Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

28 січня 2016 року позивач [PERSON]В.(далі Позивач), що працює на посаді Бутенківського сільського голови Кобеляцького району Полтавської області, звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди до [PERSON]О.(далі Відповідач). В позовній заяві позивач [PERSON] вказує, що він є головною посадовою особою територіальної громади Бутенківської сільської ради. Цю високу виборну посаду обіймає з квітня 2006 року. З огляду на це, він є найбільш відомою й публічною посадовою особою на території населених пунктів Бутенківської сільської ради У жовтні 2015 року в селі Котовське Кобеляцького району Полтавської області, що віднесене до Бутенківської сільської ради, [PERSON]О.( на той момент був кандидатом на посаду Бутенківського сільського голови та вів передвиборну агітацію) поширив недостовірну інформацію під час публічних виступів на зустрічах з жителями села Котовське, Кобеляцького району Полтавської області. Так [PERSON] під час ведення своєї передвиборної агітації, неодноразово заявляв про те, що Позивач скоїв злочини, а саме вкрав 3 мільйони гривень із сільського бюджету та списав 200 тисяч бюджетних коштів на ремонт дороги по вулиці Полтавській в селі Бутенки (далі недостовірна інформація). Серед широкого загалу жителів села Котовське, до відома яких була доведена ця недостовірна інформація, були, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Недостовірність інформації підтверджується ще й тим, що дорога по вулиці Полтавській в селі Бутенки перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Полтавській області, а тому фінансування ремонту взагалі не могло здійснюватися з сільського бюджету, розпорядником якого є сільський голова. Крім того, будь-які кримінальні провадження відносно особи Позивача чи інших посадових осіб, з приводу привласнення ними бюджетних коштів, правоохоронними органами не порушувалися, Позивач не визнавався судом винним у вчиненні такого злочину, а тому Відповідач поширив недостовірну інформацію про Позивача, оскільки події крадіжки (привласнення) 3 мільйонів гривень із сільського бюджету та списання 200 тисяч гривень бюджетних коштів на ремонт дороги по вул. Полтавській в с.Бутенки не мали місця взагалі. 24 грудня 2015 року в приміщенні Бутенківської сільської ради відбувалася сесія сільської ради, яка проводилася відкрито, за присутності як самих депутатів сільської ради, так і жителів сіл Бутенки, Бережнівка, Свердловське, Котовське. Загалом у сесійній залі перебувало орієнтовно 20 осіб. Під час сесії виник конфлікт між депутатом [PERSON] та Відповідачем. Як головуючий, Позивач зажадав дотримуватися порядку на сесії та попрохав інших присутніх людей у залі розборонити чоловіків. Після цього інциденту, Відповідач звернувся до місцевих засобів масової інформації, щоб довести до відома громадськості свою версію вищезгаданої події. Зокрема, Відповідач дав інтервю газеті «Ехо», яке було надруковано на шпальтах цієї газети за 07.01.2016 року № 2(645) у вигляді статті під назвою «Бутенківські розбірки» та у вигляді відеосюжету під назвою «Бутенківські розбірки», розміщеного на каналі Ютуб у мережі Інтернет. У газетному інтервю Відповідачу належать слова з контекстом: «Виникла бійка. У ній взяв участь і сільський голова [PERSON]. Мене побили…». У відеоінтервю Відповідач стверджував «… я був як оператор побитий у сесійному залі. Допомагав цим діям сільський голова». Відповідач своїми публічними заявами фактично звинуватив Позивача в участі у бійці, а також у його побитті Позивачем, що не відповідає дійсності. Крім того, у грудні 2015 року Відповідач, перебуваючи в Бутенківській загальноосвітній школі, публічно заявляв працівникам школи проте, що Позивач незаконно привласнив та обробляє 900 га орної землі на території Бутенківської сільської ради й отримує від цього прибуток. Але такі публічні заяви Відповідача повністю не відповідають дійсності, так як Позивач ніколи не отримував у власність чи у користування 900 га орної землі, не обробляв її та не отримував від цього прибуток. Серед працівників школи, до яких була доведена ця недостовірна інформація були, зокрема, [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Цю недостовірну інформацію Відповідач також поширив серед широкого загалу жителів села Свердловське, віднесеного до Бутенківської сільської ради, а саме повідомив [PERSON], [PERSON]. В результаті поширення недостовірної інформації Відповідачем, Позивач вважає, що йому заподіяно моральної шкоди внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації. Відповідач безпідставно надав негативну соціальну оцінку особі позивача в очах його численних виборців - жителів сіл Бутенківської сільської ради, принизив його соціальну цінність, як людини, а також порочив набуту Позивачем протягом багатьох років трудової та громадської діяльності суспільну оцінку його ділових і професійних якостей. Моральні страждання через неправдиві відомості виражались в тому, що позивач сильно переживав, хвилювався і на запитання про те чи скоював він правопорушення, повинен був постійно виправдовуватись перед сусідами, друзями, родичами та іншими людьми, через засоби масової інформації, на загальних зборах громадян, що призводило до ще більших моральних страждань. Позивач до цього часу перебуває в стані душевного дискомфорту через те, що оточуючі люди можуть сприймати його як правопорушника. Внаслідок таких неправомірних дій Відповідача Позивач змушений докладати додаткові фізичні, моральні і психічні зусилля для захисту своїх порушених прав, витрачати для цього свій вільний час і кошти, тим самим порушуючи свої нормальні життєві звязки, особисте й громадське життя. У відшкодування заподіяної моральної шкоди позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь 90 000 (девяносто тисяч) гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] не визнали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що інформацію про те, що [PERSON] вкрав бюджетні кошти, а також що [PERSON] привласнив 900 га землі він не поширював, а щодо висвітлення подій що мали місце 24 грудня 2015 року в приміщенні Бутенківської сільської ради на сесії в засобах масової інформації, то він особисто кореспонденту газети «Ехо» надавав достовірну інформацію. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що в своїх позовних вимогах позивач вказує, що він є головною посадовою особою територіальної громади Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, а тому межа допустимої критики відносно нього може бути дещо ширшою ніж щодо окремої пересічної особи, однак в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти поширення [PERSON] недостовірної інформації серед жителів с. Котовське, Кобеляцького району Полтавської області, так як допитані в судовому засіданні свідки надавали суперечливі пояснення про дату візиту [PERSON] в село Котовське Кобеляцького району та про фактичні його висловлювання. Також не підтвердилися факти поширення [PERSON] недостовірної інформації в грудні 2015 року в приміщенні Бутенківської загальноосвітньої школи та на території с. Свердловське Кобеляцького району Полтавської області мешканцям села щодо привласнення та обробітку 900 га орної землі. Допитані в судовому засіданні свідки пояснювали, що під час відвідування Бутенківської загальноосвітньої школи на перерві між уроками [PERSON] пропонував їм звертатися до сільської ради по питанню виділення їм земельних ділянок для особистого підсобного господарства, надав їм зразок заяви та рекомендував вимагати виділення їм землі, яка є в наявності в сільській раді. Також, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт виникнення конфліктної ситуації 24 грудня 2015 року в приміщенні Бутенківської сільської ради під час сесії, та що відносно [PERSON] були застосовані заходи фізичного впливу, а отже надане кореспонденту газети «Ехо» інтервю є оціночними судженнями подій, що відбулися, поглядом [PERSON] на конфліктну ситуацію. Як в публікації в газеті «Ехо», так й у відеосюжеті, що розміщений на каналі Ютуб в мережі Інтернет під назвою «Бутенківські розбірки» відсутня недостовірна інформація, що підлягає спростуванню. Суд, заслухавши сторони, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] під час виборчого процесу на виборах до місцевих рад 25 жовтня 2015 року був кандидатом на посаду Бутенківського сільського голови. Окрім цього [PERSON] посаду Бутенківського сільського голови обіймав з квітня 2006 року. Таким чином він є публічною посадовою особою на території населених пунктів Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що має безпосередній доступ до бюджетного фінансування та до розподілу й виділення земельних ділянок. А отже, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи може бути значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У п. 19 вказаної постанови Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведення їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). У п. 21 постанови Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі на посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, [PERSON], перебуваючи на посаді Бутенківського сільського голови, є публічною особою на території сільської ради, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян. [PERSON] також приймав участь у виборчому процесі у виборах до місцевих рад 25 жовтня 2015 року, балотувався на посаду Бутенківського сільського голови, вів передвиборну агітацію та міг висловлювати свої оціночні судження щодо дій попередньої місцевої влади. Інформація щодо використання бюджетних коштів та розподілу земельних ділянок, стосується виключно професійної діяльності [PERSON], як Бутенківського сільського голови, а не його приватного життя. Крім того, враховуючи публічний статус [PERSON] та те, що інформація про використання бюджетних коштів протягом минулих каденцій та розподілу й використання земельних ділянок, стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Також судом встановлено, що [PERSON] не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, не надано доказів щодо негативних наслідків, а отже в задоволенні його позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed