Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

11 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог, вказав, що з 30.09.2015 року він працював мотористом 1 класу матросом СПК-91 у дільниці плавзасобів в ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод». Наказом ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод» № 1к/тр від 11 січня 2016 року був звільнений з роботи за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Зі звільненням позивач не згоден, тому просить суд: Поновити його на роботі мотористом 1 класу - матросом СПК-91 у дільниці плавзасобів в « ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод»; Стягнути з ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2015 р. по день поновлення на роботі; Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплату заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, в обґрунтування чого вказала, що позивача[PERSON] 18.12.2015 року було відсторонено від роботи в звязку з находженням в нетверезому стані на підставі акту складеного посадовими особами ПАТ «ІСРЗ» від 18.12.2016 року. Надати пояснення та пройти медичний огляд на стан алкогольного спяніння позивач відмовився. Після цього [PERSON] залишив територію заводу та не зявлявся на робочому місті в період з 18.12.2015 року і по 11.01.2016 року, що склало пять робочих змін. Співробітниками відділу кадрів ПАТ «ІСРЗ» позивачу [PERSON] було направлено повідомлення № 84000 від 25.12.2015 року з проханням зявитися на ПАТ «ІСРЗ» та надати пояснення про свою відсутність на роботі. 26.12.2015 року поштою під розпис дане повідомлення було отримане [PERSON]. 11.01.2016 року позивач[PERSON] зявився у відділі кадрів, ніяких документів та пояснень про причини відсутності на роботі не надав, про що складено акт № 1 від 11.01.2016 року. Тому відповідачем незаконних дій під час звільнення позивача не здійснено та права позивача не порушені. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] голова правління ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод» надав суду письмову заяву, якою проти позову заперечував, зазначив, що підтримує позицію відповідача по справі, просив розглянути справу за його відсутності(а.с. 32). Заслухавши пояснення та доводи позивача, представника позивача та представника відповідача, допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засідання встановлено, що позивач [PERSON] працював з 30.09.2015 року мотористом 1 класу матросом СПК-91 у дільниці плавзасобів в ПАТ «Іллічівський судоремонтний завод», що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 4-6). Цей факт ніким із сторін не оспорюється та згідно із ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 18 грудня 2015 року інтендант попросив його доправити до караулу громадянина, який на його думку перебував у стані алкогольного спяніння. Цим громадянином виявився позивач [PERSON] який зі слів свідка мав ознаки алкогольного спяніння, вів себе зухвало. Як виявилось в караульному приміщенні [PERSON] мав при собі сумку, в якій знаходилась пляшка з-під горілки наполовину заповнена прозорою рідиною з запахом алкоголю. Від будь яких пояснень [PERSON] відмовлявся. Від медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовився. Про цей випадок був складений актпро перебування на роботі в нетверезому стані, [PERSON] був відсторонений від роботи. Свідок [PERSON] будучи допитаним у судовому засіданні, повідомив, що близько 08 годин 20 хвилин ранку 18 грудня 2016 року перебуваючи на робочому місці спустився в каюту, там знаходився моторист [PERSON], який був пяний. Тим часом, з перевіркою на судно прийшов інтендант, який теж побачив [PERSON] який перебував у стані алкогольного спяніння. Після цього [PERSON] пішов з судна, й на території заводу його затримала охорона. В караульному приміщенні у [PERSON] було виявлено 0,5 пляшки горілки. [PERSON] відмовився від підпису акту про перебування на роботі в нетверезому стані, від медичного огляду та виклику швидкої допомоги відмовився. Після 18 грудня 2015 року [PERSON] на роботі не був. Крім показань свідків, факти прогулів позивача підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: табелями обліку робочого часу, рапортом від 23.12.2015 року, та рапортом від 11.01.2016 року, складені посадовими особами ПАТ «ІСРЗ» (а.с. 50, 61,62, 67). Відповідно до судового вахтеного журналу № 125 від 14.12.2015 року, 18.12.2015 року [PERSON] знятий з вахти в нетверезому стані, затриманий та на [PERSON] складений акт (а.с.47-49). Актом складеним посадовими особами ПАТ «ІСРЗ» від 18.12.2015 року про відсторонення від роботи в звязку з находженням в нетверезому стані [PERSON] (а.с. 51-52). Повідомлення ПАТ «ІСРЗ» № 84000 від 25.12.2015 року про надання пояснень про відсутність на роботі позивачу [PERSON] направлялося рекомендованим листом (а.с. 63-64). Актом складеним посадовими особами ПАТ «ІСРЗ» від 11.01.2016 року про відмову [PERSON] від надання пояснень відносно прогулів (а.с. 65-66). Судом також встановлено, що позивач не був членом первинної профспілкової організації «Іллічівський ІСРЗ», а тому згода профспілки для звільнення [PERSON] потрібною не була (а.с. 76). За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) України безпосередньо у судах розглядаються трудові спори працівників про поновлення на роботі. Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Отже, звільнення за п. 4\~ст. 40 КЗпП України, яке проходить суто з ініціативи власника (уповноваженого ним органу), можливе за одночасної наявності двох умов, а саме: відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня або більше трьох годин протягом робочого дня і це відбулося без поважних причин. Згідно п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно\~\~з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення i привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Згідно п. 24\~вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається вiдсутнiсть працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так i більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів вiдгулiв, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Outcome: dismissed