Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2014 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Навесні 2014 року позивач отримала від [PERSON] кошти у сумі 50 000 грн., з обов'язковою заставою її квартири. Підтвердженням даному факту є розписка [PERSON] від 25.03.2014р. Однак незважаючи на те, що [PERSON] в дійсності надав позивачу в позику грошові кошти в сумі 50\~000,00 грн., [PERSON] вимушено погодилася на те, що у договорі позики вказано, що вона отримала від [PERSON] кошти в сумі 106\~000,00 грн., які зобов'язувалась повернути до 25.03.2016 року. Того ж дня між ними було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення грошей за вищевказаним договором, [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що 10 лютого 2015 року вона дізналася про існування рішення суду, яким визнано за [PERSON] право власності на предмет іпотеки, припинення права власності та скасування державної реєстрації. Дане рішення суду згодом було скасовано. Проте [PERSON] 01 квітня 2015 року продав спірну квартиру своїй родичці [PERSON], а згодом перепродав її [PERSON] Оскільки в даному випадку спірне майно знаходиться у власності інших осіб, яким [PERSON] не передавала, на його відчудження нікого не уповноважувала, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить витребувати на її користь від набувача [PERSON] належне їй майно квартиру [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати відповідно до квитанцій. За клопотанням представника позивача [PERSON], ухвалою суду від 12 листопада 2015 року було замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON]. Під час розгляду справи по суті представником позивача [PERSON] було подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої він просить витребувати від набувача [PERSON] на користь [PERSON] належне їй майно квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на користь [PERSON] судові витрати відповідно до квитанцій. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позов у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що у позивача був намір продати спільну квартиру, в зв'язку з чим йому була надана довіреність. Про те, що довіреність була скасована, позивач нікого не повідомляла. Просив відмовити в задоволенні даного позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання 23 березня 2016 року він з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про зупинення провадження по справі. Після виходу суда з нарадчої кімнати [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини не повідомив, тому суд ухвалив закінчити розгляд справи у його відсутність на підставі наявних в справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], свідків, дослідивши цивільну справу № 127/23866/14-ц, матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] реєстраційного посвідчення від 17.08.2004 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], Вінницького міського нотаріального округу від 16.08.2004р. за реєстровим № 1127, у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" (а.с. 9). З нотаріально посвідченого договору позики грошових коштів від 25 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд вбачає, що [PERSON] при укладені даного договору передав у власність [PERSON] строком на два роки до 25.03.2016 року, а [PERSON] прийняла від нього у власність грошові кошти у розмірі 106\~000,00 грн. та зобов'язалася повернути без нарахування процентів (а.с. 10). Пунктом 9 вищевказаного договору визначено, що виконання позичальником зобов'язань за цим договором позики забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS], визначеного в Іпотечному договорі. З матеріалів справи судом встановлено, що 25 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки (а.с. 11-13), згідно умов якого позивач передала в заставу [PERSON] трикімнатну квартиру №1, що розташована в м. Вінниці по вул. Збишка, 15, як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики 25.03.2014 року, укладеного між даними сторонами. Заставна вартість предмета іпотеки становить 404\~950,00 грн. З п. 6 договору іпотеки вбачається, що предмет іпотеки залишається в користуванні і володінні іпотекодавця відповідно до функціонального призначення та технічних можливостей. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекодавцем цим договором, вони не будуть виконанні (п. 7.4.3. договору іпотеки). [PERSON] з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження встановлено, що на підставі договору іпотеки від 25 березня 2014 року на спірну квартиру [ADDRESS] накладено обтяження (а.с. 14). Разом з цим судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року скасовано та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та припинення права власності було відмовлено. (а.с. 15-17). Предметом розгляду даної справи була квартира [ADDRESS]. Також в змісті даного рішення суду зазначено, що строк повернення коштів за договором позики не настав, [PERSON] не довів наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на нього, оскільки не довів направлення ним [PERSON] вимоги щодо дострокового розірвання договору позики та дотримання строку повернення коштів, що дає право звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вище наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] передчасно звернув стягнення на предмет іпотеки та в подальшому відчуджив дане майно. Факт реєстрації та проживання в спірній квартирі позивача [PERSON] разом з її сином [PERSON] підтверджено довідкою ТОВ "ЖЕО" № 682 від 26.03.2015 року, в якій також зазначено, що особовий рахунок відкритий на ім'я відповідача [PERSON] (а.с. 18). З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] продав, а остання купила квартиру [ADDRESS] за 250\~000 грн. (а.с. 19-20). Зі змісту даного договору вбачається, що спірна квартира належить [PERSON], на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2014 року, яке набуло законної сили 30.12.2014 року. Її право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 9258055, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21). Також судом встановлено, що 15 вересня 2015 року [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] прийняла у власність (купила) квартиру під № 1, яка знаходиться в житловому будинку під № 15, що розташований по вул. Збишка в м. Вінниці, за 100\~000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири (а.с. 49). Її право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 11178760, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 50). Свідок [PERSON] суду пояснив, що наміру продавати квартиру у матері до 25.03.2016 року не було. [PERSON] і [PERSON] умовили матір укласти договір доручення з [PERSON] і на його ім'я була надана довіреність, якого вона уповноважила продати по ціні та на умовах на її розсуд, належної на праві власності, спірну квартиру. [PERSON] завірив її, що це доручення буде знаходитися в ячейкі банку і почне діяти лише після того, якщо до 25.03.2016 року мати не віддасть борг в сумі 106\~000,00 грн. Випадково в жовтні 2014 році у ЖЕКі мати дізналася, що хтось займається продажем її квартири ,і тому вказане доручення було нею скасоване 20.10.2014 року, про що були повідомленні [PERSON] і [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача по справі [PERSON], вона разом із дочкою займалася купівлею квартири. Коли оглядала спірну квартиру, то в квартирі був син [PERSON] Під час купівлі-продажу квартири в нотаріальній конторі був [PERSON] і [PERSON] [PERSON] представився, що він є братом позивача [PERSON] і спірна квартира є його власністю. Кошти по продажу квартири надавались [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. [PERSON] ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). [PERSON] ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України). З ст. 330 ЦК України вбачається, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначено,що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Приймаючи до уваги, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння позивача, не з її волі іншим шляхом, а саме через неправомірні дії [PERSON], який продав спірну квартиру своїй тітці [PERSON], яка в подальшому була відчуджена [PERSON], а потім [PERSON] шляхом укладення договорів купівлі-продажу. Факт вибуття спірної квартири з володіння позивача, не з її волі іншим шляхом, підтверджується рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 квітня 2015 року. [PERSON] ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги щодо витребування майна із чужого незаконного володіння є обґрунтованими, підтверджуються письмовими доказами, наданими до матеріалів справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути 2482,60 грн. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved