Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 4809,25 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 800 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому 09.03.2017 року були спричинення легкі тілесні ушкодження [PERSON] у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом мозку, перелому кісток носа, забійних ран мяких тканин лоба, волосяної частини голови, синців і садин на обличчі і голові. За вказаним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження. Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 12.07.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 125 КК України. Спричинені позивачу [PERSON] тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я; під час лікування ним було витрачено значні кошти\~на придбання лікарських засобів та лікування. Однак позивачем збережено лише частину квитанцій з понесених ним витрат на суму 4809,25 грн. Злочинні дії [PERSON] спричинили позивачу моральну шкоду. Як зазначив [PERSON] , він зазнав фізичних страждань від болю та душевних страждань, через те, що тілесні ушкодження були нанесенні саме в область обличчя, що унеможливило продовження активного громадського життя. Так само, заподіяні тілесні ушкодження тривалий час не давали можливість нормально харчуватись, відчувати запах, що негативно вплинуло на загальне самопочуття та стан здоров`я. Також позивач відчував негативні переживання, згадуючи події його побиття, страх та тривогу. Зазначені обставини вплинули на порушення його життєвих зв`язків та спілкування з людьми. Розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 10000 грн. 07.05.2018 року провадження у справі зупинено згідно з вимогами п.2. ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку із призовом відповідача [PERSON] на військову службу до Збройних Сил України за контрактом. 07.12.2020 року провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечень проти ухвалення завочного рішення по справі не висловив. Відповідач [PERSON] в призначені судові засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судова Влада. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Катеринопільського районного суду від 12.07.2017 року, що набрав законної сили 16.04.2017 року, [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - до 1 року позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст 75, 76 КК України, звільнено від відбування даного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 2 роки на засуддженого покладено обовязки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України (а.с. 5-7). Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 7\~ст. 128 КПК України\~визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які регулюються\~Цивільним кодексом України, зокрема Главою 3 та 82. Вирішуючи спір суд виходить з наступних положень та норм закону. Так, відповідно до положень ч. 1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1\~ст. 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. У п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~\~з відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до\~\~ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. Відповідно до\~ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення. При цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Згідно з ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході розгляду справи була встановлена та не заперечувалась сторонами протиправність поведінки відповідача, внаслідок дій якого в позивача було виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом мозку, перелому кісток носа, забійних ран мяких тканин лоба, волосяної частини голови, синців і садин на обличчі і голові. Водночас встановлено і причинно-наслідковий зв`язок між такою протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відтак є вина відповідача, а отже і обов`язок таку відшкодувати. Оцінюючи доводи позивача та його представника в частині розміру заподіяних збитків, суд приймає надані позивачем фіскальні чеки на загальну суму 4809,25 грн., як належні та допустимі докази його матеріальних витрат на проведене лікування, розмір яких жодним чином не заперечувався відповідачем, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача, йому тривалий час доводилось лікуватися, що в свою чергу завдало йому моральної шкоди, і що виразилось в душевних стражданнях, було порушено нормальний ритм його життя, переніс нервовий стрес, що в подальшому суттєво вплинуло на його психологічний стан. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п 4.\~Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи викладене, зокрема те, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , було завдано тілесних ушкоджень позивачу, що викликало певні нервові переживання, порушення нормального та звичного ритму життя, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн. Суд враховує, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав позивач у результаті заподіяння йому тілесних ушкоджень [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. За приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 20.10.2017 року [PERSON] сплатив адвокату Замковенку В.М. 800 гривень за надання правової допомоги (а.с. 1). Повноваження представника позивача - адвоката Замковенка В.М. підтверджені свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 471 від 09.01.2012 року (а.с. 13). Згідно умов Договору від 20.10.2017 року визначені види робіт правової допомоги та вказана їх вартість на загальну суму 800 гривень (а.с. 12). Згідно ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Виходячи з положень п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а також враховуючи категорію справи та об`єм роботи представника позивача, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір і стягнути з відповідача на користь позивача 530 гривень 00 копійок в рахунок повернення витрат за надання правничої допомоги, які підтверджені документально. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 601 гривеня 00 копійок пропорційно до задоволених позовних вимог (66,24%).

Outcome: partial