Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) в якому просить стягнути на її користь заборгованість по аліментам в розмірі 4365,20 грн. та неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 01 березня 2017 року по 22 листопада 2017 року в сумі 1335 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2017 року розірвано. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням того ж суду від 15 травня 2017 року на її користь з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 500,00грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2017 року до його повноліття. Виконавчий лист був пред'явлений нею у виконавчу службу за місцем проживання та реєстрації відповідача, і який постійно перебував на примусовому виконанні. Протягом періоду стягнення аліментів відповідач кошти на утримання дитини не виплачував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка становить 4365,20грн. Просила суд, на підставі ст.196 СК України, стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 1335,00 грн. за період з 01 березня 2017 року по 22 листопада 2017 року, згідно доданого розрахунку, та вказану заборгованість. [PERSON] в судове засідання не з'явилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов [PERSON] визнав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись із заявами сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про його народження, [NUMBER], виданого 08 серпня 2013 року виконавчим комітетом Денисівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с.6). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2017 року (а.с.4). Згідно рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року (а.с.5), відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. щомісячно до його повноліття, починаючи з 01 березня 2017 року. Згідно довідки-розрахунку державного виконавця Білогірського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Хмельницькій області Міняйла Г.В. від 14.12.2017 року розмір заборгованості [PERSON] з виплат аліментів станом на 01.12.2017 року становить 4500 грн. (а.с.16). При встановленні обставини наявності та розміру заборгованості по сплаті аліментів, суд примає до уваги наявність в матеріалах справи довідки державного виконавця про заборгованість по аліментам на утримання дитини від 14.12.2017 року (а.с. 16), в якій відображено навність і розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідного виду. Дана обставина не спростована відповідачем. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стягнення заборгованості по аліментам передбачено ст.194 Сімейного кодексу України, проте положення цієї статті стосується лише випадків, якщо виконавчий лист не пред'являвся до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, у зв'язку з його перебуванням за кордоном, а також у випадку, якщо аліменти стягуються відповідно до ст.187 Сімейного кодексу України, тобто за ініціативою платника аліментів (за його заявою). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до ч.8 цієї статті спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. При цьому, ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" не встановлює спосіб захисту прав позивача у спорах щодо розміру заборгованості із сплати аліментів. Позивач у даній справі, як спосіб стягнення, обрав вимогу про стягнення заборгованості по аліментам за період часу. Суд вважає, що в даному випадку, задоволення позову у такий спосіб захисту не буде правильним. Адже в цьому разі, фактично буде діяти два рішення про стягнення одних і тих сами платежів з відповідача. Перше - первісне рішення про стягнення аліментів, яке виконується державним виконавцем і відомостей стосовно його закінчення у суду станом на час розгляду справи відсутні. Позивач в судовому засіданні вказала, що рішення про стягнення аліментів, на сьогоднішній день продовжує виконуватись державним виконавцем. Друге - було б дане рішення про стягнення заборгованості за минулиц період по цим же алміентам. Отже, на думку суду, повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на сина [PERSON], суд приходить до таких висновків. Згідно ч.1, 3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України (в редакції від 10.11.2016 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.196 СК України суд, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно довідки державного виконавця Міняйла Г.В від 14.12.2017 року розмір заборгованості з виплати аліментів станом на 01.12.2017 року становить 4500грн. Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, визнання позову відповідачем, суд діючи у відповідності до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає, що позов в частині стягнення неустойки підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial