Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована дочка позивача - відповідач [PERSON] , яка понад 5 років не проживає в цій квартирі. Позивач зазначає, що відповідач є громадянкою Російської Федерації та там проживає, у зв`язку з чим у вказаній квартирі вона не мешкає, житловою площею не цікавиться, комунальних платежів не здійснює, жодних претензій з цього приводу не заявляє. Реєстрація відповідача в даній квартирі позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись майном для вільного використання та проживання в ньому, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб, що й стало підставою для звернення позивачем до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 10.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ткачук І.В., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Проти винесення судом заочного рішення не заперечили. Судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не надала. Відповідно до частини першої\~статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей\~223,\~280 ЦПК України,\~суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не подала до суду відзив та позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до Свідоцтва на право власності на житло, виданого згідно рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 березня 1999 року №339 (а.с. 7). Актом ТОВ "ЖЕО" від 29.12.2020 р. №13067 встановлено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , також даним актом було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою не проживала зареєстрована [PERSON] (а.с. 11). Дана обставина про реєстрацію відповідача також відображена у копії особового рахунку ТОВ "ЖЕО" від 24.12.2020 р. №043107 (а.с. 10). Відповідно до паспорта громадянина Російської Федерації виданого ОУФМС Росії по Ямало-Ненецькому Автономному округу в м. Новий Уренгой 13.09.2013 р. (74 13 836984), вказано що [PERSON] зареєстрована з 20.05.1997 р. у [ADDRESS] (а.с. 8-9). Статтею 41 Конституції України\~та\~ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1\~ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України\~передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає без поважних причин понад п`ять років, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивача підлягають залишенню за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved