Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони уклали шлюб 19.07.2012 року. Від даного шлюбу народився син [PERSON] [INFO] Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу є те, що у сторін виявились різні характери, відсутнє взаємопорозуміння, а тому позивачка просить шлюб між ними розірвати. Дитина перебуває з позивачкою на її повному утриманні. Відповідач матеріально забезпечений, працездатний, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. У зв'язку з цим позивач просить укладений шлюб розірвати, зобов'язати відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 грн. на місяць. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та зазначила, що спільне життя з відповідачем не можливе. Протягом п'яти місяців вони проживають окремо. З боку відповідача жодних дій щодо примирення вчинено не було. Крім цього відповідач не приділяє належної уваги щодо виховання та утримання сина. Допомога з його боку є нерегулярною. Тому просить присудити з нього аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідач у судовому засіданні щодо розірвання шлюбу заперечив, зазначивши, що дружина з ним бажає розлучитися виключно під впливом її матері. Він намагався примиритися з дружиною, однак вона сама цього не бажає. Щодо розміру аліментів позивач заперечив частково, зазначивши, що він інвалід третьої групи, згідно захворювання йому протипоказана важка фізична праця, отримує пенсію у розмірі 1049 грн. на місяць, тому сплачувати 700 грн. не має можливості. Просив при визначенні розміру аліментів вказані обставини взяти до уваги. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб 19.07.2012 року (а.с.4). Від даного шлюбу народився син [PERSON] [INFO]. (а.с.6). Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу виявилося те, що у сторін різні характери та погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, міцної сім'ї сторони не створили, шлюб існує тільки формально. На даний час дитина знаходяться на утриманні матері. Спору про майно, що є спільною власністю сторін та місце проживання дитини на даний час немає. Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, незважаючи на те, що судом вживалися заходи для примирення сторін та збереження шлюбу, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх малолітній дитині, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 р. № 719-VII прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлено у розмірі 1032 грн. Для дітей віком від 6 до вісімнадцять років 1286 грн. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач є інвалідом третьої групи, згідно захворювання йому протипоказана важка фізична праця, отримує пенсію у розмірі 1049 грн. на місяць (а.с.18, 19, 20). Суд констатує, що твердження позивачки про те, що відповідач додатково заробляє кошти у церковній громаді у судовому засіданні не підтверджені. Позивачкою на ствердження вказаної обставини жодних доказів не подано.

Outcome: approved