Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

16.03.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено наступні вимоги: - відібрати у [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] та повернути його матері [PERSON] за адресою проживання: [ADDRESS] ; - встановити графік побачень [PERSON] з сином [PERSON] , 2014 року народження лише в присутності матері дитини [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2013 року, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя подружжя не склалося, та спільне проживання сторін припинено з лютого 2018 року, при цьому дитина за первісною домовленістю залишилася проживати з матір`ю [PERSON] , з [PERSON] судовим наказом стягнуто аліменти на утримання сина з 18.04.2018 року до досягнення повноліття. Рішенням суду від 16.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення сторони намагалися зберігати нейтральні відносини, розуміючи, що мають спільного сина, інтереси якого переважали над їх взаємними докарами і претензіями. Разом з тим, в листопаді 2018 року [PERSON] , в супереч спільної згоди визначення місця проживання дитини, забрав сина на вихідні дні та не повернув. Проявлення зі сторони [PERSON] такого вчинку спонукало позивача звернутися до органів опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього сина разом з нею як матір`ю. З цього питання виконавчим комітетом Мирноградської міської ради Донецької області прийнято позитивне рішення № 29 від 16.01.2019 року, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , 2014 року народження в родині матері [PERSON] . Жодних перешкод у спілкуванні, зустрічах [PERSON] з дитиною позивач ніколи не чинила, не заперечувала проти спільного відпочинку сина з батьком. 07.02.2020 року [PERSON] забрав сина на вихідні до себе (за домовленістю сторін відповідач забирав дитину ввечері п`ятниці до ранку понеділка) та не повернув 10.02.2020 року. Самостійні спроби позивача забрати сина у відповідача виявилися безрезультатними, тому 13.02.2020 року звернулася до правоохоронних органів (поліції) з повідомленням про виниклий конфлікт, неповернення їй дитини. [PERSON] вважає, що підстав для самочинної зміни місця проживання малолітнього сина [PERSON] не мав, оскільки вона як матір приймає активну участь в житті дитини, сприяє процесу соціалізації, створює необхідні умови для повноцінного розвитку і виховання, стежить за станом здоров`я, забезпечує особисту фізичну і психологічну безпеку. За таких обставин, [PERSON] , посилаючись на ст. 162 СК України, звернулася за захистом прав до суду в спосіб відібрання малолітнього [PERSON] , 2014 року народження та повернення їй як матері, з якою проживала дитина до самочинної зміни батьком [PERSON] місця проживання. Ухвалою судді від 19.03.2020 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження у справі, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 19). 24.04.2020 року [PERSON] на позовну заяву, в порядку ст. 191 ЦПК України, подано відзив з викладенням заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Так, відповідач зазначив, що дійсно після розірвання шлюбу досягнуто домовленості, що малолітній син буде проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Розуміючи потребу дитини у материнському догляді відповідач не висловлював заперечень проти визначення місця проживання сина [PERSON] разом з [PERSON] , про що 16.01.2019 року винесено відповідне рішення Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області. В свою чергу, відповідач приймав участь у психологічному і фізичному розвитку сина, забезпечував іграшками, ліками, одягом, усіма необхідними предметами побуту, сплачував вчасно аліменти. Всі дії [PERSON] , які стосувалися дитини погоджувалися з [PERSON] , та виключно за попередньою згодою з останньою відповідач забирав до себе сина, оговорюючи час та тривалість таких зустріч. На початку лютого 2020 року відповідач не міг зв`язатися з колишньою дружиною, щоб домовитися про можливість чергового взяття до себе сина на чотири дні (п`ятниця - понеділок), однак на дзвінки [PERSON] протягом трьох діб не відповідала. Такий прояв ігнорування дзвінків викликав хвилювання за дитину, тому відповідач приїхав до місця проживання позивача за новою адресою: [ADDRESS] . Зустріч з [PERSON] тоді так і не відбулася, через 40 хвилин спроб дозватися останню до [PERSON] самостійно з будинку на подвір`я вийшов малолітній [PERSON] , 2014 року народження, якого відповідач посадив в автомобіль і поїхав до себе додому. Відповідач зазначає, що в понеділок 10.02.2020 року близько 17:00 години зателефонував позивачу та повідомив, що завезе сина, разом з тим, остання вказувала, що дитину слід привезти до м. Родинське, де на той час співмешкала з чоловіком. Поцікавившись у [PERSON] про бажання їхати до матері, та почувши певні скарги сина, а саме, що його зачиняють одного в кімнаті, достатньої уваги не приділяють, при цьому часто чує сварки, - відповідач прийняв рішення не повертати дитину. 13.02.2020 року близько 20:00 години [PERSON] разом із співмешканцем та нарядом поліції до квартири [ADDRESS] , де [PERSON] разом з сином перебував в гостях у своїх батьків. Перешкод зустрічі позивача з дитиною ніким не чинилося, однак остання відмовлялася зайти до квартири, де поспілкуватися з сином, та забрати його лише у випадку висловлювання ним згоди. [PERSON] категорично відмовилася заходити в житлове приміщення, та з огляду виникнення у відповідача підозри про її перебування в збудженого агресивному стані з причини алкогольного та / або наркотичного сп`яніння, а найголовніше з урахуванням стійкого бажання дитини залишитися, - відповідач відмовився віддати малолітнього сина. Такі свої дії [PERSON] пояснює тим, що, за його переконанням, [PERSON] зовсім не приділяє час сину для фізичного, морального та інтелектуального розвитку. З часу визначення місця проживання дитини з матір`ю змінилися обставини, які впливають на життя, розвиток та безпеку сина, оскільки [PERSON] фактично мешкає окремо від дитини, залишивши [PERSON] з бабусею та дідусем, переїхала проживати до співмешканця та разом зловживають вжиттям алкогольних напоїв. Сумуючи зазначене, у відзиві [PERSON] акцентується увага суду, що на теперішній час існує спір між батьками стосовно визначення місця проживання дитини, тому заявлені [PERSON] вимоги про відібрання дитини є безпідставними (а.с. 48-50). 24.04.2020 року [PERSON] на підставі ст. 193 ЦПК України подано зустрічну позовну заяву, в якій просить визначити місце проживання малолітнього дитини - [PERSON] , [INFO] разом із ним як батьком за адресою: [ADDRESS] . Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано доводами, аналогічні викладеним у відзиві на позов [PERSON] про відібрання дитини, з додатковим зазначенням, що починаючи з лютого 2020 року у [PERSON] склалися усі умови для належного утримання та виховання малолітнього сина. Позивач за зустрічним позовом має повну родину (одружений, виховує падчерку), працевлаштований, отримує стабільний дохід, в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини, неподалік від місця проживання розташований дитячий садок та інші навчальні заклади, які відвідує малолітній син. З березня 2020 року [PERSON] відвідує дошкільний заклад «Веселка», з дитиною індивідуально займаються вивченням англійської, української мов, математики, з вересня 2020 року навчатиметься в загальноосвітній школи № 2 Покровської міської ради Донецької області, яка розташована за адресою: м. Покровськ, мн. Южний (Південний) , тобто поруч з теперішнім місцем проживання дитини у батька. [PERSON] до зустрічної позовної заяви долучено матеріали на підтвердження: характеристики його особи за місцем роботи, місцем проживання; відсутності алкогольного, наркотичної залежності, психічних розладів. Правовим підґрунтям зустрічного позову зазначено норму статті 161 СК України, при цьому [PERSON] просить при розгляді спірних відносин врахувати, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення, та в даному випадку такими є визначення місця проживання їх з [PERSON] сина саме з батьком (а.с. 57-58). 06.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, - [PERSON] вважає вимоги про визначення місця проживання дитини з [PERSON] безпідставними. Так, місце проживання малолітнього [PERSON] , 2014 року визначено рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 16.01.2019 року в родині матері. Дане рішення не скасовано, є чинним, особисто [PERSON] не оскаржувалося та виконувалося до самочинної зміни останнім 10.02.2020 року місця проживання дитини. Доводи [PERSON] щодо неналежного виконання материнських обов`язків, нараження дитину небезпеці не відповідають дійсності, є голослівними, та спростовуються актами огляду умов проживання, характеристиками особи [PERSON] (а.с. 73.) Ухвалою суду від 06.05.2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] ; проведено підготовче провадження по справі з призначенням судового розгляду спірних відносин (а.с. 88-91). Ухвалою суду від 20.05.2020 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог про встановлення графіку побачень батька з дитиною лише в присутності матері залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 96-97). Сторони на виклик до суду з`явилися. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про відібрання дитини підтримала, зауважила, що після припинення шлюбних відносин з [PERSON] вони як батьки визначили місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] , 2014 року разом з нею як матір`ю). Жодних зауважень, нарікань щодо умов проживання дитини, виховання, піклування колишнім чоловіком не було ніколи висловлено. В свою чергу, нею не чинилися перешкоди у спілкуванні батька з сином, дитину не налаштовувала проти останнього. Колишній чоловіком після розлучення з нею в 2018 році вдруге, а потім втретє в 2020 році уклав шлюб, наразі має сім`ю (дружину та її доньку). 07.02.2020 року [PERSON] забрав сина на вихідні, однак не повернув в понеділок згідно їх спільної домовленості. Жодні прохання повернути їй сина [PERSON] проігноровано, звернувшись до правоохоронних органів отримала відповідь, що це сімейний конфлікт, та примусово відібрати дитину у батька співробітники поліції не можуть. Вважає, що протиправна поведінка [PERSON] має бути припинена, просить повернути малолітнього сина, місце проживання якого визначено органом опіки та піклування разом з нею. [PERSON] суду надав пояснення аналогічно письмово викладеним. Факт визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , 2014 року народження разом з колишньою дружиною визнав, однак зауважив, що в лютому 2020 року змінилися обставини, які вказують, що повернення [PERSON] дитини буде суперечити інтересам сина. Так, [PERSON] на час визначення місця проживання дитини з нею проживала в м. Мирнограді Донецької області, в подальшому переїхала до м. Покровська (в будинок своїх баби та діда), а наразі взагалі співмешкає з чоловіком в м. Родинське Донецької області. При спілкуванні з сином [PERSON] почув від нього скарги, що дитина стає свідком сварок мами з новим чоловіком, що хлопчик відчуває незручності приїжджати до дитячого садка (з м. Покровська до м. Мирноград), та взагалі хлопчик висловив бажання проживати разом з батьком. Зазначив, що з часу проживання сина в родині [PERSON] ним створено всі умови для життя та розвитку сина. Так, [PERSON] влаштовано до дитячого садку, який знаходиться в шаговій доступності від місця їх проживання, дитина готується до школи (відвідує заняття з англійської мови, математики), з хлопчиком встановлено дружній контакт дружиною [PERSON] - [PERSON] . Перешкод у спілкування матері з сином не створює, вважаючи, що [PERSON] з власних міркувань ухиляється від зустрічей з дитиною. [PERSON] оспорюючи прояв протиправності при неповерненні [PERSON] дитини просить визначити місце проживання сина разом з ним як батьком. Представники сторін адвокати Алексєєв Л.О., Рамазанова Р.Р. в судовому засіданні юридично обґрунтували позиції своїх довірителів. Третьою особою Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області суду адресовано лист про розгляд справи у відсутність представника, при цьому зазначено наступні відомості по суті справи. За заявою [PERSON] від 23.11.2018 до органу опіки та піклування Виконавчим комітетом Мирноградської міської ради було прийнято рішення № 29 від 16.01.2019 року про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] в родині матері. На час прийняття рішення [PERSON] разом з сином проживала на території [ADDRESS] . З моменту прийняття рішення до даного часу батьки малолітньої дитини не зверталися більше з будь-якими заявами до органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради. На теперішній час і сторони і їх дитина проживають у м. Покровську Донецької області, при цьому Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради представляє, захищає інтереси дітей, які мешкають на території м. Мирнограда, тому відсутні правові підстави надати висновок зі спірного питання (а.с. 37). Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області Варюха С.М. в судовому засіданні повідомила, що спір, який виник між сторонами, розглянуто комісією з питань захисту прав дитини та прийнято висновок про доцільність повернути малолітнього [PERSON] , [INFO] матері [PERSON] . Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 20.07.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі (підтверджено записом (штампом) в паспорті про сімейний стан - а.с. 6). В шлюбі сторін [INFO] народжений син [PERSON] (копія свідоцтва про народження - а.с. 7). Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2018 року по справі № 235/1916/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , 2014 року народження у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 18.04.2018 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с. 9). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2018 року по справі № 235/1146/18 (НП 2/235/811/18) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). 16.01.2019 року Виконавчим комітетом Мирноградської міської ради Донецької області відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, п. 72 постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» ухвалено рішення № 29, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] в родині матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Сторонами обговорено графік побачень (зустрічей) [PERSON] з малолітнім сином. 13.02.2020 року [PERSON] звернулася до Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області із заявою, що колишній чоловік [PERSON] не повертає дитину (копія талону-повідомлення єдиного обліку № 2475 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію - а.с. 12). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право (п. 3), відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4). [PERSON] вважає, що [PERSON] допустив неправомірну поведінку, порушив рішення органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання їх малолітньої дитини, забравши сина, відповідно до узгодженого графіку зустрічей, самочинно змінив його місце проживання. [PERSON] у спірному питання прийнято позицію, що правові підстави для повернення малолітнього [PERSON] , 2014 року народження [PERSON] відсутні, оскільки це суперечить інтересам дитини, при цьому місце проживання сина просить визначити з ним як батьком. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Судом надана правова оцінка спірних відносин сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1 - 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків: місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що сторони по справі з 20.07.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини фактично було припинено з лютого 2018 року та саме з цього часу [PERSON] та [PERSON] мешкають окремо, при цьому останніми за обопільною згодою визначено місце проживання малолітнього сина з матір`ю. Такі обставини визнаються сторонами, та суд не має сумніву щодо їх достовірності, що узгоджується з ч. 1 ст. 82 СК України. Крім того, такі обставини знаходяться в логічному та взаємоузгодженому зв`язку з матеріалами справи, а саме судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.04.2018 року по справі № 235/1916/18 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина, отримувачем такої щомісячної матеріальної допомоги є [PERSON] , з якою на момент винесення наказу проживала дитина. Шлюб сторін розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2018 року по справі № 235/1146/18. Зі змісту відзиву, зустрічної позовної заяви [PERSON] вбачається особистий виклад та визнання факту, що він та [PERSON] після розлучення домовилися, що місце проживання малолітнього сина буде встановлено разом із матір`ю. Згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що [PERSON] безперешкодно реалізовував своє право як батько малолітнього [PERSON] , 2014 року на зустрічі, спілкування з дитиною, а саме згідно узгодженого з [PERSON] графіку забирав сина на вихідні (з вечора п`ятниці до ранку понеділка). З пояснень [PERSON] встановлено, що в листопаді 2018 року [PERSON] забрав дитину на вихідні дні та не повернув. За таких обставин, 23.11.2018 року [PERSON] подала заяву до органу опіки та піклування про вирішення спору з [PERSON] про місце проживання дитини. Зі змісту відзиву, зустрічної позовної заяви [PERSON] вбачається особистий виклад та визнання факту, що він не заперечував проти проживання малолітнього сина з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно пп. 4 п. «б» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, а саме вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. Рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 29 від 16.01.2019 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] в родині матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , при цьому передбачено, що рішення не втрачає чинності у разі зміни заявником (тобто [PERSON] ) місця проживання (а.с. 11). Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] змінено, разом з сином переїхали до іншого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Отже, спір між батьками малолітнього [PERSON] , 2014 року народження щодо визначення місця його проживання був предметом розгляду Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області, отримав правову оцінку, вирішений по суті, а ухвалене рішення № 29 від 16.01.2019 року про проживання дитини в родині матері [PERSON] є чинним, не оскаржено [PERSON] , більш того тривалий час виконувалося. 07 лютого 2020 року (день тижня - п`ятниця) [PERSON] забрав малолітнього [PERSON] , 2014 року народження до себе на вихідні, однак 10 лютого 2020 року (день тижня - понеділок) [PERSON] не повернув прийнявши позицію, що проживання сина разом з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої Законом України № 69-V від 03.08.2006 року предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23.09.1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13.07.2010 року). Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Суд зазначає, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі закону або рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Судом під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] самочинно, тобто без згоди [PERSON] , з якою рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області визначено місця проживання їх спільного малолітнього сина [PERSON] , 2014 року народження, - змінив та самостійно визначив місце проживання дитини разом з ним як батьком. Положення ч. 1 ст. 162 СК України є логічним продовженням статті 160 СК України, ця правова норма є засобом запобігання самовільної зміни одним із батьків місця проживання дитини, оскільки не заохочує самоуправства, а містить правові засади для найшвидшого його припинення. При цьому, для повернення дитини непотрібно буде представляти докази створення для неї нормальних умов для їх виховання та розвитку, оскільки стаття 162 СК України базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала. Єдиним виключенням, з яким закон пов`язує неможливість повернення дітей, - коли залишення їх за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить їхнім інтересам (абз. 2 ч. 1 ст. 162 СК України). Належних і достатніх доказів на підтвердження створення [PERSON] реальної небезпеки життю і здоров`ю дитини у разі залишення її за попереднім місцем проживання, чи наявність обставин, які свідчать, що повернення дитини суперечить її законним інтересам, [PERSON] не надано й судом таких обставин не встановлено. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання № 02-07/35 від 18.02.2020 року - за результатами огляду будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому проживає малолітня дитина [PERSON] , 2014 року народження, встановлено, що житлове приміщення розміщене у приватному одноповерховому будинку складається з 4 кімнат, умови проживання задовільні, не виявлено порушень санітарно-гігієнічних норм, в кімнатах чисто, зроблений ремонт, меблі нові, речі та іграшки розкладені акуратно, для виховання та розвитку дитини створені належні умови, є кімната, де хлопчик гра і відпочиває; в будинку тепло, затишно, дитина забезпечена харчуванням, новим одягом, є багато іграшок; мати приділяє достатньо уваги дитині№ вдома дотримуються режиму дня відповідного режиму дитячого садка; висновок комісії - у дитини [PERSON] є все необхідне для належного виховання та розвитку (а.с. 14). З психолого-педагогічної характеристики на вихованця ІІ старшої групи Дитячого навчального закладу № 4 «Іскринка» [PERSON] , 2014 року народження вбачається, що: дитина відвідувала ДНЗ № 4 «Іскринка» з 01.06.2018 - 31.01.2020 рр., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] ; соціально-побутові умови проживання задовільні, матеріально-економічне становище родини задовільне; батьки дитини розлучені; батько [PERSON] проживає окремо та проводить з дитиною вихідні дні; мати приймає активну участь у житті дитини, регулярно відвідує батьківськф збори у ДНЗ, виявляє зацікавленість до консультацій і рекомендацій вихователів та фахівців щодо розвитку дитини, цікавиться досягненнями сина; у хлопчика спостерігається адекватна ситуативна поведінка; сформованість вміння та навичок, необхідних для засвоєння навчального матеріалу у ДНЗ на достатньому віковому рівні; [PERSON] ініціативний та цілеспрямований хлопчик з лідерськими якостями; у групі товаришує з усіма дітьми, зберігає позитивні взаємини з вихователями, у дитячому колективі почуває себе впевнено (а.с. 13). Свідок [PERSON] суду повідомила, що працює вихователькою в Дитячому навчальному закладі № 4 «Іскринка» м. Мирноград Донецької області, куди з 01.06.2018 року ходив [PERSON] , 2014 року народження, до садку хлопчика приводила та забирала з понеділка по четверг матір, а в п`ятницю забирав сина на вихідні дні батько, така була домовленість, оскільки подружжя розлучилися та мешкали окремо, при цьому такий графік зустрічей з батьком повністю розумів [PERSON] . Дитина однаково чекала і матір і батька. Свідок охарактеризувала дитину веселою, активною, хлопчик наділеним лікарськими якостями, завжди відігравав головні ролі на постановках. З вказаного вбачається, що малолітній [PERSON] , 2014 року народження, проживаючи в родині матері [PERSON] (згідно рішення Виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 29 від 16.01.2019 року) знаходяться в добрих соціально побутових умовах, в сім`ї панує злагода і мир, дитина має можливість нормально розвиватися морально, фізіологічно, інтелектуально. Згідно виробничої характеристики від 19.02.2020 року [PERSON] працює в Мирноградському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбас», з 06.04.2017 року займає посаду економіста претензійно-позовної роботи служби реалізації; за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний, працьовитий, висококваліфікований робітник; доброзичлива і уважна, має вдячні відгуки, користується повагою в колективі підприємства; дисциплінарних стягнень не має (а.с. 15). Згідно побутової характеристики № 1573, виданої 25.02.2020 року Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» - [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, ввічлива, спокійна, відмінна матір, у вжитті спиртного, наркотиків не помічена (а.с. 16). Свідком [PERSON] суду повідомлено, що вона є головою квартального комітету, позитивно висловилася відносно [PERSON] , відмітила її порядність, скромність, завжди приділяє належну увагу сину Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Наркологічний диспансер м. Краматорськ» у м. Покровськ № 117/0 від 04.05.2020 року [PERSON] за спеціалізованою наркологічною допомогою не зверталася, на «Д» обліку не перебуває (а.с. 76). Таким чином, доводи [PERSON] , що [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями також не знайшли свого підтвердження. Підлягають відхиленню також і пояснення [PERSON] , що [PERSON] допускає нецільове використання аліментів, які він перераховує за потреби дитини. Відповідно до листа Органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області № 01/22-6914 від 19.06.2020 року за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитини встановлено, що [PERSON] у період з лютий - травень 2020 року отримані аліменти не витрачає, оскільки дитина перебуває у родині батька (а.с. 114). Суду надано психологічний висновок № 7, складений 03.06.2020 року Центром психосоціальної реабілітації Національного університету «Києво-Могилянської академії» (м. Покровськ) про особливості психічного розвитку [PERSON] , 2014 року народження вбачається, що: у дитини виявлено ознаки стресу, пов`язані з сімейною ситуацією; на словах дитина має прихильність до обох батьків, виражених негативних проявів стосовного когось із батьків не виявлено, проте емоційно дистанціюється ніби зберігає себе; хлопчик заперечує побиття як з боку батька, так і з боку матері, наявні покарання (стояння у кутку) оцінює як адекватні дії батька щодо порушень правил поведінки; в процесі обстеження, хлопець виловлює бажання жити з батьком, при цьому психологи центру помітили, що він проговорює речення, притаманні дорослому, відчуваються інструкції дорослого; матері бажано бути більш включеною в життя дитини (а.с. 103-105). Відповідно до статті 171 СК України судом з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України в судовому засіданні вислухано малолітнього [PERSON] , 2014 року народження, який з урахуванням ступеню розуміння конфліктної ситуації батьків, висловився, що добре відноситься до мами та тата, ніхто з них його не ображає, образ на батьків не має; короткими відповідями вказав, що йому краще мешкати з батьком, пояснюючи тим, що за місцем проживання батька дитячий садок і школа поруч, з матір`ю довше добиратися до дитячого садочка (суд відмічає, що саме цим [PERSON] обґрунтував позицію визначення місця проживання сина з ним, що не виключає надання дитині певних інструкцій батька перед проведенням судом допиту). Слів, фраз, речень, з яким міг би бути зроблений висновок, що малолітній відмовляється повертатися до матері, скарг, що матір приділяє недостатню увагу, - [PERSON] , 2014 року висловлено не було. Свідок [PERSON] суду повідомила, що працює вихователем в Закладі дошкільної освіти «Росинка», вихованцем групи «Веселка» з 05.03.2020 року є [PERSON] , 2014 року народження, який відвідував навчання до початку карантину, викликаного короновірсною інфекцією (тобто трохи більше тижня); до закладу хлопчика приводила та забирала дружина батька, з якою у дитини, за спостереженнями свідка, склалися гарні відносини, хлопчик звертався до неї як «мама [PERSON] »; матір дитини ніколи не приходила. Свідок повідомляючи, що в цілому період адаптації [PERSON] пройшов добре, та одночасно відмітила, що хлопчик висловлював бажання, що вже хоче додому, називаючи місце проживання разом з батьком, про рідну матір нічого не розказував. Суд, надаючи оцінку показам свідків, письмовим матеріалам по справі, приходить до переконання, що самочинна зміна [PERSON] місця проживання малолітнього сина об`єктивно призвела до зміни звичайного оточення дитини, спровокувала конфліктну ситуацію між батьками, з лютого 2020 року по теперішній час мінімізовано спілкування матері [PERSON] з сином (судом відмічаються штучно створені перешкоди у таких зустрічах), що беззаперечно вплинуло на психічно-емоційний стан малолітнього хлопчика. На виконання вимог ч. ч. 4-5 ст. 19 СК України судом надано доручення Органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької область надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про відібрання дитини на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку № 01/26-736 від 01.07.2020 року служба у справах дітей Покровської міської ради вважає доцільним повернути малолітню дитину [PERSON] , 2014 року народження матері [PERSON] (а.с. 121-122). Даний висновок ґрунтується на: - фактах обстеження матеріально-побутових умов проживання сторін ( [PERSON] створено всі умови для виховання та розвитку дитини; [PERSON] умови для проживання дитини створені частково); - опитуванні батьків на засіданнях комісії органу опіки та піклування, які відбулися 27.05.2020 року, 24.06.2020 року; - психологічному висновку про розвиток малолітнього [PERSON] , 2014 року народження. Суд вважає такий висновок обґрунтованим. Визначаючи позицію проти позову про відібрання дитини, [PERSON] надав суду відомості, які за якого переконанням мають вказувати, що повернення малолітнього сина до родини матері [PERSON] суперечитиме інтересам дитини, тому заявив самостійний спосіб захисту, а саме визначити місце проживання дитини разом з ним як батьком. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] надав суду наступні письмові докази. Згідно довідки Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 1245 від 12.01.2020 року - [PERSON] , фактично (без реєстрації) мешкає за адресою: [ADDRESS] спільно з сином [PERSON] , 2014 року народження (а.с. 52 зворот). Згідно довідки Закладу дошкільної освіти № 2 «Росинка» Покровської міської ради Донецької області № 71 від 10.03.2020 року [PERSON] , 2014 року народження відвідує даний заклад з 05.03.2020 року (а.с. 53 зворот). Згідно характеристики на малолітнього [PERSON] , 2014 року народження - дитина відвідує групу № 4 «Веселка» ЗДО № 2 «Росинка» з 05.03.2020 року, період адаптації пройшов добре, хлопчик швидко знайшов контакт з дітьми і дорослими в групі; хлопчик доброзичливий, емоційний, приймає участь у колективних іграх; тато хлопчика приймає участь у вихованні дитини; розвиток дитини відповідіє віковим особливостям (а.с. 51). Згідно довідки від 11.03.2020 року - [PERSON] , 2014 року народження відвідує заняття з англійської мови в супроводі [PERSON] (а.с. 62), надано копії квитанцій про оплату таких уроків (а.с. 63). Відповідно до довідки № 393 від 03.08.2020 року [PERSON] , 2014 року народження навчатиметься в 1-Б класі загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 2 Покровської міської ради Донецької області в 2020-2021 навчальних роках (а.с. 116). За переконанням [PERSON] , оскільки цей навчальний заклад розташований поруч з адресою проживання ( [ADDRESS] ) малолітню дитину недоцільно повертати матері, яка проживає від цієї школи досить віддалено ( [ADDRESS] ). Згідно виробничої характеристики № 23 від 18.03.2020 року [PERSON] працює на АТ «Укрзалізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» Структурний підрозділ «Покровська дистанція колії» монтером колії 4 розряду бригади з невідкладних робіт; за період роботи порушень трудової та технологічної дисципліни не має (а.с. 51 зворот) Відповідно до побутової характеристики № 2031, виданої 20.03.2020 року Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , 2014 року народження, падчеркою [PERSON] (рік народження не вказано) з лютого 2020 року; в конфліктних ситуаціях з сусідами помічений не був, у спілкуванні зі старшими ввічливий; приймає активну участі в громадських справах (а.с. 53). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємтсва "Наркологічний диспансер м. Краматорськ" у м. Покровськ № 103 від 16.03.2020 року - [PERSON] за спеціалізованою наркологічною допомогою не звертався, на обліку не перебуває, на момент огляду наркопатології не виявлено (а.с. 63). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства "Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування" № 385 від 17.03.2020 року - [PERSON] за наданням психіатричної допомоги не звертався (а.с. 63). Суд, надаючи правову оцінку зустрічної позовної заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини наголошує, що спір між батьками малолітнього [PERSON] , 2014 року народження щодо визначення місця його проживання був предметом розгляду Виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області, отримав правову оцінку, вирішений по суті, ухвалене рішення № 29 від 16.01.2019 року про проживання дитини в родині матері [PERSON] є чинним. Предметом спору в даному випадку могли б бути лише позовні вимоги про зміну визначеного раніше місця проживання малолітньої дитини з підстав зміни (відпадіння) обставин, які враховано органом опіки та піклування при ухваленні рішення № 29 від 16.01.2019 року. Захисту підлягає тільки порушене, оспорюване, невизнане право. Обраний [PERSON] спосіб захист, а саме пред`явлення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, при тому, що таке питання фактично не може бути спірним, оскільки врегульовано відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, - є помилковим. Заявлені вимоги з огляду фактичних обставин справи не відповідають матеріально-правовому способу захисту, який може бути застосовано при виниклих між сторонами спірних відносинах, - тому суд приймає рішення про відмову в зустрічному позові. Суд, сумуючи вищевикладене, виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, встановивши, що рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 29 від 16.01.2019 року (не оскаржено, не скасовано, має закону силу), визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , 2014 року народження з матір`ю, встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що повернення дитини за місцем проживання матері негативно впливатиме на його розвиток, відсутність обставин, які перешкоджають повернути сина матері, або будуть суперечити його інтересам, за підтвердженням самовільних (самочинних) без згоди матері, дій [PERSON] щодо зміни місця проживання дитини, невиконання ним рішення органу опіки та піклування (прийтяне відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України), - приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про відібрання дитини у [PERSON] та повернення [PERSON] . Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду в постанові від 24.10.2018 року, справа №487/545/147-ц та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 3, 150, 151, 155, 157, 160, 161, 162, 171 СК України, ст. ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved