Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

10.03.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що з 24.01.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини з грудня 2020 року між нею та відповідачем припинено. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Вона ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Проте, відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання свого сина та відмовляється добровільно надавати кошти на його потреби. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також на її користь аліменти у розмірі 2000 грн., щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3750 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 24.01.2020 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Єланецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1 (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, син проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8) . Із матеріалів справи слідує, що позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за неповнолітнім сином [PERSON] [INFO] , до досягнення ним трирічного віку, отримує щомісячну соціальну допомогу на дитину в розмірі 860 грн. 00 коп.(а. с. 10). Житла та земельної ділянки позивачка у власності не має, а тому потребує аліментів на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Крім того, за приписами статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин 2 та 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, право на утримання у зв`язку з доглядом за дитиною, що передбачено статтею 84 СК, пов`язано з двома умовами: дружина має проживати з малолітньою дитиною; чоловік повинен мати можливість надавати дружині матеріальну допомогу. При визначенні матеріальних можливостей відповідача береться до уваги його сімейне становище, наявність утриманців, яких він згідно з чинним законодавством зобов`язаний утримувати (непрацездатні батьки, діти, інші особи), характер і розмір доходів та інші суттєві обставини, що впливають на матеріальну спроможність. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивачка несе витрати на утримання дитини, що зумовлені потребами в одязі, продуктах харчування, засобах гігієни, а також розвитку. Суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов`язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати його гідний рівень життя. Згідно приписів ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачкою у даній цивільній справі, і вважає, що таке визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі обставини справи у їх сукупності, а також, виходячи з визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. Тому враховуючи те, що відповідач не надав відомості щодо свого матеріального стану, стану здоров`я, наявності у нього інших дітей чи утриманців, а також беручи до уваги виникнення у позивачки витрат на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 10.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки, яка позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 10.03.2021 року і до досягнення сином [PERSON] [INFO] , трирічного віку. Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved