Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до КП ШКЗ "Імпульс", в якому просить припинити права власності на квартиру спільного заселення [ADDRESS] та визнати право спільної часткової власності на 1/2 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] Обґрунтовуючи вимоги позову, зазначила, що в 2013 році фактично придбала у власність 1/2 квартири спільного заселення [ADDRESS], а саме дві кімнати у вказаній квартирі. Дана квартира є чотирьохкімнатною, іншими співвласниками є треті особи по справі. Разом з тим, позивач зазначає, що формально вона придбала у власність всю квартиру, а не 1/2 частину, так як згідно договору купівлі-продажу вона набула право власності на цілу частку. Вказані обставини перешкоджають іншим співвласникам квартири реалізувати своє право на реєстрацію належної їм частки квартири, бо в реєстрі речових прав така квартира вже зареєстрована. Вказана помилка, на думку позивача, виникла в зв'язку з тим, що попереднім власникам відповідачем було видано неправильне свідоцтво при приватизацію кімнат у спірній квартирі. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити. Треті особи також просили задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що будь-яких прав чи інтересів позивача відповідач не порушував. Крім того, відповідач зазначив, що є помилковими посилання позивача на ті обставини, що відповідачем було видано неправильне свідоцтва про приватизацію. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового приміщення від 23 листопада 2013 року, [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлове приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] загальною площею 41, 4 кв.м. Вказане приміщення належало продавцям на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 жовтня 2013 року органом приватизації ЖКВ КП ШКЗ "Імпульс" м. Шостка № 59. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] належить 1/1 приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] загальною площею 41, 4 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності від 12 квітня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/4 квартири [ADDRESS] загальною площею 42 кв.м. Відповідно до технічного паспорту, вищезазначена квартира складається з чотирьох кімнат, загальною площею 83, 4 кв.м. Дві кімнати перебувають у користуванні позивача та інші дві - у користуванні [PERSON] Кухня, коридор, вбиральня та тамбур перебувають у спільному користуванні. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під захистом мається на увазі передбачений нормами права можливий вплив на суспільні відносини, які зазнали протиправного впливу. У розумінні вищезазначених норм закону порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює непевність у правовому статусі носія суб'єктивного права. Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідношення, коли суб'єктивне цивільне право заперечується у юрисдикційному органі. Таким чином, звертаючись до суду із позовом, позивач повинен довести суду, що його цивільне право порушене, невизнане чи оспорюване, і що відповідальним за вказані дії суб'єктом є відповідач. Разом з тим, [PERSON], звертаючись до суду із позовом про визнання права власності та припинення цього права на вищезазначену квартиру, не навела суду обставин наявності факту порушення, невизнанням чи оспорення її права власності. Більше того, позивач як у позові, так і в судовому засіданні зазначила, що на даний момент існують перешкоди у реалізації права власності на спірну квартиру саме у третіх осіб по справі, а не у неї. Не надала суду доказів позивач і тому, що відповідач вчиняв чи вчиняє дії, внаслідок яких позивач позбавляється можливості реалізувати своє право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач жодних правовідносин з відповідачем не мала та не має, а зазначаючи те, що відповідачем видано неправильне свідоцтво про право на приватизацію попереднім власникам, позивач будь-яких доказів цьому не надала. Крім того, згідно матеріалів справи, на сьогоднішній день відповідач будь-яких правомочностей щодо спірної квартири немає. З огляду на викладене суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки під час розгляду справи не знайшов підтвердження той факт, що право власності позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, якимось чином порушене, не визнане чи оспорене і що ці дії мали місце з боку відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed