Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Як вбачається з позовної заяви позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), інформацію, опубліковану [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), а саме: «…Что может быть общего между скандалами, потрясающими Государственную фискальную службу (ГФС) последнее время, такими как похищение контейнеров с таможни, провокации взяток и фура дохнущих овец? Оказывается, ко всем этим безобразиям причастен новый руководитель Главного управления внутренней безопасности (УВБ) ГФС [PERSON] . С мая 2005 года до 2014 года он работал заместителем начальника СБУ Донецкой области - начальником отдела УСБУ в Мариуполе, потом руководителем СБУ Винницкой области откуда был с треском изгнан за то, что заставлял работников ставить бизнес на ставку. Свою карьеру [PERSON] начал в структурах военной разведки, где на курсах Академии СБУ подружился с нынешним главой СБУ [PERSON] и даже стал его кумом. Со временем, когда [PERSON] возглавил СБУ в Киевской области, фактически стал его доверенным лицом, особенно в отношениях с тогдашней губернаторшей Киевщины [PERSON]. Сейчас она находится под следствием за земельные махинации, которые не проходили без «крышевания» [PERSON] и [PERSON]. После Майдана [PERSON] назначили начальником СБУ в «стратегической» Винницкой области, где он должен был обеспечивать интересы бизнеса отца нынешнего Президента Украины. Кроме того, [PERSON] должен был «замять» дело связанное с миллионером [PERSON], которого обвиняли в сепаратизме. [PERSON] поручения выполнял исправно, однако работу СБУ в Винницкой области «завалил» полностью за что Указом Президента был освобожден от должности, а впоследствии вообще уволился из СБУ. Именно за этот период службы [PERSON] стали называться «винницким», ведь там зародилась его тесная дружба с винницким бандитом [PERSON], который сейчас по-тихому принял в стране место «представителя Семьи по бизнесу» регионала [PERSON] . Сейчас [PERSON] «личный палач» руководителя ДФС Украины [PERSON] . Первым визитом на новом месте [PERSON] выбрал конечно же «сытую» Одесскую область, где СБУ возглавляет давний приятель и соратник [PERSON] [PERSON] . Следующими, конечно же, будут визиты [PERSON] во Львовскую и Закарпатскую области, ведь внутренняя безопасность страны должна держать коррупционные схемы под полным контролем. Новые-старые руководители в правоохранительных органах Украины, такие как [PERSON], вводят свои схемы поборов со всех регионов Украины и не имеется такой силы чтобы искоренить «доильные схемы» из тела нашей родной страны. На официальном сайте ГФС в разделе о руководстве УВБ вместо фамилии [PERSON] стоит прочерк. Еле заметная черточка указывает на привычку [PERSON] держаться в тени и создавать репутацию пустого места как профессионала и как личности. И.о. главы ГФС [PERSON] громко заявляет о реформе УВБ. Но вся реформа ограничилась назначением по блату коррупционера начальника УВБ [PERSON] и развалом управления. Стоит заметить, что [PERSON] выхлопотал должность отец премьера - [PERSON] . Однажды [PERSON] сам в этом признался, напившись до чертиков прямо на рабочем месте, что для него не редкость. С самого начала всем было ясно, что винницкие хотят посадить своего человека на контрабандные потоки перед выборами. Но никто не ожидал дикого непрофессионализма. На новой должности [PERSON] повел себя, полностью непрофессионально. Вместо привычных заигрываний с бизнесом принялся агрессивно выстраивать коррупционную вертикаль по российскому образцу. [PERSON] установил подчиненным график платежей, а за отказ носить дань увольнял. Под горячую руку попали практически все опытные сотрудники, сделавшие карьеру на очистке фискальной службы от коррупции и принципиально отказавшиеся стать оборотнями. [PERSON] поручил одному из прихлебателей по фамилии [PERSON] подготовить приказ на увольнение более 200 сотрудников . И.о. главы ГФС [PERSON] подписал эту бумагу. 60% личного состава УВБ, лучшую половину коллектива, выбросили на улицу с формулировкой «в связи с отсутствием возможности дальнейшего использования таких сотрудников на службе». Кто пришел на их место? 20 новоиспеченных курсантов без оперативного и следственного стажа, назначенных по принципу личной преданности [PERSON], и несколько отъявленных шельм, на которых клеймо негде ставить. Поручение премьера [PERSON] о конкурсном отборе сотрудников УВБ ГФС было проигнорировано, кандидат, которого [PERSON] выбрал своим первым заместителем, в свое время с позором выгнали из СБУ. Сколотив банду в УВБ, [PERSON] принялся «грабить караваны». Например, было состряпано письмо-ориентировка на Одесскую таможню об осмотре 37 контейнеров с вероятной контрабандой. Естественно, контейнеры никто не осматривал. По официальной версии, их просто похитили неустановленные лица с зоны таможенного контроля. А неофициально стало известно, что теневые дельцы передали 2 млн долларов США за то, чтобы на «похищение» закрыли глаза. [PERSON] поставил задание [PERSON] и другим миньонам организовать систему по вымогательству взяток с руководителей таможни и ГФС в областях путем шантажа и незаконного сбора информации о их способе жизни, включая склонности к пьянству, наркотикам, утехам с любовницами и даже гомосексуальной ориентации, что в патриархальной среде украинских силовиков в 21 веке в центре Европы все еще считается компроматом. Подчиненные [PERSON] должны были вымогать с начальства ГФС на местах уплату дани на регулярной основе и в то же время склонять граждан за вознаграждение писать клеветнические заявления о, якобы, вымогательстве у них взяток сотрудниками таможни и ГФС. [PERSON] встречался с начальниками постов на Львовской таможне, где со ссылкой на требования [PERSON], озвучил тарифы на крышевание контрабанды: от 50 центов до доллара за каждый килограмм груза, иными словами, 100-200 тысяч долларов США за каждый контейнер или фуру, проходящие через пункт пропуска. Ставленников [PERSON] не раз ловили за руку на совершенно бесстыдных проделках. Один главный государственный ревизор-инспектор из банды обходил владельцев грузов и вымогал по 10 000 долларов за не создание проблем с растаможкой лишними придирками. Кроме повышенного интереса к крышеванию контрабанды, вымогательству дани и провокации взяток, [PERSON] не забывает помогать своим винницким покровителям. Одесская таможня вдруг принялась массово направлять аграриев за платными ветеринарными услугами в Винницу. Об этом узнала вся Украина после эпического кошмара с фурой умирающих овец, которых не забрал получатель в Турции, а по возвращению в Украину животных и их хозяйку замучили бюрократическими процедурами. Так как [PERSON] постоянно обвиняли в коррупции подчиненных, устанавливая непосильные поборы, люди стали присматриваться, по средствам ли он живет. Выяснилось, далеко не по средствам. [PERSON] не задекларировал принадлежащий жене земельный участок на промплощадке в Вишневом, который находится в ипотеке, и эту ипотеку на сумму 100 тыс. долларов США в АКБ ТАС «Комерцбанк» также не задекларировал. Учитывая скромные официальные доходы жены от предпринимательства, для получения ипотеки была подана поддельная справка о доходах составленная при помощи [PERSON]. Через принадлежащую жене [PERSON] сеть из 5-ти ресторанов «[INFO]» в Киеве и Киевской области [PERSON] легализует наличные средства, полученные коррупционным путем. О суммах, которыми ворочает [PERSON], можно судить хотя бы по факту, вскрывшемуся при угоне его автомобиля со спецталоном и служебными номерами: оказывается, [PERSON] держал в машине 500 тыс. долларов США! Высоким покровителям и непосредственному руководству [PERSON] следует отнестись серьезно к многочисленным сигналам о том, что своей жадностью и непрофессионализмом начальник УВБ ГФС [PERSON] позорит государство, разоряет бюджет, разваливает фискальную службу и подрывает экономическую безопасность Украины. Иначе на тех, кто покрывает [PERSON], в конечном счете ляжет ответственность за все его бесчинства…» у статті «[INFO]» у мережі Інтернет за посиланням [INFO]. Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) спростувати та вибачитись за опубліковану ним недостовірну та таку, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), інформацію у статті «[INFO]» у мережі Інтернет за посиланням [INFO], а саме: «…Что может быть общего между скандалами, потрясающими Государственную фискальную службу (ГФС) последнее время, такими как похищение контейнеров с таможни, провокации взяток и фура дохнущих овец? Оказывается, ко всем этим безобразиям причастен новый руководитель Главного управления внутренней безопасности (УВБ) ГФС [PERSON] .С мая 2005 года до 2014 года он работал заместителем начальника СБУ Донецкой области - начальником отдела УСБУ в Мариуполе, потом руководителем СБУ Винницкой области откуда был с треском изгнан за то, что заставлял работников ставить бизнес на ставку. Свою карьеру [PERSON] начал в структурах военной разведки, где на курсах Академии СБУ подружился с нынешним главой СБУ [PERSON] и даже стал его кумом. Со временем, когда [PERSON] возглавил СБУ в Киевской области, фактически стал его доверенным лицом, особенно в отношениях с тогдашней губернаторшей Киевщины [PERSON]. Сейчас она находится под следствием за земельные махинации, которые не проходили без «крышевания» [PERSON] и [PERSON]. После Майдана [PERSON] назначили начальником СБУ в «стратегической» Винницкой области, где он должен был обеспечивать интересы бизнеса отца нынешнего Президента Украины. Кроме того, [PERSON] должен был «замять» дело связанное с миллионером [PERSON], которого обвиняли в сепаратизме. [PERSON] поручения выполнял исправно, однако работу СБУ в Винницкой области «завалил» полностью за что Указом Президента был освобожден от должности, а впоследствии вообще уволился из СБУ.Именно за этот период службы [PERSON] стали называться «винницким», ведь там зародилась его тесная дружба с винницким бандитом [PERSON], который сейчас по-тихому принял в стране место «представителя Семьи по бизнесу» регионала [PERSON] . Сейчас [PERSON] «личный палач» руководителя ДФС Украины [PERSON] . Первым визитом на новом месте [PERSON] выбрал конечно же «сытую» Одесскую область, где СБУ возглавляет давний приятель и соратник [PERSON] [PERSON] . Следующими, конечно же, будут визиты [PERSON] во Львовскую и Закарпатскую области, ведь внутренняя безопасность страны должна держать коррупционные схемы под полным контролем. Новые-старые руководители в правоохранительных органах Украины, такие как [PERSON], вводят свои схемы поборов со всех регионов Украины и не имеется такой силы чтобы искоренить «доильные схемы» из тела нашей родной страны. На официальном сайте ГФС в разделе о руководстве УВБ вместо фамилии [PERSON] стоит прочерк. Еле заметная черточка указывает на привычку [PERSON] держаться в тени и создавать репутацию пустого места как профессионала и как личности. И.о. главы ГФС [PERSON] громко заявляет о реформе УВБ. Но вся реформа ограничилась назначением по блату коррупционера начальника УВБ [PERSON] и развалом управления. Стоит заметить, что [PERSON] выхлопотал должность отец премьера - [PERSON] . Однажды [PERSON] сам в этом признался, напившись до чертиков прямо на рабочем месте, что для него не редкость. С самого начала всем было ясно, что винницкие хотят посадить своего человека на контрабандные потоки перед выборами. Но никто не ожидал дикого непрофессионализма. На новой должности [PERSON] повел себя, полностью непрофессионально. Вместо привычных заигрываний с бизнесом принялся агрессивно выстраивать коррупционную вертикаль по российскому образцу. [PERSON] установил подчиненным график платежей, а за отказ носить дань увольнял. Под горячую руку попали практически все опытные сотрудники, сделавшие карьеру на очистке фискальной службы от коррупции и принципиально отказавшиеся стать оборотнями.[PERSON] поручил одному из прихлебателей по фамилии [PERSON] подготовить приказ на увольнение более 200 сотрудников . И.о. главы ГФС [PERSON] подписал эту бумагу. 60% личного состава УВБ, лучшую половину коллектива, выбросили на улицу с формулировкой «в связи с отсутствием возможности дальнейшего использования таких сотрудников на службе». Кто пришел на их место? 20 новоиспеченных курсантов без оперативного и следственного стажа, назначенных по принципу личной преданности [PERSON], и несколько отъявленных шельм, на которых клеймо негде ставить. Поручение премьера [PERSON] о конкурсном отборе сотрудников УВБ ГФС было проигнорировано, кандидат, которого [PERSON] выбрал своим первым заместителем, в свое время с позором выгнали из СБУ. Сколотив банду в УВБ, [PERSON] принялся «грабить караваны». Например, было состряпано письмо-ориентировка на Одесскую таможню об осмотре 37 контейнеров с вероятной контрабандой. Естественно, контейнеры никто не осматривал. По официальной версии, их просто похитили неустановленные лица с зоны таможенного контроля. А неофициально стало известно, что теневые дельцы передали 2 млн долларов США за то, чтобы на «похищение» закрыли глаза. [PERSON] поставил задание [PERSON] и другим миньонам организовать систему по вымогательству взяток с руководителей таможни и ГФС в областях путем шантажа и незаконного сбора информации о их способе жизни, включая склонности к пьянству, наркотикам, утехам с любовницами и даже гомосексуальной ориентации, что в патриархальной среде украинских силовиков в 21 веке в центре Европы все еще считается компроматом. Подчиненные [PERSON] должны были вымогать с начальства ГФС на местах уплату дани на регулярной основе и в то же время склонять граждан за вознаграждение писать клеветнические заявления о, якобы, вымогательстве у них взяток сотрудниками таможни и ГФС. [PERSON] встречался с начальниками постов на Львовской таможне, где со ссылкой на требования [PERSON], озвучил тарифы на крышевание контрабанды: от 50 центов до доллара за каждый килограмм груза, иными словами, 100-200 тысяч долларов США за каждый контейнер или фуру, проходящие через пункт пропуска. Ставленников [PERSON] не раз ловили за руку на совершенно бесстыдных проделках. Один главный государственный ревизор-инспектор из банды обходил владельцев грузов и вымогал по 10 000 долларов за не создание проблем с растаможкой лишними придирками. Кроме повышенного интереса к крышеванию контрабанды, вымогательству дани и провокации взяток, [PERSON] не забывает помогать своим винницким покровителям. Одесская таможня вдруг принялась массово направлять аграриев за платными ветеринарными услугами в Винницу. Об этом узнала вся Украина после эпического кошмара с фурой умирающих овец, которых не забрал получатель в Турции, а по возвращению в Украину животных и их хозяйку замучили бюрократическими процедурами. Так как [PERSON] постоянно обвиняли в коррупции подчиненных, устанавливая непосильные поборы, люди стали присматриваться, по средствам ли он живет. Выяснилось, далеко не по средствам. [PERSON] не задекларировал принадлежащий жене земельный участок на промплощадке в Вишневом, который находится в ипотеке, и эту ипотеку на сумму 100 тыс. долларов США в АКБ ТАС «Комерцбанк» также не задекларировал. Учитывая скромные официальные доходы жены от предпринимательства, для получения ипотеки была подана поддельная справка о доходах составленная при помощи [PERSON]. Через принадлежащую жене [PERSON] сеть из 5-ти ресторанов «[INFO]» в Киеве и Киевской области [PERSON] легализует наличные средства, полученные коррупционным путем. О суммах, которыми ворочает [PERSON], можно судить хотя бы по факту, вскрывшемуся при угоне его автомобиля со спецталоном и служебными номерами: оказывается, [PERSON] держал в машине 500 тыс. долларов США! Высоким покровителям и непосредственному руководству [PERSON] следует отнестись серьезно к многочисленным сигналам о том, что своей жадностью и непрофессионализмом начальник УВБ ГФС [PERSON] позорит государство, разоряет бюджет, разваливает фискальную службу и подрывает экономическую безопасность Украины. Иначе на тех, кто покрывает [PERSON], в конечном счете ляжет ответственность за все его бесчинства…», шляхом опублікування спростування цієї інформації та вибачення за її принизливий зміст на сайті інформаційного ресурсу «[INFO]» у статті «[INFO]» за посиланням [INFO]. При спростуванні та вибаченні резолютивна частина тексту судового рішення повинна бути поширена [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на тому ж самому сайті у статті «[INFO]» за посиланням [INFO], не пізніше десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] на сайті інформаційного ресурсу «[INFO]» було опубліковано статтю під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO]. У даній статті вказується начальник Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби [PERSON] . На думку позивача, інформація, яка міститься у наведеній статті є недостовірною та принизливою, а отже такою, що порушує його особисті немайнові права, які охороняються цивільним законодавством, а саме: честь, гідність та ділова репутація. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.01.2019 року відкрито провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про визнання позову. Правом на подання відзиву не скористалася, інших клопотань та заяв до суду не подала. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частина 4 статті 206 ЦПК України встановлює, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Судом встановлено, що [INFO] на сайті інформаційного ресурсу «[INFO]» було опубліковано статтю під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO]. У даній статті вказується начальник Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби [PERSON] . У статті під назвою «[INFO]», опублікованій [INFO] на сайті інформаційного ресурсу «[INFO]» [INFO] та розміщеній за посиланням [INFO], зазначена наступна інформація: «…Что может быть общего между скандалами, потрясающими Государственную фискальную службу (ГФС) последнее время, такими как похищение контейнеров с таможни, провокации взяток и фура дохнущих овец? Оказывается, ко всем этим безобразиям причастен новый руководитель Главного управления внутренней безопасности (УВБ) ГФС [PERSON] . С мая 2005 года до 2014 года он работал заместителем начальника СБУ Донецкой области - начальником отдела УСБУ в Мариуполе, потом руководителем СБУ Винницкой области откуда был с треском изгнан за то, что заставлял работников ставить бизнес на ставку. Свою карьеру [PERSON] начал в структурах военной разведки, где на курсах Академии СБУ подружился с нынешним главой СБУ [PERSON] и даже стал его кумом. Со временем, когда [PERSON] возглавил СБУ в Киевской области, фактически стал его доверенным лицом, особенно в отношениях с тогдашней губернаторшей Киевщины [PERSON]. Сейчас она находится под следствием за земельные махинации, которые не проходили без «крышевания» [PERSON] и [PERSON]. После Майдана [PERSON] назначили начальником СБУ в «стратегической» Винницкой области, где он должен был обеспечивать интересы бизнеса отца нынешнего Президента Украины. Кроме того, [PERSON] должен был «замять» дело связанное с миллионером [PERSON], которого обвиняли в сепаратизме. [PERSON] поручения выполнял исправно, однако работу СБУ в Винницкой области «завалил» полностью за что Указом Президента был освобожден от должности, а впоследствии вообще уволился из СБУ. Именно за этот период службы [PERSON] стали называться «винницким», ведь там зародилась его тесная дружба с винницким бандитом [PERSON], который сейчас по-тихому принял в стране место «представителя Семьи по бизнесу» регионала [PERSON] . Сейчас [PERSON] «личный палач» руководителя ДФС Украины [PERSON] . Первым визитом на новом месте [PERSON] выбрал конечно же «сытую» Одесскую область, где СБУ возглавляет давний приятель и соратник [PERSON] [PERSON] . Следующими, конечно же, будут визиты [PERSON] во Львовскую и Закарпатскую области, ведь внутренняя безопасность страны должна держать коррупционные схемы под полным контролем. Новые-старые руководители в правоохранительных органах Украины, такие как [PERSON], вводят свои схемы поборов со всех регионов Украины и не имеется такой силы чтобы искоренить «доильные схемы» из тела нашей родной страны. На официальном сайте ГФС в разделе о руководстве УВБ вместо фамилии [PERSON] стоит прочерк. Еле заметная черточка указывает на привычку [PERSON] держаться в тени и создавать репутацию пустого места как профессионала и как личности. И.о. главы ГФС [PERSON] громко заявляет о реформе УВБ. Но вся реформа ограничилась назначением по блату коррупционера начальника УВБ [PERSON] и развалом управления. Стоит заметить, что [PERSON] выхлопотал должность отец премьера - [PERSON] . Однажды [PERSON] сам в этом признался, напившись до чертиков прямо на рабочем месте, что для него не редкость. С самого начала всем было ясно, что винницкие хотят посадить своего человека на контрабандные потоки перед выборами. Но никто не ожидал дикого непрофессионализма. На новой должности [PERSON] повел себя, полностью непрофессионально. Вместо привычных заигрываний с бизнесом принялся агрессивно выстраивать коррупционную вертикаль по российскому образцу. [PERSON] установил подчиненным график платежей, а за отказ носить дань увольнял. Под горячую руку попали практически все опытные сотрудники, сделавшие карьеру на очистке фискальной службы от коррупции и принципиально отказавшиеся стать оборотнями. [PERSON] поручил одному из прихлебателей по фамилии [PERSON] подготовить приказ на увольнение более 200 сотрудников . И.о. главы ГФС [PERSON] подписал эту бумагу. 60% личного состава УВБ, лучшую половину коллектива, выбросили на улицу с формулировкой «в связи с отсутствием возможности дальнейшего использования таких сотрудников на службе». Кто пришел на их место? 20 новоиспеченных курсантов без оперативного и следственного стажа, назначенных по принципу личной преданности [PERSON], и несколько отъявленных шельм, на которых клеймо негде ставить. Поручение премьера [PERSON] о конкурсном отборе сотрудников УВБ ГФС было проигнорировано, кандидат, которого [PERSON] выбрал своим первым заместителем, в свое время с позором выгнали из СБУ. Сколотив банду в УВБ, [PERSON] принялся «грабить караваны». Например, было состряпано письмо-ориентировка на Одесскую таможню об осмотре 37 контейнеров с вероятной контрабандой. Естественно, контейнеры никто не осматривал. По официальной версии, их просто похитили неустановленные лица с зоны таможенного контроля. А неофициально стало известно, что теневые дельцы передали 2 млн долларов США за то, чтобы на «похищение» закрыли глаза. [PERSON] поставил задание [PERSON] и другим миньонам организовать систему по вымогательству взяток с руководителей таможни и ГФС в областях путем шантажа и незаконного сбора информации о их способе жизни, включая склонности к пьянству, наркотикам, утехам с любовницами и даже гомосексуальной ориентации, что в патриархальной среде украинских силовиков в 21 веке в центре Европы все еще считается компроматом. Подчиненные [PERSON] должны были вымогать с начальства ГФС на местах уплату дани на регулярной основе и в то же время склонять граждан за вознаграждение писать клеветнические заявления о, якобы, вымогательстве у них взяток сотрудниками таможни и ГФС. [PERSON] встречался с начальниками постов на Львовской таможне, где со ссылкой на требования [PERSON], озвучил тарифы на крышевание контрабанды: от 50 центов до доллара за каждый килограмм груза, иными словами, 100-200 тысяч долларов США за каждый контейнер или фуру, проходящие через пункт пропуска. Ставленников [PERSON] не раз ловили за руку на совершенно бесстыдных проделках. Один главный государственный ревизор-инспектор из банды обходил владельцев грузов и вымогал по 10 000 долларов за не создание проблем с растаможкой лишними придирками. Кроме повышенного интереса к крышеванию контрабанды, вымогательству дани и провокации взяток, [PERSON] не забывает помогать своим винницким покровителям. Одесская таможня вдруг принялась массово направлять аграриев за платными ветеринарными услугами в Винницу. Об этом узнала вся Украина после эпического кошмара с фурой умирающих овец, которых не забрал получатель в Турции, а по возвращению в Украину животных и их хозяйку замучили бюрократическими процедурами. Так как [PERSON] постоянно обвиняли в коррупции подчиненных, устанавливая непосильные поборы, люди стали присматриваться, по средствам ли он живет. Выяснилось, далеко не по средствам. [PERSON] не задекларировал принадлежащий жене земельный участок на промплощадке в Вишневом, который находится в ипотеке, и эту ипотеку на сумму 100 тыс. долларов США в АКБ ТАС «Комерцбанк» также не задекларировал. Учитывая скромные официальные доходы жены от предпринимательства, для получения ипотеки была подана поддельная справка о доходах составленная при помощи [PERSON]. Через принадлежащую жене [PERSON] сеть из 5-ти ресторанов «[INFO]» в Киеве и Киевской области [PERSON] легализует наличные средства, полученные коррупционным путем. О суммах, которыми ворочает [PERSON], можно судить хотя бы по факту, вскрывшемуся при угоне его автомобиля со спецталоном и служебными номерами: оказывается, [PERSON] держал в машине 500 тыс. долларов США! Высоким покровителям и непосредственному руководству [PERSON] следует отнестись серьезно к многочисленным сигналам о том, что своей жадностью и непрофессионализмом начальник УВБ ГФС [PERSON] позорит государство, разоряет бюджет, разваливает фискальную службу и подрывает экономическую безопасность Украины. Иначе на тех, кто покрывает [PERSON], в конечном счете ляжет ответственность за все его бесчинства…». Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності і ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації, та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Враховуючи, що відповідач поширив інформацію загальнодоступним способом, через мережу Інтернет, відтак довів її до відома невизначеному колу осіб. Крім цього, судом встановлено, що опублікована інформація стосується саме [PERSON] , який займає посаду начальника Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби. Проаналізувавши інформацію, наведену у статті, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації свідчить про те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до нього, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевірені. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших дій, а саме: «…«[PERSON] «личный палач» руководителя ДФС Украины [PERSON]»,«…заметная черточка указывает на привычку [PERSON] держаться в тени и создавать репутацию пустого места как профессионала и как личности», «…Однажды [PERSON] сам в этом признался, напившись до чертиков прямо на рабочем месте, что для него не редкость», «…Вместо привычных заигрываний с бизнесом принялся агрессивно выстраивать коррупционную вертикаль по российскому образцу.», «[PERSON] установил подчиненным график платежей, а за отказ носить дань увольнял», «…Подчиненные [PERSON] должны были вымогать с начальства ГФС на местах уплату дани на регулярной основе и в то же время склонять граждан за вознаграждение писать клеветнические заявления о, якобы, вымогательстве у них взяток сотрудниками таможни и ГФС. [PERSON] встречался с начальниками постов на Львовской таможне, где со ссылкой на требования [PERSON], озвучил тарифы на крышевание контрабанды: от 50 центов до доллара за каждый килограмм груза, иными словами, 100-200 тысяч долларов США за каждый контейнер или фуру, проходящие через пункт пропуска.», «…О суммах, которыми ворочает [PERSON], можно судить хотя бы по факту, вскрывшемуся при угоне его автомобиля со спецталоном и служебными номерами: оказывается, [PERSON] держал в машине 500 тыс. долларов США!». З відповіді ГУНП у м.Києві від 10.04.2019 року вбачається, що згідно інформації Управління інформаційної аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м.Києві та відділу документального забезпечення звернення [PERSON] до органів Національної поліції у м.Києві не надходили. Отже, інформація, яка міститься у статті, про вчинення [PERSON] будь-яких кримінальних правопорушень є недостовірною. У відповідності до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується жодними доказами, є негативною, створює негативне уявлення про [PERSON] , та безпосередньо порушує його особисті немайнові права, завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Таким чином, судом встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між поширенням відповідачем недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, а також визнання позовних вимог самого відповідача, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено недостовірну інформацію, тобто відомості, що не відповідають дійсності, які викладені неправдиво та мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , тобто порушують його немайнові права, а тому підлягають визнанню недостовірними. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Встановивши те, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, й відповідач не надав належних доказів правдивості такої інформації, подав заяву про визнання позову, натомість, позивач з використанням законних та допустимих засобів доказування зміг довести суду неправдивість оскаржуваної інформації, викладеної у статті за посиланням [INFO], суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання поширеної щодо нього інформації недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких: право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім цього, диспозиція ч. 3 ст. 23 ЦК України допускає відшкодування моральної шкоди не лише шляхом виплати грошей та передачі майна, а також у інший спосіб. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566 / 00,§ 23,Європейського суду з прав людини, від 18 липня 2006 року). Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Проаналізувавши інформацію, наведену у статті, поширеній відповідачем, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем. Поширюючи негативну та недостовірну інформацію про позивача, відповідач не зробив належного посилання на те, що інформація ними отримана з офіційних джерел, а тому є достатні підстави стверджувати, що інформація про позивача поширена є неправдивою, недостовірною та носить негативний характер щодо нього. Вищевикладена інформація не має статусу офіційної, та не підтверджена доказами. Внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації відбулось порушення особистих немайнових прав позивача на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила оцінку діяльності позивача з боку громадськості та суспільства, породила сумніви щодо дотримання ним моральних норм. Таким чином, встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між поширенням відповідачем недостовірної інформації та приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача. Суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами Законодавець не звільняє від відповідальності за розголошення та поширення недостовірної інформації. Наведена спірна інформація, поширена відповідачем стосовно позивача, є недостовірною на момент її поширення, а тому відповідач не може бути звільненим за її поширення. Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Слід вказати, що право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку (рішення Європейського суду з прав людини у справі: «Лінгенс проти Австрії»). Оспорювана інформація не відповідає дійсності, не підтверджується зібраними по справі доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача, та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму ВСУ спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Виходячи з вищевикладених приписів законодавства, враховуючи, що поширена відносно позивача інформація подана у формі фактичних тверджень, й відповідач не надав належних доказів правдивості такої інформації, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з наданої квитанції від 05.02.2019 року, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп., у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про повернення [PERSON] з Управління Державної казначейської служби України в Одеській області 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 704,80 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача 50 % судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved