Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в спадкування за законом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву, щоб справу розглянули без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ №157646 від 16.09.2002 року 15.09.2002 року в с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області померла мати позивача [PERSON]. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємців за законом та заповітом, крім позивача немає. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) площею 3,65 га, посвідчену сертифікатом на земельну частку (пай) серії ВН №0130962 від 10.06.1997 року, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту. Відповідно до виписки №247 від 08.07.2015 року відділу Держгеокадастру у Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "Нове життя" с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0130962 за порядковим №153 зареєстровано 12.06.1997 року на [PERSON], яка проживала на території с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 3,65 га. Вартість земельної частки (паю) становить 102784 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 24.04.1997 року за №94. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON] 15.09.2002 року становить 26610 грн. Відповідно до довідки №138 від 06.07.2015 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в по господарській книзі виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №05, особовий рахунок №212 померла [PERSON], яка народилася 06.02.1913 року в с. Стрижаків Оратівського району Вінницької області на день смерті була зареєстрована і постійно проживала [INFO]. На день смерті спадкодавця за вказаною адресою був зареєстрований та спільно проживав [PERSON], [INFO], син. Малолітніх та неповнолітніх осіб, які б проживали та були зареєстровані спільно з спадкодавцем не значиться. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлений можливості, оскільки за життя спадкодавця був виготовлений сертифікат на земельну частку (пай), і правовстановлюючі документи, які б підтверджували родинні звязки не збереглися, однак позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, тому змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 15.09.2002 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Крім цього, в як вбачається з матеріалів справи, документи, які підтверджують родинні відносини між позивачем [PERSON] та [PERSON] не збереглися, а тому є необхідність встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Відповідно до письмових свідчень від 30.07.2015 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] дійсно являється матірю [PERSON], [INFO] Відповідно до письмових свідчень від 01.08.2015 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] дійсно являється матірю [PERSON], [INFO] Відповідно до письмових свідчень від 31.07.2015 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] дійсно являється матірю [PERSON], [INFO] Відповідно до п. 1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Встановлення зазначеного факту позивачу [PERSON] необхідно для оформлення спадкових прав, і повязане з подальшим вирішенням спору про право, тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved