Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" (далі АТ КБ „ПриватБанк" або Банк) 29.01.2019р звернулося до суду з даним позовом, вказуючи, що 26.05.2010р між Банком та [PERSON] ,відповідачем у справі, був укладений Кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1200грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свій позов мотивує тим, що Банк свої зобов`язання по Договору як Позичальник виконав цілком. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно умов Договору належним чином не виконував, в результаті чого станом на 16.12.2018р має заборгованість перед Банком в загальній сумі 22509,75грн, яка складається з наступного: 3299,06грн - тіло кредиту; 3683,55грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 13979,06грн - нараховано пені; а також штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 1048,08грн - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №б/н від 26.05.2010р у загальному розмірі 22509,75грн, та у рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 1921грн. Представник ПАТ КБ „ПриватБанк" Гаренко Н.В. підтримала вимоги позову в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у відсутність представника та винесення заочного рішення. Відповідач, який про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавав. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, з урахуванням міркування представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов частково обґрунтованим та підлягаючим задоволенню частково, виходячи з наступного. З Кредитного договору № б/н, укладеного 26.05.2010р між АТ КБ „Приватбанк" та відповідачем [PERSON] , вбачається, що останньому наданий кредит у у розмірі 1200грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно наданого розрахунку заборгованості за Договором №б/н від 26.05.2010р, станом на 16.12.2018р, за відповідачем числиться заборгованість в загальній сумі 22509,75грн, яка складається з наступного: 3299,06грн - тіло кредиту; 3683,55грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 13979,06грн - нараховано пені; а також штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 1048,08грн - штраф (процентна складова). Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно п.2.1.1.5.6. Договору позичальник зобов`язався на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності із ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору, а відповідач отримав за договором обумовлену суму грошей, але порушив умови договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на 16.12.2018р у відповідача за Договором № б/н від 26.05.2010р виникла заборгованість, яка складається з: 3299,06грн - тіло кредиту; 3683,55грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом, а всього в сумі 6982,61грн, та яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши вимоги в цій частині повністю. Крім цього, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно п.11 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яким вказане населений пункт м.Краматорськ (Краматорська міська рада). Відповідно до копії паспорту відповідача (серія [NUMBER] , виданого 03.03.1999р Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області) встановлено, що місце реєстрації останнього зазначена [ADDRESS] . Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, а саме в розмірі 500грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що Банк стягує з відповідача нараховану пеню в сумі 13979,06грн та штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 1048,08грн - штраф (процентна складова), за порушення останнім строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, у тому числі й за порушення строків за період з 14.04.2014р по 16.12.2018р, а тому підлягає застосуванню ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно зазначеного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Таким чином, суд вважає, що нарахування позивачем пені (13979,06грн), а також штрафів в загальній сумі 1548,08грн (із яких фіксована частина - 500грн, процентна складова - 1048,08грн), саме з 14 квітня 2014 року, є безпідставним, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також, у відповідності із ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення судового збору в сумі 1921грн.

Outcome: partial