Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 8478,61 грн. матеріальних збитків, 500 грн. вартості експертних послуг та 300 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.05.2014 року на вул.С.Петлюри, 11 у м.Львові автомобіль «Пежо», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], здійснив зіткнення із автомобілем «Мерседес 308», номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] Згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.2014 року винуватцем ДТП визнано [PERSON] Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 02/07 від 03.07.2014 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Пежо», номерний знак [NUMBER], складає 8478,61 грн. Також понесено витрати на експертні послуги у розмірі 500 грн. та сплачено 300 грн. за правову допомогу. [PERSON], який має право користуватись, розпоряджатись та експлуатувати автомобіль позивача, звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати завдані його неправомірними діями матеріальні збитки, однак така вимога залишилась без реагування, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні 12.09.2014 року представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. В судове засідання 15.12.2014 року представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, а представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить завершувати розгляд справи за його відсутності (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач до початку розгляду справи подав на адресу суду письмові заперечення, в яких зазначив, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована товариством «InterRisk» Vienna Insurance Group за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.03.2014 року, строк дії якого з 03.03.2014 року до 02.03.2015 року, в якому визначений ліміт відповідальності у сумі 20000 злотих, що еквівалентно 78620 грн., та що вимога про стягнення витрат на правову допомогу є безпідставною, оскільки позивачем не надано жодних розрахунків про час зайнятості особи, яка надавала правову допомогу. Між тим, в судовому засіданні 12.09.2014 року відповідач визнав факт заподіяння ним матеріальної шкоди, погодився відшкодувати таку, однак не згідний був із заявленим позивачем розміром збитків, які підлягають відшкодуванню. В подальшому в судові засідання відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується розпискою про повідомлення, оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок» (оголошення в матеріалах справи), в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2014 року на вул.С.Петлюри, 11 у м.Львові автомобіль «Мерседес 308», номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], здійснив зіткнення із автомобілем «Пежо», номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], на підставі довіреності від 11.09.2013 року, виданої [PERSON] (а.с.6). Згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.2014 року причиною настання даної ДТП стало порушення п.п.10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України зі сторони [PERSON], який керуючи автомобілем «Мерседес 308», номерний знак [NUMBER], перед початком руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Пежо», номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ч.3, 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №02/07 від 03.07.2014 року, виконаного ТзОВ «АСА «Фінанс груп», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Пежо», номерний знак [NUMBER], внаслідок виявлених пошкоджень, в цінах на момент ДТП 23.06.2014 року становить 8478,61 грн. (а.с.8-14). Згідно п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд не бере до уваги доводів відповідача, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована товариством «InterRisk» Vienna Insurance Group за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.03.2014 року, оскільки, як вбачається поданого полісу серії KM-D №040713 (а.с.36), такий не діє на території України. Між тим, згідно ст.10 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Внутрішні договори страхування діють виключно на території України. Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах. Також суд критично ставиться до покликань відповідача, що не підлягають відшкодуванню витрати на проведення експертного дослідження та витрати на правову допомогу, так як такі твердження спростовуються наданими представником позивача квитанцією №171 від 09.07.2014 року (а.с.9) та квитанцією №02/07 від 03.07.2014 року (а.с.25). Покликання [PERSON] про те, що висновок оцінювача [PERSON] не є висновком судової експертизи суд до уваги не бере з огляду на те, що в матеріалах справи до висновку додано посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача [NUMBER] від 26.12.2013 року та сертифікат суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 05.07.2011 року наданого ТзОВ «АСА «Фінанс груп» (а.с.22, 23). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що збитки в розмірі 8478,61 грн. позивачеві заподіяно внаслідок винних дій відповідача, а тому вказану суму збитків, а також 500 грн. за проведення експертної оцінки розміру збитків (а.с. 25) слід стягнути із [PERSON] на користь позивача [PERSON] Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с. 1), витрати на розміщення оголошення в пресі в розмірі 75 грн., а також витрати на правову допомогу, розмір яких - 300 грн. документально підтверджено (а.с. 2) і такий відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: approved