Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , площею 156,8 кв.м, які складаються з приміщення під індексом ІІІ площею 12.3 кв.м. в підвалі будинку, холу під індексом 2-1 площею 14,8 кв.м., кухні під індексом 2-2 площею 19,5 кв.м., коридору під індексом 2-3 площею 3,7 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-4 площею 12,3 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-5 площею 19,9 кв.м., санвузла під індексом 2-6 площею 2,4 кв.м. на першому поверсі будинку, холу під індексом 2-7 площею 14,2 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-8 площею 18,7 кв.м., коридору під індексом 2-9 площею 4,5 кв. м., житлової кімнати під індексом 2-10 площею 12,9 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-11 площею 19,2 кв.м., санвузла під індексом 2-12 площею 2,4 кв.м. на другому поверсі будинку та господарської будівлі під літ. Л., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2005 р., виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою, вона [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . У свідоцтві зазначається, що вказаний житловий будинок позначений в плані А-1 і складається з восьми кімнат житловою площею 111,6 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 162,7 кв.м. До будинку відносяться такі господарські будівлі: цегляний сарай - (Б), цегляний сарай - (Д), цегляний гараж - (3), туалет - (Ж), огорожа з металевої сітки (1,2), цегляна огорожа - (3), металева хвіртка - (4), металеві ворота - (5), хвіртка метал, мат/сітка - (6), ворота метал, мет/сітка - (7), металева огорожа - (8), цегляна огорожа - (9). Її право власності на успадковане майно зареєстроване ОКП ЛОР БТІ та ЕО. Між тим, зазначає, що згідно договору від 02.07.1986 року в користування покійного [PERSON] перейшла частина будинку [ADDRESS], яка складалася з двох житлових кімнат, позначених на плані цифрами (1-4), (1-5) жилою площею 12,0 кв.м. та 19.90 кв.м., ванна, позначена в плані цифрами (1-3), площею 2.7 кв.м., цегляні сарай та підвал. В спільному користуванні залишилися коридор, позначений в плані цифрами (1-2) площею 5.9 кв.м., веранда, позначена в плані цифрами (1-1) площею 4.20 кв.м., цегляна вбиральня. Рішенням виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 14.10.1986 р. № 526 «Про затвердження висновків міжвідомчої комісії району» дозволено гр. [PERSON] провести добудову до будинку розмірами 5.0x3.0 м. для обладнання окремого входу і кухні. Згідно витягу із протоколу № 3-2 засідання міжвідомчої комісії від 01.12.1992 р. дозволено провести реальний розподіл будинковолодіння [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] належить 19/50 частин вказаного будинку. Відповідно до заключення Львівського МБТІ від 05.10.1992 р. визначено ідеальні частки між співвласниками будинку [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] належить приміщення під індексом III, що становить 19/50. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2002 р. № 1193 «Про оформлення права власності на 19/50 ідеальних частин будинку на [ADDRESS] » вирішено оформити [PERSON] право приватної власності на 19/50 ідеальних частин будинку на [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку. Так, за даними технічного паспорта на будинок [ADDRESS] від 23.01.2006 р. такий розподілений на дві частини з окремими входами. Одна частина будинку складається з приміщень під індексом ІІІ. Фактично, позивач успадкувала вказане майно. Крім того, у відповідності до довідки Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки № 5/58675 від 23.01.2006 р. за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 560 кв.м. на підставі рішення Залізничної районної ради від 26.06.1956 р. № 17. Позивач, з метою покращення житлових умов, за згодою сусідів, здійснила реконструкцію зі збільшенням площі належної їй частини майна, за рахунок облаштування житла на площі горища. 16.05.2006 року управління архітектури і містобудування Львівської міської ради погодило проектні пропозиції реконструкції частини будинку [ADDRESS] . В результаті реконструкції належне їй нерухоме майно - частина будинку [ADDRESS] змінило свої технічні характеристики та складається з приміщення під індексом III площею 12.3 кв.м. в підвалі будинку, холу під індексом 2-1 площею 14.8 кв.м., кухні під індексом 2-2 площею 19.5 кв.м., коридору під індексом 2-3 площею 3.7 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-4 площею 12.3 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-5 площею 19.9 кв.м., санвузла під індексом 2-6 площею 2.4 кв.м., на першому поверсі будинку, холу під індексом 2-7 площею 14.2 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-8 площею 18.7 кв. м., коридору під індексом 2-9 площею 4.5 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-10 площею 12.9 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-11 площею 19.2 кв.м., санвузла під індексом 2-12 площею 2.4 кв.м. на другому поверсі будинку та господарської будівлі під літ. Л, що підтверджується даними технічного паспорта від 05.07.2018 р. Після проведеної реконструкції вона повторно зверталася до управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради та отримала лист від 23.05.2011 р., яким управління не заперечує щодо можливості збереження здійсненої реконструкції з подальшим розглядом процедури самочинного будівництва згідно вимог чинного законодавства. Також 23.05.2011 року здійснену реконструкцію погодив Залізничний РВ м. Львова ГУ МНС України в Львівській області, а 01.06.2011 р. ДЗ «Залізнична районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова». При цьому, управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради не було вжито жодних заходів та не прийнято рішень з цього приводу. В липні 2017 р. повноваження виконавчих органів Львівської міської ради було змінено, зокрема, відповідно до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, до повноважень управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування відноситься надання висновків про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення розпочатого самочинного будівництва (реконструкції) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд та гаражів на присадибних ділянках. Однак, Львівською міською радою не розроблена процедура надання таких висновків управлінням архітектури та урбаністики. Через прогалини в регулюванні діяльності виконавчих органів Львівської міської ради, вона немає змоги узаконити здійснену реконструкцію у позасудовому порядку. Крім того, зазначила, що з метою доведення відповідності законодавству здійсненої реконструкції, на її замовлення Львівською філією Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» виготовлено технічний звіт про відповідність будівельним нормам здійсненої реконструкції житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 18.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справ, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 59) Ухвалою від 16.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , витребувано в Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» інвентаризаційну справу на будинковолодіння [ADDRESS] та в Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиціїреєстраційну справу на будинковолодіння [ADDRESS] . (а.с. 91). 15.05.2019 р. задоволено клопотання представникатретьої особи - адвоката Прохоренка О.І. та витребуванов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради документи (копії), які подавались [PERSON] від імені [PERSON] на міжвідомчу комісію Залізничної районної адміністрації та які слугували підставою (були предметом розгляду) прийняття Залізничною районною адміністрацією Розпорядження №892 від 13.07.2006 року "Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] ". (а.с. 147). Ухвалою суду від 01.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 219) В судовому засіданні представник позивача позов за уточненими позовними вимогами підтримав, покликаючись на мотиви такого. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник Львівської міської ради - Попович Я.Д. в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2005 р. [PERSON] стала власником 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , житловий будинок позначений на плані А-1, цегляний, складається з восьми кімнат, житловою площею 111,6кв.м. та двох кухонь, загальна площа будинку становить 162,7 кв.м. Після отримання у власність частини будинку, [PERSON] почала здійснювати самочинне будівництво. На підставі заяви [PERSON] , яка діяла від імені неповнолітньої [PERSON] Залізничною районною адміністрацією 13.07.2006 р. було видано розпорядження «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] », яким гр. [PERSON] , співвласниці [ADDRESS] , яка діє за згодою матері [PERSON] , погоджено технічну можливість проведення реконструкції належних їй приміщень в будинку за рахунок прибудови та надбудови другого поверху розм. 5,40х16,86м, згідно з погодженими проектними пропозиціями, зобов`язано гр. [PERSON] : 3.1. отримати в управлінні архітектури і містобудування вихідні дані на проектування; 3.2. на протязі 3-х місяців з дня прийняття даного розпорядження розробити через ліцензовану проектну організацію документацію на реконструкцію квартири і погодити її у встановленому порядку з управлінням архітектури і містобудування; 3.3 отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в міській інспекції Держархбудконтролю, зареєструвати його в ЛКП «Сигнівка»; 3.4. виконати роботи через ліцензовану будівельну організацію на протязі 2-х років з дня прийняття даного розпорядження, закінчене будівництво здати в експлуатацію у встановленому порядку. Разом з тим, п. 3.3 даного розпорядження не було виконане в повному обсязі. Будівництво розпочато на підставі ескізного проекту, що є неприпустимим. Після здійснення самочинного будівництва площа збільшилася з 61,82 кв.м. до 156,8 кв.м., а згідно звіту житловий будинок загальна площа 558,7 кв.м (а.с.57 зворот). Після здійснення самочинного будівництва позивач звернулася в управління архітектури стосовно реконструкції, листом 23.05.2011 р. повідомлено, що управління архітектури розглянуло її звернення та поданий проект на відповідність діючим вимогам ДБН самочинно здійсненої реконструкції житлового будинку за рахунок прибудови та надбудови на [ADDRESS] та управління не заперечує щодо можливості їх збереження з подальшим розглядом процедури самочинного будівництва згідно чинного законодавства, за умови згоди співвласників будинку та вирішення питання землекористування. Право власності на земельну ділянку позивачем не оформлене, прибудова здійснена на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності та належить територіальній громаді, у позивача відсутні документи на землекористування. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Крім того, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак, з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності. Львівська міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача. Пред`явлення позову безпосередньо до суду представник розцінює з метою спрощення адміністративної процедури. Позивач не зверталася до компетентних органів з приводу узаконення самочинного будівництва. Вважає, що метою подання позову є не визнання права власності (як наявного), а набуття такого права власності, що само собою вважає неприпустимим. Крім того, зазначає, що можуть бути порушені законні права та інтереси третьої особи [PERSON] Третя особа та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, пояснення надали аналогічні наведеним у письмових поясненнях щодо позову від 27.02.2019 року, які долучені до матеріалів справи. Крім того, представник третьої особи зазначив, що [PERSON] (третій особі) на підставі реєстраційного посвідчення №184 від 09.01.1984 року належала 1/2 будинку [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 14.07.1987 р. №334 Про затвердження висновків міжвідомчої комісії району, [PERSON] дозволено здійснити прибудову до 1/2 будинку [ADDRESS] розміром 5,1 х 2,5 м для обладнання окремого входу і комунальних вигод. Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 12.05.1992 р. № 158 Про розгляд заяв громадян, які здійснили самовільне будівництво на території району, [PERSON] узаконено самовільно надбудований другий поверх та самовільно збудований гараж розміром 6,50 х 4,20, а також сарай розміром 3,10 х 3,0 м. З витягу про право власності на нерухоме майно №2979995 від 14.12.2005 року вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.05.1993 року виданого Залізничною райадміністрацією згідно з розпорядженням № 404 від 14.05.1993 року на праві приватної спільної часткової власності належить 31/50 частка житлового будинку [ADDRESS] , а також гаражу (Б), сараю (Д), гаражу (3), туалету (Ж), огорожі (1), огорожі (2), огорожі (3), хвіртки (4), воріт (5), хвіртки (6), воріт (7), огорожі (8), огорожі (9). При цьому, з технічного паспорта виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 05.07.2018 р., наданого позивачем видно, що гараж під літ. «З» відсутній, в той час коли на технічних паспортах виданих ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 23.01.2006 р., 05.10.2016 року гараж під літ. «З» відображений. [PERSON] не давав своєї згоди на прибудову до належної позивачці частини майна, давав згоду на реконструкцію виключно по існуючому фундаменту, тобто на надбудову. Також [PERSON] не давав своєї згоди на знесення (демонтаж) гаражу під літ «З». З приводу прибудови, яку здійснила позивачка, [PERSON] звертався із заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові. Листом йому повідомлено, що під час перевірки встановлено, що за адресою [ADDRESS] проведено будівництво одноповерхової споруди зблокованої до будинку. В Єдиному реєстрі дозвільних документів інформація про зареєстрований документ на право виконання будівельних робіт за адресою [ADDRESS] відсутня. За результатами проведеного позапланового заходу посадовою особою Інспекції складено акт від 08.06.2018 р., протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, стандартів та правил. Зазначив, що загальним правилом, яке закріплене у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Будівництво проведене позивачкою за адресою [ADDRESS] збудоване на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього також в порядку статті 331 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14. Підставою для застосування статті 392 ЦК України є оспорювання чи невизнання іншою особою належного позивачу права. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, з позовної заяви та наданих документів не вбачається існування спору між позивачем та Львівською міською радою з приводу права на об`єкт самочинного будівництва, тому посилання на ст. 392 ЦК України є безпідставним. Враховуючи наведене просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та його представника дослідивши матеріали справи, в тому числі матеріали інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] , суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстраційний №2-2771 від 19.12.2005 року, виданого Другою Львівською держнотконторою, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9602260 від 18.01.2006 р. та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2005 року (а.с.6, 8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2005 року [PERSON] є спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] . Спадкове майно на яке в указаній частці видане це свідоцтво складається з: 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок позначений в плані А-1, цегляний, складається з восьми кімнат житловою площею 111,6 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 162,7 кв.м. До будинку відносяться такі господарські будівлі: цегляний сарай - (Б), цегляний сарай - (Д), цегляний гараж - (3), туалет - (Ж), огорожа з металевої сітки (1,2), цегляна огорожа - (3), металева хвіртка - (4), металеві ворота - (5), хвіртка метал, мет/сітка - (6), ворота метал, мет/сітка - (7), металева огорожа - (8). цегляна огорожа - (9). Із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 26.10.2017 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 26 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] » (а.с. 7). Крім того, долученим до матеріалів справи договором від 02.07.1986 р., який посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Юнко М.Т. та зареєстрований в реєстрі за №4527 підтверджується, що між [PERSON] і [PERSON] встановлено порядок користування жилим будинком [ADDRESS] , відповідно до якого в користування [PERSON] перейшла частина будинку, яка складається з двох житлових кімнат, позначених на плані цифрами (1-4), (1-5) жилою площею 12,0 кв.м. та 19.90 кв.м., ванна, позначена в плані цифрами (1-3), площею 2.7 кв.м., цегляні сарай та підвал. А в користування [PERSON] перейшла частина жилого будинку, яка складається з однієї кімнати, позначеної в плані цифрами (1-6) площею 18,9 кв.м., кухня, позначена в плані цифрами (1-7) площею 11,6 кв.м. та підвал під коридором. В спільне користування сторін переходить коридор, позначений в плані цифрами (1-2) площею 5.9 кв.м., веранда, позначена в плані цифрами (1-1) площею 4.20 кв.м., цегляна вбиральня, що знаходиться в подвір`ї будинку (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 14.10.1986 р. № 526 «Про затвердження висновків міжвідомчої комісії району» вирішено гр. [PERSON] , власнику Ѕ частини будинку [ADDRESS] , що складається з 2-х кімнат пл. 31,9 кв.м. без кухні і комунальних вигод дозволити провести добудову до будинку розмірами 5,0 x 3,0 м. для обладнання окремого входу і кухні (а.с. 74). Згідно витягу із протоколу № 3-2 засідання міжвідомчої комісії від 01.12.1992р. дозволено провести реальний розподіл будинковолодіння [ADDRESS] між співвласниками, згідно заключення МБТІ м. Львова від 05.10.92 р. (а.с. 75). Згідно заключення Львівського МБТІ від 05.10.1992р. визначено ідеальні частки між співвласниками будинку [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] належать приміщення під індексом І, що становить 52% або 31/50, а [PERSON] належать приміщення під індексом III, що становить 38%, або 19/50 ідеальних часток (а.с. 76). Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2002р. № 1193 «Про оформлення права власності [PERSON] на 19/50 ідеальних частин будинку на [ADDRESS] » вирішено оформити право приватної власності на 19/50 ідеальних частин будинку на [ADDRESS] . Загальною площею 65,4 кв.м., житловою - 40,2 кв.м. Загальна площа будинку 162,7 кв.м., житлова - 111,6 кв.м., згідно з технічним паспортом. (а.с. 77). 25 грудня 2002 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради Бриль І.М. видано свідоцтво про право власності на 19/50 ідеальних частин будинку, що розташований в [ADDRESS] . Свідоцтво видане на підставі розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2002 р. № 1193 і 02.01.2003 року ЛОДКБТІ та ЕО записано в реєстрову книгу № 46 за реєстровим №8233 (а.с. 78). Як вбачається з технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] (до реконструкції) складеного Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, реєстр. №203, станом на 23.01.2006 р. загальна площа будинку 162,7 кв.м., житлова - 111,6 кв.м., власниками будинку є [PERSON] , якій належить 19/50 частин будинку загальною площею 65,4 кв.м., житловою - 40,2 кв.м та [PERSON] , якому належить 31/50 частин будинку загальною площею 91,3 кв.м., житловою - 71,4 кв.м (а.с. 79-86). Довідкою від 23.01.2006 року виданої Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки [PERSON] підтверджується, що за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 560 м.кв. Підстава землекористування: рішення виконкому Залізничної райради №17 від 26.06.2006 р. (а.с. 87). Також, судом встановлено, що з метою покращення житлових умов, позивачем, за письмовою згодою сусідів (заяви яких долучено до матеріалів справи) були проведені будівельні роботи з реконструкції належної їй частини майна, а саме здійснено надбудову, що підтверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи. Із заяви співвласника [PERSON] від 30.03.2006 року вбачається, що він не заперечує надати згоду на реконструкцію квартири [ADDRESS] [PERSON] , матері неповнолітньої співвласниці [PERSON] при наступних умовах: прибудову здійснює виключно на своєму фундаменті; стік води робиться на сторону 9/2 (а.с. 10). 16.05.2006 року управління архітектури і містобудування Львівської міської ради розглянувши заяву [PERSON] і проектні пропозиції реконструкції власної частини будинку [ADDRESS] , враховуючи, що запропонована реконструкція з розширенням власної частини будинку за рахунок надбудови другого і мансардного поверхів без зміни конфігурації будинку не порушує містобудівельних вимог, вимог будівельних норм і правил, управлінням попередньо погодило її для розгляду в Залізничній районній адміністрації, згідно з встановленим порядком (а.с. 14). Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації від 13.07.06 р. «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON] » розглянувши заяву гр. [PERSON] , яка діє від імені неповнолітньої гр. [PERSON] , висновок міжвідомчої комісії - протокол №13 від 18.04.2006 р. затверджено. Гр. [PERSON] , співвласниці будинку [ADDRESS] , яка діє за згодою матері [PERSON] , погоджено технічну можливість проведення реконструкції належних їй приміщень в будинку за рахунок прибудови та надбудови другого поверху розм. 5,40Х16,86м, згідно з погодженими проектними пропозиціями. Згідно з проектними пропозиціями належні [PERSON] приміщення будуть складатись: на І-му поверсі - з коридору пл. 14,6 кв.м., кухні пл. 18,3 кв.м., поєднаного санвузла пл. 2,7 кв.м., коридору пл. 4,9 кв.м., двох житлових кімнат пл. 19,0 кв.м., пл. 12,3 кв.м., на ІІ-му поверсі - з коридору пл. 14,6 кв.м.,трьох кімнат пл. 20,5 кв.м., пл. 13,4 кв.м., пл. 18,3 кв.м, поєднаний санвузол пл. 2,8 кв.м., коридор пл. 4,85 кв.м. Зобов`язано [PERSON] : 3.1. отримати в управлінні архітектури і містобудування вихідні дані на проектування; 3.2. на протязі 3-х місяців з дня прийняття даного розпорядження розробити через ліцензовану проектну організацію документацію на реконструкцію квартири і погодити її у встановленому порядку з управлінням архітектури і містобудування; 3.3 отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в міській інспекції Держархбудконтролю, зареєструвати його в ЛКП «Сигнівка»; 3.4. виконати роботи через ліцензовану будівельну організацію на протязі 2-х років з дня прийняття даного розпорядження, закінчене будівництво здати в експлуатацію у встановленому порядку. Внаслідок реконструкції загальна площа належної їй частини будинку збільшилась до 156,8 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] складеного ОКП ЛОР БТІ та ЕО, станом на 05.07.2018 року, згідно якого квартира №2 складається з приміщення під індексом ІІІ площею 12.3 кв.м. в підвалі будинку; холу під індексом 2-1 площею 14.8 кв.м., кухні під індексом 2-2 площею 19.5 кв.м., коридору під індексом 2-3 площею 3.7 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-4 площею 12.3 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-5 площею 19.9 кв.м., санвузла під індексом 2-6 площею 2.4 кв.м. - на першому поверсі будинку; холу під індексом 2-7 площею 14.2 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-8 площею 18.7 кв. м., коридору під індексом 2-9 площею 4.5 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-10 площею 12.9 кв.м., житлової кімнати під індексом 2-11 площею 19.2 кв.м., санвузла під індексом 2-12 площею 2.4 кв.м. - на другому поверсі будинку та господарської будівлі під літ. Л (а.с. 15-18). Крім того, 23.05.2011 року управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради розглянуло звернення [PERSON] та поданий проект (розроблений ФОП [PERSON] ліцензія АВ №391057) на відповідність діючим вимогам ДБН самочинно здійсненої реконструкції житлового будинку за рахунок прибудови та надбудови на [ADDRESS] . Управління не заперечує щодо можливості їх збереження з подальшим розглядом процедури самочинного будівництва згідно чинного законодавства, за умови згоди співвласників будинку та вирішення питання землекористування (а.с. 54). 23.05.2011 року Залізничний РВ м. Львова ГУ МНС України в Львівській області розглянувши наданий проект на відповідність діючим вимогам ДБН щодо самочинно виконаної реконструкції квартири в житловому будинку [ADDRESS] вважає можливим його погодити (а.с. 55). 01.06.2011 року ДЗ «Залізнична районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова» на підставі розгляду поданих матеріалів вважають за можливе погодити самочинно проведену реконструкцію [ADDRESS] за рахунок прибудови та надбудови. Робочий проект погодити з органами держсанепіднагляду у встановленому законодавством порядку (а.с. 56). Згідно витягу із протоколу №24 засідання міжвідомчої комісії від 19.07.2011 р. Залізничної районної адміністрації ЛМР слухали заяву гр. [PERSON] , співвласниці будинку [ADDRESS] , про надання дозволу на експлуатацію самочинно розширеної належної їй частини будинку за рахунок прибудови під літ. «а-1», надбудови другого поверху під літ. «А-2», а також на експлуатацію холу під літ. 2-1 пл. 14,8 кв.м, самочинно перепланованого з існуючого коридору і житлової кімнати. Після перепланування і розширення загальна площа житлового будинку становить 277,1 кв.м., житлова - 154, 4 кв.м. Вирішили: для прийняття рішення по суті рекомендували гр. [PERSON] представити заяву-згоду гр. [PERSON] , співвласника буд. [ADDRESS] (а.с. 129). Крім того, встановлено, що на замовлення [PERSON] Львівською філією Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» виготовлено технічний звіт про відповідність будівельним нормам здійсненої реконструкції житлового будинку [ADDRESS] , згідно якого при обстеженні конструкцій встановлено, що загальний технічний стан несучих конструкцій будинку після здійсненої реконструкції добрий. Деформацій, тріщин та пошкоджень, що погіршують технічний стан не виявлено, прийняті конструктивні рішення при реконструкції забезпечили несучу здатність конструкцій будинку в цілому. Обстежувана частина будинку № 9 , що належить гр. [PERSON] на [ADDRESS] відповідає будівельним нормам ДНН 360-92* * , ДБН В. 3.2-2-2009, вимогам міцності, надійності. Будинок в цілому придатний до нормальної експлуатації. Позивач в позові зазначає, що немає змоги іншим чином узаконити свої права на реконструйоване майно, тому звернулась з даним позовом до суду. Так, у статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Так, підставою для застосування статті 392 ЦК України є оспорювання чи невизнання іншою особою належного позивачу права. Якщо особі належить певне суб`єктивне право на річ, то така особа вправі звернутися до суду з вимогою про визнання за нею цього права. У відповідності до статті 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі № 520/17520/14-ц вказав, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, суд приходить до висновку, що реконструйована позивачем частина будинку збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети без одержання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва є об`єктом самочинного будівництва. Згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). З контексту частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України необхідно зробити висновок, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо дотримання цільового призначення земель, а й до випадків, коли відсутнє таке порушення, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм права, викладених у зазначених частинах статті 376 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником під уже збудоване нерухоме майно. При цьому необхідно ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15. Крім того ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Із змісту вказаної норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої земельної ділянки. Такими документами є державні акти на право власності на землю або (відповідно) на право постійного користування землею, видачі яких передує відповідна процедура, яка передбачена чинним земельним законодавством, однак згаданих документів стороною позивача до суду подано не було, що виключає застосування до спірних правовідносин ч.5 ст. 376 ЦК України. Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15. До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14. Під час розгляду справи про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва суди мають перевіряти наявність у позивача відповідного права на земельну ділянку, на якій зведено цей об`єкт. Цільове призначення зведеної споруди має узгоджуватися з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки Згідно з пп.6 п. „б" ч.1 ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, передбачена відповідними нормативно-правовими актами, а компетентними органами для її здійснення є органи місцевого самоврядування. Водночас, судом встановлено, що [PERSON] не було погоджено самочинну реконструкцію у досудовому порядку, як це передбачає рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові». Згідно із рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 № 835, особа, яка здійснює (здійснила) самочинне будівництво зобов`язана подати заяву на ім`я директора департаменту містобудування про отримання висновку про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва. Так, позивач зверталася із заявою в управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, проте з відповіді долученої до матеріалів справи, від 23.05.11 р. вбачається, що управління не заперечує щодо можливості збереження самочинно здійсненої реконструкції житлового будинку з подальшим розглядом процедури самочинного будівництва згідно чинного законодавства, за умови згоди співвласників будинку та вирішення питання землекористування. При цьому, позивачем не було дотримано подальшої процедури самочинного будівництва, згідно чинного законодавства, не отримано згоди співвласника будинку, не вирішено питання землекористування. Також не давав своєї згоди на самочинну прибудову [PERSON] , інший співвласник вказаного будинку, така згода надавалася за умови здійснення прибудови виключно на своєму фундаменті (а.с.10). Відтак, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на частину реконструйованого житлового будинку. Крім того, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. У відповідності до п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] , здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності не зверталася, що свідчить про відсутність спору про право. Львівська міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права [PERSON] . Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач звернулася до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту, а суд не може вийти за межі своїх дискреційних повноважень та підмінити собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 р. у справі № 61-33701св18. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, суд приходить до висновку, що позивач здійснила самочинне будівництво без належних дозвільних документів, не погодила їх у встановленому законом порядку і таке порушує права третіх осіб, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed