Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] (надалі\~позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (надалі відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Держгеокадастру у м. Рівне, в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить визнати недійсною та скасувати технічну документацію по складанню державного акта про право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування частин житлового будинку та господарських будівель [PERSON] в [ADDRESS], виготовлену [PERSON] підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» (замовлення №1256 від 27 січня 2000 року). Вказує, що рішенням Рівненської міської ради від 23 грудня 1999 року №209 йому було передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель за адресою: м. Рівне, вул. Некрасова, 5. 27 січня 2000 року він замовив у відповідача (замовлення №1256) технічну документацію по складанню державного акта на право приватної власності на землю на підставі вищевказаного рішення. Технічна документація була виготовлена і на підставі цієї документації йому був виданий 16 березня 2000 року Державний акт серії РВ 01290, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1280. В Державному акті кадастровий номер земельної ділянки не зазначався. Для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) він 03 серпня 2015 року уклав договір №67-2015-08-Г з ФОП [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація була виготовлена виконавцем, і в процесі виконання його було повідомлено про те, що виконавцем технічної документації по складанню державного акта про право приватної власності на землю, Рівненським міським бюро технічної інвентаризації, у 2000 році та у 2002 році при видачі державних актів на право приватної власності на землю йому і сусідам - власникам квартири [ADDRESS], були допущені грубі помилки в каталогах координат, в кадастрових планах, в протоколі погодження меж та не було враховано межі земельних ділянок, які в натурі збігаються з стінами будівель та з огорожами. Із заявою і виготовленою документацією для внесення відомостей до Державного земельного кадастру він звернувся до Державного кадастрового реєстратора. Рішенням №РВ-5600136062016 від 14 червня 2016 року державним реєстратором [PERSON] йому було відмовлено у внесенні відомостей, оскільки відповідно до розробленої та поданої на державну реєстрацію технічної документації із землеустрою виявлено невідповідність (накладки та розриви) із земельною ділянкою, яка вказана суміжною в описі меж від А до Б (землі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] JI.C., [PERSON]П.) з кадастровим номером 5610100000:01:041:0005 та в звязку з знаходженням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Він звернувся з заявою щодо здійснення перевірки відповідності виготовленої технічної документації на земельну ділянку і виправлення помилок до відповідача, на що отримав відповідь про те, що земельний відділ підприємства ліквідовано у 2012 році, з того часу у підприємства відсутні відповідні ліцензії на здійснення діяльності на проведення землевпорядних робіт. Для присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, встановлення меж земельної ділянки, які б відповідали фактичним межам земельної ділянки, необхідно визнати недійсною технічну документацію, яка виготовлена з помилками, скасувати її, що дасть йому змогу отримати дозвіл на виготовлення нової технічної документації, виправити допущені помилки. Відповідач [PERSON] підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», діючи через представника [PERSON], заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідно до замовлення позивача №1256 від 27 січня 2000 року [PERSON] підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено план земельної ділянки, що передавалася у приватну власність [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. На зазначеному плані були зазначені координати цієї земельної ділянки. Сам план було погоджено з Рівненським міським управлінням земельних ресурсів та землевласником [PERSON] Також, було складено каталог координат земельної ділянки та перевірено їх. Окрім цього, 07 лютого 2000 року обстежено і погоджено межі земельної ділянки. В подальшому, з урахування зазначених документів технічної документації по складанню державного акта на право власності на землю, 16 березня 2000 року було видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1280. Зазначені обставини свідчать про те, що технічна документація на земельну ділянку була виконана з дотриманням вимог чинного законодавства, координати земельної ділянки виміряні і проставлені вірно, про що свідчать результати їх погоджень і перевірок. Також зазначені обставини вказують на час, коли позивач отримав зазначені документи та ознайомився з ними і відповідно, з того часу розпочався перебіг строків позовної давності. Окрім того, вказує, що зазначена технічна документація по складанню державного акта була виготовлена у 2000 році згідно проведених геодезичних робіт з вирахуванням площі землекористування по координатах точок. Геодезична привязка кутів повороту меж землеволодіння виконувалася з точок теодолітних ходів. Межею (від. т. 7 до т.8) на той час існувала металева огорожа, а кути поворотів меж були закріплені стовпами існуючої огорожі - металевими штирями. Станом на 2015 рік, під час виготовлення технічної документації ФОП [PERSON], попередні межові знаки не були збережені, змінилася конструкція огорожі, яка має інші розміри, отже, за основу бралися інші межові знаки і тому наявні розбіжності в координатах і відповідно в розмірах. Також необхідно врахувати те, що змінилася площа квартири. Тому на 2000 рік і на 2015 рік геодезичні роботи з вирахуванням площ землекористування проводилися по різних координатах точок. Геодезична привязка кутів повороту меж землеволодіння також виконувалася з точок теодолітних ходів, які мали відмінності. З огляду на вимоги законодавства, відповідач вказує, що документація із землеустрою є підставою для формування відповідної земельної ділянки для передачі її у приватну власність. Документом, що посвідчує приватну власність на землю є Державний акт на право власності на землю. Спосіб захисту прав, обраний позивачем за наявності у позивача ніким не оспорюваного Державного акта на цю земельну ділянку та з врахуванням, що технічна документація немає ознак юридичного акта, не передбачений законодавством. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Відповідач [PERSON], діючи як особисто, так і через представника [PERSON], заперечує проти задоволення позову, оскільки технічна документація по складанню державного акта про право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування частин житлового будинку та господарських будівель не є угодою та рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, тому обраний позивачем спосіб захисту його прав не відповідає законному. Як вбачається із технічної документації по складанню державного акта про право приватної власності на землю було виготовлено план земельної ділянки, яка передавалася у власність [PERSON] На зазначеному плані були встановлені та перевірені координати земельної ділянки. План було погоджено із Рівненським міським управлінням земельних ресурсів та [PERSON] Також межі земельної ділянки було погоджено та обстежено. На підставі технічної документації було видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстровано в Книзі державних актів. Зазначене свідчить про те, що технічна документація була виготовлена із дотриманням чинних на той період нормативно-правових актів, координати та межі земельної ділянки було встановлено вірно, про що свідчить їх перевірка та погодження. Тому відсутні підстави для скасування вказаної технічної документації. Також позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність, оскільки позивач пояснив суду те, що про наявні в технічній документації помилки та розбіжності він знав при її виготовленні, тобто в 2000 році, при цьому він її погодив та не оскаржував. Таким чином на час подання позову про зобовязання розробника технічної документації виправити помилки в такій технічній документації, а в подальшому про її визнання недійсною та скасування, позивач пропустив строк звернення до суду. Позивачем та його представником були заявлені клопотання про виклик та допит свідка, витребування доказів, залучення співвідповідачів та третіх осіб, які судом задоволено. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та представників відповідачів, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Рівненської міської ради від 23 грудня 1999 року №209 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: вул. Некрасова, 5 м. Рівне, площею 299 кв.м. За замовленням [PERSON] №1256 від 27 січня 2000 року Рівненським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено Технічну документацію по складанню державного акта на право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських будівель [PERSON] в [ADDRESS]. 16 березня 2000 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії РВ 01290, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1280, згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0299 га, яка розташована в [ADDRESS]. 03 серпня 2015 року позивач з метою присвоєння вищевказаній земельній ділянці кадастрового номера і встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) уклав з ФОП [PERSON] договір №67-2015-08-Г на проведення землеустрою. Виконавцем робіт ФОП [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS]. 03 червня 2016 року позивач звернувся до Управління Держгеокадастру у м. Рівному Рівненської області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, до якої долучив виготовлену ФОП [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Рішенням №РВ-5600136062016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 14 червня 2016 року державний кадастровий реєстратор відмовив [PERSON] у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, в зв'язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: відповідно до розробленої та поданої на державну реєстрацію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: м. Рівне, вул. Некрасова, 5/1, виявлено невідповідність (накладки та розриви) із земельною ділянкою, яка вказана суміжною в описі меж від А до Б (землі гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] JI.Є, [PERSON]П.) з кадастровим номером 5610100000:01:041:0005; знаходженням межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; та рекомендовано привести у відповідність до чинного законодавства дану технічну документацію із землеустрою та відповідно обмінний файл уникнувши неспівпадіння між суміжними земельними ділянками. 06 липня 2016 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» із заявою щодо здійснення перевірки відповідності виготовленої підприємством технічної документації на його земельну ділянку та суміжні земельні ділянки, в якій, в разі встановлення невідповідності і виявлення помилок, допущених спеціалістами підприємства, просив внести відповідні зміни в документацію і ініціювати внесення змін у відповідні реєстри. 19 липня 2016 року [PERSON] підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» позивачу відмовлено у задоволенні заяви, в зв'язку з ліквідацією у 2012 році земельного відділу підприємства та відсутністю ліцензій на здійснення діяльності на проведення землевпорядних робіт. Позивач, звертаючись до суду, просить визнати недійсною та скасувати технічну документацію по складанню державного акта про право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування частин житлового будинку та господарських будівель [PERSON] в [ADDRESS], виготовлену [PERSON] підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» (замовлення №1256 від 27 січня 2000 року), вказуючи, що це є ефективним способом захисту його порушеного права, який не суперечить закону. [PERSON] до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] до ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. [PERSON] до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року N 7 виходячи з положень статей 8, 124 Конституції ( 254к/96-ВР ), статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України (2768-14) (далі - ЗК), глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України (435-15) (далі - ЦК), статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) (далі - ЦПК), статті 12 Господарського процесуального кодексу України (1798-12) (далі - ГПК) судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами; про розподіл несільськогосподарських угідь при ліквідації сільськогосподарських підприємств, установ, організацій; про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража; про визнання недійсною відмови в наданні у постійне користування земельних ділянок юридичним особам; про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність, а також іноземним державам; про вирішення спорів, пов'язаних з орендою землі; про встановлення та припинення дії земельних сервітутів; про примусове припинення права на земельну ділянку з передбачених ЗК ( 2768-14 ) підстав; про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування об'єкта, щодо якого порушується питання про вилучення (викуп) земельної ділянки; про вирішення спорів щодо проведення розвідувальних робіт на землях, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб; про вирішення майнових спорів, пов'язаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства; про відшкодування витрат сільсько- та лісогосподарського виробництва; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку; про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; про вирішення спорів щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, сервітутів; про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК (2768-14) компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується. [PERSON] до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. [PERSON] до ст.ст. 80, 81 ЗК України суб'єктами права власності на землю є зокрема громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). [PERSON] до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. [PERSON] до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". [PERSON] до ст. 22 ЗК України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів (ч.1 ст. 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ). Таким чином на час розгляду справи у суді власниками суміжних земельних ділянок, за адресою: вул. Некрасова, 5, м. Рівне є позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що визнано сторонами в судовому засіданні, та право власності на вказані земельні ділянки посвідчується державними актами. Вказані правовстановлюючі документи є чинними. В редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, відповідно до норм ст. 10 ЗК України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ до відання міських [PERSON] народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. [PERSON] до ст. 6 ЗК України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ, у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. [PERSON] до ст. 17 ЗК України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ, у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Рішенням Рівненської міської ради від 23 грудня 1999 року 2 скликання «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» вирішено передати [PERSON] у приватну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: вул. Некрасова, 5 м. Рівне, площею 299 кв.м., на підставі чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України, від 26 грудня 1992, № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок". Надалі [PERSON] вжито заходів для отримання правовстановлюючого документу на передачу йому у приватну власність земельної ділянки - державного акту, а саме виготовлення технічної документації. [PERSON] до п. 1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, затвердженої\~наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43, у редакції, чинній на час виготовлення оспорюваної технічної документації, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає:\~виписку\~\~з\~\~рішення\~\~відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність\~\~або\~\~продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші, цивільно-правові угоди), рішення суду; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий\~\~план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат\~\~поворотних\~\~точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Розділ 2 вказаної інструкції передбачає детальний порядок складання державного акта. Таким чином з аналізу вказаних норм вбачається, що такого способу захисту, як визнання недійсною технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки та її скасування ні Земельним (ст.152) ні Цивільним (ст.ст.15,16) кодексом України не передбачено. Можливість визнання судом недійсною технічної документації із землеустрою та її скасування не передбачена і\~п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства про розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7. Виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку - це відносини, що виникають між замовником та розробником такої документації, вона фіксує проведені роботи та встановлення порушень при її виготовленні може оцінюватись судом відповідно до вимог\~ст. 212 ЦПК України лише при оспорюванні правовстановлюючого документу, який був виданий на підставі такої документації. Визначення поняття «технічна документація із землеустрою» дано в\~ст. 1 Закону України «Про землеустрій». [PERSON] до якої технічна документація із землеустрою є сукупністю текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Як окремі матеріали, що включаються до технічної документації так вона в цілому не є підставою виникнення цивільних прав і обовязків (юридичним фактом) в розумінні ст. 11 ЦК України. За своєю правовою природою технічна документація є юридичною умовою, яка передує настанню юридичного факту, в даному випадку акту про право власності на землю. Встановлено, що з приводу визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю серії РВ 01290 від 16 березня 2000 року, виданого на його ім'я, позивач до суду не звертався. Отже, за наведених обставин спосіб захисту, обраний позивачем є неприйнятним і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed