Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

16 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовна заява обгрунтована наступним. 16 грудня 2015 року в фірмі «Сувенірка» було зроблено замовлення по нанесенню індивідуального логотипу «Кристал» на чашку загальною кількістю 46 штук на загальну суму 2760,00 грн. Чашки з логотипом призначались для дітей ансамблю як подарунок до Нового року. При отриманні замовлення 25.12.2015 року було виявлено недоліки у виконанні роботи, а саме зовсім інші кольори, ніж було подано у замовленні. У зразку логотипа кольори бузково-фіолетові, а на чашках зроблено чорний та червоний, що повністю не відповідає замовленню. Неодноразово зверталась до директора фірми «Сувенірка» [PERSON] з проханням усунути недоліки або відшкодувати кошти за неправильно зроблене замовлення, на що отримала відмову. Вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, так як чашки призначались як подарунок на Новий рік для дітей хореографічного ансамблю. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 1100,00 грн. за недоліки у виконаній роботі, стягнути з відповідача 2200,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявилася надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала протии винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Позивачем на підтвердження своїх доводів надано до суду копію платіжного доручення від 17.12.2015 року на суму 2010,00 грн., призначення платежу «переказ особистих коштів», отримувач платежу - [PERSON], платник - не вказаний. Крім того, надано товарний чек № 24/12/15 від 24 грудня 2015 року, з якого вбачається, що здійснена оплата чашок з нанесенням логотипу в кількості 46 шт. на суму 2760 грн. Згідно печатки - вказаний товарний чек видано фізичною особою-підприємцем [PERSON]. В матеріалах справи також наявна акт-претензія від 20.01.2016 року, підписана позивачем, на ім'я директора фірми «Сувенірка» [PERSON] Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч.1,2 ст. 857 ЦК України Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Відповідно до ч.1 ст. 865 ЦК України За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст. 866 ЦК України Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відповідно ч. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 61 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1), обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 2), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3), вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 131 ЦПК України визначено порядок подання доказів. Так, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті; докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин; сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов'язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. В цивільному судочинстві змагальність виявляється в тому, що:- дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; - суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; - особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; - сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які притримати; - особи, які беруть участь у справі, можуть брати участь у справі особисто або через представників;- кожна особа зобов'язана доказати факти, на які вона покликається;- у разі невиконання процесуальних обов'язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки. З наданих позивачем документів неможливо зробити висновок, хто саме прийняв замовлення на виготовлення чашок з логотипом - оскільки єдиним документом, який свідчить про прийняття замовлення на виготовлення чашок з логотипом, є товарний чек, виданий особою, яка не є відповідачем у справі - [PERSON] Також неможливо зробити висновок, хто зробив замовлення на виготовлення чашок, оскільки прізвище позивача не фігурує ні в товарному чеку, ні в платіжному дорученні. Суду не надано також договору або іншого документу, яким були б передбачені конкретні умови, зокрема те, що логотип мав бути саме бузково-фіолетового кольору. В товарному чеку взагалі відсутня вказівка на колір логотипу. Крім того, відсутні докази того, що виконана робота не відповідає умовам, які були поставлені в замовленні. Отже, позивачем в судовому засіданні не було надано суду доказів того, що саме він замовив відповідачу чашки з логотипом, належного розрахункового документу, що це підтверджує, матеріали цивільної справи не містять, а з поданих позивачем документів неможливо встановити дійсні обставини справи. Зважаючи на викладене вище, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, в зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону моральної шкоди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, тому в задоволенні позову слід відмовити. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed