Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 20.07.2016. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України з заявою про видачу обмежувального припису може звернутися дід, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Дідом [PERSON] з боку батька є заявник по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.09.1991. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася дитина, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] заявник аргументує вчиненням нею щодо неповнолітнього [PERSON] психологічного та фізичного насильства, побиттям та відсутністю належного медичного лікування ацетономічного стану та карієсу молочних зубів дитини. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копії витягу з ЄРДР про те, що 28.01.2020 було зареєстроване кримінальне провадження за його заявою відносно [PERSON] Попередня правова кваліфікація ст. 126-1 КК України. Копії постанов про призначення судово-медичних експертиз; постанова про закриття кримінального провадження від 13.03.2019; ухвала про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини; копія рішень суду від 13.09.2017 та 09.11.2017 якими вирішено спір між [PERSON] та [PERSON] щодо участі батька у вихованні дитини. Медичні документи, а саме: Виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] відповідно до якої дитина не страждає хронічними захворюваннями. Відповідь від 19.08.2016 на звернення [PERSON] з КМУ «Стоматологічна поліклініка №2» про те, що у [PERSON] , 2013 р. н., патології зубо-щелепної системи на момент звернення не зафіксовано. Рекомендована консультація педіатра дільничного. Копія виписки копрограми від 30.06.2016 відповідно до якої у дитини виявлені дріжджовий грибок. Протокол ультразвукового обстеження від 13.07.2016 відповідно до якого надано висновок про помірне збільшення жовчного міхура. Протокол УЗІ від 27.07.2016 відповідно до якого печінка та жовчний міхур збільшені. Виписка із медичної картки стаціонарного хворого від 29.07.2016 відповідно до якої [PERSON] було виставлено основний діагноз - біліарна дисфункція та супутній діагноз ацетономічний стан. Довідка ЦПМСД №1 м. Краматорська від 24.03.2017 про те, що у [PERSON] в анамнезі є біліарна дисфункція. Медична картка амбулаторного хворого [PERSON] , 2013 р. н., яка не містить у собі жодних записів про хронічні хвороби у дитини. Відповідь КЗ «ЦПМСД №1 м. Краматорська» від 23.06.2017 на ім`я [PERSON] про те, що дільничним лікарем педіатром [PERSON] є [PERSON] . Крім того зазначена відповідь містить у собі повідомлення про те, що 10.04.2017 [PERSON] зверталася до лікаря з приводу гострого респіраторного захворювання [PERSON] , 2013 р. н. Листок непрацездатності не отримувала та за ним не зверталася. 23.05.2017 дитина взята на облік сімейним лікарем [PERSON] , якому про біліанарну дисфункцію, ускладнену ацетономічним станом мати не повідомляла. Направлення на [PERSON] обстеження, на аналіз крові біохімічний та інші аналізи лікар не надавав. Відповідь від 07.08.2017 завідуючої ДНЗ №3 [PERSON] на запит [PERSON] про те, що дитина відвідує ясла-сад №64 «Пролісок» з14.06.2017. Мати дитини про будь-які захворювання не повідомляла. Про необхідність дієтичного харчування також. Медичною сестрою ДНЗ видане направлення для відвідування дитиною лікаря-стоматолога. Протокол УЗІ лімфовузлів від 05.07.2018 відповідно до якого виявлені ехоознаки лімфаденопатії. Протокол УЗІ органів черевної порожнини та нирок від 09.07.2018 відповідно до якого у [PERSON] , 2013 р. н., виявлена деформація жовчного міхура. Потовщення стінки січового міхура. Відповідь КНП «ЦПМСД №1» Краматорської міської ради від 03.10.2019 на звернення [PERSON] відповідно до якої, у 2019 мати дитини зверталася до сімейного лікаря з приводу ГРЗ 29.01.2019 та 11.04.2019. У квітні 2019 мати зверталася до лікаря з клопотанням провести профілактичний огляд дитини перед влаштуванням його до шкільного закладу. Окуліст, ортопед ніяких захворювань не виявили. Стоматолог запропонував провести санацію зубів. До хірурга дитина не направлялась лікарем. Мати дитини також не повідомляла про будь-яку патологію для огляду у хірурга. При профілактичному огляді дитини спеціалісти не виявили будь-яких захворювань. [PERSON] направлявся на дослідження мазків та флору та чутливість до антибіотиків. Відповідь КНП «ЦПМСД №1» Краматорської міської ради від 26.12.2019 на звернення [PERSON] відповідно до якої, 26.10.2019 [PERSON] , 2013 р. н., обстежувався з приводу виявленого Л гемологічного стрептококу 104 КУО/г у мазках з носа та зіва. За результатами обстеження було призначене лікування: аугментин 500 мг 2 рази на добу протягом 10 днів. При повторному обстеженні зі зіва після лікування виявлений негемолітичний стрептокок 103 КУО/г,\~ із носу виявлений стафілокок епідермальний 103 КУО/г. Загальний аналіз крові станом на 19.12.2019 норма. Крім того, судом досліджені надані заявником заяви батька дитини [PERSON] , бабусі дитини з боку батька [PERSON] на адреси медичних закладів, у яких заявники просили надати інформацію щодо стану здоров`я дитини. З відповіді Служби у справах дітей Краматорської міської ради від 26.10.2017 суд вбачає, що мати дитини [PERSON] , показала себе достатньо уважною і турботливою, своєчасно приводить та забирає сина. Дитина завжди охайна та доглянута, у нього сформовані необхідні гігієнічні навички та навички самообслуговування. Дитини розвинута відповідно віку. На диспансерному обліку в КЗ «ЦПМСД №1» не перебуває. Дитина вакцинована згідно календаря щеплень. Також судом досліджені звіт про аналіз крови, сечі та аналіз на ацетон дитини від 05.02.2020, які повністю відповідають нормі. За змістом ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Оцінюючи відомості, що містяться у наданих суду медичних документах, суд приходить до висновку щодо нормального стану здоров`я дитини, який повністю відповідає його віку, та відсутності будь-яких ознак застосування до нього фізичного або психологічного насильства з боку [PERSON] . Крім того, відомості з медичних документів знайшли своє підтвердження в показаннях свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , яка є вчителем [PERSON] показала суду, що дитина активна, весела, пригніченого психоемоційного стану за ним не спостерігалося. Свідок [PERSON] , яка є лікарем, підтвердила правильність записів у історії розвитку дитини та підтвердила, що [PERSON] є здоровою дитиною. Помірне збільшення\~жовчного міхура,\~печінки є\~мінливими,\~тобто такими,\~що можуть\~бути викликані\~жирною їжею\~та за\~умови належного\~харчування зникають. Стафілокок епідермальний 103\~КУО/г є нормою. Ознак застосування до нього фізичного насильства на ньому жодного разу зафіксовано не було. Жодного встановленого факту побиття [PERSON] , 2013 р. н., [PERSON] матеріали справи не місять, оскільки заінтересована особа жодного разу не притягалася ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за конфлікти з заявником. Твердження заявника та свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що синець на спині та обличчі дитини з різницею у рік є наслідком його побиття [PERSON] не знайшли свого підтвердження у медичних документах. Наявність кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, не є доказом вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а тому суд відхиляє доводи заявника у цій частині. Посилання заявника на той факт, що [PERSON] ухиляється від проведення СМЕ дитини суд оцінює критично, оскільки він базується виключно на поясненнях заявника. З аналізу наданих суду судових рішень щодо вирішення спору між колишнім подружжям [PERSON] про спосіб участі батька у вихованні сина, а також наявність в провадженні суду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини суд приходить до висновку про існування конфлікту на грунті особистих неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON] . Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно неповнолітнього [PERSON] настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд не вбачає підстав для видачі обмежувального припису. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що подана заява не підтверджена належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed