Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

18.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» в особі Одеського відділення ТДВ «Гардіан» про відшкодування шкоди, що завдана дорожньо-транспортної пригодою, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка мала місце 30.03.2018 року з вини відповідача [PERSON] , що підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення від 30.04.2018 року, було пошкоджено автомобіль «Toyota», яким керував позивач, та просить стягнути з відповідачів відшкодування матеріальних збитків у сумі 80098,35 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та судових витрат у розмірі 11997,73 грн. Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Представник відповідача ТОВ «СК «Гардіан» надав до суду відзив на позовну заяву та у судовому засіданні просив суд відмовити у позовній заяві, посилаючись на те, що подія ДТП не є страховим випадком та не тягне за собою настання обов`язку страховика здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки, відповідно до листа Одеської митниці ДФС № 4082/10/15-70-69 від 22.08.2018 року, транспортний засіб «Меrsedes Benz», державний номер [NUMBER] , перетнув митний кордон 14.03.2018 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС під керуванням [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є особою, яка має право використовувати зазначений транспортний засіб на митній території України, користування транспортним засобом на території України іншими особами є неправомірними. Дослідивши надані докази та матеріали справи, заслухавши учасників процесу суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 30.03.2018 року о 14.15 год., у м. Одесі, по вул. Варненській, № 3, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Меrsedes Benz», державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку для руху не впевнилась у безпеці маневру, через що допустила зіткнення з транспортним засобом позивача [PERSON] марки «Toyota» державний номер [NUMBER] , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, про що був складений протокол серії БД № 443892 від 30.03.2018 року. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2018 року [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Відповідно до поліса №2826354 від 11 березня 2018 року про обов`язкове страхування цивільно-правовій відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач Страхова компанія «Гардіан» взяла на собі зобов`язання сплатити завдану страхувальником [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі до 100000 грн. Згідно з п.2 зазначеного полісу, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). У п.8 полісу №2826354 від 11 березня 2018 року визначені особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, якими не передбачено будь-яких обмежень [PERSON] керувати автомобілем марки «Мерседес», державний номер [NUMBER] , на протязі 12 місяців на території України. Розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Toyota», державний номер [NUMBER] , становить суму 80098,35 грн., що підтверджується звітом№10/18 з оцінки матеріального збитку. Відповідач ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» страхова компанія, яка застрахувала відповідальність водія [PERSON] перед третіми особами при керуванні автотранспортним засобом автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», д/з [NUMBER] , до цього часу не відшкодувала завдану матеріальну шкоду. Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідної правової підставі володіє транспортним засобом. Статтями 979, ст.988 ЦК України, встановлено, що страховик протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, зобов`язаний вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати і у разі настання страхового випадку здійснити цю виплату у строк, встановлений договором. Згідно з п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", враховуючи, що, відповідно до статей 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 "Правил дорожнього руху України" (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно з п.4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За таких обставин, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів 80098,35 грн. матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем [PERSON] адміністративним правопорушенням позивачеві завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Оскільки відповідач [PERSON] не вчинила жодних заходів щодо її відшкодування, та, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення з [PERSON] моральної шкоди на користь відповідача слід задовольнити частково та стягнути у розмірі 8000 грн. Враховуючи, що розмір матеріальних збитків доведений експертним дослідженням, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальних збитків, що заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 80098 грн. 35 коп. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір зі сплати за подання позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоду у розмірі 420,40 коп. з кожного та з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір за подання до позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 159, 20 грн., та на користь держави судовий збір про відшкодування моральної шкоди у розмірі 681, 60 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 12000 грн. Так, в обґрунтування заяви про розподіл судових витрат представник відповідача зазначив, що відповідачем понесені судові витрати, у зв`язку із розглядом цивільної справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, просить суд стягнути судові витрати з позивача на користь відповідача. Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду будуть відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про понесені судові витрати, то суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача слід відмовити.

Outcome: partial