Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Адвокат Меланчук І.В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах [PERSON] та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 165305,00 гривень. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах шкідливого впливу місцевої вібрації. доза якої перевищувала допустиму в 2 рази, у зв`язку з чим отримав хронічне професійне захворювання. Оглядом МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% безстроково та визначено необхідність в медикаментозному лікуванні. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває стійкий ниючий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у верхні та нижні кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, їх мерзлякуватість, терпкість кінцівок, що призводить до головного болю, поганого сну та до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача в денний час, що має наслідком перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Вібраційна хвороба призводить до асиметрії та зміни артеріального тиску, частіше в бік підвищення, загальної слабкості, роздратованості, стомлюваності, підвищеної пітливості, головного болю, запаморочення, болю у ділянці серця стискуючого характеру, серцебиття, різної частоти і тривалості ангіоспастичні церебральні або кардіальні кризи, що супроводжуються тахікардією, підвищенням артеріального тиску, почуттям страху, тривоги, болем у ділянці серця. Розуміння даного факту викликає у Позивача відчуття тривоги, переживання за своє майбутнє. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості його життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійного захворювання, викликає у Позивача негативні емоцій, породжує відчуття соціальної незахищеності. Перелічені негативні явища переконливо доводять факт завдання Позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони Відповідача. За таких обставин зі сторони Відповідача, має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана Позивачу ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі повністю та просять його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, правом надання відзиву не скористався. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.11.1996 р. по 06.04.1999 р. працював на посаді підземного проходчика на ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є відповідач. Стаж роботи - 3 р. 5 міс. (а.с.28-39). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.04.1999р., встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: Вібраційна хвороба І-ІІ ст., синдром помірно вираженої полірадикулоневропатії з перевагою на шийному рівні з дистрофічними порушеннями опорно-рухового апарату у вигляді спондилоартрозу, правосторонього плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобів ПФС 1 ст., деформуючого артрозу дрібних суглобів кистей ПФС 1-2 ст., зі стійким больовим синдромом (надалі - вібраційна хвороба) (а.с.13-16, 17-18). Причиною виникнення професійного захворювання Позивача є - тривала робота в умовах впливу місцевої вібрації, доза якої перевищує допустиму в 2 рази. При цьому, начальнику ШСУ ВАТ «ІнГЗК» запропоновано організувати регламентовані перерви в роботі для підземних проходчиків з метою захисту від вібрації часом. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 28.05.1999 року вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по вібраційній хворобі, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії (а.с.9-10). 14.06.2000 року, позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по вібраційній хворобі та визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії (а.с.9-10). 17.11.2008 року, позивач втретє пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по вібраційній хворобі з 17 листопада 2008 року - БЕЗСТРОКОВО та визначено необхідність в медикаментозному лікуванні (а.с.11-12). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими ним письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.19-27) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 441 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до вимог ст.83 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), та п.3 ч.1 ст.268 ЦК України 2004 року на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, позовна давність на поширюється. Встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 35% та у подальшому 25% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий ниючий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у верхні та нижні кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, їх мерзлякуватість, терпкість кінцівок, що призводить до головного болю, поганого сну, постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на його життя, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 60 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 гривень.

Outcome: partial