Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , Державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна», треті особи Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Береш Сергій Миколайович, Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просить суд визнати недійсними електронні торги, організатором яких є Державне підприємтсво «СЕТАМ» Міністерства юстиції України та результати яких відображено в протоколі №278341 проведення електронних торгів від 11.08.2017 року що майна: лот №224493, іпотека: нежиле приміщення, приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (серія та номер: 1770), видане 18.09.2017 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. На обґрунтування вимог позивач посилається на ту обставину, що спірні електроні торги було проведено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно, яке було реалізовано на електронних торгах, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, на оспорених прилюдних торгах було відчужено майно, яке щонайменше на 1/2 належало позивачу, а не боржнику. З цих підстав, позивач вважає, що в результаті вказаних торгів були порушені її майнові права на вказане майно, тому такі торги повинні бути визнанні недійсними. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна» надало відзив на позов, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що позивачкою не надано доказів того, що майно є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, пропущено встановлений ст. 48 ЗУ «Про іпотеку» трьохмісячний строк звернення до суду із позовом. Представником ДП «СЕТАМ» надано відзив на позов, в якому відповідач заперечує факт порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також законних прав позивача у результаті проведених спірних торгів, просить в задоволенні позову відмовити. Нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] , а отже виконавець передаючи його на реалізацію діяв у відповідності до вимог закону. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, згідно якого вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, зважаючи на те, що майно є спільною сумісною власністю подружжя. Третя особа - Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надала письмові пояснення, щодо позову [PERSON] , зазначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з дотриманням вимог закону, адже позивач надала письмову нотаріально засвідчену згоду на передачу майна в іпотеку. Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувався на підставі судового рішення, яким визначено спосіб стягнення та власника майна. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року вжито заходів забезпечення позову у даній справі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 15 червня 2020 року залучено в якості третьої особи Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 20 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з підстав зазначених у ньому. Будучи допитаною в якості свідка пояснила, що нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту, яке нажите за час шлюбу із [PERSON] . Вона дізналася, що вказане майно було без її відома, як співвласника продане на аукціоні. Про продаж майна вона дізналася тільки з листа, який прийшов з суду на адресу її чоловіка. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, з підстав наведених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав з підстав зазначених у відзиві, вважає позовні вимоги підставними та не заперечив щодо їх задоволення. Будучи допитаним в якості свідка суду пояснив, що нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту нажите за час шлюбу з [PERSON] . Він не повідомляв дружині про наявність судових процесів з приводу вказаного майна. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна» Стадник В.О. в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечив, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Представник третьої особи Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бойко Д.В. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав наведених у поясненнях . Третя особа Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М. в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстровано 25 червня 1983 року відділом ЗАГС міста Новий Уренгой, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі продажу приміщення від 31 серпня 2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Чопик І.Я., реєстраційного посвідчення Тернопільського РГБТІ, витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.10.2008 року (а.с. 6,7,8), [PERSON] придбав нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту в [ADDRESS] . Як видно із іпотечного договору від 28 вересня 2027 року укладеного між КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] (а.с.104), [PERSON] , для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2809/07-08 від 28 вересня 2007 року передачу в іпотеку нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту в [ADDRESS] . Згідно виконавчого листа у справі №1915/9133/2012 від 04 лютого 2013 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 29 квітня 2013 року (а.с. 103), з метою погашення заборгованості за кредитним договором №2809\\07-08 від 28.09.2007 року в сумі 1354839,61 гривень, звернено стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту в [ADDRESS] , котре належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу приміщення, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною контрою 31.08.2004 року в реєстрі за 1-1686, із застосуванням процедури продажу шляхом проведення прилюдних торгів, з визначенням ціни реалізації у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». 21.06.2017 року на адресу ДП «СЕТАМ» Тернопільським районним відділом ДВС ГТУЮ у Тернопільській області було направлено заявку державного виконавця на реалізацію арештованого майна - спірного нежитлового приміщення, з визначенням загальної початкової вартості (згідно висновку про варіть майна від 18.05.2017року) 805 590 гривень . Надалі, 27.07.2017 року ДП «СЕТАМ» на електронних торгах реалізовано лот за №224493 - нежитлове приміщення, приміщення ремонтної майстерні загальною площею 840, 6 кв.м. і контрольно-пропускного пункту загальною площею 73, 8 кв.м в [ADDRESS] . Результат електронних торгів оформлено протоколом проведення електронних торгів за №278341, складеним ДП «СЕТАМ», переможцем торгів було визнано учасника 4 (як в подальшому встановлено ТОВ «Рікое Україна») котре запропонувало найвищу ціну 937 000 гривень, з яких сплатило гарантійний внесок в розмірі 40 279, 50 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що майно, яке було реалізовано на електронних торгах, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуте за час шлюбу, вона не була стороною виконавчого провадження. З такими доводами погодитися неможливо, виходячи із такого. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Зважаючи на те, що судом встановлено, що майно набуте за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , в цьому провадженні не спростована презумпція спільного майна подружжя, а отже нежитлове приміщення, приміщення ремонтної майстерні загальною площею 840, 6 кв.м. і контрольно пропускного пункту загальною площею 73, 8 кв.м в [ADDRESS] ., незважаючи на його реєстрацію тільки за [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження». Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Таким чином, правова природа продажу майна з електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна (надалі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Крім того, згідно частини другої статті 6 ЗУ «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Судом установлено, що позивачка, як співвласник спірного майна надала нотаріально-посвідчену згоду на укладення договору іпотеки, що підтверджується п.3.8 Іпотечного договору між КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] «згода передачу в іпотеку нежитлового приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту від імені дружини Іпотекодавця [PERSON] , підтверджено її заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І. 28.09.2007 за реєстром №3451». Факт надання такої згоди визнала позивачка в судовому засіданні. Отже, [PERSON] погодилася на передачу спірного приміщення в іпотеку банку, яке приватним виконавцем на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки передано на реалізацію, а тому права позивачки як співвласника майна продажем вказаного приміщення не порушені. Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 3 березня 2019 року у справі № 711/3167/18. Окремо суд зауважує, що згідно частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавчим листом №1915/9133/2012 від 29.04.2013 виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено, що з метою погашення заборгованості за кредитним договором №2809/07-08 від 28.09.2007 року в сумі 1354839,61 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: - нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту загальною площею 840,6 кв.м. та 73,8кв.м., яке знаходиться за адресою, [ADDRESS] яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу приміщення, посвідченого Тернопільською районною держаною нотаріальною конторою 31 серпня 2004 року по реєстру №1-1686 із застосуванням процедури продажу - шляхом проведення прилюдних торгів, із визначенням ціни реалізації у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином правомірність звернення на спільне майно подружжя предмет іпотеки встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №1915/9133/2012 від 04.02.2013, яке набрало законної сили, яким і постановлено звернути стягнення на весь предмет іпотеки. Також, суд наголошує, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17) зроблено висновок про те, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Зважаючи на те, що це не було предметом позовних вимог, судом критично оцінюються позиція позивачки в письмових поясненнях про те, що відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, особлива ставка не може бути вищою суми, яка у сто разів перевищує стартову ціну реалізації лота, а відповідно до протоколу №274934 проведення електронних торгів від 27.07.2017 року, стартова ціна реалізації лоту була визначена в розмірі 805 590 грн., а відтак з урахуванням положень п. 2 Розділу V Порядку, особлива ставка учасників торгів не могла бути вищою за 80 590 000 грн., та, відповідно організатор торгів не мав права приймати (реєструвати) особливі ставки, вищі за 80 590 000, 00 грн., однак відповідно до сформованого організатором протоколу №274934 проведення електронних торгів від 27.07.2017 року, учасником №3 була запропонована особлива ставка в розмірі 1 000 000 000, 00 грн., яка не могла бути прийнята організатором та зарахована як ціна продажу лота, оскільки переможцем торгів було визнано учасника, який запропонував наступну за переможцем ставку в розмірі 937 000, 00 грн., так як переможець торгів не здійснив протягом 10 днів оплату. Крім того, позивач сама в своїх поясненнях зазначає, що учасник №3 в дійсності робив особливу ставку в розмірі 1 000 000, 00 гривень та причини з яких система реалізації майна відобразила особливу ставку учасника №3 в розмірі 1 000 000 000, 00 грн. не відомі. Тому, оскільки в кінцевому результаті майно було реалізовано за суму, яка не перевищує особливу ставку (80 590 000 грн.), доводи позивача з приводу даної обставини не впливають на законність проведення спірних торгів. Із змісту протоколу проведення електронних торгів від 27.07.2017 року, вбачається, що при стартовій ціні продажу 805 590 гривень, ціновими пропозиціями учасниками торгів були 805 590 гривень учасника 4 та 821 701, 80 гривень учасника 3. При цьому переможцем торгів став учасник 4 (в подальшому виявилися ТОВ «Рікое Україна»), котрий запропонував в ході відкритих електронних торгів ціну 937 000 гривень. Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 у справі № 6-2988цс15 дійшов наступного правового висновку: "головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними". Системний аналіз наданих учасниками судового розгляду доказів, дозволяє суду дійти висновку, що позивач не обґрунтував і не довів належними, допустимими та достатніми доказами порушення навіть ймовірного порушення його прав чи інтересів результатом торгів від 27.07.2017 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено, слід скасувати заходи забезпечення позову, які встановлені ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року. На підставі наведеного

Outcome: dismissed