Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Позовні вимоги мотивує тим, що будучи власником частини житлового будинку по вул. Миру №29 в смт. Ясіня, позивачка звернулася до [PERSON] селищної ради з заявою про надання згоди на виготовлення проекту з землустрою для відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0233 га. та розробку детального плану забудови території по вул. Миру,29 в смт. Ясіня. Рішенням тридцять шостої сесії VІ-го скликання від 26 березня 2015 року їй запропоновано провести фінансування розробки детального плану території, котрий буде розробляти [PERSON] селищна рада. Також, рішенням двадцять п'ятої сесії VІ-го скликання від 26 листопада 2013 року за № 702 внесені зміни до рішення тридцять четвертої сесії V-го скликання від 12 жовтня 2010 року за №1818 і позивачці надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею -0,0242га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 08.12.2015, вона звернулася із заявою до [PERSON] селищної ради, про вирішення спору, що виник між нею та відповідачем [PERSON], якому, згідно з рішенням тридцять третьої сесії VІ-го скликання від 28 жовтня 2014 року № 971, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,0034 га. для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня по вул. Миру. [PERSON] селищної ради від 28.12.2015 за № 666 позивачку повідомлено, що спірне земельне питання буде розглядатися на черговій сесії селищної ради. Однак, станом на дату подачі позовної заяви про розгляд земельного спору її не повідомлено про результати розгляду селищною радою, наявного між нею та [PERSON], земельного спору. В ході підготовки матеріалів для оформлення позовної заяви стало відомо, що рішенням тридцять третьої сесії VІ-го скликання від 28 жовтня 2014 року № 971 відповідачу [PERSON], надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,0034га. для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня по вул. Миру. Про даний факт позивачці стало відомо тільки з листа відповідача за № 176 від 04.04.2016. Таким чином, надавши дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою для будівництва та обслуговування гаража [PERSON] селищна рада фактично позбавляє позивачку можливості оформлення права власності належної їй земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки виділення земельної ділянки [PERSON] 3.3. фактично позбавляє позивачку навіть заїзду на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вищезгаданими діями відповідачів порушуються права та законні інтереси позивачки на володіння користування та розпорядження фактично належною їй земельною ділянкою. Фактичне місцезнаходження земельної ділянки позивачки визначено у схемах, наявних у проекті землеустрою, підтверджені висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд від 20.10.2015 за № 24-706-0.4-6752/2-15. Виданим Управлінням Держземагенства у Рахівському районі, Закарпатської області. Під час виділення гр. [PERSON] 3.3. земельної ділянки у власність площею 0,0034га. для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня по вул. Миру, [PERSON] селищна рада зобов'язана була врахувати положення рішення сесії щодо надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачці земельної ділянки та фактичне місце розташування земельних ділянок. До того, ж на земельній ділянці [PERSON], крім частини житлового будинку розташовані вбиральня та вигрібна яма. Ширина її земельної ділянки на межі з земельною ділянкою відповідача [PERSON] 3.3. складає 3,5 метра та є єдиним місцем, де може заїхати вантажний автомобіль для завезення паливних дров та машина-асенізатор для викачки вигрібної ями. Тому, просять суд винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення тридцять третьої сесії VI-го скликання [PERSON] селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області від 28 жовтня 2014 року № 971 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення щодо посвідчення права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня», яким гр. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,0034 га. для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня по вул. Миру. В судовому засіданні представники позивачки - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві, просять таку задовольнити. Представник [PERSON] селищної ради - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та показав суду. що під час прийняття оскаржуваного рішення, селищна рада жодним чином не порушила права позивачки на користування та обслуговування належної їй земельної ділянки, тому просить відмовити у задоволенні даних позовних вимог. Відповідач - [PERSON], повторно, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованими листами, заперечень на позов чи інших заяв суду не надавав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості грунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов'язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття І ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-УІ "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12103307 від 10 жовтня 2006 року, [PERSON], являється власником 1/2 частини житлового будинку №29, що по вул. Миру, в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області. Дана частина житлового будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину №2/603 від 26.09.2006, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою. Відповідно до статей 1225 ЦК України і ст. 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Реалізовуючи своє право, на приватизацію земельної ділянки, для обслуговування належної їй частини житлового будинку, господарських будівель та спору, [PERSON] звернулася до [PERSON] селищної ради з відповідною заявою. Рішенням 25 сесії VІ -го скликання [PERSON] селищної ради № 702 від 26 листопада 2013 року внесено зміни в рішення 34 сесії V-го скликання від 12 жовтня 2010 року за № 1818 в пункті 1., який викладено в наступній редакції: " надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0242 га., щодо посвідчення права власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт. Ясіня, по вул. Миру №29 гр. [PERSON]." Рішенням VІ скликання Ясінснької селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області № 1163 від 26 березня 2015 року вирішено розробити детальний план території смт. Ясіня, по вул. Миру №29, земельної ділянки площею - 0233 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, сусіднім землекористувачем даної земельної ділянки являється відповідач по справі [PERSON], з яким у [PERSON], постійно існував земельний спір, оскільки земельна ділянка, якою користувався [PERSON] 3.3. фактично унеможливлює заїзд на земельну ділянку позивачки. Відповідно до ст. 26 п. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Також, повноваження міських рад у галузі земельних відносин. регулює ст. 12 Земельного Кодексу України. У відповідності до вищенаведених норм, [PERSON], 08 грудня 2015 року звернулася до [PERSON] селищної ради, з проханням вирішити спір що виник між нею та [PERSON], щодо користування земельними ділянками. Листом № 666 від 28 грудня 2015 року [PERSON] селищна рада проінформувала позивачку про те, що їхній спір буде розглядатися на черговій сесії селищної ради. Позивачкою та її представниками стверджено, що селищна рада, до повноважень якої віднесено питання врегулювання земельних спорів, до теперішнього часу не розглянула заяву. Жодних доказів про те, що [PERSON] селищна рада якимось чином вирішувала вищевказаний земельний спір, представником селищної ради суду не надано. Натомість, рішенням 33 сесії VI скликання [PERSON] селищної ради № 971 від 28 жовтня 2014 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею - 0,034 га., для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня по вул. Миру, [PERSON]. Стаття 103 Земельного Кодексу України встановлює зміст добросусідства, та передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Фактичне місцезнаходження земельної ділянки позивачки визначено у схемах, наявних у проекті землеустрою, підтверджені висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд позивачці від 20.10.2015 за № 24-706-0.4-6752/2-15 Виданим Управлінням Держземагенства у Рахівському районі Закарпатської області. Зокрема судом встановлено, що під час виділення гр. [PERSON] 3.3. земельної ділянки у власність площею 0,0034 га. для будівництва та обслуговування гаража в смт. Ясіня по вул. Миру, [PERSON] селищна рада не врахувала положення рішення сесії щодо надання згоди на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачці земельної ділянки та фактичне місце розташування земельних ділянок. На земельній ділянці [PERSON], крім частини житлового будинку розташовані вбиральня та вигрібна яма. Ширина земельної ділянки позивачки на межі з земельною ділянкою відповідача [PERSON] 3.3. складає 3,5 метра та є єдиним місцем, де може заїхати вантажний автомобіль для завезення паливних дров та машина-асенізатор для викачки вигрібної ями. Стаття 152 Земельного Кодексу України, передбачає умови захисту прав власності громадян на земельні ділянки, та встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: в тому числі й визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Представниками позивачки доведено той факт, що оскаржуваним рішенням порушується право позивачки на вільне та безперешкодне використування належної їй земельної ділянки, а саме, позивачка позбавлена можливості повноцінного під`їзду до належної їй земельної ділянки, що не було враховано сільською радою під час винесення оскаржуваного рішення на користь зелінського [PERSON]. Окрім того, ні Ясінською селищною радою ні самим [PERSON] не спростовано докази позивачки, тому позовні вимоги є обгрунтовані та підлягають до задоволення. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою та її представником неставилось, тому такі слід віднести за рахунок позивачки. Також у відповідності до ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 26 квітня 2016 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved