Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

18.11.2014р. позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що 25.05.2014р. біля 04 год. 00 хв. рухався автомобілем марки «Фольксваген Пасат», реєстр.[NUMBER], яким користується за довіреності, по автодорозі «Львів-Шегині», де зіткнувся із автомобілем марки «Фольксваген Пасат», реєстр.[NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Зазначає, що відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, згідно постанови Мостиського районного суду від 17.06.2014р. Стверджує, що в результаті зіткнення його транспортному засобу заподіяно значну шкоду на суму 82540 гривень, з яких відповідачем йому відшкодовано 40000 гривень, однак решту коштів не повертає. Вказує, що внаслідок ДТП йому також заподіяна моральна шкода, оскільки пошкодження його автомобіля стало причиною його моральних страждань, так як втратив моральний спокій, багато часу витрачає на ремонт автомобіля і знаходження коштів на цей ремонт, а також ці страждання поглибились відмовою відповідача від сплати решти коштів. Вказану шкоду відповідач оцінює в 10000гривень. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача на його користь 42540 гривень матеріальної шкоди, 10000 моральної шкоди та витрати за надання юридичної допомоги і сплати судового збору. Позивачем і його представником підтримано позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на те, що надав позивачеві розписку, в якій зазначив, що зобов'язується йому повернути 30000 гривень заподіяної шкоди завданої в результаті ДТП. Відшкодував позивачеві 40000гривень, а тому не визнає позовних вимог. Зазначив, що позивач не міг стільки витратити коштів на ремонт транспортного засобу, оскільки як йому стало відомо, останній здійснював покупку запчастин до транспортного засобу в [PERSON]. Зазначив, що приватний підприємець не може здійснювати оцінку заподіяної шкоди, а таку необхідно було здійснити експерту, яку позивач не провів, більше того відремонтував транспортний засіб, в тому числі за надані ним (відповідачем) кошти. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.05.2014р. біля 04.00год. на 67км+950м автодороги «Львів-Шегині» відбулася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Фольксваген-Пасат», реєстр.[NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген Пасат», реєстр.[NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] В результаті зіткнення транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 17.06.2014 року (справа єдиний унікальний номер 448/786/14-п) відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 350 гривень. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля марки «Фольксваген Пасат», реєстр.[NUMBER] є [PERSON] Позивач [PERSON] на момент ДТП 25.05.2015року керував вказаним автомобілем на підставі довіреності наданої [PERSON] від 17.08.2013р. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується відповіддю наданою МТСБУ від 26.11.2014р. №7/2-28/32628 на запит суду. У п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01 березня 2013 року йдеться, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). На момент вчинення ДТП позивач [PERSON] керував транспортним засобом на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, отже має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю марки «Фольксваген Пасат», реєстр.[NUMBER], оскільки його власник передав позивачу реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована і він повідомляв страхову компанію про настання страхового випадку, тому саме він відповідає за заподіяну ним шкоду у повному обсязі Згідно ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 5 цього Закону встановлює, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до вказаних положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність водія автомобіля марки «Фольксваген-Пасат», реєстр.[NUMBER], - [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що зазначені у постанові Мостиського районного суду Львівської області від 17.06.2014року (єдиний унікальний номер 448/786/14-п), яка набрала законної сили, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що саме з вини відповідача [PERSON] скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль під керуванням позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження. Стосовно заподіяння матеріальної шкоди позивачу, суд виходив із наступного. Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.05.2014р., яка знаходиться серед оглянутих в судовому засіданні матеріалах справи про адміністративне правопорушення єдиний унікальний номер 448/786/14-п про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в автомобілі виявлено перелік видимих зовнішніх пошкоджень отриманих в результаті вищевказаного ДТП, а саме: передня ліва частина автомобіля деформована (капот, крило, бампер, двері передні ліві, фари передні, скло лобове розбите, відірване переднє ліве колесо, передні ліві двері). Позивачем не проведено експертизи з метою встановлення вартості спричиненої йому шкоди, а у відповідності до вимог ст.143-145 ЦПК України суд не може з власної ініціативи призначати вищевказану експертизу. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, відповідач відшкодував позивачеві 40000 гривень заподіяної шкоди на ремонт транспортного засобу, а іншу частину позовних вимог відповідач не визнає. Представлені позивачем рахунки про вартість робіт по ремонту транспортного засобу і вартість деталей до транспортного засобу, як доказ того, що останнім понесені витрати на ремонт вказаного автомобіля на суму 82540грн., судом не приймається до уваги, оскільки останнім не надано доказів оплати вказаних рахунків (чеків, платіжних доручень і т.п.), а також вказаний факт спростував допитаний в судовому засіданні - свідок [PERSON], який пояснив, що на прохання позивача просто надав останньому рахунки про вартість деталей необхідних для здійснення ремонту транспортного засобу, вказані рахунки останнім оплачені не були, позивач самостійно привозив деталі до транспортного засобу для здійснення ремонтних робіт такого. Крім того, позивачем не доведено той факт, що проведені ремонтні роботи зазначені у рахунках є наслідками від дорожньо-транспортної пригоди, оскільки пошкодження не збігаються із пошкодженнями зафіксованими працівником ДАІ в схемі ДТП, інших доказів останнім представлено суду не було. Також суд не приймає до уваги надані позивачем [PERSON], як доказ понесення ним витрат на ремонт транспортного засобу, чеки і документи про повернення податку для подорожуючих від 21.06.2014р. (купівлю деталей до транспортного засобу на території Республіки Польща), оскільки останнім не доведено той факт, що куплені деталі до автомобіля відповідають завданим пошкодженням отриманим в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.05.2014р., а також те, що саме усі деталі придбані на ремонт транспортного засобу, яким він керував і якому спричинено пошкодження, та таких придбано на суму 3165 польських злотих, що станом на 21.06.2014р., згідно курсу НБУ становило 12343 гривні 50 коп. Враховуючи наведе, суд вважає, що позивачем не доведено розміру заподіяної йому матеріальної шкоди на суму 82540грн. (з яких відповідачем добровільно відшкодовано 40000 гривень), а тому вважає, що вимога про відшкодування матеріальної шкоди на суму 42540 грн. не підлягає задоволенню та є безпідставною. Відносно відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав. У випадку, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 статті ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 23 ЦК України встановлено, яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності. Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як убачається із позовної заяви вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем [PERSON] обґрунтовувалися душевними стражданнями, яких він зазнав внаслідок пошкодження автомобіля. У визначеній законом формі і порядку відповідно до вимог ч. 2 ст. 173, 119, 120 ЦПК України інших позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачем [PERSON] не заявлялися, а тому не могли бути предметом розгляду в суді. Враховуючи, що позивач не є власником транспортного засобу, який в результаті ДТП отримав механічні пошкодження, суд вважає, що останній не має права на відшкодування вищевказаної моральної шкоди пов'язаної із пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити наступне. Оскільки в судовому засіданні позивачем не збільшено позовних вимог, а саме не пред'явлено позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування заподіяної шкоди і така була залучена до участі у справі за клопотанням відповідача, проти задоволення якого не заперечив позивач, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача у вищевказаній страховій компанії не застрахована та враховуючи вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відсутні правові підстави для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» заподіяної шкоди. У відповідності до ст.88 ЦПК України не підлягають стягнень з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed