Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

16 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» який в подальшому уточнив та просив на підставі ст. ст. 116-117 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату (компенсацію за невикористану відпустку) в сумі 3465 гривень 91 копійка, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 15349,03 гривні, моральну шкоду в розмірі 1500 гривень. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 05 вересня 2011 року по 03 серпня 2014 року він працював прохідником у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». При його звільненні підприємство здійснило розрахунок не вчасно, з порушенням термінів та не у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі близько 3465,91 грн. Вказана заборгованість складається з компенсації за невикористану відпустку, яка станом на момент звільнення становила 7 днів, що з урахуванням рівня середньої заробітної плати 495,13 гривень на день становить 3465,91 гривня. При його звільненні 03.08.2014 року адміністрацією підприємства остаточний розрахунок із заробітної плати було здійснено 17.09.2014 року, строк затримки розрахунку становив 31 день. Тому розмір компенсації за затримку остаточного розрахунку становить 15 349, 03 гривні. Позивач вважає, що порушення його права своєчасно отримати кошти призвело до спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1500 гривень. Моральні страждання пов'язані з тим, що він не здатен у той час був утримувати родину, не вистачало грошей на харчування, сплату обов'язкових платежів, що викликало у нього депресивний стан. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов повністю, пояснив, що неодноразово звертався до відділу кадрів, щоб вони пояснили суму розрахунку, та надали довідку, щодо кількості днів невикористаної відпустки. З копією наказу про звільнення його ознайомлено також не було. Просив врахувати, що під час судового розгляду представники відповідача, не з'являються, перешкоджають у встановлені істини, не надають документи для розрахунку відповідної суми компенсації за невикористану відпустку, та даних щодо розрахунку компенсації за затримку остаточного розрахунку. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України. Представник відповідача у відкрите судове засідання двічі не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідив наявні у справі докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що Позивач [PERSON] працював у відповідача публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» з 05 вересня 2011 року прохідником з повним робочим днем у шахті. 03.08.2014 року [PERSON] звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням наказом № 936 ку від 04.08.2014 року (а.с. 7-10). Проте розрахунок по заробітній платі він отримав 27.08.2014 року в розмірі 7000 гривень, 17.09.2014 року в розмірі 2053 гривні 69 копійок (а.с. 23), а тому останній має право на стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за весь час затримки, який виник з вини відповідача, по день фактичного розрахунку в силу вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки остаточний розрахунок відповідача з позивачем по заробітній платі не виплачувався своєчасно з вини відповідача, то суд вважає, що слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином строк затримки розрахунку становить 31 день. Звідси, загальний розмір заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримки з вини відповідача виплати заробітної плати при звільненні складає 15 349 гривень 03 копійки (розрахунок: середній заробіток за один робочий день 495,13 гривень помножити на 31 робочий день затримки). Заробітна плата за червень 2014 року - 12418 гривень, кількість робочих днів - 20; Заробітна плата за липень 2014 року - 5407 гривень, кількість робочих днів -16. Так, заробітна плата за останні два місяці перед звільненням становить 17825 гривень, кількість робочих днів - 36, відповідно середньоденна заробітна плата становить 495,13 гривень. Враховуючи, що на час звільнення позивач мав невикористану відпустку тривалістю 37 днів, проте з копії розрахункового листа за серпень 2014 року на ім'я [PERSON], вбачається, що останньому нараховано компенсацію за невикористані відпустки за 30 днів. Таким чином відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку за 7 днів, що становить 3465,91 гривень, з урахуванням рівня середньої заробітної плати 495,13 гривень на день. За правилами, передбаченим ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так в судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами справи, що конституційні права [PERSON] на своєчасне одержання виногороди за працю порушено відповідачем. Тому суд вважає, що само по собі вказане порушення привело до завдання моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях позивача. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з глибини моральних страждань позивача, їх тривалості, положення сторін у суспільстві, додаткових зусилль позивача для відновлення справедливості у цьому питанні та витрачений на це час. За таких обставин та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути - 1 500 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3465,91 гривень, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 15 349,03 гривні, моральну шкоду в сумі 1500 гривень. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у зв'язку із задоволенням вимог майнового характеру в розмірі 243,60 грн., та із вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved