Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

28.12.2019 року представник позивача - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просив стягнути з відповідача суму переплати пенсії у розмірі 189707,56 грн. та судові витрати у розмірі 2845,61 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09.09.2015 року відповідачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На момент подання заяви про призначення пенсії [PERSON] не повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про оскарження наказу від 22.08.2015 року про його звільнення у судовому порядку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду відповідача поновлено на роботі з 22.08.2015 року, таким чином відповідач не мав права на отримання пенсійних виплат. На адресу [PERSON] 08.06.2018 року надіслано повідомлення про переплату пенсії із пропозицією її погашення. Відповідачем не надано згоди на сплату заборгованості у добровільному порядку. Позивач, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України просив задовольнити позов. Ухвалою від 26.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від представника третьої особи 08.04.2020 року та 10.04.2020 року до суду надано письмові пояснення, якими позов підтримав (а.с. 25-28, 45-48) 13.04.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю (а.с 67-78), а також долучено письмові докази. Ухвалою від 17.04.2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій до суду позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечував з підстав викладених у наданому до суду відзиві, а також зазначив про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки аналогічна справа перебувала на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області та позовну Головного управління ПФУ в Херсонській області за заявою позивачу залишено без розгляду. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, які зводяться до процедури звільнення відповідача з військової служби та подальшого його поновлення за судовим рішенням. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 09.09.2015 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області відповідачу було призначено пенсію, як військовому пенсіонеру за вислугою років на підставі підготовлених та поданих УСБ у Херсонській області документів (а.с. 6-8). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 року по справі № 821/3195/15-а відповідача [PERSON] поновлено на службі з 22.08.2015 року, стягнуто матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.08.2015 року (а.с. 50-59). З повідомлення УСБ у Херсонській області від 21.05.20018 року № 71/22/3-3725 убачається, що до Головного управління ПФУ в Херсонській області направлено примірник витягу з наказу від 04.04.2018 року про поновлення відповідача та надано відомості про виплату останньому 20.04.2018 року грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 273226,43 грн. (а.с. 11) Головне управління ПФУ в Херсонській області 08.06.2018 року зи № 6164/03-16 на адресу [PERSON] надіслано повідомлення про переплату пенсійних виплат із пропозицією повернення надмірно отриманих коштів (а.с. 12). Згідно ст. 1-1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Відповідно ч. 1-2 ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Статтею 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено обов`язок пенсіонерів повідомляти органам пенсійного забезпечення про зміну умов, що впливають на виплату пенсій. Пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Відповідно ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Статтею 1215 ЦК України, визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, виплачене позивачу пенсійне забезпечення (пенсія) не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. З пояснень представників позивача та відповідача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що 27.04.2018 року [PERSON] звертався до Головного управління ПФУ в Херсонській області із письмовою заявою, якою повідомив про наявність Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 року, що спростовує доводи позивача про невиконання відповідачем обов`язку щодо необхідності повідомлення про наявність обставин, що спричиняють припинення виплати пенсії. Поновлення відповідача [PERSON] на службі з 22.08.2015 року та стягнення на його користь матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.08.2015 року не свідчить про відсутність права відповідача на призначення пенсії, оскільки на час її призначення відповідач мав таке право, у відповідності до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Оскарження відповідачем [PERSON] наказу від 22.08.2015 року про його звільнення у судовому порядку не є підставою для припинення виплати пенсії в розумінні положень ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», обов`язок повідомлення відповідачем орган пенсійного забезпечення про існування таких судових справ Законом не передбачено. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами та встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що сума виплаченої пенсії у розмірі 189707,56 грн., яка була сплачена відповідачу [PERSON] після звільнення поверненню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки і недобросовісності з боку відповідача. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, зміст правовідносин, що виникли між сторонами, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, суд не приймає доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі. Статтею 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Судом встановлено, що Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2019 року у справі № 766/21688/18 позов Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до [PERSON] , третя особа: Управління Служби безпеки України в Херсонській області, про відшкодування переплати пенсії, залишено без розгляду. Постановлення ухвали у зазначеній справі № 766/21688/18 про залишення позову без розгляду, в розумінні положень ст. 255 ЦПК України не є підставою для закриття провадження у справі. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed