Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

19.12.2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту - відповідачка-2), Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - відповідач-3) та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі по тексту - відповідач-4) про визнання недійсними рішення ради та державних актів на право власності на землю (а.с.1-3). Так, позивачка просить суд: -визнати недійсним рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,1133 га за адресою: [ADDRESS] , з них: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,0133 га для веденні садівництва» від 24.01.2003року за № 246-ХХІV; -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №914360, виданого [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.506.00580. та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0133га для веденні садівництва кадастровий номер 5110300000:01:005:0063; -скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 110300000:01:005:0063, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування кадастрового номеру; -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 914361, виданий [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.506.00579 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 5110300000:01:005:0062; -скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:01:005:0062, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування кадастрового номеру. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/10900/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсними рішення ради та державних актів на право власності на землю. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.28-29). 18.02.2020 року до суду від представника відповідача - Білгород-Дністровської МР надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно із яким Білгород-Дністровська міська рада вважає безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу і не підтверджені належними та допустимими доказами, доводи позивача щодо змісту порушеного права, оскільки жодного документа, який би підтверджував право власності або право користування земельною ділянкою позивачем не надано. Так, представник відповідача зазначає, що рішенням Білгород-Дністровської МР від 24.01.2003 року затверджені матеріали інвентаризації та передано у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1133 га аз адресою: [ADDRESS] , з них: 0,1000 га для ведення садівництва та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку з відповідними кадастровими номерами. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. За твердженням представника відповідача, оскаржуване рішення Білгород-Дністровської МР відноситься до ненормативних актів одноразового застосування, яке вичерпало свою дію в наслідок його виконання, а саме державної реєстрації права власності на земельну ділянку. У позивачки відсутнє право власності або право користування земельною ділянкою та не доведено, чим саме порушені її права або інтереси при прийнятті оскаржуваного рішення Білгород-Дністровською міською радою. На підставі наведеного, представник відповідача вказує, що у позивачки відсутнє порушене право та спосіб його відновлення, у зв`язку з чим Білгород-Дністровська МР вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. 21.02.2020 року до суду від представника відповідача - ГУ Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого він зазначив, що на теперішній час відповідно до даних державного земельного кадастру, відомості щодо реєстрації вище вказаної земельної ділянки у міськрайонному управлінні також відсутні. Згідно наявних в міськрайонному управлінні книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів, станом на 01.01.2013 на ім`я відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення сесії Білгород Дністровської міської ради від 24 січня 2003 року № 246-ХХІУ зареєстровані державний акт серії ЯГ № 914361 на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5110300000:01:005:0062 та державний акт сері ЯГ № 914360 на земельну ділянку загальною площею 0,0133 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для ведення садівництва з кадастровим номером 5110300000:01:005:0063. За твердженням представника відповідача, з 01.01.2013 року органи Держгеокадастру позбавлені повноважень щодо реєстрації чи скасування права власності або користування земельною ділянкою. Після скасування права на землю суб`єктом державної реєстрації прав, державний кадастровий реєстратор отримає в порядку інформаційного обміну інформацію про скасування права, відповідно до чого і внесе зміни до поземельної книги. Іншого порядку державної реєстрації, видачі державних актів чи скасування їх державної реєстрації законами України або прийнятими на їх підстав підзаконними нормативно-правовими актами не встановлювалось. Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які містяться в технічній документації із складанням державних актів на право власності на земельну [PERSON] та [PERSON] , межі земельної ділянки з кадастровим номером 5110300000:01:005:0063 та 5110300000:01:005:0063, які розташовані за адресою: [ADDRESS] погоджені суміжним землекористувачем, а саме позивачкою [PERSON] . На підставі наведеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі № 495/10900/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсними рішення ради та державних актів на право власності на землю. Справу призначено до судового розгляду (а.с.209-210). Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Ткач І.Ю., подала заяву, згідно із якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутністю сторони позивача (а.с.218). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, згідно із яким просить справу розглянути справу за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги визнає в повному в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представники відповідачів - Білгород-Дністровської МР та ГУ Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Подали до суду відзиви на позовну заяву [PERSON] , відповідно до яких просили в задоволенні її позовних вимог відмовити. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Білгород-Дністровської МР Одеської області та ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсними рішення ради та державних актів на право власності на землю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.08.2000 року, реєстровий № 4-2958, виданого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] є співвласником 3/10 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 82,1 кв. м., житлової пристройки, літ. «А1», житловою площею 33,2 кв.м., та господарчих споруд: «В» - гараж, «М» - вбиральня, №1-12 - спорудження, розташованих на земельній ділянці, площею - 3462 кв.м. зареєстрований Білгород-Дністровським МБТІ за №25-3499, інв. справа №6512 від 26.01.2001року. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 164806879, запис про право власності 31332039 від 24.04.2019року, [PERSON] є власником житлового будинку літ. «А», загальною площею 67,7 кв.м, житловою площею 26.9кв.м., огорожі 9,12, за адресою: [ADDRESS] , на підставі висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна в/№ 29301119 від 17.04.2019 року, виданого ТОВ «АБТІ», експертом [PERSON] (сертифікат серія АЕ№ 005173), технічного паспорту, виданого ТОВ «АБТІ» станом 17.04.2019 року; свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстровий номер 4-2958 від 21.08.2000 року, виданого Державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, За твердженням позивачки, вона звернулася до ФОП [PERSON] про проведення землевпорядних робіт з приватизації земельної ділянки, але він надав рішення про відмову у проведенні землевпорядних робіт від 20.11.2019 року вих. № 112, з наступних підстав. Згідно правовстановлюючих документів на будівлі та споруди які надані для оформлення права власності на земельну ділянку (визначення кадастрового номеру) за адресою [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що [PERSON] та гр. [PERSON] отримали державні акти на право власності на земельні ділянки кадастрові номери 5110300000:01:005:0062, 5110300000:01:005:0063 конфігурація та координати зовнішніх межі цих земельних ділянок не відповідають фактичному розташуванню, згідно цього не можливо визначити кадастровий номер земельної ділянки. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про землеустрій» професійною діяльністю у сфері землеустрою можуть займатися особи, які мають вищу освіту за спеціальностями та кваліфікаціями у галузі знань землеустрою. Таким чином, наявність кваліфікаційного сертифіката є необхідною умовою для надання послуг із складання землевпорядної документації та гарантією якісного виконання робіт із землеустрою. Іншими співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 2-1032 від 07.07.1980року, в рівних частках на 7/20 часток житлового будинку. Цей договір зареєстрований Білгород-Дністровським МБТІ від 10.01.19996 року за №25-3499, інвентаризаційна справа № 6512. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради Одеської області «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,1133 га за адресою: [ADDRESS] , з них: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0.0133 га для веденні садівництва» від 24.01.2003 року за № 246-ХХІV [PERSON] та [PERSON] 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,0133 га для; ведення садівництва». Зазначена земельна ділянка передана безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , які отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 914360, площею 0,0133га для ведення садівництва кадастровий номер 5110300000:01:005:0063 та державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ № 914361, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5110300000:01:005:0062. Позивачка зазначила, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] реєстровий № 5035 від 29.12.2009 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. та заяви [PERSON] , який відмовився від 1/2 частки спадкового майна на користь [PERSON] є власником 7/40 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1474642 На думку позивачки, рішення Білгород-Дністровської міської ради від 24.01.2003 року за № 246-ХХІV, державні акти на право власності на землю, видані на підставі цього рішення підлягають визнанню недійсними з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі- ЗК України), в редакції станом на 24.01.2003року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки(ч.1) Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (ч. 2) Відповідно до ч.2 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Кожен із співвласників будинку, у разі його поділу на окремі домоволодіння, із присвоєнням їх окремих поштових адрес, має право звернутися до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки, із заявою про передачу у власність частини земельної ділянки, яка перебуває в його фактичному користуванні, в межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України. У свою чергу, слід зазначити, що у разі неможливості поділу будинку на окремі домоволодіння, його співвласники відповідно до ст. 89 ЗК України всі разом звертаються із клопотанням про передачу земельної ділянки у спільну власність для обслуговування будинку в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам ( ч. 1) Відповідно до ч.2 ст. 89 ЗК України,у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки(ч.4). Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч.5) У свою чергу, слід зазначити, що у разі неможливості поділу будинку на окремі домоволодіння, його співвласники відповідно до ст. 89 ЗК України всі разом звертаються із клопотанням про передачу земельної ділянки у спільну власність для обслуговування будинку в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до ст. 113 ЦК УРСР, який діяв на час прийняття рішення ради, володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом(ч.1). Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку(ч.1). Позивачка вказує, що з урахуванням викладеного рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,1133 га за адресою: [ADDRESS] , з них: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0.0133 га для ведення садівництва» від 24.01.2003 року за № 246-ХХІV вимогам наведених положень законів не відповідає та порушує права співвласника нерухомого майна. Відповідно до пп. а) ст. 22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Стаття 152 ЗК України визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виходячи з того, що під час виготовлення спірних державних актів на право власності на земельні ділянки кадастрові номери 5110300000:01:005:0062, 5110300000:01:005:0063 конфігурація та координати зовнішніх межі цих земельних ділянок не відповідають фактичному розташуванню державні акти на земельні ділянки серія ЯГ № 914360 та серія ЯГ № 914361 слід визнати недійсними. Відповідно до 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] з відповідною позовною заявою до суду. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до пп. а) ст. 22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Стаття 152 ЗК України визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про землеустрій» професійною діяльністю у сфері землеустрою можуть займатися особи, які мають вищу освіту за спеціальностями та кваліфікаціями у галузі знань землеустрою. Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі- ЗК України), в редакції станом на 24.01.2003року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки(ч.1) Відповідно до ч.2 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Кожен із співвласників будинку, у разі його поділу на окремі домоволодіння, із присвоєнням їх окремих поштових адрес, має право звернутися до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки, із заявою про передачу у власність частини земельної ділянки, яка перебуває в його фактичному користуванні, в межах норм безоплатної приватизації, визначених ст. 121 ЗК України. У свою чергу, слід зазначити, що у разі неможливості поділу будинку на окремі домоволодіння, його співвласники відповідно до ст. 89 ЗК України всі разом звертаються із клопотанням про передачу земельної ділянки у спільну власність для обслуговування будинку в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам ( ч. 1) Відповідно до ч.2 ст. 89 ЗК України,у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки(ч.4). Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч.5). У свою чергу, слід зазначити, що у разі неможливості поділу будинку на окремі домоволодіння, його співвласники відповідно до ст. 89 ЗК України всі разом звертаються із клопотанням про передачу земельної ділянки у спільну власність для обслуговування будинку в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до ст. 113 ЦК УРСР, який діяв на час прийняття рішення ради, володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом(ч.1). Відповідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку(ч.1) Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області «Про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,1133 га за адресою: [ADDRESS] , з них: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0.0133 га для веденні садівництва» від 24.01.2003року за № 246-ХХІV не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права позивачки, як співвласника нерухомого майна. В свою чергу, доводи відповідачів щодо незаконності та необґрунтованості позовних вимог позивачки, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а навпаки спростовуються належними відповідно до чинного законодавства доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Білгород-Дністровської МР Одеської області та ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання недійсними рішення ради та державних актів на право власності на землю, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved