Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання за спадкоємицею права на завершення приватизації земельних ділянок, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , останнім постійним місцем проживання якої було [ADDRESS] . На день смерті за цією адресою проживала також позивач, її онука, [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, в склад якого поряд з іншим майном, яке належало померлій, входять земельні ділянки, які знаходяться в селі Кулиничі Хорольського району Полтавської області, з них земельні ділянки розміром 0,41 га та 0,11 га для ведення особистого підсобного господарства . Все належне їй майно [PERSON] відповідно до заповіту, посвідченого 03.02.2006 року секретарем виконавчого комітету Грушинської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі під № 10 , заповіла позивачу, [PERSON] .. Цей заповіт на день смерті [PERSON] не змінений і не відмінений, що підтверджується відміткою на заповіті секретаря Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області. 31 травня 2009 року позивач одружилася з [PERSON] , після одруження змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кротівщинською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області. Відповідно до рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 31.01.2007 року за позивачем визнано право на земельну частку (пай) розміром 5,49 га, яка належала [PERSON] , як за спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину. Крім цієї земельної частки (паю) до складу спадкового майна входять також земельні ділянки, які передані у власність [PERSON] на підставі рішення сесії Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 10.06.1993 року. Так, в цьому рішенні зазначено, що [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, «яка складається з двох ділянок: 0,41 га, яка знаходиться в селі Кулиничі коло садиби, 0,11 га земельна ділянка знаходиться в с. Кулиничі, межує з [PERSON] » В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Лисенко Н.В. не з"явилися, але представник позивача подав до суду заяву в якій прохала суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише позивач, як спадкоємиця за заповітом відповідно до ст.1268 ЦК України , бо на час смерті була зареєстрована і проживала в с. Кулиничі Хорольського району Полтавської області разом з спадкодавцем [PERSON] . Отже, позивач є єдиною спадкоємицею [PERSON] відповідно до заповіту, посвідченого 03.02.2006 року секретарем виконавчого комітету Грушинської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі під № 10, який на день смерті [PERSON] не змінений і не відмінений. Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині у померлої [PERSON] немає. В даний час с. Кулиничі Хорольського району Полтавської області входить до складу Новоаврамівської сільської ради. З довідки Новоаврамівської сільської ради № 34 від 20.03.2019 року вбачається, що спірні земельні ділянки знаходяться в с. Кулиничі Хорольського району Полтавської області: розміром 0,41 га для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] та 0,11 га для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] номер не присвоєно) та були передані у власність [PERSON] на підставі рішення сесії Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 10.06.1993 року і на які правовстановлюючі документи на час смерті вона не отримала, отже, [PERSON] стала власником цих земельних ділянок, однак за життя не виготовила та не отримала державного акту на право власності на ці земельні ділянки. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В підпункті 4.15 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 (з наступними змінами) зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони на це майно. Таких документів на ці земельні ділянки немає, а отже немає підстав для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на ці земельні ділянки. Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців. Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Сесія Новоаврамівської сільської ради Хорольського району (сорок п`ята сесія восьмого скликання) Полтавської області від 07.06.2019 року відмовила позивачу, як спадкоємиці за заповітом в наданні дозволу на завершення приватизації на ці належні померлій [PERSON] земельні ділянки і запропонувала звернутися з позовом до суду. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/044-13 від 16 травня 2013 року передбачено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У відповідності до частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З 01 січня 2013 року, відповідно доЗакону України «Про Державний земельний кадастр`виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно доЗакону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, (видається свідоцтво про право власності). Згідностатті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 121 Земельного Кодексу України вказано, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. За вимогамистатті 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно доЗакону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійснені державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно доЦивільного Кодексу Україниз урахуванням вимог цього Кодексу. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для визнання за позивачем, права на завершення приватизації вищевказаних земельних ділянок.

Outcome: approved