Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON], позивач) звернулася до Ізяславського районного\~суду\~Хмельницької\~області з позовом про стягнення з [PERSON] (по тексту [PERSON], відповідач) на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 19.02.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому планує розірвати. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем має спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що з відповідачем проживає окремо починаючи з грудня 2018 року, спільного господарства з останнім не веде. На думку позивача є необхідність стягнути аліменти на утримання спільних дітей, так як вони проживають з нею, а відповідач у свою чергу не бере участі в їх утриманні, хоча є здоровою та працездатною особою та офіційно працює. У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити його повністю. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не заперечував та по своїй суті позов визнав повністю. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши усі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Ухвалюючи судове рішення суд врахував наступне. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізяславського районного управління юстиції, актовий запис №99, що стверджено свідоцтвом про одруження серії 1-БВ №080439. Згідно копій свідоцтв про народження, виданого 10.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області серії 1-БВ №102425 та виданого повторно 12.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області серії 1-БВ №139845, позивач та відповідач у справі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Учасниками справи не заперечується та не підлягає додатковому доказуванню обставина, що діти спільно проживають зі своєю матірю позивачем у справі та перебувають на її утриманні. Такі обставини також стверджені довідками Ізяславської міської ради №134 від 10.01.2019 року та № 225 від 15.01.2019 року. Суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Одним із основних прав дитини є право на утримання, а стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує позицію позивача, згоду відповідача на оплату зазначених алімсентів, а також інтереси дітей. Суд враховує те, що відповідач, будучи фізично здоровою особою працездатного віку, може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування його дитини, яка в свою чергу має право на утримання за його рахунок. На думку суду, відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїх дітей. Слід зазначити, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідає закону, є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного, рівності прав та обовязків батьків щодо дитини (ст.141 СК України) та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвитку дітей. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на момент подачі позову, у сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі ст.ст.180 - 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved