Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у вересні 2019 року звернулися до суду з вимогами ухвалити рішення, яким відновити право власності позивачів на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., в тому числі житловою площею 38,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання незаконним рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47793361 від 16.07.2019, на підставі якого за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості та скасувати зазначене рішення державного реєстратора. Позивачі пояснюють, що 23 липня 2012 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством АСТРА БАНК, укладений кредитний договір № 150102037129014. Цього ж дня між позивачкою [PERSON] та Публічним акціонерним товариством АСТРА БАНК укладений договір поруки, а також між Публічним акціонерним товариством АСТРА БАНК та [PERSON] і [PERSON] укладений Іпотечний договір серія та номер ВРТ № 245077, зареєстрований в реєстрі за № 496, предметом іпотеки була квартира під номером [ADDRESS] , належна на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/3 частини) та [PERSON] (1/3 частина). 02 грудня 2013 року права вимоги по вищевказаним договорам Публічним Акціонерним Товариством АСТРА БАНК передані Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». 16.07.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47793361 від 16.07.2019 на підставі якого за ПАТ «Дельта Банк» зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 496 23.07.2012 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1872844951101, номер запису про право власності: 32406131. Позивачі вважають дії відповідачів з переоформлення предмету іпотеки, а саме квартири, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , неправомірними, а оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню Ухвалою суду від 06.09.2019 року відкрито провадження по справі і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 15.10.2019 року до суду надійшов відзив від відповідача АТ «Дельта Банк», в якому представник відповідача просив суд поновити процесуальний строк для подачі відзиву, в якому викладена вимога про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачів доводи наступне: позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки можливе тільки у разі укладення між сторонами іпотечного договору Договору про задоволення вимог іпотекодержателя або шляхом зазначення в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, посилаючись при цьому на ст.ст. 33,36 ЗУ «Про іпотеку». В іпотечному договорі від 23.07.2012 року застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не міститься. Іпотечним договором не було передбачено і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, не містится посилання на перехід права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання, що є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та є необхідною істотною умовою, притаманною для застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до вимог ст. ст. 36,37 ЗУ «Про іпотеку». Окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя сторони не укладали, що позбавляє відповідача АТ «Дельта Банк» на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки та, відповіднодержавного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича - на внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім того, сторона позивача зазначає, що на порушення ч.1 ст 35 ЗУ «Про іпотеку» [PERSON] не була надіслана вимога про усунення порушень, що відповідно позбавило їх можливості для усунення порушення у встановлений строк, і що є порушенням процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивачів також звернув увагу суду, що державним реєстратором у порушення ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та п.п. 40,61 Постанови КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснив неправомірно держану реєстрацію,оскільки іпотекодержатель не надав державному реєстратору всіх документів, встановлених законодавцем для такої державної реєстрації, а саме: документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Посилаючись на вищевикладене позивачі просять відновити їх право власності на квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання незаконним рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47793361 від 16.07.2019, на підставі якого за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості та скасувати вищевказане рішення державного реєстратора. Представник відповідача АТ «Дельта Банк» вимоги [PERSON] не визнала і доводила наступне: позивачі [PERSON] і [PERSON] 02.03.2019 року отримали досудову вимогу про усунення порушення, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, копії яких додані до відзиву, посилаючись при цьому на п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, згідно якого рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним, в зв`язку з чим АТ «Дельта Банк» отримавши рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому міститься відмітка про вручення, засвідчена підписом, не мало сумнівів щодо дійсності його вручення, а також не зобов`язане перевіряти роботу відділення поштового зв`язку щодо правильності вручення поштових повідомлень. В обґрунтування законності звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом досудового врегулювання, представник відповідача АТ «Дельта Банк» посилається на умови, викладені в листі-вимозі, надісланій на адресу позивачів - « у разі не задоволення вимоги Банку банк розпочне процес звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», які регулюють саме досудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки». Суд вислухав сторони, їх представників, вивчив матеріали справи і встановив наступне: 23 липня 2012 року між позивачем [PERSON] та ПАТ АСТРА БАНК, укладений кредитний договір № 150102037129014. (а.с. 26-35). 23 липня 2012 року між ПАТ АСТРА БАНК та [PERSON] і [PERSON] укладений Іпотечний договір серія та номер ВРТ № 245077, зареєстрований в реєстрі за № 496, предмет іпотеки: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належна [PERSON] - 2/3 частини та [PERSON] - 1/3 частина (а.с. 18-25) 02 грудня 2013 року права вимоги по кредитному договору № 150102037129014 та Іпотечному договору серія та номер ВРТ № 245077, зареєстрованому в реєстрі за № 496 ПАТ АСТРА БАНК передані ПАТ «Дельта Банк». 16.07.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47793361 від 16.07.2019 на підставі якого за ПАТ «Дельта Банк» зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 496 23.07.2012 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1872844951101, номер запису про право власності: 32406131 під номером [ADDRESS] , належна на праві власності [PERSON] (2/3 частини) та [PERSON] (1/3 частина). Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. До правовідносин, що виникли між сторонами по даній справі застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу, ЗУ «Про іпотеку»,ЗУ «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», Постанови КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положення Іпотечного договору. Згідно положень частин 1,4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Судом встановлено, що Іпотечний договір між ПАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] та [PERSON] було укладено на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 150102037129014 від 23.07.2012 року. Частиною 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За приписами ч.1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання можливий лише в двох випадках: у випадкуукладення одночасно з іпотечним договором окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя та у випадку зазначення в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Судом встановлено і визнано сторонами, що окремий договір між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався. Дослідивши положення іпотечного договору, що регулюють порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку, що застереження про задоволення вимог іпотеко держателя в іпотечному договорі не міститься. Так, пунктом 5.7 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття іпотекодержателем такого права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається: за згодою Сторін Договору; за виконавчим написом нотаріусів, який вчиняється за рахунок іпотекодавця; за рішенням суду. Разом з тим, пунктом 5.2. Іпотечного договору у разі порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором та (або) іпотекодавцями зобов`язань за цим договором, іптекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі іпотеко держателем зазначається: стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання в строк, що не перевищує 30-ть робочих днів з моменту отримання вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналізуючи вищевказані положення договору суд доходить висновку, що вказані положення не регулюють порядок та механізм звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та не можуть вважатися застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, оскільки не відповідають вимогам встановленим ЗУ «Про іпотеку» для іпотечного застереження. Так, відповідно до ч.3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1,2 ст 37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З аналізу вищевказаної норми слідує, що іпотечне застереження повинно передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та містити посилання на перехід права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов`язання, що є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, відсутність в іпотечному договорі усіх вимог встановлених ЗУ «Про іпотеку» для застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, свідчить про відсутність такого застереження в іпотечному договорі та про відсутність правових підстав у АТ «Дельта Банк» для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та реєстрації права власності за собою на квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., в тому числі житловою площею 38,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, викладених у відзиві з приводу того, що положення про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки міститься в листі-вимозі, надісланій позивачам, в якій зазначено, що у разі не задоволення вимоги Банку банк розпочне процес звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», які регулюють саме досудовий порядок звернення стягнення. Так, відповідно до ч.1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З аналізу вищевказаної норми суд доходить висновку, що позасудове звернення стягнення може бути передбачено лише договором , а не листом-вимогою. Суд також згоден з позицією позивачів, стосовно того, що останні не отримували вимогу про усунення порушення. Суд не погоджується з твердження представника відповідача АТ «Дельта Банк» з приводу того, що позивачі отримали лист-вимогу 02.03.2019 року, обгргрунтовуючи це наявністю рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, враховуючи наступне. По-перше, вказані рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень не доводять факт надсилання АТ «Дельта Банк» та отримання позивачами [PERSON] та [PERSON] вимоги про усунення порушення, оскільки такі повідомлення можуть свідчити тільки про отримання поштового відправлення, проте не доводять факт надсилання та отримання саме вимоги про усунення порушення По-друге, судом встановлено, що підпис на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення, адресованому позивачу [PERSON] , відсутній, а інших доказів отримання позивачем поштового відправлення відповідачами до суду не надані. Що стосується державної реєстрації державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем на підставі іпотечного договору права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем ПАТ «Дельта Банк» суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Для визначення умов, підстав та процедури проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, переліку документів, необхідних для її проведення, прав та обов`язків суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умов, підстав та процедури взяття на облік безхазяйного нерухомого майна Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 р. затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. (далі по тексту - Порядок) Пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З аналізу вищевказаної норми вбачається, що державний реєстратор при прийнятті рішення про державну реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору повинен був першочергово перевірити наявність в такому договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Такої ж позиції дотримується законодавець, встановивши вимоги у статі 37 ЗУ «Про іпотеку», положення про те, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що не сам по собі іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації речового права, а наявне в ньому застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У випадку відсутності такого застереження державний реєстратор не має правової підстави для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Судом встановлено відсутність застереження про задоволення вимог іпотеко держателя в іпотечному договорі від 23.07.2012 року. Дослідивши матеріали реєстраційної справи, витребуваної судом, суд також доходить висновку, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав без документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником вимоги банку. Так, в матеріалах реєстраційної справи не міститься жодного документу, який би підтверджував факт завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги боржником [PERSON]. Крім того, в матеріалах реєстраційної справи, в якості документу, який би підтверджував факт завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги іпотекодавцем [PERSON] міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Дане повідомлення судом також не розцінюється, як доказ який би підтверджував факт завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги іпотекодавцем [PERSON] , оскільки опису вкладення, який би свідчив про те, що [PERSON] отримала саме вимогу про усунення порушення, до нього не додано. Судом встановлено, що вищевказаними діями державного реєстратора також, порушено вимоги п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Аналогічна позиція значена у постановах Великої палата Верховного суду від 24.04.2019 р. по справі №521/18393/16 та постанови від 23.01.2019 р. по справі №306/1224/16-ц. Вищевикладене свідчить, що державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергія Васильовича при прийнятті рішення про державну реєстраціюправ та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47793361 від 16.07.2019 на підставі якого за ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , допущені порушення діючого законодавства, що свідчить про неправомірність дій державного реєстратора, що призвели до порушення прав та інтересів позивачів, оскільки останні до прийняття державним реєстратором неправомірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були власниками вищевказаного об`єкту нерухомості, що підтверджується свідоцтвом про право власності №4-7027 від 20.09.1994 виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради. (а.с.54) Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частинами першою та другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. При наведених обставинах суд доходить висновку про порушення діями відповідачів з приводу переоформлення та перереєстрації спірного нерухомого майна прав позивачів як власників, що свідчить про необхідність відновлення порушеного права та визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора. Згідно ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що позивачами сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви у розмірі 5 244,76 гривень, судовий збір за подачу до суду фізичною особою заяви про забезпечення доказів в розмірі 384 гривень 20 копійок, а також судовий збір за подачу до суду фізичною особою заяви про забезпечення позову в розмірі 384 гривень 20 копійок, всього судового збору сплачено - 6 013,16 грн. З відповідача ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] і [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 2622 грн 38 коп кожному, з КП «Агенція реєстраційних послуг» - по 1152 грн 60 коп кожному.

Outcome: approved