Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

17 серпня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до повноліття дитини та стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 30000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 серпня 2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народилася донька: [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не проживають разом, дитина знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, а у позивачки коштів на належне утримання дитини не вистачає. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої він не погоджується з визначеною позивачкою сумою аліментів та просить стягнути ? частину його заробітку згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України ) встановив наступне. 11 серпня 2013 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київській області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 27 (а.с. 4). Від спільного подружнього життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 04 листопада 2013 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київській області (а.с.5). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначає позивачка в позовній заяві, відповідач має неофіційну заробітну плату та його заробіток складає від 15000 гривень до 20000 гривень, проте, його дохід є нерегулярний, мінливий. Як передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом не встановлено та позивачем не доведено факту отримання відповідачем щомісячного заробітку у сумі від 15000 грн. до 20000 грн., тому суд визнає таке посилання припущенням, на якому не може ґрунтуватись доказування у справі. Так, відповідачем була надана довідка № 274 від 15.09.2016 року про те, що він працює волонтером благодійної організації Фастівський благодійний фонд допомоги «Сварог» та його заробітна плата складає 1475,00 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним. Суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 1 зазначеної статті, прожитковий мінімум, визначений для осіб, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому державному соціальному страхуванню, збільшується на суму обов'язкових платежів. Враховуючи, що прожитковий мінімум є вартісною величиною, яка не є сталою, а підлягає зміні, тому для більш повного захисту прав позивача суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на рівні, що не менший ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні, а саме у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем надано розрахункову квитанцію № 039359, відповідно до якої позивачем понесені витрати в сумі 300 грн. за юридичні послуги адвоката. Також, позивачем наданий договір №14 від 09.08.2016 року про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат Свирида Г.С. надає правову допомогу клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів в суді. Разом з тим. Адвокат участі у розгляді зазначеної справи не приймала, а відповідно до п.2 договору №14, до повноважень адвоката не входить така послуга як складання позовної заяви. Таким чином, вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial