Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

12.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], 1960 року народження, що помер [INFO] року. 23.09.2014 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Куропятниковою Т.М. 9 січня 2014 року, посилаючись на неможливість [PERSON] на момент складання заповіту в силу наявних психічних розладів, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, просить свій позов задовольнити, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, вважає їх обґрунтованими та законними, просить позов задовольнити, оскільки позовні вимоги у повному обсязі підтверджені наданими суду належними доказами у задоволені зустрічного позову просить відмовити, оскільки суду не доведена абсолютна неспроможність [PERSON] під час посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідачка [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, заявлені позовні вимоги про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON], задовольнити. Представник відповідача [PERSON] вважає позовні вимоги щодо визнання права власності на спірну квартиру за позивачем [PERSON] незаконними, просить у задоволені позову відмовити, задовольнити зустрічний позов про визнання складеного заповіту недійсним, посилаючись на неможливість [PERSON] на момент складання заповіту в силу наявних психічних розладів усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куропятникова Т.М. у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву щодо розгляду справи у її відсутність та заперечення за позовом про визнання заповіту недійсним, в яких просить у задоволені позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що під час посвідчення заповіту сумнівів щодо здатності [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не виникало, жодних ознак втрати пам'яті, марення або втрати здатності орієнтуватися в просторі та часі, [PERSON] не проявляв. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено: [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та рідним братом відповідачки [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 07.03.2014 року актовий запис № 1336 серія [NUMBER]. До складу спадщини ввійшли: квартира [ADDRESS], грошові вклади, дачна ділянка, гараж. За життя [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно на ім'я [PERSON], посвідчений 4 листопада 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 09.01.2014 року [PERSON] склав заповіт на все майно належне йому майно на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятниковою Т.М.. Після смерті [PERSON] у передбачений законом строк з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] 4.09.2014 року приватний нотаріус Куропятникова Т.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , а саме на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. За життя [PERSON] згідно даних, що містяться в медичній картці на його ім'я, хворів на простудні захворювання, алергічний дерматит, бронхіт, хронічний пієлоніфріт, хронічний холецистит, панкреатит, хронічний гепатит; неврологом у 2006 році був поставлений діагноз «ДЕП П токсичного ґенеза, послідовно виражений абстинентний синдром. У 2008 році був встановлений діагноз ВСД, були надані рекомендації виключити вживання алкоголю. В 2013 році був поставлений діагноз цирроз печінки. 22.10.2010 року [PERSON] відвідував психіатра в КУ «ОКПЛ», згідно медичної картки, орієнтовний всебічно правильно, бесідою незадовільний, прислів'я у переносному значенні розкриває не в повному обсязі. Поставлений діагноз F06.7» 22.10.2012 [PERSON] оглядався психологом, який встановив зміну особистості та виявив помірковані порушення вислих психічних функцій за органічним типом у вигляді труднощів перерозподілу уваги вичерпності мнистичної функції. 22.12.2010 року [PERSON] звертався на комісію попереднього та повторного огляду з метою керування автотранспортом, поставлений діагноз: легкий конгнетивний розлад. 03.01.2014 року [PERSON] відвідував психіатра у супроводі сестри [PERSON] , який зафіксував наступний психостатус: контакт з відтінком формального, на питання відповідає вибірково, після паузи односкладово, не завжди вірно, інколи не по суті, вираз обличчя байдужий, правильно назвав своє ім'я, прізвище, по-батькові, дату народження та адресу проживання, помилився у віці, у часі орієнтований не у повному обсязі, не знає число та день тижня, постійно потребує підтримки з боку сестри, емоційно тусклий, монотонний, продуктивної симптоматики не виявляє, пам'ять значно знижена на події, що тривають, розсіяна увага, не може виконати пробу Крепеліна. Встановлений діагноз : виражена деменція внаслідок зловживання алкоголем.. F 10.73. Рекомендована відмова від вживання алкоголю та лікування у нарколога. Згідно висновку експерта № 863, що проводив СМЕ трупа [PERSON], смерть останнього наступила від гострої коронарної недостатності на фоні гіпертонічної хвороби. Згідно акту судово-психіатричного експерта №77 від 09.02.2015 року , [PERSON] під час посвідчення заповіту 9 січня 2014 року страждав на психічні розлади у вигляді деменції внаслідок органічного ушкодження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного та судинного). Ступінь психічних розладів під час посвідчення заповіту 9 січня 2014 року був таким, що він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок експерту не суперечить матеріалам справи та поясненням учасників процесу та допитаних свідків, а тому сумнівів у суду не викликає. Так, сам позивач [PERSON] у судовому засіданні 6.10.2014 року пояснив, що його батько [PERSON] зловживав алкоголем, в день посвідчення заповіту вони зустрілися з батьком об 09-00 годині, та поїхали до нотаріальної контори, де батько склав заповіт, при цьому батькові надали час, щоб він протверезився та прийняв правильне рішення. Відповідачка [PERSON] пояснила, що її померлий брат [PERSON] тривалий час зловживав спиртними напоями, внаслідок чого отримав цирроз печінки. За життя батьки намагалися стримувати його, після смерті матері з весни 2013 року вона самостійно здійснювала догляд за братом. Він не орієнтувався у часі, просторі, мав неохайний вигляд, інколи розмовляв сам з собою. У січні 2014 року стан здоров'я погіршився, під час новорічних свят [PERSON] більш ніж два тижні перебував у алкогольному запої, поводив себе неадекватно, придбав пістолет, висказував погрози когось вбити, тому батько попросив звозити його до психіатра, що вони й зробили. Лікар оглянув його, призначив лікування та рекомендував звернутися до нарколога, звичайно, що відвідати нарколога брат відмовився. Свідок [PERSON], допитана за клопотанням позивача, суду пояснила, що [PERSON] приходив на ринок, де працювала вона та його колишня дружина постійно з запахом, бо часто вживав алкогольні напої. На початку 2014 року він прийшов дуже рано, приблизно об 06-00 годині, ринок ще не працював. Вона спочатку не впізнала його, бо той мав охайний вигляд, що останньому не притаманно. В ході розмови пояснив, що вони з сином збираються відвідати нотаріуса, бо він має намір скласти заповіт на сина. Свідок [PERSON], допитаний за клопотанням відповідачки, суду пояснив, що з [PERSON] вони знайомі з дитинства, тривалий час останній зловживав спиртними напоями, мав неохайний вигляд. В останнє він зустрічав його напередодні Нового 2014 року, його стан був неадекватний, у часі та просторі не орієнтувався, коли він дістав цигарки, [PERSON] став жестами просити, щоб той дав йому цигарку, не зміг навіть словами пояснити чого бажає. Крім того, у [PERSON] була манія переслідування, йому здавалось, що його хтось переслідує. Йому здалося, що у [PERSON] «не все в порядку з мозком», так як він не міг розуміти навіть про що саме він його розпитував; казав, що йому потрібно відвідати матір, хоча на той час та вже померла. Також він звернув увагу на те, що [PERSON] був взутий у різне взуття: на одній нозі кросівок, а на другу - взутий туфель. Він запитав чому [PERSON] так ходить, на що той відповів, що це нормально. [PERSON] навіть не знав, що наближається свято Нового року, але знав, де можливо придбати алкоголь і весь час повторював про те, що йому необхідно придбати спиртне. Свідок [PERSON], допитаний за клопотанням відповідачки, суду пояснив, що раніше навчався з відповідачкою, знав її брата. Останній час він зустрічав [PERSON], випадково, але той постійно перебував у стані алкогольного сп'яніння. Так, він зустрів [PERSON] на свято Різдва 2014 року, випадково, той май неохайний вигляд, брудний одяг, різне взуття. [PERSON] навіть спочатку його не впізнав, його усього трясло, розмовляти він не міг, висловлювався жестами, казав: «Дай», показуючи на цигарки, просив 2 гривні, при цьому казав, що гроші віддасть мама, хоча та вже була померлою. Від [PERSON] смерділо перегаром , погляд був дивний, наче той дивився крізь нього. Свідок [PERSON], допитаний за клопотанням відповідачки, суду пояснив, що знав [PERSON] ще зі шкільних років. Протягом останніх 10-12 років той зловживав алкоголем, мав неохайний вигляд, від нього було чути запах перегару; куртка, штани забруднені, обличчя небрите. Під час спілкування [PERSON] скаржився, що його переслідують, бо він афганець, хоча це не відповідало дійсності. Під час похорон матері, [PERSON] ніякої участі в похоронах не брав, сидів на кухні та розмовляв сам з собою, бормотав, показував непристойні жести. На кладовищі [PERSON] до гробу з тілом матері не підходив, з нею не прощався, стояв у стороні, курив, на поминках нічого не їв, тільки вживав алкоголь, його емоції зрозуміти було важко, було не зрозуміло, чи йому байдуже, чи він важко переживає смерть матері. У жовтні 2013 року [PERSON] знаходилася у лікарні, тому попросила його відвідати батька та брата. Ключів від квартири [PERSON] у нього не було, він зателефонував [PERSON], та попросила його зачекати, незабаром [PERSON] підійшов до під'їзду, при цьому він голосно виражався неписемними виразами, бо йому не дали в борг самогону, вони піднялися в квартиру. У квартирі смерділо, на підлозі валялися брудні ганчірки, на дивані мокра брудна простиня, на кухні за батареєю знаходилися пусті пляшки з-під глоду, приблизно 30-40 шт., холодильник був пустий, у ньому лежала бритва, ванна дуже брудна, зубної пасти не було. Він сказав, що привезе зубну пасту, а [PERSON] відповів, що вона йому не потрібна, він може почистити зуби і лезом. Після того, як [PERSON] виписалася з лікарні, він порекомендував їй відвести брата до психіатра, оскільки той був неадекватним. Крім того, він за проханням [PERSON], відвідував [PERSON] наприкінці грудня 2013 року, тоді [PERSON] він зустрів біля під'їзду, обличчя було розбите, сам він розповідав, що за ним гналася жінка у чорному плащі, чи з сокирою чи з молотком , одягнутий в одну сорочку, хоча на вулиці було холодно. Наступного разу він відвідував його у лютому 2014 року разом з [PERSON], заходив у квартиру, де знову бачив значну кількість пляшок з-під глоду, хоча вживати алкоголь [PERSON] було заборонено, бо в нього цирроз печінки, одягнутий він був брудно. В квартирі смерділо, на полу валялися ганчірки, диван забруднений проносними випорожненнями. Після цього відвідування він знову наголосив [PERSON], що [PERSON] потрібна допомога лікаря, а [PERSON] повідомила, що вони вже зверталися до психіатра. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона входила у склад експертної комісії, яка проводила судово-психіатричну експертизу (посмертну), висновок якої був зроблений ретроспективно. на підставі медичної документації та показів свідків, наданих судом вихідних даних було достатньо для прийняття висновку, необхідності у витребувані додаткових відомостей не було. Висновок експерта у певному обсязі ґрунтувався на наданій медичній документації: відповідних діагнозів, поставлених спеціалістами за життя померлого, та висновку експерта при проведені огляду трупа [PERSON], які є вирішальними при проведенні експертизи, пояснення свідків також були узяті до уваги експертами, але як допоміжні дані, які значного впливу на встановлення наявності психічних розладів у померлого на момент вчинення оспорюваного правочину, тобто на час посвідчення заповіту, не мали. Свідок [PERSON], допитана за клопотанням позивача, суду пояснила, що мешкає в одному під'їзді з [PERSON] [PERSON] за життя вживав алкогольні напої, але розладів у поведінці вона не помічала, мова послідовна, думки логічні, навіть коли він перебував у стані сп'яніння, хоча їх спілкування було короткочасним, та тривало декілька хвилин. Коли [PERSON] алкогольні напої не вживав, його вигляд був охайним. За життя [PERSON] утримував дачу, вирощував овочі та фрукти, якими харчувався, інколи щось продавав, обслуговував себе самостійно, в квартирі був порядок. Під час новорічних свят 2014 року вона заходила до нього додому, в квартирі було охайно. На питання учасників процесу уточнила, що перед посвідченням правочину, вона бачила [PERSON] 3 січня 2014 року, той курив на балконі, тоді вони не спілкувалися, навіть не здоровалися, після цього вона зустріла його 10 січня 2015 року, коли той йшов з магазину, повільно, при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вони не розмовляли. Свідок [PERSON], допитана за клопотанням позивача, суду пояснила, що вона є сусідкою померлого [PERSON], якого зустрічала нечасто, бо працювала. В будь-якому стані останній завжди здоровкався з нею, впізнавав, називав по імені, одягнутий був чисто, відповідно до погодних умов, навіть у стані алкогольного сп'яніння. Спілкування з ним тривало декілька хвилин, вона припиняла розмову, бо їх нічого не поєднувало, при цьому нічого дивного в його поведінці вона не помічала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що два роки потому він оглядав [PERSON] у присутності сестри, поставив відповідний діагноз у вигляді вираженої деменції, призначив медикаментозне лікування та рекомендував звернутися до нарколога, чи були виконані пацієнтом його рекомендації, йому невідомо. Заперечень щодо огляду з боку [PERSON] не було, інформація щодо обставин була надана сестрою [PERSON], жодного заперечення щодо викладених обставин з боку [PERSON] не надходило. [PERSON] під час огляду перебував у тверезому стані, але було очевидно, що він зловживає алкоголем, продуктивної психозної симптоматики [PERSON] не виявляв, активного лікування не потребував. [PERSON] були поставленні питання побутового характеру, на деякі він відповідав з утрудненням, не повністю орієнтувався у даті, часу, не міг виконати пробу Крепеліна, яка полягає у відніманні від суми семірок із зазначенням залишку; після двох таких віднімань [PERSON] навіть забув що йому потрібно робити, його увага була розсіяна, швидко вичерпана, нову інформацію він усвідомлював дуже важко, пам'ять була поганою, вирішення ускладнених задач було важким. При такому анамнезі життя, який вів [PERSON], прогресуючий психічний стан тільки мав погіршуватися, бо повернення втрачених попередніх психічних функцій не існує. Таким чином, пояснення позивача [PERSON] та допитаних за його клопотанням свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON] не заперечують факт зловживання [PERSON] алкогольних напоїв, але спростовують його неадекватність, відповідачка [PERSON], та допитані за її клопотанням свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтверджують факт зловживання [PERSON] алкогольних напоїв, та вказують на алкогольну деградацію, що привела до деменції, яка з урахуванням патологоанатомічного розтину тіла була обумовлена як токсичною енцефелопатією, так і судинною. Деменція уявляє собою деструктивно-органічне ушкодження головного мозку, що виявляється психічними розладами у вигляді порушення процесів осмислення, порушення пам'яті, інтелекту, емоцій, волі. Внаслідок інтелектуально-мнестичного зниження, порушення процесів, наявності синдрому залежності від алкоголю, зміненої ієрархії мотивів, пасивної підкоряємості, сугестивності, відсутності критики, [PERSON] правильно оцінити ситуацію, що склалася та зробити правильні висновки під час укладання правочину не міг. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо адекватної поведінки [PERSON] та відсутності у нього психічних розладів, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені свідки були допитані за клопотанням позивача, заявленим в ході розгляду справи по суті після ознайомлення з актом судово-психіатричної експертизи від 09.02.2015 року, крім того їхні пояснення щодо охайного вигляду самого [PERSON] та чистоти його місця проживання, які вони помітили під час випадкового спілкування, не спростовують пояснення відповідачки [PERSON] щодо її догляду за померлим братом та прибирання його квартири. Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 3 ст. 225 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересова особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно зі змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засобам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Крім того, як передбачено ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно п.18 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Згідно п.16 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПКУкраїни зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПКУкраїни. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225 ЦК України, частини другої статті 1257 ЦКУкраїни, суд відповідно до статті 145 ЦПКУкраїни, за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що висновок експерта грунтується на припушеннях, так як суду не доведена абсолютна неспроможність [PERSON] в момент посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки [PERSON] за життя на обліку у лікаря-писхиатра не перебував, вироком Комунарського райсуду від 05.08.2013 року була встановлена осудність [PERSON], крім того, рішенням Комунарського районого суду м.Запоріжжя від 09.09.2015 року встановлено що 03.01.2014 [PERSON] надав освідомлену згоду на його огляд лікарем-психіатром, - суд до уваги не бере, оскільки вони не спростовують нездатнсть [PERSON] саме на час складання заповіту -09.01.2014 року, внаслідок наявних психіачних розладів розуміти значення своїх дій та керувати ними. В постанові Веховного Суду від 29.02.2012 року у справі № 6-9 цс12, на яку посилається представник позивача, викладено правову позиціїю, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Зазначена правова позиція стосується випадку, коли судом був покладений в основу рішення висновок експерта про те, що порушення психічної діяльності підекспертної особи в момент складення ним заповіту істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, при цьому суд дійшов висновку про тимчасову недієздатність особи і визнав заповіт недійсним, незважаючи на те, що проведеною у даній справі експертизою не було зроблено висновку про абсолютну неспроможність підекспертною особою в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Напроти, висновок акту судово-психіатричної експертизи від 09.02.2015 року однозначно зазначає, що ступінь психічних розладів у [PERSON] під час посвідчення заповіту був таким, що він не міг зрозуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного, аналізуючи надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних вимог [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], 9 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятниковою Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 42, оскільки вважає, що при укладені зазначеного правочину волевиявлення [PERSON] не було вільним, оскільки він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позовні вимоги, заявлені [PERSON] про визнання за ним право власності на квартиру після смерті батька за заповітом, задоволенню не підлягають, оскільки зазначений заповіт визнаний судом недійсним, а отже у відповідності до ч.4 ст.1254 ЦК України може бути відновлена чинність заповіту, складеного [PERSON] 4.11.2005 року на ім'я [PERSON] На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 203, 215, 225, 1258, 1233, 1269, 1270, 1296 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, ч. 1 ст. 114, 123, 133, 143 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „Про судову практику в справах про спадкування", суд -

Outcome: approved