Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

30 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області в інтересах неповнолітньої [PERSON] із позовною заявою до Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог, зазначила, що неповнолітня [PERSON], [INFO] є її рідною дочкою та рідною дочкою [PERSON]. [INFO] у селі Андріївка Слов'янського району Донецької області [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина - земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 5.3593 гектар, яка розташована на території Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю виданого згідно із розпорядженням Словянської райдержадміністрації від 11 вересня 2009 року. Неповнолітня [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька, однак, 07 серпня 2015 року, державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме, у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно на ім'я спадкодавця, а саме, - оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. Надати оригінал державного акту на право приватної власності на землю позивач не має можливості, оскільки він є втраченим. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному земельному кадастрі за спадкодавцем [PERSON], що підтверджено відповідним витягом. У зв'язку із втратою чинності на підставі Наказу Міністерства Аграрної політики та продовольства України від 09 вересня 2013 № 537 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, можливість отримання спадкоємцями нового державного акту на право власності на земельну ділянку (на ім'я спадкодавця) замість зіпсованого, втраченого (пошкодженого), втрачена. Таким чином, позивач позбавлена можливості захистити спадкові права своєї неповнолітньої доньки іншим шляхом ані ж як через звернення до суду, у зв'язку із чим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати за [PERSON], [INFO], як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті - [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну ділянку площею 5,3593 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER], яка розташована на території Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 16 травня 2016 року (а.с. 9)., будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача Словянської Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, на адресу суду подано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, проти задоволення позову не заперечував. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] є рідними матір'ю та донькою, а спадкодавець [PERSON] рідним батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дівчини - серії: [NUMBER] виданим Андріївською сільською радою Слов'янського району Донецької області (а.с. 13). [INFO] у селі Андріївка Слов'янського району Донецької області [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього серії: [NUMBER] виданим Виконкомом Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області 10 лютого 2014 року, актовий запис про смерть №2 (а.с. 12). Після його смерті, залишилася спадщина - земельна ділянка товарного сільськогосподарського призначення, площею 5.3593 гектар, яка розташована на території Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю серія [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Словянської райдержадміністрації від 11 вересня 2009 року за № 498, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земельної ділянки за № 010916100171 на ім'я [PERSON] (а.с. 17,17 з.б). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] у Державному земельному кадастрі за [NUMBER], про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1401539372015 від 24 березня 2015 року (а.с. 14,14 з.б.). Неповнолітня [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька за законом, що підтверджується відповідною довідкою Другої Словянської державної нотаріальної контори №902-02/14 від 07 жовтня 2015 року (а.с. 10) та відомостями спадкової справи №57784396 заведеної після смерті [PERSON], наданої на запит суду. Однак, 07 серпня 2015 року, державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме, у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька у зв'язку з тим, що оригінал державного акту на земельну ділянку відсутній/ Так, за змістом постанови державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. від 07 серпня 2015 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку товарного сільськогосподарського призначення, площею 5.3593 гектар, яка розташована на території Андріївської сільської ради Слов'янського району Донецької області, за законом після померлого батька [PERSON], було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку на ім'я померлого (а.с. 11). Наведене узгоджується із даними матеріалів спадкової справи: заведеної після смерті [PERSON], зареєстрованої у спадковому реєстрі за №57784396. Таким чином, у зв'язку із тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю спадкодавця є втраченим, позивач не має можливості захистити спадкові права своєї неповнолітньої доньки іншим шляхом ані ж як через звернення до суду. Відповідно ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із положеннями ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Такі ж положення містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до якого, свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Відповідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону від 11 лютого 2010 року, який набрав чинності з 16 березня 2010 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Статтею 16 ч. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться реєстратором при пред'явленні власником, у тому числі і документу, що посвідчує особу. За змістом п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі Наказу Міністерства Аграрної політики та продовольства України від 09 вересня 2013 року № 537, Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325 втратила чинність, а тому можливість отримання спадкоємцями нового державного акту на право власності на земельну ділянку (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого), втрачена. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. В судовому засіданні встановлено, що оригінал правовстановлюючого документа на право власності на спадкове майно, а саме державного акту на земельну ділянку, є втраченим, а можливість відновити втрачений чи отримати новий правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця відсутня. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на спірну земельну ділянку немає, а тому, аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку, що слід визнати право власності на вказану земельну ділянку за неповнолітньою [PERSON], як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті її батька - [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved