Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

20.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про припинення зобов'язання шляхом передачі права власності на автомобілі. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.11.2013 року відповідачка позичила у позивача за договором позики 250000,00 грн. та зобов'язалась повернути кошти до 20.02.2015 року. У забезпечення виконання своїх зобов'язань відповідачка передала в заставу два належних їй автомобіля: ТЗ марки Nissan Juke д.н.з. [NUMBER]; ТЗ марки Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER]. Позивачка зазначає, що 20.02.2015 року відповідачка повідомила позивачку про те, що на даний час коштів в неї немає і тому повертати борг вона не збирається. Враховуючи викладене позивачка просить винести рішення яким припинити боргові зобов'язання відповідачки перед позивачкою шляхом передачі у власність позивачки автомобілі ТЗ марки Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] та ТЗ марки Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER]. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2013 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником був укладений договір позики на суму 250000,00 грн. з терміном повернення до 22.11.2021 року (п. 3 договору). Згідно п. 13 вказаного договору, позичальник зобов'язується за свій рахунок забезпечити позику рухомим майном шляхом передачі у заставу транспортних засобів Nissan Juke д.н.з. [NUMBER] та Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до п. 14 договору позики, у разі невиконання позичальником п. 3 цього договору позикодавець має право звернути стягнення на майно позичальника, вказане у п. 13 цього договору, на яке згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення. Пунктом 17 договору позики позивач стверджує, що на момент підписання цього договору вона в шлюбі не перебуває, про що нотаріусу подана відповідна заява, зміст якої доведено до відома позикодавця. 18.02.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін до договору позики від 22.11.2013 року за яким сторони вирішили змінити п. 3 в договорі позики та викласти його у такій редакції: "п. 3 позичальник зобов'язується повернути позикодавцю грошову суму в термін до 19.02.2015 року". Всі інші умови Основного договору залишаються без змін. 22.11.2013 року у забезпечення відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, між позивачем, як заставодержателем та відповідачем, як заставодавцем був укладений договір застави транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. [NUMBER]. Згідно п. 1.7. вказаного договору застави, заставодавець стверджує, що на момент придбання транспортного засобу вона в шлюбі не перебувала та майно, що передається у заставу, належить їй на праві особистої приватної власності, про що нотаріусу подана відповідна заява, зі змістом якої заставодержатель ознайомлена. Відповідно до п.п. 3.2.1., 4.5., 4.8., 4.8.2. договору застави, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється будь-яким не забороненим законодавством способом, у тому числі на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку згідно з вимогами чинного законодавства та цього договору. Заставодержатель має право на власний розсуд визначити позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме: отримання предмета застави заставодержателем у власність у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством, або продаж предмета застави від імені заставодавця, шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. У разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави зобов'язання, забезпечене заставою, вважається повністю виконаним, і заставодержатель не має права пред'являти заставодавцю інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання. При цьому всі обтяження відповідних предмета застави з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються. 18.02.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу від 22.11.2013 року за яким сторони змінили строк виконання основного зобов'язання щодо терміну повернення позиченої суми у розмірі 250000,00 грн. до 19.02.2015 року. Також 22.11.2013 року у забезпечення відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, між позивачем, як заставодержателем та відповідачем, як заставодавцем був укладений договір застави транспортного засобу Suzuki Grand Vitara д.н.з. [NUMBER]. Згідно п. 1.7. вказаного договору застави, заставодавець стверджує, що на момент придбання транспортного засобу вона в шлюбі не перебувала та майно, що передається у заставу, належить їй на праві особистої приватної власності, про що нотаріусу подана відповідна заява, зі змістом якої заставодержатель ознайомлена. Відповідно до п.п. 3.2.1., 4.5., 4.8., 4.8.2. договору застави, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється будь-яким не забороненим законодавством способом, у тому числі на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку згідно з вимогами чинного законодавства та цього договору. Заставодержатель має право на власний розсуд визначити позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, а саме: отримання предмета застави заставодержателем у власність у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством, або продаж предмета застави від імені заставодавця, шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. У разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави зобов'язання, забезпечене заставою, вважається повністю виконаним, і заставодержатель не має права пред'являти заставодавцю інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання. При цьому всі обтяження відповідних предмета застави з вищим пріоритетом зберігають чинність, а обтяження з нижчим пріоритетом припиняються. 18.02.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу від 22.11.2013 року за яким сторони змінили строк виконання основного зобов'язання щодо терміну повернення позиченої суми у розмірі 250000,00 грн. до 19.02.2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, свої зобов'язання за договором позики відповідач не виконав і не повернув суму позики у строк до 19.02.2015 року. За змістом ст.ст. 572, 589, 590 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи, що відповідач не виконав свого обов'язку по поверненню суми позики у визначений в договорі строк, при цьому у договорах застави транспортних засобів сторони передбачили можливість передачі у власність позичальнику автомобілів на виконання основного зобов'язання і в такому випадку зобов'язання вважається повністю виконаним, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, оскільки передача заставленого майна у власність заставодержателя передбачена укладеними між сторонами договорами застави транспортних засобів, а виконання зобов'язання є підставою для ого припинення. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved