Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

29 грудня 2015 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення донькою, [PERSON], [INFO] трьох років, а саме до [INFO]. Ухвалою суду від 30.12.2015 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. У своїй заяві позивач зазначила, що 21.11.2014 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. З жовтня 2015 року позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство, проживають окремо. [PERSON] вказала, що самостійно утримує та виховує дітей, відповідач з часу припинення шлюбних відносин не надає жодної матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, а також не бере участі у їхньому вихованні, позивач зазначила, що переїхала проживати до своїх батьків, які надають їй матеріальну допомогу. Позивач у судовому засіданні 22.03.2016 року на позові наполягала та просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення донькою, [PERSON], [INFO] трьох років, а саме до [INFO]. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання 11.01.2016 року, 15.02.2016 року, 22.02.2016 року, 01.03.2016 року та 22.03.2016 року не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.22, 36). Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Судуз прав людини як джерело права. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Європейський суд з прав людини зазначає на обов'язок швидкого здійснення правосуддя, який покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про вищевказаний спір, однак у судові засідання не з'являвся та не повідомляв про причини своєї неявки. Більш того, не виявив бажання дізнатись щодо судових засідань та розгляду справи. Як відзначив суд у рішенні у спра\-ві «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов'язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». З огляду на викладене, розгляд справи проводився за відсутності відповідача. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, - у разі якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до статті 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області від 26.11.2015 року актовий запис №69 (а.с.3). Від цього шлюбу вони мають малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5) та дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4), батьком дітей є [PERSON]. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 84 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років». Згідно статті8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати дітей не виконує. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення донькою, [PERSON], [INFO] трьох років, починаючи з 29.12.2015 року до [INFO]. Згідно з частини першої статті 79 СК України «Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви». В силу статті 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 275 гривень 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: approved