Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

21 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка зазначила, що 08 червня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що Кубряцькою сільською радою Веселинівського району Миколаївської області було зроблено відповідний актовий запис № 1. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, і в січні 2014 року вона переїхала проживати до своєї матері в смт. Веселинове Миколаївської області. З того часу вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Спільних дітей не мають. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливими. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 08 червня 2013 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Кубряцькою сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за відповідним актовим записом № 1. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, і в січні 2014 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Спільних дітей не мають. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Ск України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Враховуючи те, що шлюбні відносини сторони фактично припинили, любов та повага між ними відсутні, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права,що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. В частині позовних вимог щодо відновлення дівочого прізвища "[PERSON]" суд відмовляє з наступних причин. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 08 червня 2013 року Кубряцькою сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, дошлюбне прізвище позивачки - "[PERSON]". На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині зміни прізвища позивачки на дівоче до першого шлюбу «[PERSON]» слід відмовити, оскільки дошлюбне прізвище позивачки до цього шлюбу було «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: partial