Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

3 липня 2014 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю Сапсай А.С. звернулася з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник - ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/2790К-02-07 (далі - Договір), відповідно до умов якого банк надав останній кредит в розмірі 21000 грн. зі сплатою 33% річних за користування строком до 28 серпня 2012 року. Відповідачка станом на 30 січня 2014 року порушила умови Договору та має заборгованість в розмірі 100073,42 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за кредитом - 20137,97 грн., за відсотками - 42527,84 грн. та за пенею - 37407,61 грн., тому представник позивача просить стягнути із відповідачки на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та сплачений судовий збір. У письмових поясненнях до позову уповноважений представник позивача зазначає, що позивач не може надати оригінали всіх документів, там як при інвентаризації їх не виявлено. Однак до позовної заяви були додані в оригіналі розрахунок заборгованості та виписка по рахунку позичальника. Решта доказів надана в копіях, з яких вбачається, що для отримання кредиту відповідач заповнила анкету, зазначивши всі необхідні дані, та заяву на отримання кредиту, підписавши особисто. На підставі цих документів позивач сформував Протокол погодження і видав розпорядження відділу організації операційно-облікової роботи здійснити видачу кредиту відповідачу. Підписи в документах є схожими з підписом у паспорті відповідача. Також пояснила, що відповідно до п. 9.1 Договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користуванням коштами Позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 0,5% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу, що в річному періоді складає 180% (360 х 0,5%, з яких, 360 - кількість днів у році, 0,5% - ставка пені за 1 день). У своїх письмових запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що вона не укладала спірний Договір, копія якого підроблена за допомогою техніки. Як і не підписувала заяви на видачу готівки № 28_112 від 29.08.2007, у якій підпис підроблено настільки незграбно, що не потребує призначення почеркознавчої експертизи. Пред'явивши позов про стягнення боргу, позивач зазначає, що вона отримала кредит в розмірі 21000 грн. Проте у додатку до позовної заяви зазначено про її заборгованість в доларах США. У копії заяви на видачу готівки її підпис незграбно підроблений. Вона ніколи не укладала спірного кредитного договору від 29.08.2007. Натомість 23.08.2007 вона укладала із позивачем кредитний договір № 06/2790К-07, відповідно до умов якого отримала кредит у розмірі 12054 доларів США. У зв'язку із непогашенням боргу за цим договором рішенням Згурівського районного суду від 30.11.2011 у цивільній справі № 2-319/11 з неї було стягнуто на користь позивача заборгованість у зазначеному розмірі. Надані представником позивача копії документів належним чином не засвідчені. В судове засідання сторони повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, уповноважений представник позивача направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки суду не повідомила, позов не визнає повністю. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») (а.с.26 - витяг із Статуту)та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06/2790К-02-07, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування в розмірі 21000 грн терміном на 60 місяців, до 28.08.2012 року, зі сплатою процентів в розмірі 33% (п.п. 1.1 Договору, додаток № 1 до Договору) (а.с.58-63, 63, 77-78 - копії Договору з додатками та анкети позичальника). Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони узгодили та погодились з його умовами. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до п. 4.2 Договору для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок та рахунок для нарахування та сплати процентів. Кредит надається у готівковій чи безготівковій формі. Нарахування процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом здійснюється щомісячно. Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 25-го числа наступного за звітним місяцем (п. 4.4 Договору). Сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною даного Договору (п. 4.5). Згідно з п. 6.1.2 Договору грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, передбачених Договором, перераховувати в наступному порядку: в першу чергу - для сплати процентів за кредит та винагороди, в другу чергу - сплата штрафних санкцій та пені, в третю чергу - погашення основної суми кредиту. Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед боржником, видавши кредит (а.с.17 - копія заяви на видачу готівки). Натомість, боржник своїх зобов'язань перед позивачем не виконала. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 30 січня 2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 100073,43 грн, в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20137,97 грн., за відсотками - 42527,84 грн., за пенею - 37407,61 грн. (а.с.11-12, 13-16 - розрахунок заборгованості, виписки). Доказів погашення заборгованості за Договором відповідачем суду не надано як і не надано доказів на спростування факту укладення Договору. Позивач при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1000,73 грн. (а.с.1 - платіжне доручення). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач у заяві до суду зазначила, що вона не підписувала Договір та заяву на видачу готівки, що може свідчити про оспорюваність спірного Договору та бути підставою для визнання вказаного договору недійсним. Проте відповідач такого позову чи позову про розірвання укладеного правочину не пред'явила, в судове засідання не з'явилася та не заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, а суд відповідно до ст.ст. 3, 11, 27 ЦПК України має розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Тому суд дійшов висновку про безпідставність посилань відповідача на те, що вона не укладала спірного Договору та не отримувала за ним коштів. Слід зазначити, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях та доводах сторін, не підтверджених належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги такі доводи відповідача. Згідно з п. 4 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Суд не бере до уваги копію договору від 23.08.2007 № 06/2790К-07 та цивільну справу № 2-319/11 як докази, оскільки вони не стосуються предмету спору. Дослідивши письмові докази у справі, оглянувши цивільну справу № 2-319/11, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору, що є підставою для стягнення з неї заборгованості у розмірі 63665,81 грн, з яких, тіло кредиту - 20137,97 грн, проценти за користування кредитом - 42527,84 грн, пеня - 1000 грн. При визначенні пені у зазначеному розмірі, що підлягає до стягнення, суд враховує, що позивач не обґрунтував та не надав відповідних доказів щодо порядку нарахування пені, оскільки надана копія Договору, додана до позовної заяви, не містить умов Договору з п. 8 по п. 10 включно. На вимогу суду надати оригінал Договору позивач повідомив про його відсутність. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у своїх письмових поясненнях посилається на п. 9.1 Договору, відповідно до умов якого при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користуванням коштами Позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 0,5% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Однак із зазначених вище причин суд не має можливості перевірити правильність нарахування заявленого розміру пені. Враховуючи також, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за Договором, доказів на підтвердження заподіяння кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов'язання в частині повернення суми кредиту та процентів за користування ним суду не надано, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право зменшити розмір пені, яку суд з урахуванням викладеного визначає у розмірі 1000 грн, так як відповідач порушила умови Договору, який передбачає сплату штрафних санкцій. При цьому суд керується постановою Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-100цс14, відповідно до якої, установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд застосовує до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК. Відповідно до статті 360-7 ЦПК України судове рішення Верховного Суду Україниє обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Позивач не наполягає на застосуванні позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за Договором, тому не вбачається підстав для її застосування. Стягненню із відповідача на користь позивача підлягає понесений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки розмір пені зменшено судом у зв'язку із недоведеністю заявленого розміру та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial