Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

23.03.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який згодом уточнила, та яким просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (дитина-інвалід) в твердій грошовій сумі у розмірі 45 000 гривень на всіх, по 15 000 гривень на кожного, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Також, просить стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання, як матір дитини-інваліда, [PERSON], [INFO], щомісячно суму в розмірі 5 000 гривень протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом, починаючи з дня пред'явлення позову. Крім цього, просить стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати, які понесені на проведення оплати в Одеському культурно оздоровчому комплексі «НЕМО» в розмірі 74 850 грн., що еквівалентно 2295 доларів США станом на 08.02.2015 року Зазначає, що відповідач працює за межами України на підставі договору найму, що документально підтверджено безстроковим договором найму, укладеного між [PERSON] та ВИКИНГ РИВЕР КРУИЗЕС АГ Шефервег 18 СН - 4057 Базель (роботодавець) в Швейцарії. Договір укладений на невизначений строк і його дія починається із 01.01.2015 року. В зазначеному договорі прописані всі умови робіт, які покладаються на працівника, також виплата йому заробітної плати та її розмір, прописані в договорі надбавки до заробітної плати на дітей, соціальне страхування щодо накопичення до пенсії та безробіття тощо. Вказує на те, що відповідач отримує місячну заробітну плату в розмірі 96 840, 00 гривень, що еквівалентно 3719 Євро, станом на 23.04.2015 року і ця сума заробітної плати без зазначення надбавки до заробітної плати на дітей, яка є значною і свідчить про можливість надавати відповідачем допомогу, від якої ухиляється відповідач. Також зазначає, що вона не працює, оскільки знаходиться по догляду за дитиною - інвалідом, сином [PERSON], [INFO], який знаходиться на «Д» обліку у лікаря - психіатра з 01.12.2010 року та являється інвалідом дитинства. Вказує на те, що дитині необхідні реабілітаційні заходи два рази на рік, окрім цього, син [PERSON] з причини хвороби потребує постійного догляду та сторонньої допомоги. Також, звертає увагу на те, що в період із 25.01.2015 року по 08.02.2015 року, вона понесла витрати, в розмірі 74 850 гривень, що еквівалентно 2995 доларів США, які пов'язані з проходженням курсу психологічної реабілітації для дитини - інваліда, сина [PERSON]. Стверджує, що у зв'язку із ослабленою імунною системою сина, постійно несе витрати на медичні засоби. Окрім цього, як вказує позивачка, син [PERSON] постійно потребує індивідуального харчування, на що також необхідно нести додатково витрати, оскільки з причини хвороби у нього постійні розлади травневої системі, які призводять до ускладнень та потребують лікування навіть в стаціонарному відділенні. Додатково для повноцінного харчування з урахуванням всіх індивідуальностей в харчуванні сина [PERSON] витрачається приблизно 5000 гривень на місяць. Зазначає, що понесла додаткові витрати, на проведення оплати в Одеському культурно оздоровчому комплексі «НЕМО» в розмірі 74 850 грн., що еквівалентно 2295 доларів США станом на 08.02.2015 р., необхідні для оздоровлення дитини-інваліда. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та в частині стягнення додаткових витрат і наполягала на їх задоволені. В частині стягнення аліментів на своє утримання, як матір дитини-інваліда, [PERSON], [INFO], позовні вимоги просила залишити без розгляду. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.07.2015 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини, як матір дитини-інваліда, [PERSON],- залишені без розгляду. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 1032 гривні, на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень, на працездатних осіб - 1218 гривень. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Однак, прожитковий мінімум - це величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дичини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Статтею 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Так, у судовому засіданні встановлено, що 02 червня 1998 року між позивачкою, [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований 02 червня 1998 року Першотравневою сільською радою народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 11, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 02 червня 1998 Першотравневою сільською радою Ізмаїльського району Одеської. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Позивачка не працює, оскільки знаходиться по догляду за дитиною - інвалідом, сином [PERSON], [INFO], який знаходиться на «Д» обліку у лікаря - психіатра з 01.12.2010 року та являється інвалідом дитинства, що підтверджено довідкою від 20.04.2015 року, згідно якої також вбачається, що дитині необхідні реабілітаційні заходи два рази на рік, та потребує постійного догляду та сторонньої допомоги. Відповідач працює за межами України на підставі договору найму, що підтверджується безстроковим договором найму, укладеного між г-ом [PERSON], [INFO], Україна, [ADDRESS] (працівник) та на рос. мові ВИКИНГ РИВЕР КРУИЗЕС АГ Шефервег 18 СН - 4057 Базель (роботодавець) в Швейцарії. Як вбачається із тексту самого договору, договір, укладений на невизначений строк і його дія починається із 01.01.2015 року. В зазначеному договорі прописані всі умови робіт, які покладаються на працівника, також виплата йому заробітної плати та її розмір, прописані в договорі надбавки до заробітної плати на дітей, соціальне страхування щодо накопичення до пенсії та безробіття тощо. Таким чином вбачається, що відповідач отримує місячну заробітну плату в розмірі 96 840, 00 гривень, що еквівалентно 3719 Євро, станом на 23.04.2015 року. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України суд вважає, що заявлений позов, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає задоволенню та стягненню з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі15000 гривень щомісячно на кожного, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме інтересам дітей. Стаття 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною в п.18 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Сторона, що звертається до суду з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їх попереднє фінансування, повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їх розрахунки та обґрунтування. Так, у судовому засіданні встановлено, що син сторін - [PERSON], [INFO], є дитиною - інвалідом, який знаходиться на «Д» обліку у лікаря - психіатра з 01.12.2010 року та являється інвалідом дитинства, що підтверджено довідкою від 20.04.2015 року. В період з 25.01.2015 року по 08.02.2015 року позивачка понесла витрати, в розмірі 2995 доларів США, що еквівалентно 74 850 гривень, які пов'язані із проходженням курсу психологічної реабілітації для дитини - інваліда, сина [PERSON], що підтверджується копією договору № 03/0125 від 25.01.2015 року та довідкою про оплату коштів. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.185 СК України, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача половину понесених позивачем додаткових витрат (74850/2 = 37 425 гривень). Згідно ст.88 ЦПК України та ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial