Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до КП «Центр поводження з тваринами» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання недостовірної інформації поширеної відповідачем у скарзі від 29.04.2015р. на ім'я секретаря Харківської міської ради, яка стала предметом розгляду постійною комісією з питань місцевого самоврядування, гласності та депутатської діяльності, та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію. Крім того, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн. за душевні страждання із-за поширення недостовірної негативної інформації щодо нього. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги повністю, пояснив, що він є депутатом Харківської міської ради та за зверненнями громадян разом з громадськими активістами проводив перевірку господарської діяльності і стану утримання тварин у КП «Центр поводження з тваринами». Під час перевірки дійсно у працівників центру вимагав документи, оглядали та фіксували на камеру телефону приміщення утримання тварин, в тому числі і карантинну зону, але вели себе чемно та він повноважень не перевищував. Представник позивача позов підтримав, надав аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві. Представники відповідача проти позову заперечували, вважали інформацію викладену у скарзі від 29.04.2015р. достовірною та такою, що містить оціночні судження. Вислухавши сторони, свідків, матеріли справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 30.04.2015р. до Харківської міської ради надійшла скарга директора КП «Центр поводження з тваринами» від 29.04.2015р. на ім'я секретаря Харківської міської ради, яка стала предметом розгляду постійною комісією з питань місцевого самоврядування, гласності та депутатської діяльності (а.с.9-10). У скарзі зазначено, що 24.04.2015р. на територію КП «Центр поводження з тваринами» прийшов депутат Харківської міської ради [PERSON] з іншими особами, в грубій, образливій, зверхній формі вимагав надати господарську і фінансову документацію, не реагуючи на зауваження оглянули карантинну зону та здійснювали відеозйомку. Допитані судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що є громадськими активістами, та дійсно були присутні під час перевірки депутатом [PERSON] КП «Центр поводження з тваринами», здійснювали відеозйомку, знаходились у зоні карантину, оскільки вважали її неналежним чином оздобленою, вимагали документи підприємства. Свідок [PERSON], яка на той час працювала в КП «Центрі поводження з тваринами», також підтвердила відвідування [PERSON] підприємства. Зазначені свідки пояснили, що депутат [PERSON] не допускав зверхньої нахабної поведінки під час перевірки. Позивач на підтвердження своїх доводів надав диск (а.с.11), який не містить звукозапису. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є працівниками КП «Центр поводження з тваринами» в судовому засіданні засвідчили, що 24.04.2015р. [PERSON] разом з іншими особами прийшли до їх підприємства, вимагали документацію, оглядами приміщення центру, в тому числі і карантину зону, вели відеозйомку, хоча їм і казали, що заборонено знаходиться у карантинній зоні та знімати. Свідки пояснили, що [PERSON], який представився депутатом, називав їх «вбивцями та мародерема», звинувачував у відмиванні коштів, погрожував прокуратурою, вів себе зверхньо та грубо, казав, що всі його вимоги повинні виконуватись. Про таку поведінку [PERSON] вказані особи повідомили свого керівника [PERSON], якої не було на підприємстві у день відвідування [PERSON] Директор КП «Центру поводження з тваринами» 29.042015р. звернулась з відповідною скаргою на поведінку депутата Харківської міської ради [PERSON] до секретаря Харківської міської ради. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що під поширенням інформації є також її викладення в заявах (скаргах). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями статті 277 ЦК України (435-15 ) і статті 10 ЦПК України (1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК ( 435-15 ) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") ( 3759-12 ) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Аналізуючи встановлені факти та чинне законодавство, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недостовірною та спростування інформації, викладеної у скарзі від 29.04.2015р. щодо «грубої, нахабної, негідної поведінки, образливої форми спілкування, зловживання депутатськими повноваженнями та втручання в господарську діяльність КП «Центр поводження з тваринами» депутатом [PERSON].» не підлягають задоволенню, оскільки ця інформація є оціночними судженнями діяльності депутата та не перевищує межі допустимої критики щодо політичного діяча. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] фактично скористався своїм правом на відповідь, був присутній на засіданні постійною комісією з питань місцевого самоврядування, гласності та депутатської діяльності Харківської міської ради, виклав свою оцінку подій під час перевірки КП «Центр поводження з тваринами» та комісія не зробила висновок, що з боку депутатами [PERSON] порушення етичних норм поведінки, або перевищення своїх службових обов'язків. Оскільки судом не встановлено порушення немайнових прав [PERSON] відповідачем, та позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, суд відмовляє у стягненні моральної шкоди відповідно до ст..23 ЦК України.

Outcome: dismissed