Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

30.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" в якому просила визнати дії відповідача протиправними щодо нарахування комісії за резервування ресурсів за дострокове погашення кредиту в сумі 1099,06 доларів США, визнати виконаними зобовязання про кредитному Договору № NKP0GA0000000111 від 27 червня 2008 року в повному обсязі. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що 27 червня 2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір № NKP0GA0000000111, відповідно до умов якого ( стаття 8.1. Договору), відповідач надав Позичальнику кредит у розмірі 27052,04 доларів США на споживчі цілі, а Позичальник зобовязується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані в статті 8.1 Договору. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абзаці 1 статті 8.1 даного Договору. Абзац 1 статті 8.1 Договору, передбачає повернення кредиту в строк до 27 травня 2021 року включно. Відповідно до абзацу 3 статті 8.1 Договору сторони домовилися, що «Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати відповідачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 417,71 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного Договору) для погашення заборгованості за Кредитним Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії». Тобто сторони по кредитному договору визначили аннуїтетний (у фіксованій сумі) порядок погашення кредиту. Згідно довідки банку від 05.02.2016 року № 2586521 за позивачкою є заборгованість по відсоткам по кредитному договору в сумі 1107,25 гривень. Так, як нею 21 та 23 грудня 2015 року сплачено 537 доларів США заборгованості по тілу кредиту, яка є останнім платежем по виконанню зобовязань по кредитному Договору № NKP0GA0000000111 від 27 червня 2008 року, вона звернулась до відповідача з листом від 14.02.2016 року, про те, що вона повністю виконала умови наведеного Договору та з вимогою надати Довідку про зарахування її платежів по кредитному Договору. 16.02.2016 року відповідач відповіддю наданою в листі № 20.1.0.0.0/7-160214/211 зазначив про наявність, вже не заборгованості по відсоткам в сумі 1107,25 доларів США, а заборгованості в сумі 1099,06 доларів США, як заборгованості в результаті несплати нею при достроковому погашенні по договору комісії за резервування ресурсів. Також відповідачем надана виписка про зарахування її платежів по кредитному договору від 27.06.2008 року. Статтею 8.1 Договору не передбачено такого виду платежу по кредиту, як комісія за резервування ресурсів при достроковому погашенні кредиту, а, передбачено винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08 відсотка річних від суми зарезервованих ресурсів. Платіж «винагорода за резервування» входить до фіксованої суми платежу 417,71 доларів США, що підтверджується Графіком погашення платежів по кредиту (Додаток № 2 до Договору). Наведене узгоджується з умовами Договору від 27.06.2008 року. Так, відповідно до умов статті 4.2 Договору від 27.06.2008 року, позичальник за надане право на резервування кредитних ресурсів сплачує винагороду Банку в сумі вказаної в статті 8.1 Договору. Статтею 4.5 Договору від 27.06.2008 року, передбачено, що винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісячно з щомісячним платежем за кредитом з дня нарахування згідно статті 4.2 цього Договору. Наведені умови Договору від 27.06.2008 року по сплаті винагороди за резервування кредитних ресурсів позивачкою виконано в повному обсязі, що підтверджується випискою по зарахуванню платежів по кредиту від 16.02.2016 року, з якої вбачається, що при щомісячній сплаті платежів по кредиту відповідачем зараховувались суми винагороди. Посилання відповідача на статтю 4.4 Договору від 27.06.2008 року, якою, передбачено, що при останньому погашенні суми по кредиту винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування, не узгоджується з п. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повязану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення кредиту, є, нікчемною. Наведена норма узгоджується з рішенням Конституційного Суду України № 15- рп/2011 від 10.11.2011 року, справа № 1-26/2011, яким встановлено, що п. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, на переконання позивачки, дії відповідача з нарахування їй до сплати комісії за резервування ресурсів у сумі 1099,06 доларів США відповідно до довідки банку від 16.02.2016 року, не узгоджується з пунктом 8 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 236 ЦК України, пунктом 8.1 Договору, та рішенням Конституційного Суду України№ 15-рп/2011 від 10.11.2011 року і є протиправними. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов повністю та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволені позову та проводити розгляд справи за його відсутності. В письмових запереченнях представник банку зазначив, що дії банку щодо стягнення комісії за резервування ресурсів були врегульовані в розділі 4 Договору - Резервування ресурсів в якому детально розписано порядок нарахування та погашення коштів за резервування кредитних коштів. Також зауважив, що позивач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за Договором. Для здійснення останнього погашення по кредиту [PERSON] повинна була звернутись до установи Банку, щоб їй вирахували точну суму для погашення заборгованості по кредитному договору. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Умови виконання кредитних зобов'язань, в тому числі права та обов'язки позичальника, передбачені нормами цивільного законодавства, Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) та договором сторін. Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення. Копією кредитного договору № NKP0GA0000000111 підтверджено, що 27.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на строк з 27.06.2008 року по 27.05.2021 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії, згідно якого позивач отримала від відповідача кредит у розмірі 27052,04 доларів США на споживчі цілі. Умовами Кредитного договору також передбачена сплата за користування кредитом - 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості, 3% винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу (пунктом 8.1). Графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору, передбачено розмір щомісячного платежу на період з 27.06.08 року по 27.05.2021 року в розмірі 417,71 доларів США. Складовою щомісячного платежу є погашення тіла кредиту, процентів та винагороди за резервування ресурсів (а.с.7). Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено, що нарахування за резервування ресурсів здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів. Кредитним договором встановлений і порядок розрахунків та зарахування платежів. Так, відповідно до пункту 3.2 Кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку, далі пені згідно розділу 5 цього договору, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту. При несплаті винагороди, комісії, відсотків і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. З пояснень позивача, та згідно виписки відповідача про рух по кредиту позивача за період з 27.06.2008 по 15.02.2016 рр. (а.с. 15-25), листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 16.02.2016 року (а.с. 12) та довідки від 17.02.2016 року (а.с.14) прострочена заборгованість по кредиту виникла в результаті несплати [PERSON] при достроковому погашені кредиту комісії за резервування ресурсів, що передбачено п.4.4. Договору, тобто позивачкою заборгованість по вище вказаному кредитному договору погашена в повному обсязі, проти чого заперечень відповідачем не надано. Однак із листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.02.2016 року (а.с. 14) видно, що на вказану дату нарахована сума комісії та пені за резервування ресурсів в сумі 1099,06 доларів США. Але ст. 4.2 вищевказаного кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі передбаченому у ст. 8.1 договору, якою передбачено, що щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 417,71 долара США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року, справа № 1-26/2011 встановлено, що п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Пунктом 8 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повязану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення кредиту, є нікчемною. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, відсутність підстав для нарахування плати за дострокове повернення кредиту також підтверджується і вищезазначеними нормами матеріального права, відповідно до яких умови договору щодо встановлення плати за дострокове повернення кредиту є нікчемними. При цьому дані норми відповідно до ст. 236 ЦК України розповсюджуються на необмежене коло договорів та незалежно від дати їх укладення, у тому числі і на кредитний договір, укладений між сторонами по справі. На підставі викладеного, суд знаходить, що згідно вимог ст. 60 ЦПК України позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved