Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 січня 2002 року сторони зареєстрували шлюб. У них є дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, через протилежні погляди на сімейне життя. Вони проживають окремо. Подальше спільне життя й збереження сім'ї вважає неможливим, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 04.07.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Позивач в підготовче засідання не з'явився, подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, строк на примирення не бажає. Відповідач в підготовче засідання також не з'явилася, подала заяву про визнання позову. У заяві також просила суд справу розглянути без її участі, позов визнала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 26.01.2002 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.01.2002 (а.с. 6). У сторін є спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено, що шлюб між ним та відповідачем існує формально, його збереження є неможливим і буде суперечити інтересам сторін. У зв'язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд прийшов до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 6), відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище "[PERSON]" змінила на прізвище чоловіка "[PERSON]". В поданій суду заяві, відповідач висловила бажання залишити прізвище чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв'язку з визнанням відповідачем позову.

Outcome: approved