Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

14.06.2016 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 09.05.2013 року в с.Дивізія Татарбунарського району Одеської області померла мати позивачів [PERSON]. 16.11.2013 року в м.Татарбунари Одеської області помер батько позивачів [PERSON]. За життя [PERSON] не вчиняла на імя позивачів заповіт. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 5,03 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047010, виданого [PERSON] сільською радою 09.10.2000 року на імя [PERSON] Вказану земельну ділянку позивачі мають право успадкувати в порядку першої черги за законом, тому, після смерті матері, в установлений законом строк, останні звернулися до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, а батько для того щоб від неї відмовитись, але отримали відмову з причин відсутності документів, підтверджуючих право власності померлої на зазначене нерухоме майно та відповідної реєстрації цього права. Де на теперішній час знаходиться оригінал правовстановлюючого документу позивачам невідомо, тому вони припускають, що спадкодавець втратила їх за життя. Про те, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, що належала спадкодавцю, а саме Державного акту серії І-ОД №047010 втрачено, позивачі помістили об'яву в газеті Татарбунарський вісник, опублікованої в №19 від 14.05.2016 року. Зазначені обставини стали причиною звернення останніх до суду з вказаним позовом про визнання за ними права власності на земельну ділянку на праві спільної часткової власності. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явились, але направили до суду заяву з проханням справу заслухати у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 49 ). Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.50). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши в сукупності матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Копіями свідоцтв про народження серії ІІІ-ЖД № 498422 від 15.03.1986 року, серії І-ЖД № 294172 від 24.12.1972 року (а.с.7) та серії І-АВ № 509590 від 21.10.1971 року (а.с.8) підтверджується, що батьками [PERSON], [PERSON], [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження ІІ-АГ № 290999 від 25.01.1971 року (а.с.9) 25.01.1971 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Лебеденко/ [PERSON], який був зареєстрований [PERSON] сільською радою Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис № 2. Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 335247 від 14.05.2013 року (а.с.10) підтверджується, що [PERSON] померла 09.05.2013 року в с.Дивізія Татарбунарського району Одеської області. З копії свідоцтва про смерть І-ЖД № 361097 від 20.11.2013 року (а.с.11) вбачається, що [PERSON] помер 16.11.2013 року в м.Татарбунари Одеської області. Із довідок виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області №706 (а.с.12) № 707 (а.с.16) від 20.05.2016 р. слідує, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] на день своєї смерті були зареєстровані та проживали в [INFO]. Крім них у будинку зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON] Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047010 (а.с.14) підтверджується, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,03 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки за № Г-377/0-132/6-16 від 20.05.2016 року (а.с.15) вбачається, що вартість земельної ділянки загальною площею 5,0311 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району, власником якої є [PERSON], складає 220 247 грн. 81 коп. Із об'яви, опублікованої в газеті Татарбунарський вісник під №19 від 14.05.2016 року (а.с.16) видно, що в графі втрачені значиться вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №047011 на ім'я [PERSON], Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №047010 на ім'я [PERSON]. З листа нотаріуса №454/02-14 від 19.05.2016 року (а.с.17) видно, що позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Із витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №44965298 від 05.09.2016 року (а.с.38) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита спадкова справа приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] за №286/2013 за заявами [PERSON], зареєстрованої 31.10.2013 року за № 726 (а.с.40), [PERSON], зареєстрованої 31.10.2013 року за № 725 (а.с.41), [PERSON], зареєстрованої 31.10.2013 року за № 727 (а.с.42). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом (а.с.7-8) після смерті [PERSON] (а.с.10) на належну останній на праві приватної власності спадкову земельну ділянку, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №047010 (а.с.14) . Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. В ст.331 ЦК України зазначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку, оскільки приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.17) в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану спадкову земельну ділянку. Відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку та належність її спадкодавцю [PERSON] підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом (а.с.14-16). Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказав, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може бути позивачем у справі про визнання права власності на це спадкове майно. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту в позасудовому порядку порушеного права позивачів, які своєчасно звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадку(а.с.40-42), а тому обраний ними спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За встановлених обставин, суд вважає, що права позивачів мають бути захищені шляхом визнання за ними, як спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], на праві спільної часткової власності по 1/3 частині земельної ділянки площею 5,03 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 047010, виданого [PERSON] сільською радою народних депутатів 09.10.2000 року, на імя [PERSON], померлої 09.05.2013 року.

Outcome: approved