Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

12 березня 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті [PERSON], який помер 20 лютого 2010 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області. Позивач зазначає, що являється спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] Спадщину прийняла, оскільки постійно, в тому числі і на день смерті, проживала в будинку разом з чоловіком. Інших спадкоємців немає. Вказує, що оформити свої спадкові права належним чином не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області. В судове засідання позивач не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що проти задоволення позову вони не заперечують. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області №817 від 26 грудня 2017 року вбачається, що по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області постійно проживав і був зареєстрований [PERSON]. Житловий будинок за вищевказаною адресою значиться в записах по господарської книги №2 за 2006-2010 роки за [PERSON]. [PERSON] помер 20 лютого 2010 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №091076. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Матеріалами справи доводиться та обставина, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно як дружина спадкодавця. Даний факт стверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ №052659. [PERSON] у відповідності до ст. 1268 ЦК України, фактично спадщину прийняла, оскільки постійно, в тому числі і на день смерті, проживала в будинку разом з чоловіком. Проте постановою приватного нотаріуса від 02.02.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області останній було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно матеріалів спадкової справи №26/2018, інших спадкоємців немає. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області були побудовані в 1951 році. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Представник відповідача у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 20 лютого 2010 року а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Незалежності, 112 в селі Вишнів Любомльського району Волинської області. Відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, а саме сплатив судовий збір в розмірі 704,80 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим його позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при подані позову судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved