщина на 4/100 частин вищезазначеного домоволодіння. [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 16). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 07.11.2000 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної ради м. Дніпропетровська згідно актового запису № 2247 (а.с. 18). У відповідності до рішення судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 16.02.1960року та рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 30.03.1961 року, встановлено, що що [PERSON] та [PERSON] мали дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 56-61). Згідно рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 17.08.1972 року між співвласниками закріплені частки, виділені в натурі, а саме: [PERSON] виділено в натурі житловий будинок літ. В-1, з прибудовою в-1, в1-1, веранди літ. в11-1, загальною площею 82,4кв.м., сараїв літ. С, О, убиральня літ. Р, 1/4частини споруд № 1-3, І-ІІІ; [PERSON] виділено в натурі - у житловому будинку літ. А-1 ( квартира [ADDRESS] ) загальною площею 26,0кв.м., 1/5 частина споруд № 1-3, І-ІІІ ( а.с. 61). Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , згідно до даних технічного паспорту, КП ДМБТІ від 04.04.2008року, складається з житлових будинків літ. А-1, з прибудовою та тамбуром, літ. Б-1, з прибудовою та верандами, літ. В-1 з прибудовами та верандою, сараїв літ. Д, Е, К, О, О1, Т, У, погрібів літ. Ж, З, убиралень літ. Н, Р, літньої кухні літ. Л,л1, душів літ. М, П, споруд № 1-14, І. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно частини 1 статті 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог частини 1 статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] був [PERSON] , який помер [INFO] , та прийняв спадщину фактично після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті, а після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання з ним спадщину прийняла його дочка [PERSON] . Після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , спадщину прийняла сестра [PERSON] . З домової книги вбачається, що на момент смерті [PERSON] у домоволодінні був зареєстрований [PERSON] , а після смерті [PERSON] - [PERSON] (а. с. 84-90). Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа № 693/2020. Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 31.10.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні відносини та зазначено, що законодавством не передбачено спадкування після двоюрідної баби (а.с. 116-123). Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа № 696/2020. Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 03.11.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин та зазначено, що законодавством не передбачено спадкування племінниками після смерті дядька/тітки (а.с. 111-115). Згідно до архівних довідок, виданих Державним архівом Дніпропетровської області актові записи про народження [PERSON] . [PERSON] не збереглися (а.с. 45, 47); мається актовий запис № 296 від 17.06.1924року про народження [INFO] [PERSON] , батьками якого були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 48). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] , а також між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються рішеннями судової колегії по цивільним справам Дніпропетровського обласного суду від 16.02.1960року та народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 30.03.1961року, домовою книгою, поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] . Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ці ж самі положення викладені у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якому зазначено, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, а також зв`язку у сукупності, суд приходить до висновку щодо підтвердження факту родинних відносин, а саме: юридичного факту прийняття спадщини [PERSON] , після смерті [PERSON] , що померла [INFO] ; встановлення юридичного факту, що померла [INFO] [PERSON] , була бабусею по батьківській лінії [PERSON] ; встановлення факту прийняття [PERSON] , спадщини після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] . Встановити юридичний факт, що [PERSON] , що помер [INFO] , є братом [PERSON] ; встановлення факту прийняття [PERSON] , спадщини після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Таким чином, беручи до уваги вищевказані норми процесуального закону та зважаючи на ті обставини, що встановлення фактів родинних відносин та прийняття спадщини має для позивача юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання права на спадщину, і зазначений факт суд визнав доведеним, тому позов про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , що помер [INFO] , на 40/100частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , що померла [INFO] , на 4/100частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлових будинків літ. А-1, з прибудовою та тамбуром, літ. Б-1, з прибудовою та верандами, літ. В-1 з прибудовами та верандою, сараїв літ. Д, Е, К, О, О1, Т, У, погрібів літ. Ж, З, убиралень літ. Н, Р, літньої кухні літ. Л,л1, душів літ. М, П, споруд № 1-14, І, також підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення судового збору з відповідача на його користь, питання про стягнення судового збору судом не вирішується. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved