Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

21 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.07.2018 року шлюб, зареєстрований 16.12.2016 року між нею та відповідачем - розірвано. Від шлюбу вони із відповідачем мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо матеріального утримання неповнолітнього їх сина [PERSON] та сплати аліментів, що передбачено ст.180 СК України, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. 30.08.2017 року Суворовським районним судом м.Одеси позов [PERSON] задоволено та присуджено до стягнення на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця та аліменти на утримання позивача у сумі 1000 грн. щомісяця. На виконання вищезазначеного рішення було видано виконавчі листи та передано для виконання до Подільського МРВ ДВС ГТУЮ в Одеській області. Однак відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, в тому числі на придбання харчування, одягу, предметів гігієни та догляду за дитиною, не піклується про неї, не приймає участі у догляді та вихованні сина, не цікавиться його досягненнями, жодного разу не був присутнім у дитячій поліклініці на планових оглядах, вакцинації та коли погіршувався стан здоров`я, нехтував його розвитком. Як зазначає відповідач, відповідно до розрахунків заборгованості Подільського МРВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, станом на 22.03.2018 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини склала 17386,64 грн., заборгованість по сплаті аліментів на утримання дружини - 11700 грн. Крім того, до відповідача вжиті заходи примусового виконання, а саме встановленні обмеження на керування транспортними засобами, полювання, тощо. У зв`язку із вищезазначеним позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути із відповідача судові витати понесені нею під час розгляду справи. 24.07.2020 року судом позовну заяву позивача залишено без руху. 12.08.2020 року від позивача на виконання ухвали суду від 24.07.2020 року про залишення позову без руху, надійшла уточнена позовна заява із виправленими недоліками. 31.08.2020 року до суду надійшла відповідь на запит суду, щодо місця проживання (перебування) відповідача по справі. Однак 31.08.2020 року питання про можливість відкриття провадження по справі не вирішувалося, оскільки головуючий по справі суддя Чеботаренко О.Л. відповідно до наказу №4 вп/с від 21.07.2020 року перебувала у відпустці з 10.08.2020 року по 15.09.2020 року, включно. Тому розгляд питання про відкриття провадження по справі розглядалася після виходу головуючого по справі судді Чеботаренко О.Л. із відпустки. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 17 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с. 64/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за відмовою адресата від одержання» /а.с.80/. При цьому ч.9 ст.130 ЦПК України встановлено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому судове засідання проведено у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явився, однак від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність Органу опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, позовні вимоги [PERSON] третя особа вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню /а.с. 76/. Тому судове засідання проведено у відсутність представника третьої особи, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 грудня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис 2386. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » /а.с. 10/. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с. 8, 9, 11/. 30.08.2017 року рішенням Суворовського районного суду по справі №523/5214/17 позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено та присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісяця, починаючи з 10.04.2017 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] /а.с. 14/. 18.09.2017 року позивачу Суворовським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист по справі №523/5214/17 від 30.08.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісяця /а.с. 15/. 05.10.2017 року заступником начальника відділу Подільського МРВДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом по справі №523/5214/17 /а.с. 16-17/. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 22.03.2018 року у виконавчому провадженні за виконавчим листом №523/5214/17 від 30.08.2017 року, виданого Суворовським районним судом м.Одеси, про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісячно, за період розрахунку з 01.05.2017 року по 01.04.2018 року [PERSON] сплачені аліменти у сумі 6013,36 грн., та встановлено розмір заборгованості по аліментам станом на 01.03.2018 року у сумі 17386,64 грн. /а.с. 19/. Постановами начальника Подільського МРВ ДВС ГТУЮ в Одеській області від 05.04.2018 року у виконавчому провадженні за виконавчим листом №523/5214/17 від 30.08.2017 року, виданого Суворовським районним судом м.Одеси, на боржника [PERSON] , у зв`язку із наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців встановлено тимчасові обмеження: у праві керування транспортними засобами; у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної зброї; у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі /а.с. 27, 28, 29/. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості від 01.07.2020 року у виконавчому провадженні за виконавчим листом про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісяця, за період розрахунку з 01.03.2018 року по 01.07.2020 року [PERSON] аліменти не сплачувались, станом на 01.07.2020 року розмір заборгованості по аліментам становить 73386,64 грн. /а.с. 22/. Таким чином, відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти на утримання дитини та має заборгованість по сплаті аліментів. Як вбачається із копії ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 28.02.2018 року по справі №523/2713/18, провадження 2/523/2557/18, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі /а.с. 12-13/. Згідно ЄДРСР по справі №523/2713/18, провадження 2/523/2557/18 Суворовським районним судом м.Одеси 17.07.2018 року прийнято рішення, яким шлюб, зареєстрований 16.12.2016 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №2386 - розірвано. 21.08.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » /а.с. 59/. Як вбачається із письмових пояснень сусідів позивача по під`їзду №6 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 06.08.2020 року, дитина [PERSON] , 2017 року народження, проживає та прописаний за адресою: [ADDRESS] , дитиною постійно займається мати [PERSON] . Батька дитини ніхто і ні разу не бачив на території будинку по [ADDRESS] , а також прибудинковій території, як самого, так і з дитиною /а.с. 41/. Відповідно до листа КНП «Дитяча міська поліклініка №2» ОМР ,дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом КНП «ДМП №2» ОМР з народження, 09.07.2018 року укладена декларація на медичне обслуговування дитини. Хлопчик відвідує ДДУ №232. До року [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , щомісяця відвідували дитячу поліклініку, після року - згідно із планом. [PERSON] до КНП «ДМП №2» ОМР щодо стану здоров`я дитини не звертався /а.с 42/. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.11.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей, проект висновку служби у справах дітей Одеської обласної ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Крім того, у висновку заначено, що Службою у справах дітей Одеської міської ради було направлено листи за місцем реєстрації [PERSON] та до служби у справах дітей Окнянської РДА. Також в телефонному режимі була проведена бесіда з матір`ю [PERSON] , бабусею малолітнього [PERSON] , 2017 року народження, яка повідомила, що її син служив у Збройних силах України, приймав участь у бойових діях, на даний час хворіє, періодично проходить стаціонарне лікування, на даний час проживає в м.Суми. Стосовно позбавлення його батьківських прав [PERSON] не заперечує. Спілкуватися з посадовими особами служби у справах дітей Одеської міської ради відмовився, пояснивши це станом здоров`я. 05.11.2020 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дітей Суворовської райадміністрації Одеської міської ради, у присутності матері дитини [PERSON] , батько дитини на засідання комісії не з`явився /а.с. 77/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме життям та здоров`ям дитини не цікавиться, з дитиною не бачиться, не спілкується, матеріально не допомагає, систематично не сплачує аліментів на утримання дитини. Судом , з метою дотримання принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, неодноразово викликався у судове засідання відповідач, шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації останнього, однак [PERSON] від отримання документів ,надісланих Красноокнянським районним судом Одеської області, щоразу відмовлявся. У висновку, наданому органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, зазначено, що матір`ю відповідача у телефонній розмові з представниками служби у справах дітей Одеської міської ради було повідомлено, що її син [PERSON] на даний час проживає в м.Суми, однак відповідач ,знаючи, що на розгляді в Красноокнянському районному суді Одеської області перебуває справа ,по якій він бере участь у процесуальному статусі відповідача, жодної інформації, відповідно до ст.131 ЦПК України, про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи суду не повідомляв, у зв`язку із чим, документи по справі та судові повістки відповідачу направлялися за відомою суду адресою реєстрації відповідача. Таким чином, відповідач, знаючи про перебування на розгляді в Красноокнянському районному суді Одеської області позову [PERSON] , розглядом справи не цікавився, жодних заперечень проти задоволення позову не надав, на засідання комісії з питань захисту прав дітей Суворовської райадміністрації Одеської міської ради для розгляду питання про доцільність його позбавлення батьківських прав не з`явився, що свідчить не лише про відсутність у нього бажання брати участь у вихованні дитини, а й про бажання в установленому законом порядку захищати свої права щодо участі у долі власної дитини. До того ж , відповідач доказів того, що він спілкується із дитиною , цікавиться його життям та здоров`ям, допомагає дитині фінансово чи того ,що у нього є вагомі перешкоди для виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, в порушення ст.81 ЦПК України, суду не надав. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та в порушення ст.ст.150, 180 СК України, свідомо не виконував своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання дитини. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв`язку з винною поведінкою батька - відповідача по справі, так як він свідомо нехтував своїми обов`язками. Крім того, судом прийнято до уваги, що невиконання батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] , на думку суду, носить систематичний характер, оскільки [PERSON] не лише не цікавиться дитиною протягом тривалого строку, а й має заборгованість по сплаті аліментів, яку не сплачує більше двох років. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст.164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Тлумачення пункту 2 частини 1статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Приймаючи до уваги, що надані позивачем докази кожен окремо та у своїй сукупності свідчать про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини протягом тривалого часу, при цьому протягом розгляду справи у суді жодного доказу на спростування тверджень позивача відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується клопотання позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем до матеріалів позову долучено квитанцію №40 від 14.07.2020 року про сплату 850 грн. за реквізитами для зарахування судового збору за подання позовної заяви до Красноокнянського районного суду Одеської області /а.с. 1/. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позову немайнового характеру, сума судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день звернення до суду становить 840,80 грн. Таким чином, враховуючи, що суд позов позивача задовольняє повністю, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь позивача. Крім того, суд роз`яснює позивачу її право, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» звернутися до суду із клопотанням про повернення суми судового збору сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Доказів понесення позивачем інших судових витрат ,пов`язаних із розглядом справи , позивачем до суду не надано.

Outcome: approved