Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

13 червня 2013 року між ПАТ „Універсал Банк" та [PERSON] був укладений генеральний договір на здійснення кредитних операцій за № ВL 15368 та кредитний договір (надалі кредитний договір) Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (надалі Банк), останній є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Універсал Банк». Відповідно до кредитного договору та додатку до договору, банк надав [PERSON] кредит у сумі 222 000 грн. , останній строк дії ліміту 1 червня 2018 року, а відповідач зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком до нього. На забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] умов кредитного договору за № ВL 15368, 13 червня 2013 року між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки ВL 15368-П1. Окрім того, в якості забезпечення виконання [PERSON] умов зазначеного кредитного договору, 13 червня 2013р. був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передала ПАТ „Універсал Банк" в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит у сумі 222 000 грн. У порушення умов кредитного договору останній свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.08.2016 р. має заборгованість за кредитним договором в сумі 161 583,26 грн., а саме: 101 750,00 грн. - заборгованість за кредитом, 59 833,26 грн. - відсотки за користування кредитом. Зважаючи на невиконання позичальником зобов'язання стосовно повернення суми кредиту, Банк вимагає стягнення з відповідача, як з поручителя, заборгованість за кредитом, суми дострокового стягнення кредиту, а також відсотків, розмір загальної суми на момент подання позову становить 161 583,26 грн. Просить задовольнити позов повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 149 875 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача Глазков О.В., який діє на підставі довіреності, не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, при цьому на задоволенні позову наполягає, посилається на додані до позовної заяви докази, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині повторно, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 13 червня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ФОП [PERSON] було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій за № ВL 15368 та додаток до нього кредитний договір № ВL 15368. Строк дії ліміту генерального договору - 1 червня 2018 року. «Ліміт Генерального договору» - максимальний сукупний розмір грошових коштів, у межах якого можуть здійснюватися Кредитні операції та який визначається умовами Генерального договору. Відповідно кредитного договору № ВL 15368 від 13 червня 2013 року кредитор надає позичальнику кредитні кошти у сумі та на умовах визначених у договорі та додатках до нього, а позичальник зобов'язується погасити кредит. Сплатити проценти за користування ним, відповідні комісії, неустойку та інші платежі на умовах та в порядку, визначених договором та відповідними додатками. Згідно з п.1.6 кредитного договору від 13 червня 2013 року позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, викладеному в Додатку № 1, щомісячними платежами, але в будь якому випадку не пізніше 01 червня 2015 року. Згідно до договору поруки № ВL 15368-П1 від 13 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачкою [PERSON], остання зобов'язалась перед банком відповідати за невиконання позичальником [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п.1.1.). Станом на 11.08.2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором № ВL 15368 від 13 червня 2013 року перед позивачем становить загальну суму 161 583,26 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, з яких: заборгованість за кредитом - 101 750,00 грн., заборгованість по відсотках - 59 833,26 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, згідно п.4.2 Договору поруки, порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя. 03 лютого 2015 року Банк направив поручителю [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з їх неналежним виконанням позичальником, зазначивши, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково, тобто на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Згідно відомостей які містяться в матеріалах справи, а саме копії транспортної накладної, [PERSON] отримала вказану вимогу 17 лютого 2015 року. (а.с. 6-67) Таким чином, Банк реалізував своє права, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, та встановив строк погашення кредиту за кредитним договором від 13 червня 2013 року, на тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто 31 березня 2015 року. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Частиною 4 ст.559 ЦК України, в редакція яка діяла на момент виникнення правовідносин, встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що договір поруки між Банком та Поручителем [PERSON] був укладений 13 червня 2013 року, строк основного зобов'язання за кредитним договором від 13 червня 2013 року Банком встановлено відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту 17 лютого 2015 року. До суду ж з зазначеним позов Банк звернувся 02 червня 2017 року, тобто поза межами строку встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Висновки суду в цьому рішенні повністю узгоджуються з правовими позиціям Верховного Суду України викладеними в Постановах Верховного Суду України за № 247 цс 15 від 17 лютого 2016 року; № 6-2662 від 20 квітня 2016 року; № 6-53цс14; Враховуючи, що в задоволенні позову Банку відмовлено, то відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених Банком судових витрат про сплату судового збору. На підставі ст. ст.526, 530, 543, 553, 554, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed