Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

19.10.2017 представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за [PERSON] право в порядку спадкування на земельну ділянку № 270, площею 2,1830 га, розташованої на території Слободо-Межирівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], яка померла 01 липня 2002 року. Позовні вимоги аргументовано тим, що 01.07.2002 року в с. Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області померла мати позивача, [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [INFO] - Межирівська Жмеринського району Вінницької області. Після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 2,37 га, вартістю 7524 грн., розташованої на території Слободо Межирівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що рахується за померлою, на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0415057, який було втрачено, та розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 28.07.2006 року № 395. На час відкриття спадщини разом з [PERSON] проживав та був зареєстрований її син [PERSON], який відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, вступив в фактичне володіння та розпорядження майном таким чином прийнявши спадщину після померлої матері. З приводу втрати сертифіката на земельну частку (пай) позивач звертався з оголошенням в газету, в якому просив втрачений сертифікат на ім'я [PERSON], серії ВН № 0145057, вважати недійсним. При зверненні до [PERSON] районної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. 20.10.2017 року ухвалою суду відкрито провадження в справі. 28.11.2017 ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача. 15.01.2018 суд у відповідності до ч. 2 ст. 19, пункту 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, продовжив розгляд за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, в загальному позовному провадженні. 15.01.2018 ухвалою суду проведено та закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду, з [PERSON] районної державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу після померлої 01.07.2002 року [PERSON] 08.02.2018 - надійшла відповідь про те, що спадкову справу на майно померлої 01.07.2002 року [PERSON] по фонду [PERSON] районної державної нотаріальної контори не виявлено. 28.02.2018 представник представника позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], в наданій до суду заяві зазначила, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] підтримує повністю та просить їх задовольнити. Дану справу просила розглянути у її відсутність. Надала для огляду оригінали письмових доказів, що додані до позовної заяви. Представник відповідача Слободо Межирівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не зявився, в наданій до суду 28.02.2018 року заяві зазначив, що Слободо Межирівська сільська рада просить розглянути справу за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] у відсутності їхнього представника. Заперечень (відзиву) проти позову не надали. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON] в судове засідання не з'явився в наданій до суду 28.02.2018 року заяві зазначив, що [PERSON] районна державна адміністрація Вінницької області позов [PERSON] в інтересах [PERSON]визнає повністю, просив справу розглянути у його відсутність. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачені ст. 223 ЦПК України суд не вбачає. Оскільки усі учасники заявили клопотання про розгляд справи у за їх відсутності, то у відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії I АМ № 313749, зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] помер 12.05.1969 року (а.с.10). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії I АМ № 374613, виданого [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 01.07.2002 року в с. Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області померла [PERSON], (а.с.11). Відповідно довідки від 17.10.2017 № 401 виданої Слободо Межирівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області, [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області, разом з нею проживав та був зареєстрований в одному будинку її син [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з довідки від 17.10.2017 № 402 виданої Слободо Межирівською сільської радою Жмеринського району Вінницької області на час відкриття спадщини разом [PERSON], яка померла 01.07.2002 року, був зареєстрований її син [PERSON] (а.с.13). Відповідно оголошення в газеті «[PERSON] меридіан» рубрика «Різне» було публіковане оголошення наступного змісту: «Втрачений сертифікат на земельну частку (пай) ВН № 0415057 на ім'я [PERSON] вважати недійсним» (а.с.14-17). Згідно довідки відділу у [PERSON] районі Управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.08.2017р. № 0-2-022-287/106-17, сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН № 0415057 площею 2,37 умовних кадастрових гектарів вартістю 7254 гривень зареєстровано в Книзі Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №44 від 07.08.1997, виданий розпорядженням [PERSON] РДА №171 від 17.07.1997 року на прізвище [PERSON]. Відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 28.07.2008 року № 395 «Про затвердження технічної документації із землеустрою і передачу у власність земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Слободо - Межирівської сільської ради та списку громадян, які померли на дату видачі державних актів і не переоформили спадщину на земельні ділянки на території Слободо Межирівської сільської ради» на території Слободо-Межирівської сільської ради рахується номер рядка №58, номер земельної ділянки 270, площа ділянки 2,1830 на прізвище [PERSON] Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) станом на 01.01.2017 становить 59115,14 грн. (а.с.18). Відповідно до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 28.07.2008 року № 395 «Про затвердження технічної документації із землеустрою і передачу у власність земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Слободо - Межирівської сільської ради та списку громадян, які померли на дату видачі державних актів і не переоформили спадщину на земельні ділянки на території Слободо Межирівської сільської ради» за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка № 270 загальною площею 2,1830 га (а.с.19-21), та був виданий сертифікат серії ВН № 0415057 на вищевказану земельну ділянку (а.с.22). Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти / спадкові договори) сформовані станом на 18.10.2017, спадкова справа після померлої 01.07.2002 року [PERSON] не заводилась, заповіт відсутній (а.с.23-24). Вищевказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному. До вищевказаних цивільних правовідносин, слід застосовувати нормативно-правові акти на час їх виникнення. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позив прийняв спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12) , Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з положеннями ст. 5 ЗК України ( в редакції 1990 р.), який діяв на час виникнення правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Згідно з положеннями ст. 6 цього Кодексу, однією із підстав набуття права власності на земельні ділянки - одержання їх у спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема: п. 2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; п.5. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією; п.6. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно з ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Згідно абзацу 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Такої позиції притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], яка померла 01.07.2002 року, за життя набула права на земельну частку (пай) у с КСП «Мир», с. Слобода Межирівська Жмеринського району, отримала сертифікат, який було втрачено, державний акт взамін сертифікату на її імя не видавався. Єдиним спадкоємцем після її смерті є позивач [PERSON], який для оформлення спадкових прав звернувся до нотаріальної контори. Відповідно до постанови від 17.10.2017 №1719/02-31 виданої [PERSON] районною державною нотаріальною конторою, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала померлій [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.25). У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23). Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1.). У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. Суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту про визнання права на земельну частку (пай) після смерті матері, яка за життя набула права на земельну частку (пай), отримала сертифікат, який був втрачений, і законом не передбачено способу видачі його дубліката на померлу. Позивачем в підтвердження заявлених вимог надано належні та допустимі докази, яких достатньо суду, що б дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування і, відповідно, щодо задоволення позову. Судові витрати слід залишити за відповідачем, як того він просив у позовній заяві. На підставі ст.ст. 9, 549, 560, 561 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), ст.ст. 5, 6, 22, 23 ЗК України ( в редакції 1990 р.), п.п. 2, 5, 6 Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 (720/95), абзацу 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7,

Outcome: approved