Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

21.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 06.03.2015 року,право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Бабака Михайла, № 4; земельну ділянку площею 0,0829 гектарів, яка розташована за адресою: вул. М. Бабака, 4, м. Ізмаїл, Одеська область, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5110600000:01:015:0003. Свої вимоги позивач мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що відсутня відповідь від компетентних органів міста Москви Російської Федерації на запит нотаріуса, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом з ним його спадкоємців, і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями померлого першої черги. Ухвалою суду від 21.03.2018 року витребувано\~ від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], який помер 06.03.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають у повному обсязі. У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], яка є дружиною племінника спадкодавця, та яка пояснила, що померлий увесь час проживав разом із дітьми у спадковому будинку. За тиждень до смерті спадкодавець поїхав до РФ до родичів, де і помер. Поховано спадкодавця було в [PERSON]. Колишня дружина [PERSON] разом із померлим на день смерті не проживала більше ніж рік. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Бабака Михайла, № 4, на підставі Договору дарування від 01.03.1973р. - [PERSON] належить 1/2 будинку з надвірними спорудами по 3-му провулку Чехова, № 4 в м. Ізмаїлі, та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.1999 року [PERSON] належить 1/2 будинку по вул. Михайла Бабака, 4 в м. Ізмаїлі. Вказана інформація також зазначена у листі КП «Ізмаїльське МБТІ» №551 від 10.04.2018р. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, з будинкової книги, 3-й провулок Чехова було перейменовано у вул. [PERSON]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК№513868,виданого 02.07.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011050700680, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0829 гектарів, яка розташована за адресою: вул. М. Бабака, 4, м. Ізмаїл, Одеська область, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5110600000:01:015:0003. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті [PERSON] управління Держгеокадастру в Одеській області №1285/126-18 від 04.04.2018р. Відповідно до свідоцтва про смерть VІ-МЮ №889606 від 07.03.2015 року, виданого Царицынским отделом ЗАГС Управления ЗАГС Москвы (російською мовою), [PERSON] помер 06.03.2015 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Бабака Михайла, № 4; земельну ділянку площею 0,0829 гектарів, яка розташована за адресою: вул. М. Бабака, 4, м. Ізмаїл, Одеська область, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5110600000:01:015:0003. Згідно заповіту від 18.02.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2/1139, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що по закону він матиму право, заповів дружині [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №41211704 від 13.08.2015р. заповіт чинний. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД №277404 від 20.03.2000р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] яка є спадкоємцем за заповітом, спадщину не прийняла (із спадкодавцем на момент смерті постійно не проживала, заяву до нотаріуса не подавала). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON], відповідно до ст.1261 ЦК України, стали діти: дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД №344558 від 04.03.1977р. та свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №025673 від 27.04.1996р., з якого вбачається про зміну прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON]; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №275142 від 16.08.1971р. Позивач [PERSON] спадщину після батька [PERSON] прийняла шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] заяви про прийняття спадщини, копія якої наявна у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] від прийняття спадщини після батька [PERSON] відмовився на користь дочки померлого [PERSON], про що подав в установлений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу заяву, копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. На звернення позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після померлого 06.03.2016р. [PERSON], письмовою відповіддю нотаріуса за №20/02-14 від 20.10.2017р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю відповіді від компетентних органів міста Москви Російської Федерації на запит нотаріуса, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкодавця на день його смерті та реєстрацію разом з ним його спадкоємців, і неможливо встановити факт прийняття спадщини спадкоємцями померлого першої черги. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно будинкової книги спадкодавець [PERSON] та позивач [PERSON] були зареєстровані за однією адресою. Згідно пояснень свідків померлий [PERSON] постійно проживав разом зі своєю дочкою [PERSON] Згідно інформації Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON], [INFO], зареєстрований з 24.09.1979р. за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. М. Бабака, 4. Як зазначає позивач, свідки, [PERSON] у березні 2015р. поїхав до родичів в м. Моску РФ та раптово там помер. Був похований у м. Ізмаїл. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги щодо спадкування спадкоємця [PERSON] за законом після смерті батька [PERSON] права власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved