Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

19 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу у них народилась донька [PERSON] Життя у сторін не склалось і у 2013 році відповідач залишив позивача та дитину. З цього часу відповідач [PERSON] не цікавиться життям доньки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні, аліменти на її утримання не сплачує. Нехтування батьківськими обов'язками з боку відповідача принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] Ухвалою суду від 25.09.2018 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання на 19.10.2018, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - для подання пояснення щодо позову. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.10.2018 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29.10 .2018. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні допитана як свідок відповідно до ст. 92 ЦПК України [PERSON] суду показала, що разом з відповідачем проживала однією сім'єю до 2013 року без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них є дочка [PERSON]. На даний час місце проживання відповідача їй невідоме, усі відомі їй раніше засоби зв'язки відповідача заблоковані. Відповідач не цікавиться дитиною, не приїжджає до неї, не дзвонить, матеріально не допомагає. Зараз вона перебуває в офіційному шлюбі з [PERSON] Дочка вважає вітчима за батька, про біологічного батька не питає та не згадує. [PERSON] теж відноситься до її дочки як до рідної, має намір її удочерити. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні вважає, що позов можливо задовольнити, оскільки є підстави позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Пояснила, що їй невідомо, з яких підстав відділ у справах дітей, сім'ї та молоді Могилів-Подільської міської ради надав висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Зазначила, що усі обставини, на які посилається позивач, знайшли підтвердження під час розгляду її заяви органом опіки та піклування. Також пояснила, що під час надання вказаного вище висновку представник органу опіки не спілкувався з дитиною сторін, не з'ясовував про її ставлення до батька та до вітчима. Відповідач [PERSON] відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання відповідач повторно не з'явився без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка та думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, доведений допустимими, належними та достовірними доказами, а відтак підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з копією довідки голови ОСББ «Покровський посад» № 16 від 11 квітня 2018 року малолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] (а.с. 9). Як свідчить копія Акту обстеження умов проживання дитини від 11 квітня 2018 року для виховання та розвитку дитини створені усі належні умови, дитина має свою кімнату та забезпечена усіма необхідними речами. У родині склалися теплі, доброзичливі та привітні стосунки. Дитина виховується та зростає у повазі до сімейних традицій, родина завжди святкує сімейні свята (а.с.10). Даний Акт складений за результатами обстеження, проведеного начальником та головним спеціалістом відділу у справах дітей, сім'ї та молоді Могилів-Подільської міської ради. Згідно з копією довідки-характеристики від 11 квітня 2018 року [PERSON] за період проживання за місцем своєї реєстрації зарекомендувала себе з позитивної сторони як ввічлива, чуйна, завжди готова прийти на допомогу людина. Користується заслуженим авторитетом серед жителів будинку, скарг від сусідів на неї не надходило (а.с. 9). Суд приходить до висновку, що позивач довела належними, допустимими та достатніми доказами, що дитина сторін проживає в родині з матір'ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] і для дитини створені усі необхідні умови для гармонійного фізичного і духовного розвиту. Вказане свідчить, що при вихованні дитини позивач керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини та в повній мірі виконує свій батьківський обов'язок щодо дитини [PERSON], [INFO]. Разом з тим, згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Оцінюючи ступінь виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини сторін, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений судом про дату, час та місце судового засідання, чотири рази, а саме 19 жовтня 2018 року, 29 жовтня 2018 року, 09 листопада 2018 року та 16 листопада 2018 року до суду не з'явився без повідомлення причин своєї неявки. Жодних заперечень щодо позову та доказів, які б доводили підстави таких заперечень, відповідач суду не подав. Частини 5, 6 ст. 19 СК України встановлюють, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, в матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] (а.с. 12). При винесенні даного висновку орган опіки та піклування враховував пояснення [PERSON], вказаний вище Акт обстеження умов проживання дитини від 11 квітня 2018 року, характеристику дитини зі школи. При цьому, батько дитини [PERSON] виявлений не був, пояснення щодо обставин невиховання дитини не надавав. За таких підстав орган опіки та піклування прийшов до висновку про відсутність умислу в діях [PERSON] щодо ухилення від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини сторін, а також про відсутність предмету спору між батьками щодо виховання дитини. При цьому, у висновку вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтерес до її внутрішньої освіти; не створюють умов для отримання нею освіти. Про жодні докази, які б свідчили, що [PERSON] виконує усі зазначені обов'язки, а відтак не ухиляється від їх виконання та не може бути позбавлений батьківських прав, у висновку органу опіки та піклування не зазначено. Згідно з п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. З аналізу даного нормативно-правового акту вбачається, що висновок органу опіки та піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення особи батьківських прав щодо дитини може бути складений лише після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. Разом з тим, оцінюючи даний висновок як доказ, суд враховує, що під час його винесення орган опіки і піклування не проводив співбесіди з відповідачем, не врахував, що батьківські обов'язки відповідачем не виконуються в повній мірі. Також не враховані психоемоційний стан дитини, особливості дитячо-батьківських відносин між відповідачем та дитиною сторін, зокрема, їх відсутність, а також відсутність емоційної прив'язаності до батька його доньки [PERSON], ставлення дитини як до батька до вітчима [PERSON] Для з'ясування вказаних обставин необхідне проведення тривалого дослідження із використанням передбачених для цього методів і методик та залученням до нього, як відповідача, так і самої дитини, а також інших дорослих, які утворюють стосовно [PERSON] соціально-підтримуюче оточення. Разом з тим, органом опіки та піклування таке дослідження проведене не було, висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав прийнятий лише на підставі матеріалів, що надійшли до комісії. За таких підстав суд вважає, що наданий висновок є необґрунтованим та суттєво обмеженим, зробленим без належної аргументації і врахування всіх обставин історії життя та психологічного розвитку дитини [PERSON], індивідуальних особливостей дитини та її батька, а відтак не може прийняти даний доказ як допустимий та достовірний. Відповідно до положень Принципу 6, Принципу 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов'язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні належними доказами підтверджено, що відповідач не проявляв до дитини батьківської турботи та любові, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, в тому числі, і не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, а також не спілкувався з дитиною взагалі і, зокрема, в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання нею освіти. Той факт, що відповідач не цікавиться навчанням доньки, також підтверджується матеріалами справи, зокрема, характеристикою дитини [PERSON] від 18 вересня 208 року, в якій зазначено, що матір дитини та її вітчим співпрацюють з учителем, радяться, реалізують поради у відносинах з дитиною. При цьому відповідач в школі не з'являвся, дитиною не цікавився (а.с. 31). Суд враховує, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини [PERSON], становитиме втручання в його право на повагу до сімейного життя, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини таке втручання не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей. Суд зазначає, що втручання у право відповідача передбачене законом, зокрема, ст. 164 СК України, яка визначає підстави позбавлення особи батьківських прав. Крім цього, суд враховує, що дитина [PERSON] проживає в родині з матір'ю та вітчимом, до якого відноситься як до батька. На даний час дитина зростає в атмосфері любові та взаєморозуміння і її психологічне здоров'я не зазнає шкоди. Разом з тим, відсутність батька в житті дитини і невиконання ним своїх батьківських обов'язків порушують права та свободи дитини, а тому їх захист шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є законною метою, передбаченою ч. 2 ст. 8 Конвенції. При визначенні, чи буде позбавлення відповідача батьківських прав необхідним у демократичному суспільстві, суд виходить з такого. Як зазначає ЄСПЛ у справі «Хант проти України», п. 54 рішення від 07 грудня 2006 року, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Так, суд враховує, що відповідач взагалі не цікавиться розвитком дитини сторін, її життям, інтересами та потребами. При цьому, сама по собі відсутність відповідача за місцем проживання дитини не позбавляє його права приймати участь у житті дитини. У вказаній справі «Хант проти України» ЄСПЛ визнав порушення права відповідача з тієї підстави, що останній не був заслуханий особисто при прийнятті рішення у справі і не надав пояснень щодо відносин із своїм сином. Разом з тим, в даній справі [PERSON] не позбавлений можливості бачитись з дитиною, спілкуватись з нею, матеріально забезпечувати та виховувати. Жодних перешкод у здійсненні відповідачем своїх батьківських обов'язків позивач не чинила. При цьому, доказів того, що відповідач звертався у будь-які компетентні органи із заявами про те, що бажає виховувати дитину, однак позбавлений такої можливості з будь-яких підстав, а тому просить посприяти йому у виконанні своїх батьківських обов'язків щодо дочки, суду не надано. Суд також сприяв реалізації права відповідача з'явитись до суду та надати особисті пояснення шляхом завчасного його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Однак даним правом відповідач також не скористався. За таких обставин суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини сторін є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не становить порушення ст. 8 Конвенції. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки [PERSON], а тому позов є обґрунтованим, законним і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved