Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

09.02.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором розписки від 2019 року у розмірі 7 300 дол. США, що еквівалентно 203 597 грн., 3 % річних за 405 днів прострочення - 243 дол.США, що еквівалентно 6 777 грн., витрати за написання позовної заяви в розмірі 1500,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2 103,74 грн. Позов мотивовано тим, що 5 вересня 2019 р. вона позичила 7300 дол.CШA відповідачу [PERSON] , що підтверджується розпискою. Із відповідачем позивачка була добре знайома, та він запевнив її, що кошти будуть вкладатися в пекарню, де вона працювала на той час. Як зазначає позивач, їй було відомо, що відповідач займається випічкою хлібобулочних виробів і має багато місць збуту продукції. Неодноразово вона відповідачу позичала кошти у меншій сумі і він їх повертав. На момент позичання коштів у позивача [PERSON] не виникало жодного сумніву, що відповідач їх не поверне. Також позивач була знайома із матір`ю відповідача, яка запевнила, що кошти будуть повернуті. Вказує, що кошти передавалися у м.Львові у автомобілі відповідача, де відповідач власноручно написав розписку, в якій зазначив, що взяв у неї 7300 дол.США та зобов`язувався повернути до 2020 року. До 2020 року відповідач кошти позивачу не повернув згідно розписки, хоча позивачка неодноразово його просила та вимагала повернення, пояснювала йому, що позичала кошти, з яких частина її матері, та що через таку поведінку відповідача у сім`ї позивача були напружені відносини, постійні сварки, рідні її звинувачували, що вона невідомо кому позичила кошти зароблені важкою працею на селі. Однак, як вказує [PERSON] , відповідач ігнорує її, змінив декілька телефонних номерів, уникає зустрічі та розмови. Добровільно відповідач не бажає повернути позичені кошти, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Львова від 09.02.2021 року - вищезазначена справа розподілена головуючому судді Донченко Ю.В. 30.03.2021 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 05.04.2021 р. прийнято позовну до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Позивач та її представник адвокат Пигель Л.І., яка представляла інтереси позивача згідно ордеру серія ВС № 1031156 на підставі договору від 19.04.2021 року у судовому засіданні позов підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що відповідач грошей, які вказані в розписці у позивача не позичав. Також позивач пояснив, що він позивачку знає майже 6 років. Так, він неодноразово позичав у [PERSON] певну суму грошей, втім вчасно повертав. Дану розписку він написав наперід, оскільки планував позичити ще певну суму грошей, однак не скористався цим. Позивач запевняла, що розписка знищена і вона не має до нього ніяких притензій. Із врахуванням того, незважаючи на найменування документа, й на цій підставі просить відмовити у задоволенні позову, оскільки дійсні правовідносини сторін не мають ознак договірних відносин позики. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 7300 доларів США та зобов`язався їх повернути до 2020 року. Позивач зазначила, що розписка складена 05.09.2019 року, що відповідачем не спростовано (факт написання розписки). Усі умови договору позики були погоджені сторонами та викладені у відповідній розписці, написаній відповідачем [PERSON] , оригінал якої був долучений позивачем до матеріалів справи ( а.с. 13). При цьому відповідачем не заперечувався факт написання цієї розписки, однак він заперечував передачу будь-яких грошей позивачем. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями Глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд доходить до висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання. При цьому наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. До відповідного правового висновку, зокрема, прийшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 613/919/16-ц. Доводи відповідача про написання розписки наперід та неотримання коштів, суд вважає безпідставними, оскільки відповідні обставини належними та достатніми доказами не доведені. В тексті розписки [PERSON] зазначив, що він взяв в борг кошти та зобов"язуються їх повернути. Тобто, дієсполучення "взяв" означає реальний час дії, що здійснюється, а не на майбутнє, як вважає відповідач. У випадку здійснення дії у майбутньому, зазначається час його настання, а лише потім час виконання взятих на себе зобов"язань. При цьому будь-які інші правовідносин сторін не спростовують факту укладення договору позики та реальність цього договору, оскільки в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яку відповідач у судовому порядку не спростував, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Доводи відповідача, наведені у судовому засіданні, з цих же підстав суд вважає спростованими. Таким чином, 7300,00 дол. США боргу за договором позики від 05.09.2019 року підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідач не виконав умов укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, а тому зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, що відповідає вимогам частини другої статті 625 ЦК України. Сума основного боргу становить 7 300 дол. США*3%*405 днів (кількість прострочених днів)/ 365 днів = 243 дол.США. Відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день подачі позовної заяви до суду вартість 1 долар США складає 27,89 грн. Загальна сума заборгованості за договором позики становить: 7300,00 дол. США, що відповідно до курсу НБУ на пред`явлення позовної заяви до суду становить 203 597 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу, що складає 243 дол.США, що становить 6 777 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку і визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. Крім того, судові витрати, у виді судового збору в сумі 2 103,74 грн. та витрат за написання позовної заяви в сумі 1500 грн., документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача

Outcome: approved