Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Черкаське регіональне управління/ іпотечний центр Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому виробництву», [PERSON] Свій позов обгрунтовує тим, що з 7 серпня 2004 року по 12 липня 2016 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В період шлюбу за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS], автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО, автомобіль «ГАЗ 3309», 2006 року випуску, д.н.з СА 6253 АІ та причіп автомобільний «Лев» модель 183121, 2013 року випуску. Вказане майно було оформлено на відповідача. Вказане майно у відповідності до вимог ст.60 СК України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Частиною1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Оскільки діти знаходяться на її утримані, а також враховуючи те, що вона хворіє на базально-кліткову карценому (що потребує додаткових витрат на її лікування та діагностику), позивачка вважає, що її частка в праві спільної сумісної власності подружжя може бути збільшена до 3/4 частин майна. Уточнившись з позовними вимогами, просила суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], виділивши їй ? частини квартири [ADDRESS], ? частини автомобіля «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО, ? частини автомобіля «ГАЗ 3309», 2006 року випуску, д.н.з СА 6253 АІ, ? частини причіпа автомобільного «Лев» модель 183121, 2013 року випуску; визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS], ? частини причіпа автомобільного «Лев» модель 183121, 2013 року випуску; стягнути з відповідача на її користь ? частини автомобіля «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО в сумі 150000 грн. та ? частини автомобіля «ГАЗ 3309», 2006 року випуску, д.н.з СА 6253 АІ в сумі 112500 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 26 жовтня 2016 року, занесеною до журналу судового засіданні до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено Черкаське регіональне управління/ іпотечний центр Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому виробництву». Ухвалою суду від 2 лютого 2017 року, занесеною до журналу судового засіданні до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучений [PERSON]. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину причіпа автомобільного «Лев» модель 183121, 2013 року випуску. Зазначив, що автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО не є спільним майном подружжя а є особистим майном відповідача а автомобіль «ГАЗ 3309», 2006 року випуску, д.н.з СА 6253 АІ був проданий сторонами під час шлюбу та гроші використання в інтересах сімї. Представник Черкаського регіонального управління/ іпотечний центр Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому виробництву» в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2004 року по 12 липня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2006 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 23 листопада 2006 року між [PERSON] та Черкаським регіональним управлінням/ іпотечний центр Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому виробництву» укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. Пунктом 1.1 договору передбачено, що згідно з кредитним договором від 30 червня 2005 року «12 та додаткової угоди №1 від 21 липня 2006 року іпотеко держатель надав іпотекодавцю кредит на будівництво житла за адресою: м. Черкаси. вул.. Героїв Дніпра, 61. кв.22 в сумі 174246 грн. терміном повернення 30 років з дати укладання кредитної угоди з 20 червня 2005 року по 30 червня 2035 року з відсотковою ставкою по кредиту 3% річних. Відповідно до п.1.2. договору, для забезпечення своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю: квартиру 22, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул.. Героїв Дніпра, №61. Відповідно до п.1.3. вказана квартира належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності від 25 вересня 2006 року серії ЯЯЯ №596213, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради. Як вбачається з довідки МВС України, за позивачем на праві власності з 8 червня 2013 року зареєстрований причіп Лев» модель 183121, 2013 року випуску. Як вбачається з листа Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області №31/23/1-2037 від 20 грудня 2016 року, станом на 19 грудня 2016 року автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО зареєстрований за [PERSON] Автомобіль ГАЗ 3309, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] Даний ТЗ був знятий з обліку для реалізації 29 серпня 2012 року. 6 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно умов якого [PERSON] зобовязався передати у власність [PERSON], а останній зобовязався прийняти у власність автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО. В цей же день автомобіль було переоформлено на [PERSON], що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу. За таких обставин суд приходить до висновку, що спірне майно, хоча й зареєстроване на праві власності за відповідачем, але набуте сторонами під час перебування в шлюбі, а томі є спільним майном подружжя. Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). В постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року по справі №6-612цс15 викладена правова позиція, згідно якої для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття. При цьому зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільності участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО є його особистим майном, а тому не підлягає поділу виходячи з наступного. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що 28 вересня 2011 року ним було укладено кредитний договір на придбання автомобіля «TOYOTA COROLLA».18 грудня 2012 року ним, разом з батьками та сестрою було продано квартиру, що була приватизована. 19 грудня 2012 року за отримані від продажу квартири кошти, ним були повністю виконані зобовязання щодо придбання автомобіля, шляхом повного погашення кредитних зобовязань за договором кредиту, а саме сплачено 76898 грн. 34 коп. У 2016 році автомобіль було відчужено, кошти були принесені додому. Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] №64/01-16 від 9 червня 2016 року, 18 грудня 2012 року за реєстровим №1666 нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавцями є співвласники [PERSON] (належала 1/5 частина квартири), [PERSON] (належала 1/5 частина квартири), [PERSON] (належала 1/5 частина квартири), [PERSON] (належало 2/5 частин квартири). Продаж вчинено за 165\~000 грн. 28 вересня 2011 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/012967/5/2. Згідно умов вказаного договору, кредитор надав позичальнику кредит в сумі 94305 грн. 35 коп. зі строком користування кредитними коштами до 2 березня 2016 року, зі сплатою 16,49 процентів річних. Кредитні кошти призначені на погашення кредитної заборгованості в АТ «Ерсте Банк». У відповідності з діючим законодавством України забезпеченням виконання позичальником його зобовязань за цим договором є: автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску; порукою фізичної особи [PERSON] Як вбачається з заяви [PERSON] від 28 вересня 2011 року, вона, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], ознайомлена з умовами та не заперечує щодо укладення [PERSON] вищенаведеного кредитного договору та будь-яких додаткових угод до вищенаведеного кредитного договору, які, в тому числі, але не виключно, будуть змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір зобовязань [PERSON] перед ПАТ «Ерсте Банк». Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, укладаючи вказаний договір [PERSON] діяв в інтересах сімї, оскільки згоду на укладання такого договору надала його дружина [PERSON] При цьому суд враховує, що кошти за вказаним договором надавалися не на придбання автомобіля а на погашення кредитної заборгованості в АТ «Ерсте Банк». Крім того, як вбачається з облікової картки приватного ТЗ, автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску зареєстрований за позивачем ще 29 лютого 2008 року. Вказане також підтверджується й свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною1 статті 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 вказаної статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Судом встановлено, що сторони прожили в шлюбі практично 12-ть років, обидві сторони по справі є працездатними і доказів, що хтось із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, або не без поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) не мав самостійного заробітку чи доходу,- сторони не надали і про це суду не заявляли. Крім того позивачкою не доведено, що розмір аліментів, які вона одержує недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. У звязку з цим суд не вбачає підстав для застосування норм ч.2, ч.3 ст.30 СК України та відступлення від засад рівності часток подружжя, на чому наполягала позивачка. За таких обставин суд вважає за можливе визнати квартиру [ADDRESS], автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО, причіп автомобільний «Лев» модель 183121, 2013 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та ? частину причіпа автомобільного «Лев» модель 183121, 2013 року випуску. При цьому суд враховує, що згідно із ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Закон України «Про іпотеку», договір іпотеки передбачає, що в судовому порядку можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Як встановлено в судовому засіданні, 6 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно умов якого [PERSON] зобовязався передати у власність [PERSON], а останній зобовязався прийняти у власність автомобіль «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО. В цей же день автомобіль було переоформлено на [PERSON], що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу. За таких обставин суд приходить до висновку, що перебуваючи в шлюбі, відповідач на власний розсуд без згоди позивачки розпорядився спільним майном подружжя автомобілем, переоформивши його на свого батька. При цьому суд враховує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2016 року у справі про розірвання шлюбу встановлено,що сторони припинили спільне проживання у квітні 2016 року. Пунктами 22-24 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що поді спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як вбачається з висновку експерта №4/1738 від 19 вересня 2017 року ринкова вартість автомобіля «TOYOTA COROLLA», 2008 року випуску, д.н.з СА 8808 АО, станом на 19 вересня 2017 року може складати 220584 грн. 80 коп. Оскільки відповідача розпорядився спільним майном подружжя без згоди позивачки, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути компенсацію за частку позивачки у спільному майні подружжя, яка становить 110292 грн. 40 коп., як половину вартості спільного автомобіля. Не може бути задоволена вимога позивачки про поділ автомобіля ГАЗ 3309, номерний знак [NUMBER], з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль ГАЗ 3309, номерний знак [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] та був знятий з обліку для реалізації 29 серпня 2012 року. Позивачкою в судовому засіданні не надано доказів що відповідач без її відома, таємно, здійснив відчуження автомобіля «ГАЗ 3309, номерний знак [NUMBER], а гроші від реалізації використав у власних інтересах. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 2085 грн. На підставі наведеного, ст. 60, 70, 71 СК України, України,

Outcome: partial