Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

15.09.2021 позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, в якій просять визнати за кожним з них право власності на 1/3 частки у спадковому майні у порядку спадкування за заповітом . В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що [INFO] померла прабаба позивачки [PERSON] та мати позивачів [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер чоловік спадкодавиці [PERSON] . Після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно: житловий будинок та літня кухня, які розташовані в [ADDRESS] . Позивачі являються спадкоємцями за заповітом від 01.11.2013, який складено [PERSON] , згідно з яким вона заповіла їм все своє майно в рівних частках кожному. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вони не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушені звернутись до суду. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 15.09.2021, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 16.09.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.11.2021 у справі закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, 09.12.2021 через свого представника адвоката Канарєєва\~І.О. подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі та участі їх представника. Позов підтримують повністю та просять задовольнити. У судове засідання представник відповідача Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, позов визнають. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , про що 12.11.2013 виконавчим комітетом Комарницької сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя, 01.11.2013 [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Комарницької сільської ради Турківського району Львівської області - Комарницькою Г.М., яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: житловий будинок і все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповідає в рівних частинах кожному: синові [PERSON] , [INFO] , жителю м.Львів; синові [PERSON] , [INFO] , жителю с.Старий Яричів; правнучці [PERSON] , [INFO] , жительці с.Комарники. До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлої на житловий будинок та літню кухню за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою №504 від 16.08.2021 виданою виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] , [INFO] , був житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Вона проживала одиноко. Згідно з довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 29.07.2021 №465, згідно погосподарського обліку книги №3, [PERSON] , 1923 р.н., яка померла [INFO] , належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Виконавчий комітет Комарницької сільської ради не виносив рішення на виготовлення права власності на житловий будинок. Згідно з довідкою виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 16.08.2021 №503, згідно відомостей із погосподарської книги №3, згідно запису погосподарського обліку номер об`єкта 0137-1, [PERSON] , 1923 р.н., яка померла [INFO] , передана земельна ділянка 0,08 га в користування для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Будучи спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , позивачі звернулися із заявами до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте нотаріусом їм було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки ними не надано правовстановлюючих документів щодо належності житлового будинку [PERSON] . Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивачі через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлені права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулися до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1945 році, що доводиться технічним паспортом, та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 26.08.2021, а належність будинку покійній [PERSON] доводиться довідкою виконавчого комітету сільської ради. Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у визначений законом строк звернулись до нотаріасу з заявамипро прийняття спадщину. Водночас, позивач [PERSON] на час смерті спадкодавця була неповнолітньою особою, а тому в силу вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, так як ні вона, ні її батьки в її інтереесах, не відмовились від спадщини. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачі, як спадкоємці майна [PERSON] підставно просять суд визнати за ними право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у них відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємців при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 1220, 1223, 1233, 1268 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 13, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved