Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

23 листопада 2017 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 листопада 2016 року. За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], однак з часу купівлі квартири зазначена особа не проживає у ній, а місце його фактичного проживання їй не відоме. Наявність зареєстрованої особи позбавляє її права вільно користуватися своїм нерухомим майном. Посилаючись на ст.. 391 ЦК України, ст..7 закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", позивачка просила визнати відповідача таким. що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений своєчасно та належним чином про час та місце слухання справи, відзиву не надав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2016 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7,8). У вказаній квартирі згідно довідки підрозділу з питань державної реєстрації відділу забезпечення діяльності ЦНАП Очаківської міської ради Миколаївської області від 29 листопада 2017 року № 575/11-01 зареєстрований [PERSON] (а.с. 14). Однак відповідач за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 21 листопада 2017 року посвідченого головою ОСББ "Обрій-60" та секретарем Очаківської міської ради Кифоренко В.В. (а.с.10). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, згідно тексту позовної заяви, відповідач не є членом сім'ї позивачки. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права власності на це майно. З втратою права власності втрачається і право користування належним майном. Судом встановлено, що відповідач правом власності в спірному приміщенні не володіє, тому доводи позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що не суперечать представленим по справі доказам, і підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Outcome: approved