Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

25 листопада 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила поділити майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: виділити позивачу 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] вартістю 259474 грн.; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4810136900:04:088:0006 для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість 21414,50 грн.. Виділити відповідачу: автомобіль КАМАЗ 53202, реєстраційний номер [NUMBER] , технічний паспорт [NUMBER] від 18.11.2005, вартістю 204150 грн.; причіп фургон Е ГКБ-8352, реєстраційний номер [NUMBER] , технічний паспорт [NUMBER] від 07.11.2002 року, вартістю 57091 грн. Різницю 1/2 частини причепа та КАМАЗА в сумі 130585,50 грн. стягнути з відповідача на її користь. Також просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на проведення експертно - грошової оцінки у розмірі 6729,23 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1985 року. Шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування в шлюбних відносинах вона з відповідачем за спільні кошти придбали вищезазначене майно. 21 серпня 2020 року від позивачки надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить поділити майно яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме: визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] вартістю 259474 грн.; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4810136900:04:088:0006 для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 42828,50 грн.; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4329,23 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, позовну заяву за матеріалами отримав, про що свідчить зворотне повідомлення в матеріалах справи, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини\~та дослідивши надані\~докази, суд приходить\~до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Позивачка зазначає, що він шлюбу сторони мають повнолітню дитину та шлюб між сторонами розірвано. Проте, суду не надано доказів на підтвердження зазначеного. Позивач також зазначає, що за період шлюбних відносин вона з відповідачем придбали спірне майно. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.01.2012 року виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0365 га, кадастровий номер 4810136900:04:088:0006, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.11.2014 року виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 08.04.2020 року. [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки КАМАЗ 53202, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 18.11.2005 року. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (НІС № 276574) від 07.11.2000 року, вбачається що [PERSON] на праві власності належить причіп фургон-Е марки ГКБ 8352, реєстраційний номер [NUMBER] , 1984 року випуску. Згідно звітну про незалежну оцінку КТЗ "Камаз 53202, реєстраційний номер [NUMBER] ", виконаного фізичною особою підприємцем [PERSON] від 03.10.2019 року, ринкова вартість автомобіля фургон-С КАМАЗ-53202, реєстраційний номер [NUMBER] , колір зелений, реєстраційний № [NUMBER] , повна маса - 15,305 тн., рік випуску - 1991, станом на 03.10.2019 складає 204150 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку КТЗ "Причіп фургон-Е ГКБ - 8352, реєстраційний номер [NUMBER] ", виконаного фізичною особою підприємцем [PERSON] від 03.10.2019 року, ринкова вартість причіпу фургон-Е ГКБ - 8352, реєстраційний номер [NUMBER] , шасі [NUMBER] , повна маса - 13,7 тн, рік випуску - 1984, колір - зелений, станом на 03.10.2019 року складає 57091 грн. Позивачка зазначає, що відповідач сплатив їй вартість 1/2 частки автомобіля марки КАМАЗ 53202, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та 1/2 частки причіпу фургон-Е марки ГКБ 8352, реєстраційний номер [NUMBER] , спору щодо рухомого майна вони не мають, у зв`язку з чим вона зменшила позовні вимоги. Фізичною особою підприємцем [PERSON] також на замовлення [PERSON] здійснено грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 4810136900:04:088:0006 для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Так, відповідно до вимог\~ст. 41 ч. 1 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ст. 2\~ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність»\~право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено у п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно,\~\~необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). У відповідності до положень\~ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За змістом\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),\~\~мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями\~63,\~65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 СК України\~якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4\~ст. 65 СК України\~визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Згідно вимог ст.ст.76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0365 га, кадастровий номер 4810136900:04:088:0006, що розташована за адресою: [ADDRESS] , були придбані під час шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частинах, а саме шляхом визнання права власності по Ѕ частині житлового будинку та земельної ділянки за позивачем та відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3023,03 грн. (1% від 302303грн. вартості земельної ділянки та будинку та витрати на проведення звіту про оцінку вартості майна у розмірі 1200,00 грн. (оцінка вартості земельної ділянки та будинку).

Outcome: approved