Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розділ майна подружжя. В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 07 червня 1975 року у Русько-Лозівській сільській раді Дергачівського району Харківської області за актовим записом №23. На теперішній час сторони знаходяться у неприязних стосунках та відповідач по даній справі звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мирним шляхом домовитись щодо умов розподілу спільного майна подружжя не може. Під час шлюбу сторони за рахунок спільних грошових коштів придбали майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: житловий будинок житловою площею 18,5 м2, загальною площею 38,4 м2, який розташований в [ADDRESS] з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами придбаний на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. 05.07.2006, реєстровий №1327. Право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] . Позивач вважає, що має право на Ѕ частину житлового будинок житловою площею 18,5 м2, загальною площею 38, 4 м2, який розташований в [ADDRESS] з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Добровільно відповідач відмовляється визнати за позивачем право власності на Ѕ частину спільного майна, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Прокопенко Ю.О. в судове засідання не з`явилися, згідно наданої суду заяви представник позивача [PERSON] - адвокат Прокопенко Ю.О. просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. В справі маються декілька поштових повідомлень про неможливість вручення судової повістки, т.я. адресат відсутній за вказаною адресою, тому судові виклики за закінченням терміну зберігання повернуті поштовим відділенням на адресу суду, судом відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, згідно розміщення оголошення на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України» в розділі «Громадянам» під назвою «Інформація для громадян, які викликані до суду через веб-портал «Судова влада України», що автоматично дублюється з можливістю швидкого знаходження на головній сторонці суду 29.01.2021. Про поважні причини неотримання судових повісток та про причини неявки відповідач суду не повідомив, відзив на позов не подав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, як докази в справі, приходить до наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 07 червня 1975 року у Русько-Лозівській сільській раді Дергачівського району Харківської області за актовим записом №23. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В період шлюбу 05 липня 2006 рокусторони придбали на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. 05.07.2006, реєстровий №1327 житловий будинок житловою площею 18,5 м2, загальною площею 38,4 м2, який розташований в [ADDRESS] з господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Згідно з договором купівлі-продажу від 05.07.2006 зазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудамибув придбаний за 7455,00 гривень. На придбання будинку були витрачені сумісні кошти родини. Право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом застосування презумпції визначеної ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні даних норм права. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України . При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: approved