overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

10.06.2020 р [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 листопада 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 205, так як з 2001 року вони припинили спільне проживання, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи у спрощеному провадженні, не подала суду клопотання про розгляд справи за участю сторін, письмового відзиву на позовну заяву не подала. Дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 листопада 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 205 (а.с.3). Сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, стосунки між ними зіпсувались, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, відсутнє бажання відновлювати сімейні стосунки, а така атмосфера в сім`ї суперечить іїх нтересам. 11 травня 2018 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позивач засуджений до 9 років позбавлення волі та з 04 квітня 2019 року відбуває покарання в Державній установі "Райківецька виправна колонія (№78)", що стверджується довідкою ДУ "Райківецька виправна колонія (№78)" від 18.05.2020 року № 2124 (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Тому, відповідно до вимог ст. 112 СК України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, обставини життя подружжя, те, що позивач перебуває в місцях позбавленняя волі, суд знаходить, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов слід задовольнити. Позивач не порушує питання стягнення на свою користь судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

10.07.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.10.2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву №б/н від 12.10.2011 року, згідно якої отримала кредит в сумі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 03.06.2019 рік [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в сумі 37690 грн. 13 коп.. Просять суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 37690 грн. 13 коп. та сплачені судові витрати. Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 12.10.2011 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви №б/н від 12.10.2011 року, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з поверненням кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Відповідно до п. 1.1.7.11 умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Внаслідок порушення відповідачем строків сплати боргу та відсотків за користування даним кредитом у неї виникла заборгованість, яка станом на 03.06.2019 року становить 37690 грн. 13 коп, з яких 513 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 30595 грн. 24 коп. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 4310 грн. 93 коп. - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна ставка) - 1770 грн. 96 коп. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином та в строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд погоджується з розрахунками позивача, відповідач не виконав умови кредитного договору, позивач має право вимагати погашення заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

10.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те що, 31.07.2016 року померла її рідна сестра [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді недотриманої пенсії. У серпні 2017 року вона звернулася до нотаріусу Волноваського районного нотаріального округу про прияняття спадщини, проте нотаріусом в відкритті спадщини відмовлено, у зв"язку з тим, що пропустила шестимісячний строк на звернення з заявою про прийняття спадщини. Своєчасоно звернутися до нотаріальної контори не могла, оскільки перебувала за місцем своєї реєстрації на тимчасово окупованій території в м. Донецьк. Інших спадкоємців окрім неї, що фактично прийняли спадщину нема. Вважає, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин. Просила суд визначити їй додатковий строк 2 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача [PERSON] міська рада у судове засідання не з"явилися, надали заперечення проти позову. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийгняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК Цкраїни. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 961520 виданого 18.11.2016 року [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] померла 31.07.2016 року.(а.с.5). Враховуючи викладене суд вважає, що [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропустила з поважної причини

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

10.09.2014 до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшов цивільний позов ПАТ "Альфа-Банк", яким представник позивача Шкаран І.І. просила суд ухвалити рішення про звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS], що накладений державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.10.2013. Вимоги мотивовані тим, що майно, щодо якого якого виник спір перебуває в іпотеці банку, а наявність арешту перешкоджає його реалізації для погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем. В судовому засіданні сторони були відсутні, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач свої вимоги підтримав, наполягаючи на задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 07.05.2008 між ЗАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №800003775, згідно умов якого позивач надав [PERSON] 33 761.00 дол. США кредитних коштів із оплатою 13.8% річних за їх користування. В забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів [PERSON] передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. В подальшому, [PERSON] свої обов'язки з повернення коштів банку не виконував, в зв'язку з чим, сторони

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

10.10.2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила у судовому засіданні, до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 450грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO], на тих підставах, що відповідач не допомагає добровільно. Перебували у фактичному шлюбі з 2005р. по лютий 2013р. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги в повному обсязі і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 450грн. , оскільки дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У судовому засіданні відповідач позов визнав і зазначив, що він згодний платити аліменти на утримання сина в розмірі 450грн., оскільки на теперішній час він не має постійної роботи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав: Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2005р. по лютий 2013р. У цьому шлюбі народився син [PERSON] 29 вересня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Дитина мешкає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ОСББ « Акація 2006» № 62 від 26.09.2014р. Згідно ст.180 СК України " батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 450грн. щомісячно на утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Позивач звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів 10.10.2014р., тому суд вважає можливим стягнути аліменти з 10.10.2014р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

10.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2005 року. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. 16 березня 2007 року шлюб розірвано. Батько дитини не надає матеріальної допомоги на її утримання, не бере участі у вихованні сина. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Просила стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 727,50 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, згідно поданої до суду заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, в разі неявки відповідача розгляд справи проводити в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення, на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись із письмовою заявою позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що у 2015 році в період з 01 січня по 31 серпня 2015 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 1286,00 гривень, в період з 01 вересня по 31 грудня 2015 року становить 1455,00 грн. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 цього кодексу встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідач в судове засідання не зявився, доказів того, що не може, з поважних причин, сплачувати аліменти, суду не надав, що є підставою для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

10.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 07.12.1979 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Від шлюбу спільних дітей не мають. З відповідачкою сімейні відносини припинилися з 2002 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згоден, тому просив суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, шлюб просила розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Кепська". Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 07.12.1979 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Краснопільської сільської ради Березанського району Миколаївської області, актовий запис №15. Від шлюбу\~сторони спільних\~дітей не\~мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище "Кепська". Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

10.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 20.07.2016 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Єланецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, поновлювати шлюбні відносини не бажає, на примирення не згодна, тому просила суд шлюб розірвати, дітей залишити на її вихованні, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Позивачка в судове засідання не з'явилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 20.07.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Єланецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №22. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не бажають примиритись, що свідчить про дійсність їх намірів щодо розірвання шлюбу та дає підстави для задоволення позову. При цьому дітей необхідно залишити на вихованні матері. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне відновити позивачці дошлюбне прізвище "[PERSON]". Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 704,80 грн. в рахунок відшкодування сплаченого нею судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

10.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2003 року та витягу про реєстрацію права власності від 10.04.2003 року, квартира [ADDRESS] належить їй. [PERSON] є її сином, який не мешкає у квартирі з січня 2013 року. Про місце його проживання їй не відомо, з нею він не спілкується. Реєстрація відповідача в квартирі створює труднощі у користуванні та володінні житлом, на відповідача нараховуються комунальні послуги, які він не сплачує. Позивач просить визнати [PERSON] втратившим право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.04.2003 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] - а.с. 5,6. Згідно довідки з місця проживання № 25 від 20.10.2014 та акту від 04.12.2014 року підписаного сусідами та завіреного майстром дільниці №1 та директором ТОВ "УЮТ-2011" - а.с.4, 12, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], але з січня 2013 року не проживає. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач зареєстрований в [ADDRESS], на нього нараховуються комунальні послуги, проте в квартирі він не мешкає понад один рік, не сплачує комунальні послуги, що створює перешкоди позивачу у володінні та користуванні власністю, тому суд вважає необхідним визнати [PERSON] втратившим право користування квартирою [ADDRESS]. Згідно ст.7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В частині позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON], суд вважає необхідним відмовити, оскільки суд своїм рішенням визнав [PERSON] втратившим право користування квартирою [ADDRESS], а обов'язок ДМС України про зняття з реєстраційного обліку передбачений Законом. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial