Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Жданівської сільської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач є її донькою та матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка з лютого 2018 року проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, а мати дитини її життям не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, від надання матеріальної допомоги на утримання доньки відмовляється. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, а тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , призначити позивача її опікуном, передати дитину під опіку позивача, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1100 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11.05.2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримує позов з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задоволити. Відповідач, будучи завчасно та належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримує позов, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. З огляду на вік думка малолітньої дитини не заслуховувалася. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 9), серії [NUMBER] (копія на а.с. 10) підтверджено, що відповідач є донькою позивача та матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачем (а.с. 11). З довідки-характеристики № 184 від 25.03.2019 року (а.с. 12), а також довідки Качанівського ЗДО від 28.03.2019 року (а.с. 13) встановлено, що відповідач участі у вихованні та догляді за своєю донькою [PERSON] , [INFO] , не приймає. Догляд за дитиною здійснює бабуся [PERSON] , яка приводить дитину до закладу дошкільної освіти, відвідує батьківські збори, цікавиться її успіхами та несе усі необхідні витрати. Мати дитини в закладі дошкільної освіти жодного разу не бачили. З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.03.2019 року (а.с. 14) вбачається, що [PERSON] здійснює догляд і виховання своєї онуки [PERSON] Матеріально побутові умови проживання дитини нормальні. Дитина має належний догляд і умови проживання. З відповідних висновків про стан здоров`я від 26.03.2019 року (копія на а.с. 15, 16) встановлено, що [PERSON] , [INFO] та її бабуся [PERSON] , [INFO] , здорові. Рішенням виконавчого комітету Жданівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 32 від 23.05.2019 року (копія на а.с. 27) вирішено надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно доданого до рішення висновку виконкому Жданівської сільської ради (Органу опіки та піклування) (а.с. 28-31) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно [PERSON] , [INFO] , є доцільним і буде в інтересах дитини. Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги те, що відповідач виявляє повну бездіяльність щодо свого обов`язку з утримання та виховання власної дитини, не цікавиться нею та не виконує своїх батьківських обов`язків з її виховання, не надає матеріальної допомоги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки знайшов своє підтвердження, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина проживає разом із бабусею, яка в свою чергу піклується про неї та забезпечує усім необхідним, суд, приймаючи до уваги ст. 167 СК України, ст.ст. 58-60 ЦК України, вважає доцільним встановити над нею опіку, призначивши її опікуном - [PERSON] , [INFO] , та передати малолітню [PERSON] , [INFO] під опіку [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд вважає за необхідне довести до відома відповідача, що згідно із ч. 1 ст. 169 СК України вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Враховуючи викладене, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи від пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 58-60 ЦК України, ст.ст. 150, 164, 166, 167, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved