Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

09.07. 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 22.05.2001 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між ними фактично припинено через відсутність взаєморозуміння, що призвело до частих сварок та втрати взаємоповаги. Тому, оскільки їх шлюб існує формально, просить розірвати його. Позивачем зазначено, що діти проживають разом з ними, проте чіткої позиції з ким будуть проживати діти не висловив. Обгрунтовує свій позов посилаючись на Конвенцію про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, по справах про розірвання шлюбу у зв'язку з тим, що шлюб укладено на території Російської Федерації. Позивач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву у якій просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася направила до суду заяву у якій визнає позов та просить розглянути справу за її відсутності. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідачка визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 22 травня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Адміністрацією Першінської сільської ради Бєлозерського району Курганської області, актовий запис № 03. (а.с.5) Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Ст.3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору. Так, відповідно до ст.ст. 28, 29 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно з копією паспорта позивач має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання на території України (а.с.8), відповідач [PERSON] є громадянкою України, має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання на території України, а тому у даному випадку застосовується чинне законодавство України та вимоги Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, а тому суд вважає, що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя неможливе і їхній шлюб має бути розірвано. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивачка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище "Мухаметова" на "[PERSON]". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв'язку із шлюбом змінив своє прізвище. Але, зважаючи на те, що відповідачка не висловила своєї думки з даного проводу, суд вважає за доцільне залишити їй прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, судовий збір в сумі 704.80 грн. на користь держави, підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved