Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить: встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва серії [NUMBER] про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 23.11.2001 року на ім`я « [PERSON] » та « [PERSON] »; встановити факт належності [PERSON] Державного акту ІІІ-ЛВ №012519 на земельну ділянку, площею 0,7340 га, виданий на ім`я « [PERSON] » Любшанською сільською радою Жидачівського району 15.09.2000 року; встановити факт належності [PERSON] Сертифікату серія ЛВ №0154774 на право на земельну частку (пай) розміром 1,33 в умовних кадастрових гектарах, виданий на ім`я « [PERSON] » на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 04.12.2001р. №62; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: житловий будинок з погосподарськими будівлями за [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,7340 га, яка на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту ІІ-ЛВ №012519, виданого Любшанською сільською радою Жидачівського району 15.09.2000 року, яку успадкував батько - [PERSON] ; на земельну частку (пай), серія ЛВ №0154774 розміром 1,33 в умовних кадастрових гектарах, яку успадкував батько після смерті своєї дружини [PERSON] , яка належала їй на підставі Сертифікату, виданого на їй Любшанською сільською радою Жидачівського району 15.09.2000 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 04.12.2001р. №62. Позовні вимоги мотивує тим, що її батько [PERSON] 24.06.2000 року одружився із [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] залишився проживати у її житловому будинку у с.Любша та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав з [PERSON] з 24.06.2000 року до дня її смерті, поховав її і з залишився проживати у її житловому будинку. 26.10.2010 року [PERSON] залишив заповіт, згідно якого усе своє майно заповів своїй дочці, тобто позивачці. [INFO] [PERSON] помер. Частину спадкового майна позивач уже успадкувала. Звернувшись у нотаріальну контору, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку та земельний пай оформлені на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] . Про те, що [PERSON] по батькові була [PERSON] , а не [PERSON] свідчить свідоцтво про її народження, де вона вказана [PERSON] , а батьком вказаний [PERSON] . Крім того, у свідоцтві про право власності на житловий будинок [PERSON] вказана по батькові [PERSON] . Крім того, про те, що мати [PERSON] дійсно була [PERSON] , а не [PERSON] свідчить свідоцтво про народження [PERSON] , де у графі «мати» вказана [PERSON] . Відповідач [PERSON] - брат [PERSON] подав заяву в Жидачівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті своєї матері, але до цього часу спадщину не прийняв. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 20.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.01.2021 року, занесеною до журналу судового засідання, за клопотання позивача з числа відповідачів виключено [PERSON] . Ухвалою від 21.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримала позово, з мотивів наведених у такому. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідачі не подали відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без їх участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідачів неповажною та вважає, що справу можливо слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно із копії свідоцтва про одруження [NUMBER] /а.с.13/ [PERSON] та [PERSON] одружились 24.06.2000 року . Прізвище дружини після одруження « [PERSON] ». [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] /а.с.8/. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] /а.с.7/. Згідно із свідоцтва про право власності на будинок серії [NUMBER] /а.с.10/, житловий будинок в [ADDRESS] належить в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ №012519 /а.с.11-12/, земельна ділянка, площею 0,7340 га, яка розташована на території с.Любша Любшанської сільської ради належить [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Любшанської сільської ради від 16.09.1994р. та 15.01.1999р. №27. Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0154774 /а.с.15/ та витягу із книги реєстрації сертифікатів на право земельну частку (пай) /а.с.16/, [PERSON] належить право на земельку частку (пай) розміром 1,33 в умовних кадастрових гектарах як члену СПП «Мир», на підставі розпорядження голови Жидачівської районної ради від 04.12.2001р. №62. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений 26.10.2010 року за реєстровим №24 секретарем виконавчого комітету Любшанської сільської ради, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно своїй дочці [PERSON] /а.с. 14/. Як зазначено у довідці №26 від 16.01.2018р., виданої Любшанською сільською радою, на дату смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] проживав і був зареєстрований [PERSON] /а.с.17/. Постановою державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я. від 30.11.2015 року /а.с.4/ [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок оформлений на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] , та [PERSON] , а не [PERSON] , тобто прізвища та по батькові спадкодавців і власників майна відрізняються. Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із приписами ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що у свідоцтві про право власності на житловий будинок, серія [NUMBER] зазначено, що в цілому житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному на праві спільної часткової власності. Однак у даному свідоцтві помилково зазначено по батькові [PERSON] як " [PERSON] ", хоча дійсно вона була « [PERSON] ». Крім того, позивач стверджує, що позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно, через наявність розбіжностей у написанні "по батькові" дружини спадкодавця [PERSON] у правовстановлюючих документах - « [PERSON] », а саме у Державному акті на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ЛВ №012519 (а.с.11-12) та сертифікаті на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154774 (а.с.15). Факт належності [PERSON] та [PERSON] вищезазначених правовстановлюючих документів підтверджується наступним: - копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] /а.с.9/, згідно якого [PERSON] народилась [INFO] в с.Любша Жидачівського району Львівської області та її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; - копією свідоцтва про одруження [NUMBER] /а.с.13/, згідно якого [PERSON] та [PERSON] одружились 24.06.2000 року . Прізвище дружини після одруження « [PERSON] »; - довідкою №26 від 16.01.2018р., виданою Любшанською сільською радою про те, що [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . Відомосте про заборону та арешт Ѕ вказаного житлового будинку, яка належала [PERSON] , на право приватної власності на землю, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ЛВ №012519 та на земельну частку (пай) згідно сертифікату на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154774 - немає; -довідкою №442 від 12.05.2012р., виданою Любшанською сільською радою про те, що під [ADDRESS] рахується господарство, що належало [PERSON] та [PERSON] /а.с.88/; - копією заповіту від 22.12.1994р. від імені [PERSON] /а.с.89/, згідно якого остання заповіла житловий будинок і господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] , своїй дочці [PERSON] ; - копією заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері - [PERSON] /а.с.81/, - копією свідоцтва про смерть[NUMBER] , згідно якого [PERSON] померла [INFO] у с.Любша, Жидачівського району, Львівської області /а.с.8/; - копією свідоцтва про смерть[NUMBER] , згідно якого [PERSON] померла [INFO] у с.Любша, Жидачівського району, Львівської області /а.с.82/. У цих документах вірно вказано прізвище, ім`я та по-батькові дружини спадкодавця [PERSON] та її матері [PERSON] . Таким чином, з врахуванням вищенаведеного у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 23.11.2001 року належить [PERSON] та [PERSON] , Державний акт ІІІ-ЛВ №012519 на земельну ділянку, площею 0,7340 га, та Сертифікат серія ЛВ №0154774 на право на земельну частку (пай) розміром 1,33 в умовних кадастрових гектарах належать [PERSON] , а тому позов в частині встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, то такі задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Крім того, Верховним Судом у постанові від 05.06.2019р. по справі №554/3192/16-ц висловлена правова позиція про те, що при вирішенні справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Відповідності до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України 22.02.2012р. №296/5, про відмову особі у вчиненні нотаріальних дій нотаріус виносить вмотивовану постанову, в якій зокрема, зазначається причина такої відмови з посиланням на чинне законодавство та порядок і строки оскарження відмови. Як уже зазначалось вище постановою державного нотаріуса Новороздільської державної нотаріальної контори Шолок О.Я. від 30.11.2015 року /а.с.4/ [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок оформлений на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] , та [PERSON] , а не [PERSON] , тобто прізвища та по батькові спадкодавців і власників майна відрізняються. Тобто, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину на житловий будинок лише через те, що прізвища та по батькові спадкодавців і власників майна відрізняються, та не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Більше того, як з;ясовано в судовому засіданні, у позивача наявні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Положеннями глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог щодо визнання права власності на спадкове майно, оскільки таке право позивача не оспорюється та нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину саме щодо земельних ділянок, тобто позивачем не надано достатніх доказів існування перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed