Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

14 листопада 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № DNH4KS29050105 від 07 листопада 2006 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між банком та відповідачем [PERSON] 07 листопада 2006 року було укладено споживчий кредитний договір DNH4KS29050105, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 4426,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з значними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, за відповідачем станом на 02.07.2013 року рахується заборгованість по кредиту - 4170,22 грн., відсотки - 10604,03 грн., 15403,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, штраф - 500 грн. - фіксована частина, штраф - 1508,88 грн. - процентна складова. Позивач просить винести рішення, яким стягнути з відповідача у свою користь кредитну заборгованість та 436,56 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю із наведених в позові підстав, просив їх задоволити. Пояснити, ким та коли затверджені (Условия и правила предоставления банковских услуг) (далі Правила), які надані позивачем до матеріалів справи, чи діяли вони на момент виникнення спірних правовідносин та яким чином вони є невід'ємною частиною кредитного договору не може. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином про, що свідчить судовий виклик, надрукований в газеті «Урядовий кур'єр», про причини неявки до суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Як зазначено в ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. З копії заяви [PERSON] про надання строкового споживчого кредиту від 25 листопада 2005 року, яка підписана сторонами (а.с. 8-9), вбачається, що між позивачем і відповідачем [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 4426,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту до 07.05.2010 року. Дана заява містить пункт, про те, що заява разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами складає кредитно-заставний договір. Тобто містить відсилання до вищезазначених документів, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 07 листопада 2006 року було укладено кредитний договір DNH4KS29050105, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 4426,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 02.07.2013 року рахується заборгованість по кредиту - 4170,22 грн., відсотки - 10604,03 грн., 15403,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, штраф - 500 грн. - фіксована частина, штраф - 1508,88 грн. - процентна складова. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вчиняється в письмовій формі, якщо його зміст, зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що кредитний договір є двостороннім правочином - тобто погодженою дією двох сторін, що направлена на створення прав та обов'язків для двох сторін. Фактично між сторонами, 07 листопада 2006 року, було укладено письмові правочини. Як вбачається з заяви позичальника [PERSON], кредитний договір укладався в присутності двох сторін. За таких обставин, обов'язковою умовою його дійсності, відповідно до ст.ст. 202-203 ЦК України, є взаємне волевиявлення сторін щодо кожної умови такого договору. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано суду Тарифів, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, що унеможливлює встановити правомірність заявлених позовних вимог, позбавляє можливості перевірки даних, викладених у розрахунках заборгованості за кредитом [PERSON] (а.с. 5-7). Додані до матеріалів справи (Правила) підписані головою правління банку, але не містять його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх належності до заяви позивальника [PERSON] як складової кредитно-заставного договору. З наданих позивачем (Правил) (а.с. 10-28), вбачається, що вони фактично містять умови та порядок надання кредиту, права та обов'язки сторін, порядок розрахунків тощо. Проте, в даних (Правилах) зазначено, що вони опубліковані ПАТ КБ «ПриватБанк», який діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року. Звідки можна зробити висновок, що на момент виникнення спірних правовідносин, дані (Правила) не були опубліковані та доведені до відповідача [PERSON] Крім того, надані позивачем (Правила) не є Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що являються складовою частиною кредитно-заставного договору відповідно до заяви позичальника [PERSON]. Позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк», на його офіційному сайті (а.с. 109), де зазначено, що документи, розміщені на цьому сайті - це публічна оферта, що містить умови і правила надання банківських послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділеннях банку, розміщено архів договорів, зміни до яких проводилися лише у 2013-2014 роках, тобто, до правовідносин, що виникли між банком - позивачем та відповідачем [PERSON] 07 листопада 2006 року відповідно, надані позивачем (Правила) бути застосовані не можуть. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у зв'язку з недоведеністю позивачем зазначених у позовних заявах сум понесення ним збитків. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed