Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

12 вересня 2017 року [PERSON] (позивач) звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Святогорівської селищної ради (відповідача), в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] року матері [PERSON], на земельну ділянку площею 6,4384 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Святогорівської селищної ради Добропільського р-ну Донецької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] року померла мати позивача, [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 6,4384 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначеного для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області. Після смерті матері позивач як спадкоємиця першої черги на вказане майно своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини до Другої Добропільської нотаріальної контори, 31.07.2017 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що існують перешкоди у оформленні права власності на вказане майно, позивач просить визнати його право власності в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд її позовної заяви без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд позовної заяви [PERSON] без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, селищний голова [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази зазначає наступне. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2ст. 16 ЦК України, є визнання права. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.04.1969 року, яке долучене до матеріалів справи, [PERSON] народилась [INFO] року, батьками зазначено: батька - [PERSON], мати - [PERSON]. 29 березня 1986 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та взяла прізвище «[PERSON]», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [NUMBER] від 22 листопада 2016 року. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 24.06.1991 р. серії [NUMBER], 24 червня 1991 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище - «[PERSON]». Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 жовтня 2016 року, [PERSON] померла [INFO] року у селі Новобогданове Барвінківського р-ну Харківської області. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 листопада 2016 року, [PERSON] помер [INFO] року у селі Новоукраїнка Добропільського р-ну Донецької області. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно в тому числі й на земельну ділянку площею - 6,4384 га, яка розташована на території Святогорівської селищної ради, кадастрова ний номер [NUMBER] та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. Вказане підтверджується копією спадкової справи № 120/2016 від 16.11.2016 року до майна померлого [INFO] року [PERSON], яка долучена до матеріалів справи. Постановою держаного нотаріуса Другої добропільської державної нотаріальної контори О.В. Гусєвою від 31.07.2017 року № 354/02-14 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року матері -[PERSON], на спадкове майно, яке склалося з земельної ділянки площею 6,4384 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Святогорівської селищної ради Добропільського р-ну Донецької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - відмовлено, у зв'язку з ненаданням спадкоємцем оригіналу або дублікату право встановлювального документу на вказане майно. Право власності на земельну ділянку належало померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії [NUMBER], площею - 6,4384 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на території Святогорівської селищної ради Добропільського р-ну Донецької області, що підтверджується копією цього акту, яка мається в матеріалах справи, копією довідки відділу у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 532 від 01.08.2017 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.08.2017 р. Через те, що Державний акт на право на земельну ділянку виготовлявся в одному примірнику та видавався на руки його власнику, - отримати його дублікат неможливо. Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5і зареєстрованого Міністерстві юстиції України 22 .02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено. Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Позивач в установленому законом порядку звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку, але нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського, тобто Державного акту на право власності на земельну ділянку. Відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену земельну ділянку. У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як вказує позивач у позовній заяві, оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на ім'я [PERSON] в неї не має, оскільки його було втрачено. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.7ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], але не має можливості отримати свідоцтво на право власності в установленому законом порядку, тому вимога позивача про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є законною та обґрунтованою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON] має законне право на отримання у спадщину за законом права на земельну ділянку площею 6,4384 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Святогорівської селищної ради Добропільського р-ну Донецької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництвапісля смерті матері [PERSON], що померла [INFO] року, як спадкоємець за законом На підставіКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.),ст. 41 Конституції України, ст.ст.15,16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved