Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

25 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства, зазначивши заінтересованими особами - [PERSON] , приватного нотаріусу Новомосковського районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лилу Інну Армоніківну. В обґрунтування заяви [PERSON] посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя 12 вересня 2017 року батько заявника склав заповіт, яким житловий будинок [ADDRESS] , заповів доньці [PERSON] , [INFO] , а земельну ділянку площею 5,2300 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Керносівської сільської ради, заповів йому - [PERSON] , [INFO] . Заявник зазначив, що у встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Лили І.А. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з чим отримав відповідь, якою нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що у свідоцтві про народження спадкоємця його батьком зазначено « [PERSON] », прізвище та по батькові відсутні, що не співпадає зі свідоцтвом про смерть спадкодавця [PERSON] . Згідно з вимогами п. 174.2.1 ст.174.2 ПК України об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою, вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення. До першого ступеня споріднення відносяться діти спадкодавця. Отже, встановлення факту батьківства заявнику необхідне для можливості звільнення його від оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину майна. В зв`язку з наведеним, в заяві [PERSON] , посилаючись на приписи ч. 2 ст. 315 ЦПК України та ст. 53 КпШС України,просив суд: -встановити факт батьківства, а саме, що він, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області, є сином [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 27 лютого 2020 рокувідкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 13 травня 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лилу Інну Армоніківну надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 12 червня 2020 року заявник [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві та просили її задовольнити, в подальшому представник заявника звернулася до суду з заявою, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні 12 червня 2020 року заяву [PERSON] підтримала, просила вимоги задовольнити в повному обсязі, надалі звернулася з заявою про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лила І.А. в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності. Суд, під час розгляду справи, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, а саме справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в постанові №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у п.15 роз`яснив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі -КпШС України). В пункті 13 зазначеної вище Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 січня 2004 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.3) оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше [INFO] , суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст.128 СУ України, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно із ст.53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що [INFO] у віці 73 роки помер батько заявника [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , про що 27 червня 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 588, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 27 червня 2018 року. Спадкова справа № 86/2018 зареєстрована 26 вересня 2018 року за номером у спадковому реєстрі 63050074, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53447276 від 26 вересня 2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. 12 вересня 2017 року, за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Батуріною В.О., зареєстрований в реєстрі за № 20, яким заповів житловий будинок [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , а земельну ділянку площею 5,2300 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Керносівської сільської ради, заповів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 53447070 від 26 вересня 2018 року. У встановлений законом строк заявник [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Лили І.А. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з чим отримав відповідь від 19 березня 2019 року за вих. № 137/01-16, відповідно до якої заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що у свідоцтві про народження спадкоємця його батьком зазначено « [PERSON] », прізвище та по батькові відсутні, що не співпадає зі свідоцтвом про смерть спадкодавця « [PERSON] ». В той же час, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Судом встановлено, що [INFO] народився заявник [PERSON] в с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області, про що 02 грудня 1966 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за № 30. Його батьками зазначені: батько [PERSON] (в графі прізвища та по батькові наявний прочерк) та мати [PERSON] , уродженка с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02 грудня 1966 року. Встановлено, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] був зареєстрований та постійно проживав по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною - [PERSON] , 1942 р.н. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 лютого 1978 року, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був укладений шлюб, актовий запис № 02, зроблений 16 лютого 1978 року Керносівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] . В судовому засіданні в якості свідка заявник [PERSON] показав, що зі слів його матері [PERSON] , йому відомо, що задовго до його народження та народження його сестри [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ), мати проживала разом з його батьком [PERSON] без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та господарство, а шлюб зареєстрували вже після його народження, [INFO] . Зазначив, що після його народження, батько забирав їх з матір`ю з пологового будинку та визнавав його до своєї смерті рідним сином. Відповідно до актового запису про народження № 30 від 02.12.1966 року [PERSON] народився [INFO] в с. Керносівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Його матір`ю зазначена [PERSON] , у графі батько - прочерк. В той же час на звороті актового запису наявні відомості про те, що довідка про народження [PERSON] , видана 13.11.1966 року Керносівським пологовим будинком [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона та заявник [PERSON] є рідними братом і сестрою. Їх рідним батьком є [PERSON] , померлий [INFO] . На час їх народження мати [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) та батько [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, в той же час знаходились у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом, вели спільне господарство та побут. Після народження її та брата, батько забирав їх з пологового будинку. Зазначила, що батьки зареєстрували шлюб 16 лютого 1978 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 липня 1969 року, [INFO] народилася сестра заявника [PERSON] - [PERSON] (наразі [PERSON] ), актовий запис № 22 від 10 липня 1969 року. Її батьками зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні встановлені обставини, на які посилався заявник, а саме, що його батьки до його народження проживали в не зареєстрованому шлюбі, займалися спільним побутом, вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, мали підсобне господарство. Після народження заявника [PERSON] , коли батько забрав їх з матір`ю з пологового будинку останній визнавав його до своєї смерті рідни мсином. Вказаний в заяві факт заявнику необхідно встановити з метою оформлення спадкових прав, іншим шляхом встановити його неможливо. Враховуючи надані заявником докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявник, в зв`язку з чим, вимоги про встановлення факту батьківства, підлягають задоволенню відповідно до приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved