Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

14.04.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.1988 належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS]. Відповідач - його колишня дружина зареєстрована в його будинку. Рішенням Волноваського районного суду від 19 серпня 2015р. шлюб між ним та відповідачем розірвано, однак ще з червня 2015 року відповідач забрала всі свої речі та звільнила житлове приміщення, виїхавши до міста Донецьк. На теперішній час вона проживає за іншою адресою, але до теперішнього часу не знялася з реєстрації будинку позивача, тому просив визнати її такою, що втратила право користування вказаним будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без своєї присутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги визнала. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.1988 належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] (а.с.6-8). Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідносин (стаття 16 ЦК України). Судом встановлено, що сторони з 24.04.2001 по 19.08.2015 перебували в зареєстрованому шлюбі, фактично шлюбні відносини припинили з літкю 2015 року, що підтверджено рішенням Волноваського районного суду від 18.08.2015 про розірвання шлюбу (а.с.10). Згідно Довідки №2336 від 12.04.2016 р., виданої виконкомом Волноваської міської ради в зазначеному будинку зареєстрована також відповідач [PERSON] (а.с.10), яка з червня 2015 фактично в будинку не проживає (а.с.10), що також підтверджено довідкою квартальної (а.с.9). Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання [PERSON] більше одного року в будинку [ADDRESS] без поважних причин, своїх особистих речей в будинку вона не має, а тому позов є підставним і його слід задовольнити. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено. На підставі статей 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved