Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

23.09.2014 [PERSON] В особі представника [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, яким просив визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] місті Миколаєві у зв'язку з не проживанням в ній більше шести місяців без поважних причин. В обґрунтування вимог позивач послався на те, що відповідачі є колишніми членами його родини, зареєстровані в квартирі, проте тривалий час в ній не проживають, чим завдають суттєвих складнощів в утриманні нерухомого майна та особистому житті. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги позову підтримали із підстав, що викладені в ньому, наполягаючи на повному задоволенні вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], їх представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пояснили, що не проживають у спірній квартирі протягом тривалого часу не з власної ініціативи, а через дії позивача, який неодноразово змінював замки на вхідній двері квартири, зловживаючи алкогольними напоями створював проблеми у існуванні сім'ї в цілому, неодноразово вчиняв сварки, іноді бійки, що змусило їх проживати за іншою адресою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні була відсутня через перебування в Ізраїлі на постійному місці роботи, надіслала на адресу суду заяву неможливість особистої явки в судове засідання, просила розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши все в сукупності, суд дійшов наступного. З установленого в ході судового розгляду вбачається, що з 29.03.1986 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, протягом якого народились діти - співвідповідачі у справі: [INFO] року [PERSON], [INFO] року [PERSON], яким була надана в користування квартира [ADDRESS]. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК УРСР). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (стаття 72 ЖК УРСР) Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 №2, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні; в осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців і за наявності яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. В рамках справи, що розглядається, суд констатує, що відсутність відповідачів за місцем мешкання понад встановлений законом строк є наслідком дій позивача, як члена їх сім'ї щодо них, тобто є поважним. Так, згідно довідки ф.3 №4090, що видана ЖКП Миколаївської міської ради "Бриз" 22.09.2014, відповідач [PERSON] з 17.09.1991 зареєстрована у [ADDRESS] в якості основного квартиронаймача. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 20.07.2008. Про точний час реєстрації відповідача [PERSON] у вказаній квартирі матеріали справи не містять. З 1996 року позивач працював у Російській Федерації, остаточно повернувшись до міста Миколаєва в 2008 році, зареєструвавшись у вказаній квартирі 25.07.2008, згідно вказаної довідки. Протягом усього часу сумісного проживання сторін позивач систематично зловживав алкогольними напоями, від схильності до вживання яких проходив лікування в Миколаївському обласному наркологічному диспансері, куди був доставлений відповідачами [PERSON], [PERSON] Окрім того, неодноразово конфлікти в сім'ї завершувались побиттям дружини - відповідача у справі [PERSON], що змусило останню у 2009 році покинути проживання з відповідачем в квартирі [ADDRESS] та переїхати проживати в квартиру [ADDRESS], де на той час проживала її хвора мати, яка потребувала постійного догляду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] при цьому лишились проживати із батьком у спірній квартирі [ADDRESS], через неможливість проживання в [ADDRESS], де в той час перебувала їх хвора бабуся. Спільне життя дітей з позивачем було неможливим через дії останнього, що виразились у самовільній зміні ним замків вхідної двері квартири, не наданні дублікатів ключів від них, зловживанні алкогольними напоями тощо. Вказані обставини було з'ясовано, зокрема з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які знають родину [PERSON] тривалий час, а [PERSON] є мешканкою сусідньої квартири та спостерігала описані події безпосередньо. Окрім того, факт зміни замків в квартирі позивачем не заперечувався останнім, який вказав що змінював їх близько трьох разів і жодного разу не надавав дублікату ключів іншим мешканцям. Як і не заперечувався факт перебування на лікуванні Миколаївському обласному наркологічному диспансері через зловживання спиртними напоями. При цьому доводи позивача, зокрема в частині пояснень свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються із іншими встановленими обставинами справи, а надто поясненнями самого позивача. Суд, окрім іншого, звертає увагу на те, що пояснення позивача в частині того, що останнім самостійно здійснювалось утримання квартири є сумнівними, оскільки із копій розрахункових книжок, інших документів вбачається, що утримання квартири, включаючи, в тому числі укладення договору реструктуризації заборгованості здійснювала відповідач [PERSON], навіть не проживаючи в спірній квартирі, а дії щодо утримання квартири почали здійснюватися позивачем нещодавно. Вказане у своїй сукупності свідчить про безпідставність заявлених вимог, що має наслідком відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed