Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що 03.09.1988 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.10.2017 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі ними було побудовано та набуто на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що досягти згоди з відповідачем про визначення часток за взаємною згодою не вдається можливим. Відповідач у добровільному порядку відмовляється поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частки даного майна. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 09 вересня 1988 року до 27 жовтня 2017 року. Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Дане рішення набуло законної сили 07.11.2017 року (а.с.46). Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.09.2008 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] ( а.с. 23-24). Відповідно до звіту про оцінку майна ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 3 221 812,00 гривень (а.с.5-16). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набула за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція норми вищенаведеної статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільного права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширювати правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17). Враховуючи, що спірний житловий будинок було побудовано сторонами під час шлюбу, а суду не надано доказів придбання вищенаведеного майна за особисті кошти будь-кого з подружжя, суд доходить висновку про те, що зазначене майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статтей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався. При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Відповідно до ст.ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати 1/2 частку на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved