Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 20 січня 2001 року в с. Гута-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області померла його баба [PERSON], яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [INFO]. На час відкриття спадщини разом із нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Згідно з дублікатом заповіту, посвідченого 07 травня 1997 року Луко-Мовчанською сільською радою, [PERSON] все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатимете на день смерті заповіла своєму онукові [PERSON] Заповіт не змінено та не скасовано. Після смерті баби відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,98 в умовних кадастрових гектарах на території Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка рахується за померлою на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0372953. Але в сертифікаті [PERSON] помилково по-батькові вказана як «Герасимівна» замість «Іванівна». За життя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено. І з цього приводу позивач звертався із відповідним оголошенням в газету «Наша газета» №17 (1119) від 26.04.2017 року. При зверненні до [PERSON] районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку (пай), позивач отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного, позивач просить встановити факт належності [PERSON], яка померла 20 січня 2001 року, сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0372953 площею 1,98 умовних кадастрових гектарах вартістю 5859 грн., виданого на імя [PERSON]; визнати за ним право в порядку спадкування на земельну ділянку №565 площею 1,5187 га розташовану на території Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району Вінницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка рахується за померлою 20 січня 2001 року [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявився, його представник подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Згідно з копіями свідоцтв про народження позивач є онуком [PERSON] (а.с.10, 11). Відповідно до копії заповіту від 07 травня 1997 року [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право своєму онукові - [PERSON] (а.с.12). Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20 січня 2001 року в с. Гута Мовчанська Жмеринського району (а.с.15). Як видно з копій витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, вищезазначений заповіт є чинним (а.с.13). Відповідно до копій довідок виконавчого комітету Лука-Мовчанської сільської ради, [PERSON] та [PERSON], яка померла 20 січня 2001 року дійсно являється однією і тією ж особою. [PERSON] постійно до дня своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]. На час відкриття спадщини разом з спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Позивач [PERSON] дійсно прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном (а.с.16, 17). Згідно з копією листа [PERSON] відділу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13 квітня 2017 року [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] РДА №130 від 28 травня 1997 року було видано сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН№0372953, площею 1,98 в умовних кадастрових гектарах на території Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18), який був зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №499 від 14 вересня 1997 року с. Лука Мовчанська КСП "Союз" (а.с.19). Відповідно до копії розпорядження [PERSON] РДА від 23 квітня 2008 року №265 "Про затвердження проекту землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Лука-Мовчанської сільської ради" та Списку померлих власників земельних часток (паїв), спадкоємцям яких будуть передаватися у власність земельні ділянки на території Лук0-Мовчанської сільської ради та видаватися державні акти після оформлення спадщини за [PERSON] рахується земельна ділянка №565, площею 1,5187 га (а.с.20, 21-22). Як видно з копії оголошення в пресі, сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН№037295 було втрачено (а.с.23). Згідно з копією постанови державного нотаріуса [PERSON] районної державної нотаріальної контори від 25 травня 2017 року №785/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну ділянку, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи (а.с.24). Відповідно до інформації, яка надана державним нотаріальним архівом Вінницької області спадкову справу на майно померлої [PERSON] по фонду [PERSON] районної державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.35). Згідно з заявою [PERSON], яка проживає в [INFO], [PERSON] та [PERSON], яка померла 20 січня 2001 року в с. Гута Мовчанська Жмеринського району дійсно являється однією і тією ж особою. Ця заява посвідчена секретарем виконкому Плебанівської сільської ради Шаргородського району 21 липня 2017 року (а.с.45). Відповідно до заяви [PERSON], яка проживає в [INFO], [PERSON] та [PERSON], яка померла 20 січня 2001 року в с. Гута Мовчанська Жмеринського району дійсно являється однією і тією ж особою. Ця заява посвідчена секретарем виконкому Плебанівської сільської ради Шаргородського району 04 серпня 2017 року (а.с.46). Ці докази суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та визнані сторонами. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Враховуючи те, що у правовстановлюючому документі сертифікаті про право на земельну частку (пай) серії ВН №0372953, виданого [PERSON] допущено помилку - по батькові вказано «Герасимівна» замість «Іванівна», а також через його втрату спадкоємець позивач [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла 20 січня 2001 року, на земельну частку (пай), яка рахується за спадкодавцем. В даному випадку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved