Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що наприкінці 2020 року він дізнався про навність постанови приватного виконавця Приходько А.А. про звернення стягнення на його доходи на виконання виконавчого напису №53687, вчиненого приваним нотаріусом Горай О.Г. 28 вересня 2020 року про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» в розмірі 30952,26 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено за відсутності правових підстав, оскільки кредитних договоров з відповідачем він не укладав, тим більш нотаріально посвідчених кредитних договорів; нотаріус не перевірив строки позовної давності; позивач заперечує щодо наявності заборгованості у вказаному розмірі, а тому вона не є безспірною. Письмової вимоги від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про усунення порушень за кредитним договором позивач не отримував. Нотаріус порушив процедуру вчинення виконавчого напису. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за №536870, про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 30952,26 грн. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні на підставі виконавчого напису №53687, вчиненого 28 вересня 2020 року, який оскаржується. На підставі ухвали від 18 січня 2021 року відкрито провадження у данній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Горай О.С. 05 травня 2021 року до суду надійшли докази на виконання вимог вказаної ухвали. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином і своєчасно. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Також надав письмові пояснення у справі, які підтримав в судовому засіданні. Зазначив, що кредитний договір був укладений між позивачем і ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» в простій письмовій формі; у виконавчому написі розмір заборгованості не є безспірним, оскільки заборгованість по відсоткам є завищеною та нарахована після закінчення строку дії кредитного договору. Виписка по особовому рахунку, яка надана приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не містить всіх необхідних реквізитів, доказів про переуступку права вимоги відповідачу за кредитним договором укладеним між позивачем і ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» для вчинення виконавчого напису нотаріусу не було надано. Також відповідачем не було направлено боржнику повідомлення про виконання зобов`язань за кредитним договором. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце слухання справи відповідач сповіщений належним чином та своєчасно, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. Третя особа - приватний нотаріус Горай О.Г. в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, будь-яких заяв чи клопотань, пояснень щодо позову не надав. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов такого. 24 січня 2020 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» договір №693432145, відповідно до якого отримав кредит на суму 11125,00 грн, строком на 28 днів, із сплатою відсотків в розмірі 0,65% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Загальна вартість кредиту 13149,68 грн. Договір є електронним документом та підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с.87-88). Позивачем не спростовується факт укладення вказаного договору. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 26 вересня 2020 року директор ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із заявою на вчинення виконавчого напису. До заяви було додано: кредитний договір від 24 січня 2020 року, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, копія виписки з ЄДР щодо заявника (а.с.89-90). 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.Г. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №53687 про звернення стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за договором №693432145 від 24 січня 2020 року. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року в розмірі 29752,26 грн, строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежу. Загальна сума до стягнення з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису становить 30952,26 грн. Також вказано, що правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820 від 05 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» (а.с.85). Однак в переліку додатків до заяви на вчинення виконавчого напису копії перелічених договорів відступлення прав вимоги та реєстрів боржників до них, не вказано. Розмір заборгованості боржника [PERSON] , яка зазначена у виконавчому написі, підтверджується складеною стягувачем випискою з особового рахунка за кредитним договором №693432145 від 24 січня 2020 року (а.с.91). 23 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. відкрито виконавче провадження ВП №63705856 з примусового виконання виконавчого напису №53687 від 28 вересня 2020 року (а.с.14-15). 01 грудня 2020 року приватним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с.16). Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Із досліджених матеріалів справи, встановлено, що кредитний договір №693432145 від 24.01.2020, який укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] не був нотаріально посвідчений. Крім того, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, однак жоден із перелічених документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, що видно із копії заяви на вчинення виконавчого напису, наданої приватним нотаріусом на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. Надана відповідачем виписка з особового рахунка боржника [PERSON] за період з 05 серпня 2020 року - 05 серпня 2020 року фактично не містить даних про операції за час дії договору, строків погашення заборгованості, щомісячне нарахування суми простроченого тіла кредиту та заборгованості за відсотками, на стягнення яких вчинено виконавчий напис. А тому така виписка з рахунку не може вважатися обов`язковим документом, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Окрім того, в оскаржуваному виконавчому написі №53687 від 28 вересня 2020 року зазначено, що правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора позивача - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28.11.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», однак кредитний договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і позивачем [PERSON] був укладений лише 24.01.2020 року, а тому правонаступником за вказаним кредитним договором не могло бути Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», яке в подальшому на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 05 серпня 2020 року передало права та обов`язки стягувачу за виконавчим написом. Також в матеріалах нотаріальної справи відсутні докази направлення боржнику повідомлення -письмової вимоги про усунення порушень, а тому не підтверджено обізнаність позивача про розмір заборгованості. Список згрупованих поштових відправлень відправника ТОВ «Дірект Технолоджі» із зазначенням відправлення повідомлення одержувачу [PERSON] не підтверджує вказаних обставин. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитний договір №693432145від 24 січня 2020 року, не був нотаріально посвідчений, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вказане узгодується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було встановлено, що заборгованість є безспірною. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відзив на позов та доказів на спростування зазначених в позові обставин не надав. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність документів, які б підтвердили зворотнє та відсутність спростування цього твердження відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими, у зв?язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 18 січня 2021 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, а всього 1362,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved