Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

21 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Облтеплокомуненерго», в якому, збільшивши позовні вимоги, просить: - стягнути з відповідача 1493,14 грн. завданих збитків у подвійному розмірі, що становить 2\~986,28 грн. надлишково нарахованих коштів за послугу з теплопостачання за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року; зазначених у графі «опалення згідно буд. ліч-ка»; 27,96 грн. неправомірно нарахованих відповідачем коштів за опалення місць загального користування за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року; 100,00 грн. матеріальних витрат, понесених позивачем в процесі досудового врегулювання спору; 52,80 грн. на підготовку до суду даної первісної позовної заяви; - стягнути з відповідача 1 250,00 грн. витрат на повірку квартирного приладу обліку теплової енергії, що була здійснена позивачем у 2012 році за рахунок власних коштів; - стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2\~000,00 грн., завдану незаконними діями відповідача; - зобов'язати відповідача привести укладений зі [PERSON] типовий договір № о/р 40577 від 23.01.2006 у відповідність до вимог діючого законодавства, з урахуванням останніх змін від 19.12.2015 у постанові КМУ від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, представники відповідача відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] і споживачем послуг у сфері теплопостачання, які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго». Багатоквартирний будинок по проспекту Перемоги, 155 у м. Чернігові обладнаний загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії, а переважна кількість квартир обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії. Станом на 20 березня 2012 року без індивідуального приладу обліку теплової енергії залишилася лише квартира № 53 у зазначеному будинку. Позивач, вважаючи неправомірним нарахування йому 1 493,14 грн. за послуги з теплопостачання за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та 27,96 грн. за опалення місць загального користування за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року, звернувся до суду з даним позовом про стягнення цих коштів. Відповідно до ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживачі зобовязані своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Згідно визначеного у ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги поняття комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги), регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. 12 цих Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" розроблена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена наказом Мінбуду №359 від 31.10.2006 (далі Методика). Так, пунктом 2.1.3 Методики, за яким відповідач визначав кількість спожитого тепла на опалення МЗК, передбачено, що якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, але передбачено теплолічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення МЗК з урахуванням утрат розподільчими внутрішньобудинковими трубопроводами опалення визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень. Даний пункт Методики не може бути застосований, оскільки він застосовується у випадках відключення квартир від опалення, а не встановлення індивідуальних лічильників теплової енергії. На переконання суду, витрати тепла на опалення місць загального користування визначаються за формулою, передбаченою п. 2.2.1 Методики.\~ На цьому наголошував і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16.12.2015, якою скасовані рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2015 та ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 22.07.2015, у справі за позовом ПАТ «Облтеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2010 року по 31 липня 2013 року. Таким чином, суд не ставить під сумнів нарахування за послуги з опалення місць загального користування усім мешканцям будинку. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач надав суду розрахунки, проведені із застосуванням формули, передбаченої пунктом 2.2.1 Методики, з яких убачається, що сума заборгованості, яка утворилась в результаті нарахувань за послуги з опалення місць загального користування за пунктами Методики 2.1.3, співпадає з сумою нарахувань при застосуванні пункту 2.2.1 (а.с. 175-180). Належним та допустимих доказів на спростування цих розрахунків позивачем не надано. Крім того, вимагаючи стягнути з відповідача кошти у сумі 1 493,14 грн. за послуги з теплопостачання за період з квітня 2012 року по листопад 2013 року та 27,96 грн. за опалення місць загального користування за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року, позивач фактично просить суд не зменшити розмір оплати за опалення місць загального користування будинку № 155 по пр. Перемоги у м. Чернігові, а взагалі позбавити його тягаря сплати за опалення МЗК, що суперечить вищевказаним правовим нормам. Як убачається з положень ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» фізичні особи зобовязані своєчасно здавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Пунктом 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, також передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В частині 2 цієї статті визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно акта від 11.06.2012 ТОВ «Ремприлад» провело повірку теплолічильника у квартирі [ADDRESS], власником якої є позивач. За послуги з повірки останній сплатив ТОВ «Ремприлад» 1250 грн., що підтверджується квитанцією № 34 від 07.06.2012 (а.с. 23). Отже, повірку теплолічильника проведено виконавцем (ТОВ «Ремприлад»), який не має жодного відношення до ПАТ «Облтеплокомуненерго», за ініціативою самого власника [PERSON], а тому хоча чинним станом на час проведення повірки законодавством і на виконавця і був покладений обовязок проводити періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку за власний рахунок, у разі проведення повірки за рахунок власника квартири відшкодування шкоди законом не передбачено, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивач не надав будь-яких доказів завдання йому моральних страждань з вини відповідача, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2\~000 грн. підлягають відхиленню. Також відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача 100,00 грн. матеріальних витрат, понесених позивачем в процесі досудового врегулювання спору, та 52,80 грн. на підготовку до суду даної первісної позовної заяви, оскільки судом не встановлено фактів порушення прав позивача, на відновлення яких він зробив зазначені у позові витрати. Позивач також просить суд зобов'язати відповідача привести укладений з ним типовий договір № о/р 40577 від 23.01.2006 у відповідність до вимог діючого законодавства, з урахуванням останніх змін від 19.12.2015 у постанові КМУ від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» Підстав для задоволення даної вимоги суд також не знаходить, оскільки на даний час між сторонами діє Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. N 933), який в силу ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є договором приєднання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed