Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

19 червня 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить частина домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, якому вона у 2011 році надала згоду на його реєстрацію в належній їй частині домоволодіння. В будинок відповідач фактично не вселився і в будинку не проживав. У зв'язку з тим, що відповідач залишається бути зареєстрованим в будинку, порушуються її права, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, позбавлена можливості отримати субсидію для їх оплати. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона з врахуванням уточнень, просить суду ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у здійсненні права власності та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялися через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя» від 01 серпня 2017 року № 58 (1857). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] на праві власності належить частина домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності за законом та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.09.2006 року КП "ДМБТІ" (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, якого вона, на прохання останнього, зареєструвала 22.12.2011 року у належній їй частині домоволодіння [ADDRESS]. З довідки голови квартального комітету № 14 [PERSON] від 18.07.2016 року № 206 вбачається, що відповідач за вказаною адресою реєстрації ніколи не проживав (а.с.11). Вказані обставини підтвердили в судовому засідання і допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що ніколи не бачили [PERSON] за вказаною адресою. Ці обставини також підтверджуються і актом від 18.06.2017 року про не проживання відповідача за вказаною адресою, який затверджений головою квартального комітету № 14 [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартир визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут (у тому числі на право проживання) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають значення. З огляду на те, що на момент реєстрації відповідача в належному позивачеві будинку [ADDRESS], остання в ньому не проживала та не була зареєстрована, разом з відповідачем не проживала і не була пов'язана з ним спільним побутом та відповідач не був на той час членом її сім'ї, право відповідача на користування належним позивачу житловим будинком - підлягає припиненню відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України. Така ж правова позиція висловлена і у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року по справі 6-2931 цс 16.

Outcome: approved