Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила: 1. визнати незаконним та скасувати наказ № 54-к від 10 листопада 2017 року про її звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників; 2. поновити її на посаді вихователя у відповідача з 15 листопада 2017 року; 3. стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 15 листопада 20178 року по день фактичного поновлення на посаді; 4. стягнути з відповідача на її користь 265,54 гривень матеріальних збитків та 28 686,92 гривень моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог автором позову зазначено наступне. У січні 2006 року позивач уклала з відповідачем трудовий договір. У вересні 2014 року була переведена з посади молодшої сестри палатної на посаду вихователя, з якої 15 листопада 2017 року наказом відповідача була звільнена у зв'язку із скороченням штату. Вважає даний наказ незаконним, адже: по-перше у відповідача не було підстав для звільнення позивач за скороченням штату, оскільки у неї, в порівнянні з іншими (деякими) працівниками, більш висока кваліфікація; по-друге відповідач не врахував переважне право позивача на залишення на роботі при скороченні, у зв'язку з тим, що вона є членом сім'ї військовослужбовця; по-третє відповідач, відмовивши позивачеві у переведенні на запропоновану ним же раніше посаду, безпідставно звільнив її через відмову від запропонованої роботи. Крім цього, продовжує заявник, незаконним звільненням їй заподіяно моральної шкоди. Направленим до суду відзивом (а.с.33-35) представник відповідача позов не визнав, аргументуючи свою позицію наступним. Так, на думку відповідача, позивач не навела жодних обставин, які б свідчили про те, що на роботі були залишені працівники з нижчою аніж у неї кваліфікацією та не зазначає таких працівників. На час проведення скорочення кваліфікація позивача була найнижчою, оскільки усі інші вихователі були атестованими, мали першу або драгу кваліфікаційну категорію, тоді як позивач мала дев'ятий розряд тарифної сітки. Законність звільнення позивача була предметом перевірки Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, яка факту порушень вимог трудового законодавства не встановила. Крім цього, позивачем було надіслано відповідь на відзив (а.с.107-112), а відповідачем заперечення на таку відповідь (а.с.117-118), які, в цілому, дублюють аргументацію, що міститься у позовній заяві та відзиві. З огляду на положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Мотиви відмови судом позивачеві у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та представникові відповідача у клопотання про слухання справи з викликом сторін наведенні у окремих судових рішеннях. Дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 11 січня 2006 року позивача прийнято на роботу до відповідача на посаду молодшої сестри палатної, з якої 9 вересня 2014 року переведено на посаду вихователя (а.с.10). У серпні 2017 року Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації було ініційоване питання оптимізації штатної чисельності працівників, зокрема, Тетерівського дитячого будинку-інтернату (а.с.37-39). 21 серпня 2017 року відбулось засідання профспілкового комітету Тетерівського дитячого будинку-інтернату, де рішення про скорочення, зокрема, позивача було прийнято одноголосно (а.с.58). 29 серпня 2017 року позивача персонально попереджено відповідачем про внесення змін до штатного розпису та скорочення посади, яку вона займає, відповідно до наказу № 35-к від 16 серпня 2017 року (а.с.40, 94). Крім цього, позивача повідомлено про наявність вакантних посад та роз'яснено наслідки відмови від їх зайняття (а.с.12). Також, 29 серпня 2017 року відповідач, у зв'язку зі скороченням штату, склав список наявних вакантних місць (а.с.14, 95). Позивач утрималась від надання згоди або відмови про переведення на нішу запропоновану роботу та відповіді стосовно запропонованих посад не надала (а.с.97). 10 жовтня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її у зв'язку зі скороченням з посади вихователя на посаду інструктора з працетерапії з 6 листопада 2017 року (а.с.98). 17 жовтня 2017 року профспілковий комітет відповідача надав згоду адміністрації на скорочення, серед інших, позивача (а.с.83-84). 8 листопада 2017 на засіданні профспілкового комітету згоду на переведення на посаду інструктора з трудової терапії було надано трьом з п'яти працівникам (а.с.96-97). Позивач такої згоди не отримала. 15 листопада 2017 року позивач відмовилась від запропонованих їй посад (а.с.15, 102). Наказом відповідача від 10 листопада 2017 року № 54-к позивача з 15 листопада 2017 року звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (а.с.11, 103). Питання звільнення позивача було предметом перевірки Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації під час якої порушення вимог трудового законодавства при звільненні останньої не виявлено (а.с.104-105). Згідно довідки, виданої відповідачем 2 лютого 2018 року (а.с.89), позивач за час роботи в будинку-інтернаті не атестувалась у зв'язку з недостатнім стажем роботи, а дев'ятий тарифікаційний розряд отримала згідно документу про повну вищу освіту (а.с.90). Зазначене також підтверджується кваліфікаційною характеристикою педагогічного персоналу для розгляду кандидатур, що підлягають скороченню (а.с.50-52). Згідно даної кваліфікаційної характеристики позивач має 2 роки 11 місяців педагогічного стажу (з 9 вересня 2014 року). Позивач є матір'ю двох повнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO], який з 11 лютого 2017 року та станом на 23 серпня 2017 року перебував на військовій службі та брав участь у антитерористичній операції (а.с.16), та дочки [PERSON], [INFO], яка є ученицею Житомирського професійного ліцею легкої промисловості денної форми навчання та перебуває на неповному державному утриманні (а.с.18). 22 листопада 2017 року позивач була оглянута лікарем та отримала рекомендацію по прийняттю ліків, яких придбала на суму 265,54 гривень (а.с.21-22). Крім цього, з позивачем проживає її матір [PERSON] (а.с.17), яка має певні захворювання (а.с.19-20). Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, урегульовані наступними положенням норм матеріального права. Згідно ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (ч.ч.2-3 ст. 42 КЗпП України). Крім цього, спірні правовідносини регулюються наступним нормами процесуального закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Так, у ході розгляду справи встановлено, що підставою для звільнення позивача слугувало проведення скорочення штату посад у Тетерівському будинку-інтернаті, в тому числі посади, яку обіймала заявник. Проведеною відповідачем за участі профспілкового комітету та адміністрації закладу процедурою такого скорочення встановлено, що серед кандидатів на переведення на інші посади, зокрема на посаду інструктора з трудової терапії, перевагу мають інші аніж позивач працівники, адже останні мали вищу кваліфікацію та стаж роботи. Таких висновків стосовно кваліфікації та стажу роботи суд дійшов досліджуючи, зокрема, згадувану вище кваліфікаційну характеристику педагогічного персоналу. Безпідставними є твердження позивача також і про те, що згідно ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вона, як мати сина-військовослужбовця мала переважне право на залишення на роботі при скороченні штату працівників, оскільки зазначена норма Закону надає таке право лише членам сім'ї двох категорій військовослужбовців: 1) військовослужбовців строкової служби; 2) військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу. В свою чергу, матеріали справи не містять доказів належності сина позивача до осіб-військовослужбовців строкової служби чи військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу і процесуальний закон забороняє збирання судом доказів з власної ініціативи у даному випадку. Ураховуючи наведене, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, як такі, що є похідними від вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, у задоволення яких відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed