Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про стягнення середнього заробітку з, посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.12.2019 року її поновлено на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2019 року по 11.12.2019 року у розмірі 145982 гривні 70 копійок з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.02.2020 року апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12.12.2019 року без змін. На момент написання даної позовної заяви судове рішення в частині поновлення її на роботі не виконано, в результаті чого вона не отримує належні суми заробітної плати. Вказала, що розмір середньоденного заробітку становить 1 622,03 грн. Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати сум становить з 12.12.2019 року по 17 березня 2020 року складає10833,68 грн. 18.08.2020 року представник позивачки подав розрахунок середнього заробітку за період з 12.12.2019 по 17.08.2020 року. Просив стягнути з відповідача 275 744,60 грн. середнього заробітку за час затримки виплати сум станом на 17.08.2020 року (а.с.51). Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за їївідсутностії (а.с.44). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.42). З урахуванням положеньст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивачка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписамист.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.12.2019 року, яке постановою Верховного Суду від 15.07.2020 року залишено без змін, позов [PERSON] до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат`про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасувано наказ № 172-к про розірвання трудового договору від 17 липня 2019 року. Поновлено[PERSON] на роботі на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».Стягнуто з Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", ЄДРПОУ 08033772, на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2019 року по 11.12.2019 року у розмірі 145982 (сто сорок п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 70 копійок з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 34062 гривні 54 копійки звернуто до негайного виконання (а.с.4-25, 46-51). Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства. Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Відповідно доч.1,2ст.18ЦПК України судові рішення,що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100(з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно дост. 27 Закону України «Про оплату праці`за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 12.12.2019 року у справі № 344/15989/19 середньоденна заробітна плата позивачки становить 1 622,03 грн. Таким чином судом встановлено, що рішення Івано-Франківського міського суду від 12.12.2019 року у справі № 344/15989/19 в частині поновлення [PERSON] на посаді головного бухгалтера центральної бухгалтерії державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не виконано в порушення вимог ст.18 ЦПК України, ст.235 КЗпП України, а тому сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 12.12.2019 року по 17.08.2020 року складає 275 745,10 грн.виходячи з наступного розрахунку (1622,03 грн. х 170 робочі дні). Враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки в розмірі 275 744,60 грн., тому суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог та стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 275 744,60 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, позивачем не надано суду, документів, що ним понесено витрати на правову допомогу, а саме:, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, На підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надані надано договір на правову допомогу, ордер від 17 березня 2020 року, попередній розрахунок. Однак, позивачем не надано суду акту приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, тому суд проходить, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved