Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що її батьку рішенням Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області № 489 від 29 жовтня 2009 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,8405 га., зокрема, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд - 0, 2500 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,5905 га., що розташована на території Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області. Рішенням Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області № 92 від 06 травня 2011 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,2738 га. Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 127 від 06 квітня 2012 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку 0,2738 га для ведення особистого селянського господарства на територїї Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області. Проте позивач вказує, що виготовлена технічна документація на вказані ділянки та присвоєні кадастрові номери, але державні акти на право приватної власності видано не було. [PERSON] помер 02 травня 2012 року. Вказує, що єдиним спадкоємцем є вона. Позивач належним чином оформити своє право власності на спірні земельні ділянки не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які стверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки. Крім того, просить наділити їй земельну частку (пай) з земель резервного фонду, так як її безпідставно не включили до списку при розпаюванні земель КСП ім.Б.Хмельницького, членом якого вона була. Тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно та зобов'язати відповідача наділити земельні паї з земель резервного фонду. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити. Голова Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що не заперечує щодо вимоги про визнання права власності на земельні ділянки, які залишились після смерті батька позивача - [PERSON]. Щодо вимоги про виділення земельного паю із резервного фонду земель просила відмовити, оскільки такого права [PERSON] не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що була членом КСП ім.Б.Хмельницького. Загальними зборами в 1995 році було вирішено зарахувати в списки на паювання тих працівників, які працювали в господарстві станом на 08.08.1995 року і проживали на території Головницької сільської ради. [PERSON] було зараховано до членів КСП лише 23 січня 1996 року, саме тому земельний наділ вона і не отримала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що під час розпаювання КСП ім.Б.Хмельницького керувалось Указом Президента від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та Протоколами Загальних зборів господарства. Протоколом №2 Загальних Зборів від 07 березня 1997 року було вирішено зарахувати в списки на паювання тих працівників, які працювали в господарстві станом на 08.08.1995 року і проживали на території Головницької сільської ради. Оскільки до членів КСП [PERSON] було зараховано пізніше 1995 року, то відповідно земельної ділянки (паю) вона не отримала. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до рішення Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області № 489 від 29 жовтня 2009 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,8405 га., зокрема, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд - 0, 2500 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,5905 га., що розташована на території Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області. Рішенням Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області № 92 від 06 травня 2011 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,2738 га. Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 127 від 06 квітня 2012 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку 0,2738 га для ведення особистого селянського господарства на територїї Головницької сільської ради Корецького району Рівненської області. В інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видні на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50069744 від 29 листопада 2017 року та в довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50069798 від 29 листопада 2017 року зазначено, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] заведена за заявами [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом видано 24 липня 2013 року на житловий будинок на ім'я [PERSON], на земельну ділянку та грошовий вклад на ім'я [PERSON] Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги є його донька [PERSON], яка дотрималась загального порядку прийняття спадщини та прийняла спадщину у визначені законом строки. Позивач належним чином оформити своє право власності на спірні земельні ділянки не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які стверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування, що зазначено в ст.131 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, уразі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів дають підстави суду для визнання за позивачем права власності на земельні ділянки після смерті спадкодавця.\~\~ В той же час суд вважає, що решта позовних вимог не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» N 899-IV від 05.06.2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З огляду на те, що позивач [PERSON] не надала суду будь-яких доказів того, що на момент проведення паювання, вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім.Б.Хмельницького, тому відсутні підстави вважати, що її було незаконно не включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю вищевказаного сільськогосподарського підприємства і визнавати за нею право власності на земельну частку (пай). Сама по собі та обставина, що позивач певний період в 1995 році працювала в КСП ім.Богдана Хмельницького не є підставою для визнання за нею права на земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Богдана Хмельницького. Факт не включення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності колишнього КСП ім.Богдана Хмельницького в межах строку позовної давності [PERSON] не оскаржила.

Outcome: dismissed