Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

09 липня 2015 року державне підприємств "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", правонаступником прав та обовязків якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії "Центр управління промисловістю", звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 17262048 грн. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] контрольно-ревізійним управлінням України було проведено позапланову перевірку щодо дотримання Державним підприємством «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки, за результатами якої складено акт 08.07.2011 року № 31-21/18. Вказаним актом встановлені порушення чинного законодавства, які призвели до збитків підприємства. Порушення виникли з вини [PERSON], який з 03.03.2008 року перебуваючи на посаді виконуючого обовязки начальника ДП «УПП УЗ», підписав додаткову угоду№1 від 29.04.2008 року, додаткову угоду №2 від 10.07.2008 року. 16.04.2013 року ДП «УПП УЗ» направлено на адресу відповідача лист з проханням добровільно перерахувати ДП «УПП УЗ» кошти в розмірі 17262048 грн. До цього часу відповідач не здійснив будь-яких дій стосовно відшкодування. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину не явки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] було призначено виконуючим обовязки начальника Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» з 03 березня 2008 року згідно наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 29 лютого 2008 року №278/ОС. Згідно наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 29 грудня 2008 року №1123/ОС Бугайова [PERSON] було звільнено з посади виконуючого обовязки начальника Державного підприємства «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» з 29 грудня 2008 року за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. В період з 23.05.2011 року по 01.07.2011 року [PERSON] контрольно-ревізійним управлінням України було проведено позапланову перевірку щодо дотримання Державним підприємством «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки. За результатами проведеної ревізії Контрольно-ревізійним управлінням України було складено акт від 08.07.2011 року № 31-21/18. Перевіркою встановлено порушення вимог ч. 5 п. 2 ст. 34 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» внаслідок укладання договору №ЦУПП - 04/0001/01 від 08.01.2008 року в сумі більшій, ніж зазначено у тендерній пропозиції учасника; п. 4.4 договору № ЦУПП - 04/0001/08 року від 08.01.2008 року, п. 84 Тимчасового положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2008 року № 274 та як наслідок - частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України Державним підприємством «Управління промислових підприємств» Державної адміністрації залізничного транспорту внаслідок укладання додаткової угоди № 1 до договору від 08.01.2008 р. № ЦУПП - 04/0001/08 в частині збільшення вартості продукції на 15 %, зазначене порушення виникло з вини [PERSON], яким підписано додаткову угоду №1 від 29.04.2008 року до договору № ЦУПП - 04/0001/01 від 08.01.2008 року; порушення п. 4.4 договору № ЦУПП - 04/0001/08 від 08.01.2008, п. 84 Положення та як наслідок - частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України Державним підприємством «Управління промислових підприємств» Державної адміністрації залізничного транспорту внаслідок укладання додаткової угоди № 1 до договору від 08.01.2008 р. № ЦУПП - 04/0001/08 в частині збільшення вартості продукції в кількості 2372000 шт., зазначене порушення виникло з вини [PERSON], яким підписано додаткову угоду №2 від 10.07.2008 року до договору № ЦУПП - 04/0001/01 від 08.01.2008 року. На підставі акту позапланової перевірки щодо дотримання Державним підприємством «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» вимог чинного законодавства при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки позивачу, у відповідності до вимог п. 7 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», було направлено вимогу від 07.09.2011 року № 31-14/881 про усунення порушень виявлених ревізією порушень та недоліків, у тому числі щодо відшкодування за рахунок осіб, винних у нанесенні збитків, коштів на загальну суму 18 590 448,00 грн.\~ [PERSON] контрольно-ревізійного управління України від 08.07.2011 року №31-21/18 та вимога від 07.09.2011 року № 31-14/881 про усунення виявлених порушень отримані позивачем 15.09.2011 року, що встановлено постановою окружного адміністративного суду м,Києва від 21 грудня 2011 року у справі №2а-14451/11/2670. Державне підприємство «Управління промислових підприємств» державної адміністрації залізничного транспорту звернулось до окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до [PERSON] контрольно-ревізійного управління України про скасування вимоги про усунення порушень №31-14/881 від 07.09.2011 року. Постановою окружного адміністративного суду м,Києва від 21 грудня 2011 року у справі №2а-14451/11/2670 вказаний позов залишено без задоволення. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року постанова окружного адміністративного суду м.Києва від 21 грудня 2011 року у справі №2а-14451/11/2670 залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2013 року постанова окружного адміністративного суду м.Києва від 21 грудня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року залишені без змін. Державна фінансова інспекція України, правонаступник [PERSON] контрольно-ревізійного управління України, звернулась до окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державного підприємства «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» про зобовязання виконати вимогу. Постановою окружного адміністративного суду м,Києва від 19 грудня 2012 року у справі №2а-15676/12/2670 вказаний позов задоволено, зобовязано Державне підприємство «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» виконати вимогу від 07.09.2011 року № 31-14/881 в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) на суму 18590448 грн. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року постанова окружного адміністративного суду м.Києва від 19 грудня 2012 року у справі №2а-15676/12/2670 залишена без змін. 16 квітня 2013 року Державним підприємством «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» направлено [PERSON] вимогу добровільно перерахувати Державному підприємству «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України» кошти в розмірі 17262048 грн., яка залишилась не виконана [PERSON]. Відповідно до ст.130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Однак статтею 233 Кодексу законів про працю України встановлено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, згідно частини 3 якої для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Позивач дізнався про вчинені порушення законодавства при проведенні окремих процедур закупівель за 2007-2009 роки, які встановлені актом перевірки [PERSON] контрольно-ревізійного управління України від 08.07.2011 року № 31-21/18 щодо дотримання норм чинного законодавства Державним підприємством «Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України», після отримання 15 вересня 2011 року копії вказаного вище акту перевірки та вимоги [PERSON] контрольно-ревізійного управління України від 07 вересня 2011 року №31-14/881, до суду звернувся тільки 09 липня 2015 року, що свідчить про пропущення позивачем річного строку звернення до суду, передбаченого ч.3 ст. 233 КЗпП України. Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду відповідно до ст.234 Кодексу законів про працю України позивачем подано не було. Таким чином, позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed