Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

16 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DOXRRX37300104 від 20 червня 2007 року у розмірі 30 480 грн. 50 коп. Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DOXRRX37300104 від 26 вересня 2007 року в розмірі 52 699 грн. 77 коп. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8 520 грн. на термін до 20 червня 2009 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановлених кредитним договором. Свої зобовязання за вказаним договором відповідач не виконав, у звязку з чим станом на 21 липня 2016 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 152 360 грн. 96 коп., яка складається з наступного: 6068 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом, 27259 грн. 84 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2596 грн. 16 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 108704 грн.78 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500,00 штраф (фіксована частина), 7231 грн. 47 коп. штраф (процентна складова). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 02 грудня 2013 року з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" уже стягувалась заборгованість за кредитним договором № DOXRRX37300104 від 26 вересня 2007 року, яка станом на 31 липня 2013 року становила 106 043 грн. 05 коп., що складалась з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 924 грн. 71 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 27 259 грн. 84 коп.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 2 596 грн. 16 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 63 736 грн. 48 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та 5 025 грн.86 коп. штраф (процентна складова). Дане рішення частково було виконане відповідачем, а саме: погашено тіло кредиту у розмірі 856 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 5 025 грн. 86 коп.(а.с. 5) З огляду на те, що частина вищевказаної заборгованості у сумі 152 360 грн. 96 коп. стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року у розмірі 106 043 грн. 05 коп., позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 21 липня 2016 року становить 52 699 грн. 77 коп., яка розраховується наступним шляхом 152 360 грн. 96 коп. - (106 043 грн. 05 коп. - 6 381 грн. 86 коп.), де 152 360 грн. 96 коп. сума заборгованості станом на 21 липня 2016 року, 106 043 грн. 05 коп. сума заборгованості станом на 31 липня 2013 року, яка стягнута за рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 6 381 грн. 86 коп. сума погашеної заборгованості, яка стягнута за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Крім того, в уточненій позовній заяві позивач зазначає про судовий наказ Харцизького міського суду Донецької області від 15 травня 2008 року, яким з відповідача на користь банку стягнуто 10 033 грн. 58 коп. (а.с. 4). Позивач просить не враховувати цей судовий наказ при визначені розміру заборгованості [PERSON] за цим кредитним договором, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року стягнута заборгованість за весь період з 26 вересня 2007 року по 31 липня 2013 року, тобто і за період, за який винесено судовий наказ 2008 року. Враховуючи наведене позивач просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52 699 грн. 77 коп. та понесені ним судові витрати. 25 травня 2017 року заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що доводи позивача викладені в уточненій позовній заяві є недоведеними, а саме не доведений факт укладення кредитного договору № DOXRRX37300104 від 26 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на необґрунтованість рішення, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначив наступне. Висновок суду про те, що позивачем не доведено факт укладення з відповідачем кредитного договору, заборгованість за яким є предметом спору, не відповідає фактичним обставинам справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем спочатку була подана позовна заява, в якій зазначено Кредитним договір № DOXRRX37300104 від 20 червня 2007 року. Крім того, позивачем надані усі наявні докази в підтвердження існування кредитних правовідносин між сторонами. В процесі розгляду справи позивач надіслав уточнену позовну заяву, в якій було зазначено, що Кредитний договір № DOXRRX37300104 має дату укладання 26.09.2007 року. Судом не враховано, що зазначення такої дати укладання Кредитного договору є очевидною технічною помилкою, оскільки вірною датою є 20 червня 2007 року. Номер договору є ідентифікуючою ознакою і договір укладений в іншу дату не може містити такий самий номер. Також до уточненої позовної заяви позивачем був наданий розрахунок заборгованості станом на 19 липня 2016 року, в якому чітко зазначений номер та дата укладання кредитного договору, а саме № DOXRRX37300104 від 20 червня 2007 року. Судом не було надано взагалі оцінки зазначеним фактам, наявним доказам по справі, які позивач надав в обґрунтування своїх доводів за даною позовною заявою з урахуванням позовної заяви. Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. Висновок суду ґрунтується на тому, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про факт укладання сторонами кредитного договору № DOXRRX37300104 від 26.09.2007 року, а також відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили, що в уточненій позовній заяві від 20 лютого 2017 року допущена описка в частині зазначення дати укладання кредитного договору. Але з такими висновками суду апеляційний суд погодитися не може. З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2007 року [PERSON] підписав заяву № DOXRRX37300104, чим погодився, що дана Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) і Тарифами банку, складає між ним та Банком кредитно-заставний договір (а.с.8). Зі змісту вказаної заяви позичальника вбачається, що банк надав [PERSON] строковий кредит у сумі 8520 грн. 00 коп. на строк 24 місяців з 20 червня 2007 року по 20 червня 2009 року включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 204 грн. 48 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1420 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) строки. Вказаною заявою позичальника також встановлено, що погашення заборгованості здійснюється з 20 по 25 число кожного місяця і в цей строк позичальник повинен надавати Банку щомісячний платіж у сумі 606 грн. 21 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п.4.2. Умов, при порушенні позичальником зобовязань із погашення Кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11.83% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. 23 березня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку заборгованість у розмірі 52 699 грн. 77 коп. за кредитним договором № DOXRRX37300104 від 26.09.2007 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором № DOXRRX37300104 від 20 червня 2007 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON], станом на 19 липня 2016 року відповідач має заборгованість 152 360 грн. 96 коп., яка складається з: 6068 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом, 27 259 грн. 84 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2596 грн. 16 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 108 704 грн. 78 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 штраф (фіксована частина), 7231 грн.47 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 75-76). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DOXRRX37300104 від 20 червня 2007 року у розмірі 96 043 грн. 05 коп. Крім того, стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 000 грн., а всього заборгованість у сумі 106 043 грн. 05 коп. (а.с. 5). Із мотивувальної частини рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року вбачається, що стягнута з [PERSON] заборгованість складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 924 грн. 71 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 27 259 грн. 84 коп.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом у розмірі 2 596 грн. 16 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 63 736 грн. 48 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та 5 025 грн.86 коп. штраф (процентна складова). (а.с. 5). Як зазначив позивач, дане рішення частково виконане відповідачем на суму 6 381 грн. 86 коп. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами укладався кредитний договір № DOXRRX37300104 саме 26.09.2007 року. Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підстави позову, а відповідач предявити зустрічний позов. При розгляді справи суд не виконав у повному обсязі покладені на нього ч. 4 ст. 10 та іншими нормами ЦПК обов'язку забезпечити змагальний процес, сприяти у здійсненні сторонами своїх процесуальних прав і обов'язків, оскільки не запропонував позивачу надати відповідні докази, уточнити позов, не з'ясував фактичних обставин, а просто формально підійшов до розгляду справи, самоусунувшись від інших своїх процесуальних обовязків. Зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що кредитні відносини між сторонами виникли на підставі кредитного договору № DOXRRX37300104 від 20 червня 2007 року (а.с.2-3). Натомість в уточненій позовній заяві позивачем зазначено кредитний договір № DOXRRX37300104, укладений 26.09.2007 року (а.с.72-73). В апеляційній скарзі заявник зазначає, що дата укладення кредитного договору 26.09.2007 року в уточненій позовній заяві є очевидною технічною помилкою. Апеляційний суд приймає зазначене до відома, оскільки зясування підстави позову має суттєве значення для встановлення судом фактів матеріально-правового значення для вирішення спору по суті. Ураховуючи обставини, якими обґрунтовувалися позивачем вимоги, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 31 ЦПК України, відповідно до ст. 214 ЦПК України суду першої інстанції необхідно було уточнити позовні вимоги та встановити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У порушення зазначених норм процесуального права суд докази надані позивачем не прийняв до уваги, не надав їм оцінку у сукупності, та не встановив обставин справи на підтвердження яких ці докази надані та ухвалив помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин, виконання зобовязання кредитором щодо надання коштів, та боржником - щодо їх повернення в обумовлений сторонами строк. З огляду на те, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року у встановленому порядку скасовано не було, апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2017 року скасував рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2017 року за вимогами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 068 грн. 71 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 27 259 грн. 84 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2596 грн. 16 коп., закривши провадження в цій частині. Щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором, апеляційний суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Із позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором нарахував пеню станом на 21 липня 2016 року у розмірі 108 704 грн. 78 коп. Проте, 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Національний банк України з метою забезпечення реалізації ст. 2 цього Закону листом від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Також на виконання ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, в якому п.16 та п. 26 зазначено м. Іловайськ та м. Краматорськ Донецької області. Як вбачається з матеріалів справи, боржник [PERSON] проживає за адресою: [INFO], зареєстрований: [INFO].(а.с. 47) Однак ПАТ КБ «Приватбанк» на вказане уваги не звернув та з 14 квітня 2014 року нараховував пеню, яка зазначена в наданому розрахунку заборгованості. Оскільки застосування штрафних санкцій у спірній ситуації на підставі Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є неправомірним, апеляційний суд визнає за необхідне стягнути з відповідача нараховану пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором лише за період з 1 серпня 2013 року (рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року заборгованість по кредитному договору, в тому числі і за пенею, стягнута станом на 31 липня 2013 року) до 14 квітня 2014 року. Згідно наданого розрахунку ставка пені за порушення строків розрахунків становить 0,15000 за кожен день прострочення (а.с. 6). Для зясування розміру пені за вказаний період, апеляційний суд визначає суму заборгованості на 1 серпня 2013 року, що складається з тіла кредиту 6924 грн.71 коп. та відсоткам за користування кредитом у розмірі 27 259грн. 84 коп. і становить 34 184 грн. 55 коп.(6924,71 + 27 259,84), перемножує цю суму на ставку пені 0,15, отримане множення 5127,68 слід поділити на 365 днів у році, після чого отриманий результат 14,04 грн. помножити на кількість днів прострочення зобовязання 256 днів, що становить 3596 грн. 40 коп. Таким чином, до стягнення з [PERSON] підлягає кредитна заборгованість у вигляді пені за затримку розрахунку за період з 1 серпня 2013 року до 14 квітня 2014 року у розмірі 3596 грн. 40 коп. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 699 грн. 77 коп. Позовні вимоги задоволені у розмір 3596 грн. 40 коп. За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн.(а.с. 1), за подання уточненої позовної заяви 1378 грн. (а.с. 78), за подачу апеляційної скарги сплатив 1760 грн.(а.с. 111), а всього 4516 грн., тобто з урахуванням задоволених позовних вимог на користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 308 грн. 18 коп. (3596,40 х 4516) : 52 699,77 Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.: Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial