Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Агрон" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що 10.03.2016 року його було прийнято на посаду директора Філії №5 TOB «Агрон» відповідно до наказу №20-к. Наказом №62/1-к від 07.09.2016 року позивача звільнено з посади директора Філії №5 TOB «Агрон» з 07.09.2016 року, на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я з боку власника. Дане звільнення відбулося на підставі акту фасування сировини «Карбаміду», згідно з розпорядження на фасування №57 від 26.08.2016 року та №58 від 29.08.2016 року та пояснювальної записки. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним та таким, що вчинене з порушенням конституційних прав та чинного трудового законодавства України з наступних підстав. Позивач зазначив, що 27.08.2016 року о 12:30 год. прийшли вагони з сировиною «Карбамід» (насипом), які були опломбовані постачальником TOB «Мілком», та почалося розвантаження на склади. Після розвантаження склади було опломбовано та закрито завідуючою складом [PERSON] 28.08.2016 року він прибув на роботу, завідуючою складом філії №5 було перевірено всі замки та пломби на складах Філії №5, де зберігалася сировина «Карбамід» (насипом), та остання відкрила склади, та з іншими працівниками почали фасування Карбаміду» у тару для фасування. При фасуванні готової продукції було зафасовано 130,50 тон в мішкотару по 750 кг. кількістю 174 штуки та 109,65 тон в мішкотару по 50 кг. кількістю 2193 штуки. При цьому було виявлено недостачу в кількості 580 кг. Залишок сировини насипом (змітки) складав 395 кг. Фасування закінчене 02.09.2016 року, коли і виявлено недостачу сировини. Після фасування сировини «Карбаміду», завідуючою складом та працівниками Філії №5 було виявлено невідповідність ваги пофасованої в тару сировини «Карбамід» прийнятої на склад в тарі згідно акту фасування та прийнятої сировини «Карбамід» від постачальника в вагонах (насипом) відповідно до акту прийому сировини від 27.08.2016 року. Про виявлення даної недостачі позивачем було негайно повідомлено до головного офісу TOB «Агрон». Лише 07.09.2016 року представники головного офісу прибули для встановлення недостачі та цього ж дня було проведено комісійну інвентаризацію мінеральних добрив мішкотари, відповідно до якої увесь товар відповідав кількості та перебував у належному стані. Цього ж дня позивача та завідуючу складом було наказом відсторонено від виконання обов'язків. Потім у позивача було відібрано пояснювальну записку по данному факту. Оскільки позивача звільнено без будь-яких законних підстав, то він вимушений був звернутися із позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на заперечення, яке додав до матеріалів справи. При цьому пояснив, що підстави для задоволення позову відсутні, позивача звільнено у зв»язку із втратою довіри без порушення норм чинного законодавства, оскільки на підприємстві виникла недостача продукції з вини позивача, що підтверджується відповідним актом від 07.09.2016 рок, з доповідної записки працівників охорони вбачається халатне ставлення позивача до збереження ним матеріальних цінностей, що призвело до виникнення недостачі продукції. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтями 10,60 ЦПК покладений на сторони у справі. Судом встановлено, що 10 березня 2016 року [PERSON] було прийнято на посаду директора Філії №5 ТОВ «Агрон» відповідно до наказу №20-к ( а.с.8,64). 25 березня 2016 року між ТОВ «Агрон» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, однак посадову інструкцію позивач не підписував. Даним договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність встановлено, що [PERSON], як Директор філії, зобов»язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження втрати, пошкодження, знищення або іншим чином завдання збитків матеріальним цінностям підприємства. 07.09.2016 року позивача відсторонено від виконання службових обов»язків директора філії, за систематичне невиконання поставлених задач відносно його діяльності, як директора філії №5 та відсутністю контролю за виконанням поставлених завдань, до з»ясуваня всіх обставин головним офісом ТОВ «Агрон» та прийняттям рішення, на підставі наказу генерального директора ТОВ «Агрон» №6 (а.с.78). 07.09.2016 року наказом №62/1-К генерального директора ТОВ «Агрон» позивача звільнено з посади директора Філії №5 ТОВ «Агрон» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України у зв»язку з втратою довір»я з боку власника, підстава: Акт фасування карбаміду, згідно розпорядження на фасування №57 від 26 серпня 2016 року, та №58 від 29 серпня 2016 року, пояснювальна записка ( а.с.а.с.10,11,116,117). З даного акту фасування карбаміду вбачається недостача 0,5804 тон. (насипом). В пояснювальній записці від 07.09.2016 року позивач вказав, що факт недостачі він пов»язує з недосипом карбаміду заводом-виробником в один із вагонів. Судом встановлено, що службова перевірка по даному факту не проводилась. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 (зі змінами) роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (п.2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Таким чином роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справі №6-100цс16 від 20.04.2016 року, на які також посилається представник відповідача в запереченні, зазначено, що: Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обовязкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довіря може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен зясувати: чи становить виконання операцій, повязаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обовязків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Отже, для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв'язку з втратою довіри підставою для розірвання трудового договору є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Власник зобов'язаний у разі спору довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуваючи на посаді директора філії №5 ТОВ «Агрон» до дисциплінарної відповідальності жодного разу не притягувався, представником відповідача в ході судового засідання не доведено, що факт нестачі сировини «Карбаміду» виявленої 07.09.2016 року стався з вини позивача, а сам факт нестачі без доведення вини працівника не може бути достатньою підставою для недовіри та звільнення позивачки з роботи за пунктом 2 ст.41 КЗпП України. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] звільнений з посади директора філії №5 ТОВ «Агрон» незаконно, тому є всі підстави для задоволення позову [PERSON] до ТОВ «Агрон» в частині поновлення на роботі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до абзацу третього пункту другого Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні начисло відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100) Отже, виходячи із довідки про заробітну плату позивача (а.с.98) наданої відповідачем, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу має складати 14 тисяч 396 грн. виходячи з наступного розрахунку: ( 2537 грн.07 коп. зарплата за серпень) + (2537 грн.07 коп. зарплата за липень) = 5074 грн.14 коп. : 43 робочих дні =118 грн. середнього заробітку х 123 дні вимушеного прогулу =14 тис. 396 грн. Згідно ч. 1, 3 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved