Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

19 листопада 2013 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2010 року між сторонами у справі укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу необхідну їй суму грошових коштів у розмірі 5 100 доларів США, що на момент укладання договору було еквівалентно 40 593,96 грн., які остання в подальшому зобов'язувалася повернути позивачу із грошей, отриманих за продаж квартири [ADDRESS], про що власноруч написала відповідну розписку. Також позивач зазначає, що 20 вересня 2013 року ним відповідачу було надіслано письмову вимогу, проте даний лист залишився без відповіді та був проігнорований позичальницею, що свідчить про факт відмови [PERSON] від виконання взятих на себе зобов'язань по поверненню позики в односторонньому порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що у листопаді 2010 року вона звернулась до ТОВ "Ріелторська компанія "Золоті Ворота", директором якої є [PERSON], з питання надання посередництва у відчуженні належної їй на праві приватної власності двокімнатної квартири [ADDRESS]. В подальшому стало відомо, що на належну відповідачу квартиру було накладено арешт, у зв'язку з чим покупець відмовився купувати належну відповідачу квартиру. Оскільки власних коштів для повернення завдатку [PERSON] Не мала, вона позичила у [PERSON] 5100 доларів США, які зобов'язувалася повернути йому після продажу належної їй на праві власності квартири. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не оспорювалось у поясненнях сторін, що позивачем [PERSON] 30 грудня 2010 року було надано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 5100 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 40 593,96 грн., які [PERSON] зобов'язувалася повернути позивачу із грошей, отриманих за продаж квартири [ADDRESS], про що власноруч написала відповідну розписку. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідач визнає факт отримання 5100 доларів США, тому суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, а саме відносин позики, оскільки договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Частиною 1 ст. 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила факт укладення договору позики з [PERSON] на суму 5100 доларів США. Зазначила, що в зв'язку з тимчасовими її особистими фінансовими труднощами, вона, уклавши з позивачем договір позики, повернула покупцеві завдаток, який вона отримала на підставі умов попереднього договору купівлі-продажу належної їй квартири. На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписку [PERSON] від 30 грудня 2010 року. (а.с. 5) Відповідно до частин 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2013 року [PERSON] відповідачу надіслав письмову вимогу про повернення нею грошових коштів, отриманих [PERSON] у борг, проте даний лист залишився без відповіді та був проігнорований позичальницею, що свідчить про факт відмови [PERSON] від виконання взятих на себе зобов'язань по поверненню позики в односторонньому порядку. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем станом на 12 листопада 2013 року становить 40 764,30 грн. (за курсом НБУ станом на день пред"явлення позову 100 доларів США - 799,30 грн.), що еквівалентно 5100 доларів США. За таких обставин, вимога позивача про стягнення 40 764,30 гривень підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: approved