Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом у якому вказує, що у 2004 році, йому стало відомо про те, що громадянка [PERSON] має намір продати житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] Даний будинок належав відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 1992 року, який зареєстрований за №40 секретарем виконавчого комітету Долинської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. Крім того відповідачка володіла і земельною ділянкою 0,14 га. За цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХС - ХVІІІ-3 №000006 виданого від 05 вересня 2000 року. Вказана сума була нами обговорена у розімірі 50 тис. грн.. У зв"язку з відсутністю у відповідача необхідних документів, а саме свідоцтва про власність на вказаний житловий будинок, технічного паспорта на нього, та не присвоєно кадастрового номера, вони не змогли нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, але гр.. [PERSON], написала йому розписку за отриманні від нього кошти від продажу вказаного будинку. Після підписання договору він одразу почав проживати у вказаному житловому будинку, а саме з 10 квітня 2004 року, а відповідач [PERSON], переїхала жити до Автономної республіки Крим. При зверненні в Реєстрацйну службу Чаплинського районного управління юстиції з питання оформлення документів, було відмовлено оскільки відсутній документ, який би посвідчував право власності на будинок. У зв"язку з вказаним звернувся до відповідача щодо посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса, однак остання відмовилася, оскільки при даній ситуації, що склалася між Україною та Кримом не бажає перетинати кордон із-за власних потреб. Вказує, що оскільки нею виконано всі істотні умови договору, які були досягнуті сторонами під час вчинення правочину, то відповідно до ст. 220 ЦК України, такий правочин можливо визнати дійсним в судовому порядку. Просить суд визнати за ним право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме згідно технічного паспорту А-житловий будинок загальною площею 76,2 кв.м., житловою площею 53 кв.м., допоміжна площа 23,2 кв.м., А1-господарська прибудова- 28,3 кв.м., а-навіс- 18,2 кв.м., Б-літ. Кухня. 13.9 кв.м., В-гараж-18,5 кв.м., під В-погріб- 6,3 кв.м., Г-сарай - 17,1 кв.м., Д-туалет- 1,00 кв.м., Е-сарай-20,7 кв.м., Ж-навіс-7,9 кв.м., З-навіс-12,2 кв.м., №1-4 №1- огорожа та споруди, які знаходяться за адресою [ADDRESS]; визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,14 га., яка знаходиться за адресою [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належала [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХС- - ХVІІІ-3 №000006 виданого 05 вересня 2000 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги повністю підтримав, посилаючись на обставини вказані в позивній заяві. Представник відповідача за дорученням проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні правовідносини. Судом встановлено, що у 2004 році, позивачу стало відомо про те, що громадянка [PERSON] має намір продати житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] Даний будинок належав відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 10 січня 1992 року, який зареєстрований за №40 секретарем виконавчого комітету Долинської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. Крім того відповідачка володіла і земельною ділянкою 0,14 га. За цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХС - ХVІІІ-3 №000006 виданого від 05 вересня 2000 року. Вказана сума була нами обговорена у розімірі 50 тис. грн.. У зв"язку з відсутністю у відповідача необхідних документів, а саме свідоцтва про власність на вказаний житловий будинок, технічного паспорта на нього, та не присвоєно кадастрового номера, вони не змогли нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, але гр.. [PERSON], написала йому розписку за отриманні від нього кошти від продажу вказаного будинку. Після підписання договору він одразу почав проживати у вказаному житловому будинку, а саме з 10 квітня 2004 року, а відповідач [PERSON], переїхала жити до Автономної республіки Крим. При зверненні в Реєстрацйну службу Чаплинського районного управління юстиції з питання оформлення документів, було відмовлено оскільки відсутній документ, який би посвідчував право власності на будинок. У зв"язку з вказаним звернувся до відповідача щодо посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса, однак остання відмовилася, оскільки при даній ситуації, що склалася між Україною та Кримом не бажає перетинати кордон із-за власних потреб. Таким чином, виходячи з вимог ст.. 204 ЦК України вказаний правочин є правомірним, оскільки його недійсність не встановлена законом та сторонами не оспорюється. У відповідності до ст.. 207 вказаного вище Кодексу, правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Як вбачається з матеріалі справи та пояснень сторін, договір купівлі-продажу між сторонами було підписано 10 квітня 2004 року, що у свою чергу є доказом додержання сторонами форми, необхідної для вчинення даного правочину. В той же час при зверненні до органів, на яких покладено обов'язок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з метою отримання документу про право власності на об'єкт договору, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності з підстав сумнівів законності набуття права власності на майно. Однак, згідно вимог статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і здійснювалося повне, або часткове його виконання, суд може визнати такий договір дійсним і наступне посвідчення договору не вимагається. Згідно договору укладеного між сторонами 10 квітня 2004 року позивачем сплачено грошові кошти за майно, що витупило предметом договору у повному обсязі та відповідно до обумовленого сторонами розміру, що унеможливлює наявність заперечень з боку відповідача щодо неправомірності правочину. Крім того, згідно пояснення відповідача, наданих останнім в судовому засіданні, правомірність укладеного між сторонами правочину ним не оспорюється. Згідно ж статті 328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Статтею 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли істотних умов договору. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, та

Outcome: approved