Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень (а.с. 109-111) просила суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по теперішній час; визнати квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору про участь в пайовому будівництві від 12 вересня 2006 року та передана йому у власність згідно акту прийому - передачі від 01.06.2009 року, спільною сумісною власністю подружжя; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 75,[NUMBER] кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що з листопада 2002 року по 06 січня 2014 року вона проживала з відповідачем, [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Позивачка вказує, що з листопада 2002 року вони разом з відповідачем проживали за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира на підставі договору купівлі-продажу належала на праві приватної власності [PERSON] За цією ж адресою за згодою відповідача [PERSON] була зареєстрована позивачка з 26 вересня 2003 року. [PERSON] зазначає, що [INFO] у неї та [PERSON] народилась донька [PERSON], яка після народження проживала та була зареєстрована за згодою батька за їхнім місцем проживання. Позивачка також вказує, що з 2002 року вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, за взаємною згодою купували майно, разом виховували дитину, забезпечували її матеріальне утримання тощо. За твердженням [PERSON] в період спільного проживання вони купували побутову техніку, разом робили ремонт в квартирі, [PERSON] відводив дитину в дитячий садок, разом з дитиною відвідував дитячу поліклініку. [PERSON] посилається на те, що 29 травня 2006 року [PERSON] згідно договору дарування подарував своїй матері [PERSON] вищезазначену однокімнатну квартиру [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для того, щоб вступити в молодіжне житлово-будівельне товариство, так як наявність квартири не давала йому право це зробити. Позивачка стверджує, що для поліпшення житлових умов їхньої родини вони разом вирішили внести кошти на будівництво трьох кімнатної квартири. 12 вересня 2006 року відповідач уклав договір про участь у пайовому будівництві, за умовами якого замовник (Молодіжне житлово-будівельне товариство «ДОМ»), приймає пайовика ([PERSON]) у пайове будівництво квартири [ADDRESS] та яка складається з трьох кімнат загальною площею 75,[NUMBER] кв.м. На дату укладання договору вартість квартири становила 210243 (двісті десять тисяч двісті сорок три) грн. [NUMBER] коп., що еквівалентно 40824 доларам США. 01 червня 2009 року Молодіжне житлово-будівельне товариство "ДОМ", в особі голови правління [PERSON], та [PERSON] склали Акт прийому-передачі за яким Товариство передає, а [PERSON] приймає 3-х кімнатну квартиру [NUMBER] (будівельний номер [NUMBER]) загальною площею 75,[NUMBER] кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На момент укладання Акту прийому-передачі вартість даної квартири сплачена в повному обсязі. Позивачка, посилаючись на положення ст. 74 СК України, вважає що вона має право на ? частину вказаної квартири, яка була придбана сторонами у справі в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Оскільки відповідач не визнає право позивачки на ? частину даної квартири, [PERSON] була вимушена звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. У судове засідання з'явився представник відповідача, позов визнав частково, не заперечував проти задоволення позову тільки в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 29 травня 2006 року. У наданому суду письмовому запереченні представник [PERSON] вказував, що [PERSON] дійсно спільно проживав разом із [PERSON] з вересня 2003 року, через що він дозволив їй 26 вересня 2003 року зареєструвати своє місце проживання у належній йому квартирі за адресою [ADDRESS] [PERSON] стверджує, що певний час у нього з [PERSON] були нормальні стосунки, [INFO] у них народилася донька - [PERSON], однак після цього відносини стали погіршуватися і припинились у травні 2006 року. Не бажаючи проживати з [PERSON] у одній квартирі, він вирішив припинити своє проживання за адресою [ADDRESS], тому 29 травня 2006 року [PERSON] подарував цю однокімнатну квартиру своїй матері [PERSON] і остаточно залишив цю квартиру, а з червня 2006 року почав проживати за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS]. Відповідач вказує, що у липні 2006 року він познайомився з [PERSON], з якою він почав проживати однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Маючи на меті придбати для їхньої із [PERSON] сім'ї власне окреме житло, 12 вересня 2006 року [PERSON] уклав із Молодіжним житлово-будівельним товариством «Дом» договір про участь у пайовому будівництві трикімнатної квартири № [NUMBER] (будівельний номер) у будинку [ADDRESS] У цей же період, [INFO] у [PERSON] із [PERSON] народився син - [PERSON]. Крім того, [PERSON] посилається на те, що для сплати пайових внесків на будівництво квартири він особисто позичав гроші: 160000 грн. у [PERSON] згідно розписки про отримання суми позики від 11.09.2006 року; 50000 грн. у КП «Одеспроект» на підставі договору позики від 02.10.2006 року. Розуміючи, що трикімнатна квартира після її побудови буде отримана у стані «від будівельників», за твердженням [PERSON] він додатково особисто позичив гроші на ремонт цієї квартири: 41000 доларів США у ПАТ «УкрСиббанк» на підставці договору про надання споживчого кредиту № 11071915000 від 07.11.2006 року, його мати [PERSON] стала майновим поручителем перед банком на підставі іпотечного договору від 07.11.2006 року. [PERSON] наполягає на тому, що вказані боргові зобов'язання є його особистими зобов'язаннями, виконувались і виконуються особисто відповідачем, а позивачка [PERSON] в отриманні цих позик участі не приймала і жодних платежів в погашення цих боргів не здійснювала. З наведених підстав [PERSON] вважає, що 3-х кімнатна квартира [NUMBER] (будівельний № [NUMBER]) загальною площею 75,6 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS], є його особистою власністю, оскільки була придбана після припинення спільного проживання з [PERSON] та в період спільного проживання з [PERSON] за особисті кошти [PERSON] Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, представника відповідача [PERSON], показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні станом на 01 січня 2004 року сторони у справі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу у приналежній відповідачу квартирі за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою за згодою відповідача [PERSON] була зареєстрована позивачка з 26 вересня 2003 року (а.с. 9). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], яка після народження та до цього часу проживає та була зареєстрована за згодою батька за їхнім місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8,9). Факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 29 травня 2006 року визнаний відповідачем та не потребує доказування в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України. В цій частині позов є доведеним, обґрунтованим, визнання його відповідачем не суперечить матеріалам справи, не порушує прав та охоронюваних законом інтересам третіх осіб та задовольняється судом. Судом також встановлено, що 29 травня 2006 року [PERSON] згідно договору дарування подарував своїй матері [PERSON] вищезазначену однокімнатну квартиру [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 12 вересня 2006 року відповідач [PERSON] уклав договір про участь у пайовому будівництві, за умовами якого замовник (Молодіжне житлово-будівельне товариство «ДОМ») приймає пайовика ([PERSON]) у пайове будівництво квартири [ADDRESS] та яка складається з трьох кімнат загальною площею 75,60 кв.м (а.с. 13-17). На дату укладання договору вартість квартири становила 210243 (двісті десять тисяч двісті сорок три) грн. 60 коп., що еквівалентно 40824 доларам США. 01 червня 2009 року Молодіжне житлово-будівельне товариство "ДОМ", в особі голови правління [PERSON], та [PERSON] склали Акт прийому-передачі за яким Товариство передає, а [PERSON] приймає 3-х кімнатну квартиру [NUMBER] (будівельний номер [NUMBER]) загальною площею 75,[NUMBER] кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На момент укладання Акту прийому-передачі вартість даної квартири сплачена в повному обсязі (а.с. 18). З витребуваної судом у КП «БТІ» Одеської міської ради та Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції інформації слідує, що право власності [PERSON] на спірну 3-х кімнатну квартиру [NUMBER] (будівельний номер [NUMBER]) загальною площею 75,[NUMBER] кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] до цього часу не зареєстровано (а.с. 112, 113). Щодо подальшого спільного проживання [PERSON] та [PERSON] після травня 2006 року пояснення сторін та показання свідків є суперечливими. Так, позивачка [PERSON], свідок [PERSON] (подруга [PERSON].), свідок [PERSON] (няня доньки сторін [PERSON]), свідок [PERSON] (сусідка) та допитана у судовому засідання в якості свідка малолітня [PERSON] стверджували, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу у однокімнатній квартирі [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до січня 2014 року. Проте, згідно пояснень представника [PERSON], свідків [PERSON] (знайомий [PERSON] та його сусід по [ADDRESS]), [PERSON] (сусідка по [ADDRESS]), [PERSON] (друг [PERSON].), [PERSON] (подруга [PERSON], яка на теперішній час перебуває з ним у фактичних шлюбних стосунках та мешкає у спірній квартирі разом із [PERSON].) стверджували, що з літа 2006 року по січень 2014 року [PERSON] постійно проживав разом із своєю матір'ю за місцем реєстрації в [ADDRESS] Наявні в матеріалах справи фото таблиці свідчать про те, що [PERSON] підтримував стосунки та спілкувався протягом 2003-2011 років як з [PERSON] (а.с. 29-35) та їх спільною дитиною [PERSON] так і протягом 2007-2012 років із [PERSON] (а.с. 126-129), яка [INFO] народила від [PERSON] сина - [PERSON] (а.с. 50, 51). Згідно пояснень представника відповідача [PERSON] у 2012 році уклала шлюб з іншим чоловіком та переїхала разом із дитиною [PERSON] на постійне місце проживання до Італії. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, у суду є сумніви щодо постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу після травня 2006 року, оскільки показання свідків, викликаних за заявою [PERSON], прямо суперечать показанням свідків, допитаних за заявою [PERSON] Крім того, як на момент укладання 12 вересня 2006 року відповідачем [PERSON] договору про участь у пайовому будівництві так і під час виконання [PERSON] цього договору, тобто до 01 червня 2009 року у нього вже були стосунки із [PERSON], яка [INFO] народила від [PERSON] сина. За таких обставин, [PERSON] також не позбавлена можливості звернутися до суду із аналогічним позовом та вимагати встановлення факту спільного проживання із [PERSON] та визнання за нею права власності на ? спірної квартири. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у Постанові № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Поняття сім'ї визначено у ст. 3 СК України. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Не надаючи оцінки моральним якостям відповідача, суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає полігамних шлюбів та одночасне проживання [PERSON] без реєстрації шлюбу щонайменш із двома жінками (про стосунки з якими достовірно відомо суду) під час укладання та виконання ним договору про участь у пайовому будівництві виключає можливість застосування судом до спірних правовідносин ст. 74 СК України, адже встановлені судом фактичні обставини справи не свідчать достовірно про наявність між [PERSON] та [PERSON] після травня 2006 року саме усталених відносин, що притаманні подружжю. Позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири не підлягають задоволенню ще й тому, що у відповідача [PERSON] не виникло права власності на спірну 3-х кімнатну квартиру [NUMBER] (будівельний номер [NUMBER]) загальною площею 75,60 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно суд не може ні припинити таке право, ні визнати за позивачкою право власності на частину квартири. Відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч.1, 3 ст. 3 цього закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] після одержання за актом приймання-передачі спірної квартири у 2009 році до цього часу свідоцтво про право власності на неї не отримав, право власності не зареєстрував, тобто з урахуванням наведених вище положень нормативно-правових актів таке право у нього не виникло. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат пропорційно до розміру задоволених на відповідача.

Outcome: partial