Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

25 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири № 35, розташованої в будинку № 61 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі. Крім неї, з 25 липня 2014 року в даній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] у якості її чоловіка. З жовтня 2014 року шлюбні відносини між ними були припинені, та з цього часу відповідач не проживає в спірній квартирі з власної волі, там немає його речей, витрати по утриманню квартири він також не несе, тому наявність його реєстрації чинить перешкоди у реалізації нею права власності даною квартирою. Факт не проживання відповідача [PERSON] в її квартирі понад року підтверджується актом ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 24 грудня 2015 року. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належними чином шляхом опублікування оголошення у газеті «Урядовий кур'єр». Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 28 лютого 1997 року, виданого Управлінням міського майна Виконкому Маріупольської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2004 року, виданого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2891. Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Як вбачається з копії особового рахунку № 300335 на квартиру [ADDRESS], в даній квартира зареєстровані: з 29 жовтня 1970 року [PERSON] квартиронаймач, та з 25 липня 2014 року [PERSON] чоловік. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 серпня 2015 року у справі № 265/4795/15-ц, яке набрало законної сили 21 серпня 2015 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON]. Як встановлено ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, зупинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Проте у позовній заяві позивач [PERSON] посилалась на те, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з жовтня 2014 року з власної волі, що підтверджується актом від 24 грудня 2015 року, складеним працівниками ЖКП «Азовжитлокомплекс», згідно якого [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], проте з жовтня 2014 року і до цього часу за даною адресою не проживає. Даний факт підтверджено сусідами [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири № 35, розташованої в будинку № 61 по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі, а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній понад року, та не приймаючи участі в утриманні даної квартири, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою, тим самим усунувши [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому дане питання не вимагає окремого вирішення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільно-процесуального Кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено ст.79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сплачений нею та документально підтверджений судовий збір в розмірі 487, 20 гривень, та витрати, повязані з публікацією оголошення про виклик відповідача до суду у газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 420 гривень, а всього 907 (девятсот сім) гривень 20 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved