Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на наступне. Позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира під [ADDRESS] . 30.03.2005 року за вказаною адресою було зареєстровано [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з 26.09.2018 року відповідач не проживає в даній квартирі, теперішнє її місцезнаходження позивачу невідоме. Крім того, [PERSON] не є членом сім`ї позивача, а реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує права власника на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2019 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Причина неявки суду не відома. Представник Центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідною розпискою про отримання повідомлення про виклик до суду, яка міститься в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи відсутність відзиву відповідача в порядку статті 280 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, в порядку заочного розгляду справи. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.2 ст. 281 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1494, на праві приватної власності належить квартира під [ADDRESS] (а.с. 15-16). У належній позивачу на праві власності квартирі з 30.03.2005 року зареєстровано колишню власницю [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до акту про встановлення фактично проживаючих осіб, виданого КП «ЖЕО-1» від 23.04.2019 року, відповідач у вказаній квартирі не проживає з 26.09.2018 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач не є членом сім`ї позивача, та не проживає у квартирі, власником якої є позивач, з 26.09.2018 року. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача, як власника нерухомого майна на вільне розпорядження та користування вказаним майном. За таких обставин, права позивача, як власника квартири підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підстав для збереження за ним житлового приміщення немає. Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved