Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, посилаючись на те, що сторони з 04.03.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час відповідач проходить службу за контрактом в збройних силах України, отримує стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, а також має щорічний дохід від здавання в оренду ТОВ АФ "Ватутіна" належної йому земельної ділянки. Представник позивача зазначає, що позивач в даний час не працює, має незадовільний стан здоров`я, фактично залишилась без засобів існування, оскільки будь-якого доходу не має, в тому числі заробітної плати або пенсії не отримує. В той час відповідач добровільної допомоги не надає, однак може таку надавати. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на її утримання в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з дня подачі позову. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Згоди на заочний розгляд справи не надавала (а.с. 44). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином за місцем проживання та за місцем роботи, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, відзиву, заперечення, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у Голованівському відділі РАЦС Кіровоградської області, актовий запис №8, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2005 року Голованівським відділом РАЦС Кіровоградської області (а.с. 10). Відповідно копії довідки Голованівської центральної районної лікарні Кіровоградської області від 30.06.2017 року, позивач 30.06.2017 року перебувала на амбулаторному прийомі у лікаря хірурга, який визначив діагноз: варикозна хвороба нижніх кінцівок; потребує оперативного втручання, консервативного лікування на протязі року (а.с. 12). Згідно з копії довідки лікарсько-консультативної комісії Голованівської ЦРЛ №351 від 05.07.2017 року та довідки Голованівської ЦРЛ від 05.07.2017 року, позивач потребує постійного та довготривалого лікування, має діагноз: варикозна хвороба нижніх кінцівок справа ІІ ст., зліва ІІІ ст., ХВН ІІ-ІІІ гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг; потребує постійного прийому гіпотензивних ліків та антикоагулянтів (а.с. 13-14). На звернення позивача з питанням щодо щомісячного перерахунку їй на її утримання 50% грошового забезпечення військовослужбовця [PERSON] , військовою частиною [NUMBER] позивачу відмовлено та роз`яснено її право звернутися до суду, зазначено, що [PERSON] з 14.07.2017 року направляється для проходження служби до військової частини [NUMBER] в м. Волноваха Донецької області (а.с. 17-20). Як вбачається з відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, відповідач протягом часу з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року отримував заробітну плату та соціальні виплати, у 2016 році отримував кошти за надання майна в лізинг у розмірі 7500 грн.; в 2017 році отримував заробітну плату у розмірі 3200 грн. (а.с. 21-22). В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільної матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. За нормами частин 1-4 ст. 75 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до частин 1-3 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно норм частин 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Частина перша ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Як встановлено судом, позивач хворіє та знаходиться на обліку у лікаря хірурга Голованівської ЦРЛ з приводу варикозної хвороби, однак лише наявність хвороби позивача не може бути підставою для утримання її відповідачем. Представником позивача не надано жодних доказів того, що позивач являється інвалідом I, II чи III групи або досягла пенсійного віку, і навпаки, як вбачається з копії її паспорта серії [NUMBER] , виданого 30.03.2006 року Голованівським РВ УМВС України в Кіровоградській області (а.с. 7-8), позивач на час розгляду справи досягла лише повних 57-ми років. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що позивач не є інвалідом I, II чи III групи або особою, яка досягла пенсійного віку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі -\~ у справах про стягнення аліментів, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed