Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

20 липня 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення дитиною навчання - 31 червня 2020 року. Мотивуючи вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано 15.09.2003 року. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням суду було зобов'язано відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, яке настало 25 листопада 2017 року. Проте, з липня 2017 року відповідач припинив виплату аліментів, у зв'язку із чим виникла заборгованість по їх сплаті. З [INFO] [PERSON] є студенткою денної форми навчання Навчально-наукового інституту філології та журналістики Таврійського національного університету ім. В.І.Вернадського. На даний час позивач не має постійного місця роботи. Віповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та не надає матеріальної допомоги по оплаті аліментів на дитину, яка продовжує навчання, хоча за станом здоров'я та своїм матеріальним становищем спроможний надавати таку допомогу, що змушує її звернутись з даним позовгом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву до суду. 17 жовтня 2018 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач позов не визнає. Мотивуючи тим, що у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. На його утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON], [INFO] мати якого на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Відтак, окрім соціальної допомоги у розмірі 860,00 грн., іншого доходу не отримує. ТОВ "Браво Груп Лімітед", керівником якого він являється, фактично не здійснює господарської діяльності, вирішується питання про визнання його банкрутом. Крім того, відповідач має значну заборгованість перед третіми особами, заборгованість зі сплати податків. З огляду на означене у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. 31.10.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив [PERSON], зі змісту якого убачається, що відсутність у відповідача достатньої матеріальної можливості надати допомогу по утриманню доньки [PERSON],[INFO], яка продовжує навчання, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позових вимог. Зокрема, відповідачем не надано доказів на підтвердження його заперечень проти позову, а саме: щодо скрутного матеріального стану, який не дає йому можливості виконувати обов'язки щодо його доньки - [PERSON],[INFO]. А також доказів того, що підприємство керівником якого він являється перебуває в стані припинення чи банкрутства та наявності боргових зобов'язань перед третіми особами. За таких обставин просила суд позов задовольнити. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази у їх сукупності, встановивши та всебічно перевіривши обставини у відповідності з нормами матеріального права, дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 15 вересня 2003 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 09 жовтня 2003 року Відділом РАЦС Свердловського міського управління юстиції Луганської області (а.с. 3). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина - донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадського стану м. Свердлова Луганської області (а.с. 5). 21 вересня 2016 року головним державним виконавцем Васильківського МР ВДВС Гриченюк А.А. відкрито виконавче провадження №52293110 з примусового стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини щомісячних прибутків відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Відповідно до довідки-розрахунку від 30.03.2018 року №52293110/8 заборгованість [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим листом №2-8245 виданим 03.11.2008 року Свердловським міськрайонним судом Луганської області, станом на 25.11.2017 року становить 27 878,05 грн. (а.с. 32-33). Згідно довідки виданої Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського від 14.03.2018 року №136 убачається, що [PERSON] є студентом ІІ курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту філології та журналістики, спеціалізація: філологія, германські мови та літератури (переклад включно). Наказ про зарахування №3-с/д від 06.08.2016 року. Закінчує навчання у червні 2020 року (а.с. 4). За даними довідки від 07.09.2017 року №11952 позивач [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи та проживає за адресою: [ADDRESS]. Донька сторін - [PERSON], [INFO] року проживає з матір'ю - позивачем у справі окремо від батька. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що батько дитини -відповідач [PERSON] не бажає у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу, та враховуючи, що він платоспроможний, просила стягнути аліменти на утримання дочки, що продовжує навчання в розмірі ? чатини заробітку (доходу) відповідача до закінчення донькою навчання - до 31.06.2020 року. За нормою ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [PERSON] не працює, навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, матеріально себе не утримує. А відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Згідно із ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За положеннями ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За даними свідоцтва про народження, виданого 17 вересня 2016 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 19). При цьому, відповідач [PERSON] протягом 2018 року здійснив шість грошових переказів по сплаті аліментів на користь [PERSON] у розмірі від 500 грн. до 1200 грн., на підтвердження чого надав квитанції Приватбанку (а.с. 38). Згідно наказу ТОВ "Браво Груп Лімітед" №3 від 12 листопада 2018 року убачається, що [PERSON] звільнено за власним бажанням з посади директора вказаного підприємства з 13 листопада 2018 року (а.с. 37). Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів своєї неплатоспроможності надавати допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання, а також наявності у нього заборгованості перед третіми особами, на яку він посилається в обгрунтування своїх заперечень проти позову. З огляду на означене суд приходить до виснову, що відповідач зобов'язаний приймати участь в утриманні дочки [PERSON], [INFO] року народжує, яка продовжує навчання у Навчально-науковому інституті філології та журналістики, до його закінчення. Оскільки дитина потребує матеріальної допомоги, навчається на денній формі навчання, а відповідач є працездатним, за своїм віком та станом здоров'я спроможний надавати матеріальну допомгу, та на обліку у Центрі зайнятості не перебуває. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що окрім спільної дитини із позивачем, відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Інших осіб які б перебували на утриманні відповідача судом не встановлено. Доказів того, що [PERSON], яка являється матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] перебуває у вдпустці по догляду за дитиною і відповдачє її утримує суду не надано, хоча обов'язок по доведенню обставин покладається на сторони. З оглду на означене, враховуючи, що [PERSON] за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання, є особою працездатного віку, має на утриманні малолітнього [PERSON], [INFO], а [PERSON] проживає разом з матір'ю і продовжує навчання на денному відділенні у закладі вищої освіти та потребує матеріальної допомоги, то з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO] підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання - 30 червня 2020 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід Держави в розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial