Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

17 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на власне утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно до досягнення донькою - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини, а також те, що вона особисто, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, не має змоги працювати та потребуває матеріальної допомоги. В судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Крім того, відповідач зазначив про визнання ним позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 23.03.2019. У шлюбі народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини встановлені на підставі копії свідоцтва про народження /а.с. 6/. Зі змісту довідки від 06.08.2020 вбачається, що малолітня дитина проживає з позивачем, зареєстрована за однією з нею адресою та перебувають на її утриманні. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини і дружини не надає, при цьому він зареєстрований за іншою адресою ніж позивач з дитиною, тобто постійно проживає окремо від них. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, передбачене законом право жінки на її утримання чоловіком виникає за наявності в сукупності юридичних фактів: походження дитини від чоловіка; проживання дитини, яка не досягла трьох років з матір`ю та здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому матеріальне становище дружини не враховується. Згідно з ч.1 ст. 79 СК України такі аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом.

Outcome: approved