Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

11 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського районну м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з дозволу свого брата [PERSON] та ЖУ «Південне» ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд» позивач з 2006 року постійно проживає в квартирі [ADDRESS]. За період проживання з братом квартирна плата нараховувалася на двох осіб та комунальні послуги на двох осіб, які позивач і [PERSON] сплачували. 20 січня 2007 року позивач одружився з [PERSON], а [INFO] у позивачів народився син [PERSON]. Позивач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 28.09.2012 року. 28.09.2012 року між [PERSON] та ЖУ «Південне» ДП «Екос» AT ХК «Київміськбуд» укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій на вказану квартиру, вказаний договір згідно п.20 є безстроковим, з 05.03.2013 року у вказаній квартирі постійно зареєстрований малолітній син позивачів. Дружина позивача [PERSON], хоча не є зареєстрованою в спірній квартирі, однак постійно проживає разом з [PERSON] та їх малолітнім сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Квартирна плата та комунальні послуги нараховуються на трьох осіб. Будинок [ADDRESS] переданий на баланс КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», новий балансоутримувач будинку з позивачем договір найму жилого приміщення укладати відмовляється, право користування позивача та його сім'ї не визнає, що змусило позивачів звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні представник позивача та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського районну м. Києва» в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, наявні у справі докази, вислухавши думку сторін, приходить до висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальною власністю Святошинського району м. Києва, особовий рахунок на квартиру оформлений на [PERSON], який вважається наймачем квартири. В квартирі [ADDRESS] станом на 15.07.2014 року зареєстровані дві особи: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відповідно до довідки Форми 3 №10742 виданої Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» (а.с. 57). 20.01.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №52 (а.с. 5). [INFO] в позивачів народилась спільна дитина - [PERSON] (а.с. 6), який з 05.03.2013 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. З наданих до суду рахунків на сплату за житлово-комунальних та інших послуг вбачається, що [PERSON] дійсно здійснює оплату комунальних та телекомунікаційних послуг по квартирі [ADDRESS] (а.с. 11-36-копії квитанцій). 06.09.2011 року між ДП «ЕКОС» та [PERSON] укладено договір оренди житлового приміщення №9, відповідно до п. 1.1 ДП «Екос» передає житлове приміщення, що знаходиться на його балансі та утриманні у будинку за адресою: [ADDRESS] для особистого проживання [PERSON] та членів його сім'ї (а.с. 39). 28.09.2012 року між ЖУ «Південне» АТ ХК «Київміськбуд» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 37-38). Відповідно до Розпорядження КМДА №1605 від 12.09.2012 року «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м.Києва», будинок [ADDRESS] передано на баланс Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" (а.с. 52-56). За статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Згідно ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сімї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 47 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64,65, 145, 156 Житлового кодексу України). Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: „Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму підлягають задоволенню, оскільки такий спосіб захисту житлових прав позивача ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому підлягає судовому захисту. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підсумовуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, та приймаючи до уваги, що факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження належними доказами, з огляду на те, що позивачі по справі несуть витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved