Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

19 листопада 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 95 980,50 доларів США боргу за Договором банківського рахунку, з урахуванням пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.01.2014 року між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір банківського рахунку фізичної особи відповідно до якого банк зобов'язувався відкрити позивачу поточний рахунок [NUMBER] в валюті доларах США. Як зазначає позивач, в день відкриття рахунку ним було здійснено його поповнення на суму 18 500,00 доларів США з оформленням відповідної квитанції. На протязі дії Договору рахунок поповнявся позивачем ще тричі на суму 40 000,00 доларів США (підтверджується квитанцією), 28 655,00 доларів США (підтверджується довідкою) та 100,00 доларів США (підтверджується квитанцією). В процесі здійснення розрахунково-касових операцій позивачем було виявлено нестачу 87 155 доларів США на рахунку [NUMBER]. 23.06.2014 року позивач звернувся з вимогою до Банку з метою проведення розслідування та повернення грошових коштів. Листом від 21.07.2014 року №41/3-12/3941 банк відмовився повернути грошові кошти. Так як обов'язок банківської установи щодо повернення коштів визначений умовами Договору, від вини працівників належне виконання зобов'язань Банку не залежить, тому позивач просить стягнути кошти саме з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п.3.1 Договору пеню в розмірі 8 725,50 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо заявлених вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Крім того суду пояснив, що квитанція №96 від 30.01.2014 року не відповідає вимогам до розрахунково-касового документа, встановленим законодавством. Квитанція не засвідчена підписом касира та відбитком штампу касира, що вказує на те, що позивач не вносив кошти в касу. Штамп №21 не є штампом касира, а закріплений за головним економістом відділу супроводження та контролю операцій Київського регіонального відділення Карайон О.С., яка за посадою не працює в касі та не має права приймати кошти. Довідка, яка підтверджує наявність коштів на рахунку не є доказом їх внесення та дати внесення. Також довідка не є касовим документом, який може підтверджувати внесення коштів, а тому є недопустимим доказом. Крім того, зазначена довідка не зареєстрована в журналі вихідної кореспонденції. Квитанція №156 від 24.03.2014 року на суму 40 000,00 доларів США також є неналежним доказом, так як не відповідає вимогам до розрахунково-касового документа, замість штампу касира проставлено штамп валютний контроль №27, який належав головному економісту Наливайко С.О., яка за посадою не є касиром та не має право підписувати та скріплювати штампом квитанції про внесення коштів. Квитанції без підпису касира та без відбитку штампа касира не можуть бути підтвердженням внесення готівки, що відображено у правовій позиції Верховного Суду України від 29.10.2014 року справа №6-118цс14. Також представник відповідача зазначає, що по факту розкрадання коштів вкладників проводиться досудове розслідування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.2 ст.1066 ЦК України). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.3 ст.1066 ЦК України). Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч.1 ст.1067 ЦК України). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.3 ст.1068 ЦК України). Судом в судовому засіданні встановлено, що 30.01.2014 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ «КБ «Хрещатик» (далі - Банк) укладено Договір №1093 банківського рахунку фізичної особи, за яким Банк відкрив Клієнту поточний рахунок [NUMBER] в доларах США відповідно до інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, та здійснює його розрахунково-касове обслуговування згідно внутрішніх правил і процедур Банку, нормативних актів НБУ та чинного законодавства України (п.1.1 Договору). Як зазначено в п.8.1 Договору, Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 30.01.2015 року. За умовами п.п.2.1.2 - 2.1.4 Договору Банк зобов'язувався забезпечувати збереження коштів Клієнта на його рахунку, приймати до зарахування на рахунок Клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти; забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів по рахунку Клієнта. В той же час умовами п.2.3.1 Договору передбачене право Банку використовувати грошові кошти на рахунку Клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Клієнт має право отримувати своєчасне і повне здійснення розрахунків та інших, обумовлених цим Договором послуг (п.2.4.2 Договору). Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із зазначеними умовами. На підтвердження внесення коштів на рахунок, позивач надав копію квитанції №96 від 30.01.2014 року на суму 18 500,00 доларів США; довідку №47/222-22-06/59 від 06.02.2014 року про внесення коштів в сумі 47 155,00 доларів США та квитанцію №156 від 24.03.2014 року на суму 40 000,00 доларів США. В позовні вимоги позивачем не включено 100,00 доларів США, які внесені на рахунок на підставі квитанції №14 від 31.07.2014 року. 23.06.2014 року позивач звернувся до банку із заявою про проведення розслідування, так як кошти були відсутні на рахунку та повернення коштів з рахунку. Листом від 21.07.2014 року №41/3-12/3941 ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» повідомив позивача про те, що за даними бухгалтерського обліку за рахунками, відкритими в доларах США з дати відкриття жодної операції не зареєстровано. Квитанції, які надані не є підтвердженням про внесення коштів в касу банку, так як жодна із них не засвідчена підписами касирів та відбитками штампів касирів. А тому підстав для повернення коштів немає. З виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що 31.07.2014 року зараховані кошти в розмірі 100,00 доларів США, інші суми не надходили. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував наявність Договору та його реєстрацію в банківській установі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував, що позивач вніс кошти на рахунок, так як вони не обліковуються, крім суми в 100,00 доларів США та послався на Постанову Верховного Суду України від 29.10.2014 року справа №6-118цс14, оскільки на квитанціях відсутні штампи та підписи касирів про прийняття коштів. А довідка взагалі не є належним документом, який підтверджує внесення коштів. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. З копії журналу обліку печаток та штампів вбачається, що штамп №21 був наданий 01.07.2013 року головному економісту відділу супроводження та контролю операцій Карайон О.С. та повернутий 21.02.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, квитанція на якій міститься відбиток зазначеного штампу датована 30.01.2014 року про внесення коштів в розмірі 18 500,00 доларів США. Штамп «валютний контроль №27», згідно із записів в журналі був виданий 30.06.2010 року головному економісту Наливайко С.О. - відділ роздрібного бізнесу. Зазначений штамп проставлений на квитанції №156 від 24.03.2014 року про внесення коштів в розмірі 40 000,00 доларів США. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача, що кошти були отримані не уповноваженою особо - не касиром, а тому ці квитанції не є належним доказом, оскільки правова позиція, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року справа №6-118цс14 зазначає, що на документах про внесення коштів має бути підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. А тому, оскільки в банківській установі зареєстрований договір, квитанції свідчать про внесення коштів на рахунок та прийняття їх посадовою особою банківської установи, який прийняв готівку, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми 18 500,00 доларів США та 40 000,00 доларів США, а всього 58 500,00 доларів США. В той же час, оскільки довідка не є належним доказом на підтвердження внесення коштів на рахунок, так як не є банківським документом, з врахуванням правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року справа №6-118цс14, суд не може взяти до уваги як належний доказ на підтвердження внесення коштів на рахунок, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів в сумі 47 155,00 доларів США. Також судом встановлено, що СУ ГУМВС України в м. Києві проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12014100100009108 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст.190 КК України. Як пояснив представник відповідача та не заперечив представник позивача, позивач не звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Представник позивача пояснив, що це право позивача, а не його обов'язок. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне зарахування коштів, що належать власнику рахунку, банк сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від несвоєчасно або неправильно зарахованої (списаної) суми за кожний день прострочення, але не більше 10 відсотків такої суми. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором в частині зарахування коштів на рахунок, тому суд приходить до висновку про стягнення 10% від суми не зарахованої на рахунок, тобто від 58 500,00 доларів США, що становить 5 850,00 доларів США (так як прострочка зарахування коштів на рахунок становить більше 100 днів). Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial