Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

19.05.2015 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «Правекс-Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що 15 червня 2006 року між ПАТ «Правекс-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2709-001/06Р (далі - кредитний договір), за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 46486,00 доларів США для придбання автомобіля, з терміном повернення до 15 червня 2012 року та зі сплатою 13 відсотків річних за користування кредитом. Також 15.06.2006, з метою забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 2709-001/06Р2709-006/07Р (далі - договір поруки), за умовами якого [PERSON] зобов'язалась нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Враховуючи те, що [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь: заборгованість за кредитом у розмірі 24693,93 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 12905,00 доларів США за період з 01.12.2011 по 31.05.2012, заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 334,46 доларів США за період з 01.01.2012 по 31.05.2012, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 11148,15 доларів США за період з 11.01.2012 по 05.05.2015, пеню за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 306,32 доларів США за період з 11.02.2012 по 05.05.2015 та судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Позивач на неодноразові виклики суду явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули. 06.07.2015 відповідач [PERSON] подав заяву про застосування судом ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені), а саме позовної давності в один рік (а.с.74). В подальшому, 29.10.2015 відповідачі подали до суду заяву, в якій не заперечуючи проти наявності заборгованості за кредитним договором, просили застосувати наслідки спливу позовної давності та відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову відмовити повністю в зв'язку зі спливом позовної давності з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 06.11.2013 (справа № 6-116цс13), розгляд справи просили провести у їх відсутність (а.с.122-130). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що 15 червня 2006 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 2709-001/06Р, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 46486,00 доларів США для придбання автомобіля, з терміном повернення до 15 червня 2012 року та зі сплатою 13 відсотків річних за користування кредитом. Також 15.06.2006, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань, між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 2709-001/06Р2709-006/07Р, за умовами якого [PERSON] зобов'язалась нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Як зазначено в положеннях ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Також, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже, відповідачі повинні солідарно виконати, взяті обумовлені кредитним договором зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 05.05.2015 р. становить 24693,93 доларів США, а саме: 12905,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 334,46 доларів США - заборгованість по відсоткам; 11148,15 доларів США - пеня за кредитом; 306,32 доларів США - пеня за процентами. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору від 15.06.2006 отримав кредит у розмірі 46486,00 доларів США, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує, чим істотно порушує умови укладеного договору, що призвело до виникнення заборгованості. Поручитель обов'язки, передбачені договором поруки теж не виконала. За таких підстав, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом, а також відсотків та пені, належних йому відповідно до умов кредитного договору, договору поруки та ст.ст. 549 ч. 3, 1048 ЦК України. Разом з тим, відповідачами заявлено про застосування спливу строку позовної давності як до вимог про стягнення суми заборгованості по кредиту та відсоткам, так і до вимог про стягнення пені. Вирішуючи це питання суд виходить з такого. Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається терміном з 15.06.2006 по 15.06.2012 зі сплатою 13 відсотків річних. Пунктом 11.4. передбачено, що даний договір діє від дня його підписання і до повного виконання зобов'язань за цим договором, тобто визначено строк дії договору - до моменту виконання сторонами взятих за договором зобов'язань. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначалося вище, сторони встановили як термін дії договору - з 15.06.2006 по 15.06.2012 (п. 1.2. договору), так і як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 11.5. договору), а також і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 15 червня 2012 року. Так, згідно з п. 4.4. кредитного договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 646 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Згідно п. 4.5. кредитного договору погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісяця у термін до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного у п. 1.2. даного Договору. Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Враховуючи те, що [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитом станом на 05.05.2015 згідно розрахунку у розмірі 24693,93 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 12905,00 доларів США за період з 01.12.2011 по 31.05.2012, заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 334,46 доларів США за період з 01.01.2012 по 31.05.2012, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 11148,15 доларів США за період з 11.01.2012 по 05.05.2015, пеню за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 306,32 доларів США за період з 11.02.2012 по 05.05.2015 та судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 4.4., 4.5.) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені кредитним договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами - щомісяця до 10 числа наступного місяця, а процентів - кожного місяця до 10 числа, наступного за місяцем нарахування відсотків, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Разом з тим, як встановлено судом з виписок банку за особовим рахунком, [PERSON] здійснив останній платіж з погашення кредиту - 10.01.2012 (а.с.22), з погашення процентів - 14.10.2011 (а.с.39), отже зважаючи на умови п. 4.4., 4.5. кредитного договору [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 11.02.2012, а з 11.11.2011 - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 19.05.2015, а отже зі спливом позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, суд бере до уваги й те, що підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 10.1.) визначено розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. До такого висновку щодо застосування строків позовної давності як до вимог про стягнення заборгованості по сплаті кредиту і відсотків, так і до вимог про стягнення неустойки дійшов Верховний Суд України в постанові від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13 за наслідками перегляду судових рішень, який в силу ч. 1 ст. 307-1 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких підстав, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed