Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

15 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Білопільської районної державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, зобов'язання його скасувати, визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном прийняв він, його брат [PERSON] та їхня мати [PERSON], оскільки всі вони проживали у спадковому будинку. [INFO] року їхня мати [PERSON] померла. Після її смерті виявилося, що при житті, а саме 21 жовтня 2005 року, вона отримала у Білопільській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим №1445, відповідно до якого успадкувала після смерті чоловіка вказане вище домоволодіння. Цього ж дня матір склала заповіт, яким усе своє майно заповіла його братові [PERSON] Позивач вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину за законом порушує його спадкові права, тому що при його оформленні нотаріусом безпідставно не було встановлено повного кола спадкоємців [PERSON], які прийняли спадщину, та не враховано його спадкових прав як спадкоємця першої черги, який на день смерті та після смерті батька проживав у спадковому будинку та якому на час відкриття спадщини виповнилося лише 15 років. Про порушення своїх спадкових прав він дізнався лише 11 серпня 2017 року при зверненні до Білопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що частка матері [PERSON] у спадщині, що залишилася після смерті батька, була завищена, позивач просить суд визнати частково недійсним та зобов'язати Білопільську районну державну нотаріальну контору скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21 жовтня 2005 року за реєстровим №1445, та визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Ухвалою від 15 січня 2018 року відкрито провадження по справі. 05 березня 2018 року до Білопільського районного суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву [PERSON], а також його зустрічна позовна заява до [PERSON], Білопільської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на 5/6 частин домоволодіння в порядку спадкування. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 21 травня 1966 року їхні з [PERSON] батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Білопільського міськвиконкому від 28 вересня 1973 року їхньому батьку було надано земельну ділянку площею 600 кв. м, після чого 11 грудня 1973 року укладено нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Дозвіл на початок будівельних робіт батько отримав у 1973 році, а 27 лютого 1981 року було затверджено акт приймання і ведення в експлуатацію житлового будинку. [INFO] року батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку, інша 1/2 частина вказаного будинку належала особисто їхній матері [PERSON], як частка одного із подружжя у майні, яке придбане за час шлюбу. Спадщину після смерті батька прийняв він, його брат [PERSON] та їхня мати [PERSON] Таким чином, 1/2 частина будинку, як спадкове майно, повинна була бути поділена між трьома спадкоємцями, при цьому частка кожного складає 1/6 частину всього будинку. Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради народних депутатів від 14 травня 1983 року їхній матері [PERSON] дозволено одержати право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS] відповідно до ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю УРСР. Враховуючи, що його брат [PERSON] з 1985 року не звертався із позовом до матері про визнання права власності на 1/6 частину будинку, остання оформила його на себе, що привело до часткової недійсності документів про право власності на спадщину. [INFO] року мати померла. За життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Він звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Таким чином, у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] він успадкував 1/6 частину будинку, у порядку спадкування після смерті матері ще 1/6 частину будинку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка, та 1/2 частину будинку, яка належала особисто їй. Тобто його частка у праві власності на будинок складає 5/6. Його ж брат [PERSON] успадкував лише 1/6 частину вказаного будинку у порядку спадкування після смерті батька. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить визнати за ним у порядку спадкування право власності на 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS], проти визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину вказаного домоволодіння він не заперечує, в решті вимог остання просить відмовити. 29 березня 2018 року від [PERSON] надійшла уточнена позовна заява, в якій він посилаючись на обставини, викладені в первісній позовній заяві, а також на те, що 09 грудня 2017 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого після смерті матері [PERSON] успадкував спірне домоволодіння, просить суд визнати недійсними та зобов'язати Білопільську районну державну нотаріальну контору скасувати свідоцтва про право на спадщину, видані після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON], а також визнати за ним у порядку спадкування після смерті батька право власності на 1/6 частину спірного домоволодіння. Цього ж дня, тобто 29 березня 2018 року, від [PERSON] надійшла уточнена зустрічна позовна заява, в якій він посилаючись на обставини, викладені в первісній зустрічній позовній заяві, а також на те, що він не заперечує, що [PERSON] у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] належить 1/6 частина спірного будинку, просить визнати за ним право власності на 5/6 частин спірного домоволодіння, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане йому Білопільською районною державною нотаріальною конторою 09 грудня 2017 року після смерті матері [PERSON] Також 03 квітня 2018 року від [PERSON] надійшла заява про визнання уточнених позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, уточненні позовні вимоги підтримують у повному обсязі, щодо визнання чи не визнання уточнених зустрічних позовних вимог [PERSON] нічого не зазначили. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися. [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує повністю, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовами - Білопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, державний нотаріус Ковальова Л.Б. направила суду заяву про розгляд справи без її участі, проти скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, а також визнання з [PERSON] права власності на 1/6 частину спірного будинку заперечує, оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відомості про інших спадкоємців нотаріусу не повідомлялися, заяви про прийняття спадщини у спадковій справі відсутні. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 30, 104). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 21 травня 1966 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 104). Рішенням Білопільської міської ради від 28 вересня 1973 року [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 600 кв. м для індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS] (а. і. с. 13). На підставі вказаного рішення, 11 грудня 1973 року між [PERSON] та виконавчим комітетом Білопільської міської ради було укладено нотаріально посвідчену угоду про передачу в безстрокове користування вказаної вище земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (а. і. с. 14). Також в 1973 році [PERSON] отримав дозвіл на виконання будівельних робіт на вказаній земельній ділянці (а. і. с. 20). 12 лютого 1981 року було складено акт про закінчення будівництва та ведення в експлуатацію збудованого [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] (а. і. с. 26). Вказаний акт затверджений рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 27 лютого 1981 року №37 (а. с. 27). 08 квітня 1981 року вказане домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване Сумським обласним бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] (а. і. с. 28). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а. с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на час набуття [PERSON] права власності на вказане домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Тобто права [PERSON] та [PERSON], як подружжя, на вказаний житловий будинок були рівними. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі й на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] Сумської області (а. с. 79-80). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з копії будинкової книги, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] у спадковому будинку по [ADDRESS] проживали його дружина [PERSON] та їхні діти [PERSON] та [PERSON], які на той час були неповнолітніми (а. с. 44-45). Факт проживання [PERSON] у спадковому будинку також підтверджується довідкою виконавчого комітету Білопільської міської ради від 08 листопада 2017 року, відповідно до якої станом на [INFO] року та по 1988 рік [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а. с. 47). Тобто судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та їхня матір [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном, а отже їхні права на спадщину є рівними. Частка кожного з них на спадщину у вигляді 1/2 частини вказаного домоволодіння, що залишилася після смерті [PERSON], складає 1/6 його частину. Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради від 14 червня 1983 року №141 [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року дозволено одержати у Білопільській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS], згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю (а. і. с. 39). В той же час, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку визначеному для виділення часток подружжя у праві спільної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу, не оформила. Відповідно до копії спадкової справи, 21 жовтня 2005 року [PERSON] звернулася до Білопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. У вказаній заяві [PERSON] зазначила, що інших спадкоємців, передбачених ст. 529 ЦК УРСР, крім неї, немає. Факт прийняття спадщини [PERSON] нотаріусом було перевірено за реєстраційним записом в паспорті про реєстрацію місця проживання (а. с. 78). Цього ж дня, 21 жовтня 2005 року, державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області Ковальовою Л.Б. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1445, відповідно до якого [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] успадкувала житловий будинок [ADDRESS] та належали [PERSON] на підставі дублікату договору про право забудови, посвідченого Білопільською державною нотаріальною конторою 05 квітня 1981 року за реєстраційним №740, зареєстрованого в Білопільській госпрозрахунковій виробничій дільниці держаного комунального підприємства Сумського ООБТІ та записано в реєстрову книгу за реєстраційним №4240 (а. с. 78 з. с.). 24 жовтня 2005 року право власності [PERSON] на спірне домоволодіння було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а. с. 37-38). Таким чином, при видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] були порушення право інших спадкоємців першої черги [PERSON], а саме [PERSON] та [PERSON], які також, як і [PERSON], прийняли спадщину після смерті [PERSON] 21 жовтня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1446, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 74 з. с.). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а. с. 32). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі на 1/2 частину вказаного вище домоволодіння, яка належала їй на права власності та на 1/6 частину зазначеного домоволодіння, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], а загалом на 5/6 частин домоволодіння. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з копії спадкової справи, 11 серпня 2017 року [PERSON], а 05 жовтня 2017 року [PERSON] звернулися до Білопільської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] за заповітом та за законом відповідно (а. с. 73). Таким чином, [PERSON], як спадкоємець [PERSON] за заповітом, одержав право на спадкування всієї спадщини, що залишилася після її смерті, в тому числі й на належні їй 5/6 частин спірного домоволодіння. 09 грудня 2017 року державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області Ковальовою Л.Б. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване в реєстрі за №1560, відповідно до якого [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] успадкував житловий будинок з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами під [ADDRESS] що належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білопільською районною державною нотаріальною конторою 21 жовтня 2005 року за реєстровим №1445 (а. с. 75 з. с.) Таким чином, судом встановлено, що вказаним вище свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим на ім'я [PERSON], було охоплено майно, яке [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], а також успадкували після смерті свого батька [PERSON] та [PERSON], що порушує права останніх на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1296 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на викладене, враховуючи, що у зв'язку з видачею [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом відповідно були порушені права [PERSON], як іншого спадкоємця [PERSON] першої черги за законом, про якого [PERSON] не вказала у заяві до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому суд вважає за необхідне визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21 жовтня 2005 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 09 грудня 2017 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON], недійсними та визнати за [PERSON] у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право власності на 1/6 частину спірного домоволодіння, а також визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] право власності на 5/6 частин вказаного домоволодіння. Що стосується вимоги [PERSON] зобов'язати державного нотаріуса Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальову Л.Б. скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2005 року, видане на ім'я [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2017 року, видане на ім'я [PERSON], то суд вважає, що вказані вимоги є передчасними, виходячи з наступного. Згідно із положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації, в тому числі і вчинення реєстраційних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є виключним правом державного реєстратора. Частиною 2 статті 26 зазначеного вище Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто, обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного, на його думку, права шляхом зобов'язання нотаріальної контори скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітомсуперечить вимогам зазначеного Закону, оскільки суд не може перебирати на себе права та обов'язки органу державного управління чи його посадової особи, доказів, що нотаріус відмовляється вчинити такі дії суду також не надано, а тому позовні вимоги в цій частині є передчасними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial