Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та просить зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником вказаного будинку. За вказаною адресою зареєстрований її чоловік, із яким позивач знаходиться в стадії розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] більше року за вказаною адресою не проживає без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку немає, у зв`язку із чим відповідач є таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2018 року по справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 25.02.2019 року на електронну пошту суду надійшло клопотання, адресоване судді Боярському О.О. - відправником зазначено [PERSON]. У клопотанні відповідач просить зупинити провадження по справі на час хвороби, вказуючи, що на даний час він перебуває в Республіці Італії на лікуванні щодо опіків очей хімічного походження, яке пов`язане з оперативним лікуванням. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2019 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі. Представник позивача - адвокат Стрезєв А.І., який діє на підставі довіреності, склав письмову заяву, відповідно до якої просить розгляд справи здійснити у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки про час, дату та місце судового розгляду та опублікування оголошення на офіційному сайті суду. В матеріалах справи наявна заява відповідача, із якої вбачається, що відповідач перебуває на лікуванні в республіці Італія, однак дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Тому неявку відповідача у судове засідання суд не може визнати поважною. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕА № 249826 від 11.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за реєстровим номером № 3631 (а.с. 5). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14.11.2018 року у належному позивачу на праві приватної власності будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 22.07.2017 року (а.с. 19). Однак [PERSON] не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин, про що складено акт від 12.10.2018 року КП «ЖЕО-1». Факт не проживання [PERSON] за вказаною адресою підтверджують свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). З викладених у позовній заяві обставин вбачається, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , перебуває у стадії його розірвання справа № 495/2610/18, апеляційне провадження № 22-ц/785/6588/18. Як вбачається з матеріалів справи право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , було набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕА № 249826 від 11.08.2006 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 11.02.2012 року, актовий запис № 22, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Тобто на вказаний будинок не розповсюджується презумпція спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою місця своєї реєстрації понад встановлений ст. 405 ЦК України річний строк без поважних причин, що підтверджено належними доказами. Відповідач доказів в підтвердження поважності свого непроживання за вказаною адресою суду не надав. Реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача, як власника нерухомого майна на вільне розпорядження та користування вказаним майном. За таких обставин, права позивача, як власника будинку підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підстав для збереження за ним житлового приміщення немає. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. Таким чином, рішення суду про визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, а отже вимога щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] є передчасною.

Outcome: partial