Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , якою просить зняти з реєстрації та висилити [PERSON] з квартири [ADDRESS] у зв`язку із припиненням сервітуту, на підставі офіційного розірвання шлюбу та стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою від 27 вересня 2021 року у справі було відкрито провадження. Справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25 жовтня 2021 року, 14 годину 15 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області. А ухвалою від 25 жовтня 2021 року, було закрито підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 17 листопада 2021 року на 09 годину 00 хвилин. 17 листопада 2021 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухваленні заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав, позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників у справі. Позиція позивача, полягала в тому, що відповідно до договору купівлі-продажу, вона є власником квартира [ADDRESS] . В належній їй квартирі, крім неї мають зареєстроване місце проживання ще її колишній чоловік - [PERSON] , та діти: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] заселився в належну їй квартиру внаслідок укладення шлюбу і саме на цій підставі він набув особистого сервітуту у її квартирі. 08 серпня 2019 року шлюб з [PERSON] був розірвано, але добровільно покинути її квартиру, що є її власністю, він не бажає. Однак, оскільки підставою для припинення такого сервітуту є розірвання шлюбу між подружжям, тому вона просить і зняти його з реєстрації у її квартирі, і виселити його з її квартири. Позиція відповідача у справі суду не відома, оскільки останній своїм правом на надання суду відзиву на позов не скористався. А позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Оцінка суду щодо фактів. Відповідно до договору купівлі-продажу, 20 жовтня 1999 року [PERSON] купила квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3,19). За даними наданими Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 46). Як вбачається з наданої копії рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12 травня 2009 року, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 19 липня 2003 року, але зазначеним рішенням суду шлюб між ними був розірваний (а.с. 21). Та у зв`язку із розірванням шлюбу, [PERSON] отримала свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 4,22). Під час перебування у шлюбі з [PERSON] , [PERSON] 14 грудня 2004 року надала право користування житловим приміщенням у її квартирі і цього дня [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] (а.с. 5,20). Судом встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Згідно з відомостями наданими Головним управлінням ДПС в Луганській області, [PERSON] отримує постійний, хоча і дуже не високий, і не постійний дохід (а.с. 44-45). Але не зважаючи на те, що шлюб між сторонами було розірвано (що є на думку позивачки підставою для виселення відповідача з належної їй квартири), та у відповідача у приватній власності є особисте нерухоме майно у вигляді житлового будинку, [PERSON] не бажає висилитися з належної позивачки квартири. Тому оскільки, реєстрація відповідача заважає [PERSON] повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, 27 липня 2021 року, [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення з приватного житла (а.с. 1,17). Оцінка суду щодо змісту правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачкою та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як колишнього члена сім`ї власниці, права користування квартирою і реєстрації в ній у зв`язку з припиненням обставини, яка була підставою для його реєстрації в квартирі, зокрема розірвання шлюбу мж ними. Оцінка суду щодо права. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі якою можуть користуватись члени його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою [ADDRESS] , під час перебування ним у шлюбі з власницею квартири, тобто саме як член її сім`ї та з підстав реєстрації шлюбу між ними. Отже, відповідач дійсно отримав право користування чужим для нього майном (сервітут) у зв`язку із набуттям статусу члена сім`ї позивачки. Разом з цим, згідно з положеннями пункту 4 статті 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Тож оскільки шлюб між поивачем та відповідачкою розрівано, суд погоджується із тим, що відповідач втратив статус члена сім`ї позивачки, і як наслідок припинилась обставина,я ка була підставою для встановлення сервітуту щодо квартири [ADDRESS] на користь відповідача. Таким чином, право відповідача щодо користування квартирою [ADDRESS] дійсно припинилось, в силу закону. Але оскільки відповідач продовжує користуватись цією квартирою, це вказує на порушення ним права власності позивачки, в частині користування і розпорядження цим майном. А тому її порушене право підлягає судовому захисту. Положення частини 1 статті 5 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. А згідно з частиною 2 статті 5 КПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як вже вказувалось, суд вважає, що цивільне право власності позивачки на квартиру порушується відповідачем. Але Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства України не передбачає такого способу захисту права власності на квартиру, як виселення людини з цієї квартири. Проте, одними із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. А тому суд, вважає за можливе захистити порушене право позивачки шляхом виселення відповідача з її квартири без надання йому іншого житлового приміщення. Позаяк, відповідач, з моменту припинення у нього права користування її квартирою, займає її квартиру самоправно, тобто без наявності права на це, при цьому маючи у своїй власності окремий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Саме такий спосіб захисту її порушеного права відповідає змісту, характеру та наслідкам,я кі мають місце у зв`язку із порушенням її права. До того ж, з урахуванням частини 3 статті 116 Житлового кодексу Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Що стосується вимог позивачки про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , то тут суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на положення частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV та пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, судове рішення про виселення особи, якщо воно набрало законної сили, є достатньою правовою підставою для реалізації права власника житлового приміщення на звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги", для проведення цим органом відповідних реєстраційних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням або яку виселили, на підставі рішення суду. За таких обставин, вимога про примусове зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню. Висновок суду по суті позовних вимог. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення з приватного житла підлягають задоволенню, але частково. Таким чином,

Outcome: partial