Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

16 липня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила суд позбавити його батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею, але батько дитини не приділяє уваги вихованню сина, не підтримує його матеріально, аліменти на утримання сина не сплачує, постійно ухиляються від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, в заяві також зазначив, що позов визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Роздольненської сільської ради Каланчацького району Херсонської області від 08 грудня 2011 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від свої обов'язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні своєї матері, та проживає з нею все своє життя. Шлюб між сторонами був розірваний 25 вересня 2012 року. З часу розірвання шлюбу батько не виявляв бажання брати участь у житті дитини, піклуватися про сина, не утримував його, не виховував, жодного разу не відвідав його. Окрім цього, 29 травня 2018 року він написав нотаріально завірену заяву, в якій він не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, а також надав відмову від виховання та утримання сина [PERSON]. Відповідно до висновку Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 22 червня 2018 року відповідач не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не підтримує її матеріально, тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити його батьківських прав. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, ухиляється від обов'язку по її вихованню. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків, згідно частини 4 статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved