Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

21.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 172437 гривень 00 копійок, витрати на евакуатор на штрафний майданчик у розмірі 2939 гривень 50 копійок, витрати на проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди у розмірі 1700 гривень 00 копійок, що у загальній сумі становить 177076 гривень 50 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1770 гривень 77 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди - 20000 гривень 00 копійок, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1218 гривень 00 копійок. В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що 05.04.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], по пр. Академіка Глушка в м. Одесі, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України». За вчинене правопорушення [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України, Київським районним судом м. Одеси, постанова від 14.05.2015 року, справа № 520/5029/15-п, яка набрала чинності 03.07.2015 року після ухвалення постанови Апеляційного суду Одеської області, провадження №33/785/365/15, про залишення апеляційної скарги представника правопорушника [PERSON], [PERSON], без задоволення, а постанови першої інстанції без змін. Автомобіль «Мерседес», державний номер [NUMBER], належний [PERSON] не був застрахований, тому відповідальність за пошкодження майна під час використання джерела підвищеної небезпеки несе особа, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Мерседес», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ № 3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 15.04.2011 року. 20.08.2015 року було зроблено оцінку вартості поновленого ремонту автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER], належного [PERSON] та встановлена вартість матеріальної шкоди у розмірі 172437 грн., що підтверджується Звітом № 42/15 про незалежну оцінку КТЗ від 20.08.2015 року, суб'єктом оціночної діяльності, ФОП [PERSON] Після дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі «Мерседес», державний номер [NUMBER], належний [PERSON] неможливо було пересуватись, так як він зазнав серйозних ушкоджень з цього приводу його було перевезено на евакуаторі до штрафного майданчика за що [PERSON] змушений був заплатити 2389 грн. 50 коп. А також для огляду автомобіля експертом і встановлення вартості ремонту, [PERSON] змушений був застосовувати евакуатор, щоб доставити автомобіль до сервісного центру «Мерседес» та поніс витрати на послуги евакуатора у розмирі 550 грн. З приводу застосування евакуатора та утримання автомобіля на штрафному майданчику [PERSON] поніс затрати у загальному розмірі 2939 грн. 50 коп., що підтверджується квитанціями з Приват Банку від 16.04.2015 року та квитанцією №22 від 07.08.2015 року, актом надання послуг № 8 від 07.08.2015 року. За проведення незалежної оцінки пошкоджень автомобіля «Мерседес» державний номер [NUMBER], [PERSON] поніс матеріальні витрати на суму 1700 грн., що підтверджується договором № 42/15 від 30.07.2015року та квитанцією Приват Банку від 30.07.2015 року. Загальна вартість матеріальної шкоди, яку зазнав [PERSON], власник автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER], в результаті ДТП, яке сталося 05.04.2015 року з вини [PERSON], складає 177076 грн. 50 коп. Позивач, [PERSON], керував автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], по довіреності свого батька, власника автомобіля, [PERSON], під час дорожньо-транспортної пригоди вдарився головою у лобове скло, спочатку був в збудженому стані і не відчув будь яких розладів здоров'я, однак у подальшому на протязі тижня відчував головний біль, що завдало йому моральної шкоди. Також в результаті ДТП [PERSON] зазнав моральної шкоди з вини [PERSON], яка складається з погіршення самопочуття після ДТП, частими головними болями, порушенням стабільного тиску; з переживань, пов'язаних з погіршенням товарного вигляду автомобіля на суму, яка для позивача є суттєвою; з порушення нормального життєвого ритму через неможливість продовження активного суспільного життя, що привело до шкідливих наслідків морального страждання; у вигляді нанесення шкоди соціальної репутації, приниження честі і гідності виражених винною особою в ДТП під час огляду місця ДТП; особисті моральні страждання завдає небажання винної особи принести свої вибачення за скоєне правопорушення, яке привело до пошкодження майна; з необхідності звертатися до суду. Всі перелічені фактори моральних страждань позивач оцінює у 20000 грн. У зв'язку з вищевказаним позивачі були вимушені звернутись до суду з відповідним позовом. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] під час розгляду справи заперечила щодо задоволення позовних вимог, надала до суду письмові заперечення проти задоволення позову, в яких посилалась на те, що 27 квітня 2015 року нею було отримано відповідь з Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області, з якої вбачається, що на [PERSON] було складено 2 протокола по ч. 1 ст. 126 - управління транспортним засобом без документів та ч.1 ст. 130 - керування автомобіля у нетверезому стані. Згідно зі ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому: руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5. 124, 126, частинами першою, другою, третьою, і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно-у-випадку, якщо, розміщеним, затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщеним затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора. Про тимчасове затриманим робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Оскільки позивач [PERSON] керував автомобілем по-перше у стані алкогольного сп'яніння, по-друге без правовстановлюючих документів на автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER], співробітники ДАІ одразу викликали евакуатор для перевезення автомобіля на штрафмайданчик, щоб в подальшому з'ясувати хто є власником цього транспортного засобу. У зв'язку з чим відповідач заперечує щодо відшкодування витрат пов'язаних з евакуацією транспортного засобу на штрафмайданчик та послуги штрафмайданчика. Також вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню,у зв'язку з тим, що позивачем [PERSON] до суду не надано жодного належного доказу на підтвердження погіршення самопочуття, постійних головних болів та порушення тиску. Також представник зазначила, що звіт про незалежну оцінку №42/15 від 20.08.2015 року є доказом заподіяної матеріальної шкоди. Вважає, що звіт не можна зрівняти по значенню з експертизою з тієї причини, що звіт позбавлений процесуальних гарантій, передбачених цивільним, процесуальним законодавством. Звіт проведено за ініціативою позивача і при його проведені оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384, 385.ККУкраїни. Тільки попередивши оцінювача (експерта) про кримінальну відповідальність за явно помилковий висновок і відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків можна об'єктивно, повно і достовірно встановити факти, що цікавлять суд. У зв'язку з викладеним представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2016 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] надала до Київського районного суду міста Одеси уточнення до позовної заяви, в яких представник позивачів просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі: згідно експертному висновку №1003 від 23.06.2016 року, 166714 гривен, витрати на евакуатор та штрафний майданчик у розмирі 2939 грн. коп., витрати на проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди у розмирі 1700 грн., упущену вигоду в розмирі 62400 гривен, і взагалі сума збитків складає 233753 грн. 50 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмирі 1770 грн. 77 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмирі 1218 грн. В обґрунтування уточнень до позову представник позивачів посилалась на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Мерседес», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON]. Згідно зі звітом № 42/15 про незалежну оцінку КТЗ від 20.08.2015 року, суб'єктом оціночної діяльності, ФОП [PERSON], вартість поновленого ремонту автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER], належного [PERSON] була встановлена у розмірі 172437 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2016 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно з висновком №1003 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП 05.04.2015 року станом на час проведення експертизи, визначено рівною 166714 гривен. Окрім того, позивач, [PERSON], до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 05.04.2015 року, передав свій автомобіль Товариству з обмеженою відповідальністю «ДРЕДЖЕР» в оренду і отримував орендну плату щомісяця 3900 гривен, що підтверджується копією договору про надання послуг №16/02 від 16.02.2014 року та актом прийома-передачі до договору №16/02 від 16.02.2014 року. Автомобіль використовувався позивачем [PERSON], як директором ТОВ «ДРЕДЖЕР» факт того, що [PERSON] є директором ТОВ «ДРЕДЖЕР» підтверджується довідкою від 08.08.2016 року та детальною інформацією про юридичну особу. Представник позивачів стверджує, що якщо не сталось би дорожньо-транспортної пригоди 05.04.2015 року, з вини відповідача [PERSON], позивач отримав би прибуток у розмирі 62400 гривен, з розрахунку 16 місяців (після ДТП) * 3900 = 62400 грн. (упущена вигода). Загальна вартість матеріальної шкоди, яку зазнав [PERSON], власник автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER], в результаті ДТП, яке сталося 05.04.2015 року з вини [PERSON], складає 166714 грн. (матеріальні збитки) + 2939 грн. 50 коп. (витрати на евакуатор та штрафний майданчик) + 1700 грн. (витрати на проведення незалежної оцінки) + 62400 грн. (упущена вигода) = взагалі 233753 грн. 50 коп. Позивачі [PERSON], [PERSON] або їх представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, представник позивачів надала до суду заяву, в якій зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить суд провести за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] або його представники у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи вищевикладене, суд було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін по справі, та дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.04.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER], по пр. Академіка Глушка в м. Одесі, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України». 14 травня 2015 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Постановою апеляційного суду Одеської області від 03.07.2015 року апеляційну скаргу представника правопорушника [PERSON] - [PERSON] залишено без задоволення, постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 14.05.2015 року про визнання [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України - без змін. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 05.04.2015 року, доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Наявність у позивача [PERSON] матеріальної шкоди знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, у скоєнні якої визнано винним [PERSON], зазнав пошкоджень транспортний засіб марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ № 3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 15.04.2011 року. Автомобіль позивача внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди зазнав пошкоджень, які потребують ремонту. Під час розгляду справи, 23.02.2016 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу про призначення по справі проведення судової авто-товарознавчої експертизи. На виконання вищевказаної ухвали суду, 01.07.2016 року на адресу суду надійшов висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України за №1003 від 23 червня 2016 року, з якого вбачається, що експертом були зроблені висновки, а саме: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, станом на час проведення експертизи, визначається рівною 166714 гривень; ринкова вартість автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], у непошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, станом на час проведення експертизи, визначається рівною 166714 гривень; ринкова вартість автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], у пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, станом на час проведення експертизи, визначається рівною 24260 гривень. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що [PERSON] - власнику автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року з вини відповідача [PERSON], завдано матеріальних збитків, які визначені експертом. Однак суд зазначає, згідно з висновком, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], складає в сумі 166714 гривень, що є більшою вартістю, ніж ринкова вартість цього автомобіля у непошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, станом на час проведення експертизи, яка була також експертом визначена в сумі 166714 гривень, та саме цю суму позивач суд стягнути з відповідача на свою користь. Експертом також було встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], у пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, станом на час проведення експертизи, становить 24260 гривень. Судом також встановлено, що автомобіль марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], перебуває у позивача [PERSON], що не спростовувалось представником позивача у судових засіданнях. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2015 року, встановлена експертом ринкова вартість автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], у непошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, однак з виключенням з неї встановлену експертом ринкову вартість цього автомобіля у пошкодженому стані після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки пошкоджений транспортний засіб перебуває у позивача, та останній має право у цьому випадку його реалізувати та отримати грошові кошти, а саме стягненню підлягає грошова сума у розмірі 142454 гривні (166714-24260=142454). Позивачем [PERSON] заявлено вимогу до відповідача про стягнення упущеної вигоди в сумі 62400 гривень. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було порушене, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Судом встановлено, що 16.02.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Дреджер» було укладено договір про надання послуг №16/02, згідно з яким [PERSON] передав ТОВ «Дреджер» належний йому транспортний засіб - автомобіль марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], для здійснення перевезень службового персоналу. За вказаним договором строк його дії зазначений з 16.02.2014 року та вважається довготерміновим, тобто на невизначений строк. Сплата вартості послуг [PERSON] за цим договором складає суму з розрахунку 130 гривень в день, з урахуванням вихідних та святкових днів, однак не більш ніж 3900 гривень в місяць (а.с.207). Передача [PERSON] транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER], до ТОВ «Дреджер» підтверджується актом прийому-передачі до договору №16/02 від 16.02.2014 року (а.с.208). Згідно з довідкою ОВ «Дреджер» від 08.08.2016 року, вбачається, що [PERSON] з 26.10.2003 року працює в ТОВ «Дреджер» на посаді технічного інженера (а.с.209). Суд зазначає, що при дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 05.04.2015 року, керував транспортним засобом - автомобілем марки «Мерседес Е 320», реєстраційний номер [NUMBER] саме [PERSON] У зв'язку з вищевказаним, суд дійшов висновку, що, якщо не сталось би дорожньо-транспортна пригода 05.04.2015 року, з вини відповідача [PERSON], позивач [PERSON] мав би можливість отримувати прибуток згідно з умовами договору про надання послуг №16/02 від 16.02.2014 року. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню грошові кошти, як упущена вигода за договором про надання послуг №16/02 від 16.02.2014 року за період з 05.04.2015 року по 05.08.2016 року в сумі 62400 гривень (3900*16 (місяців) = 62400). Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування витрат на евакуатор та штрафний майданчик у розмірі 2939 гривень 50 копійок, витрати на проведення незалежної оцінки вартості матеріальної шкоди у розмірі 1700 гривень 00 копійок, суд зазначає на ступне. З відповіді Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області від 27.04.2015 року за №31/12-30аз, вбачається, що у відношенні [PERSON] 06.04.2015 року було складено 2 протоколи по ч. 1 ст. 126 - управління транспортним засобом без документів та ч.1 ст. 130 - керування автомобіля у нетверезому стані. Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, позбавлено [PERSON] права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Зі вказаної постанови вбачається, що 06.04.2015 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] по пр. Академіка Глушка в м. Одесі, перебував в стані алкогольного сп'яніння згідно висновку медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння за №000459 від 06.04.2015 року, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР України. Згідно зі ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому: руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5. 124, 126, частинами першою, другою, третьою, і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно-у-випадку, якщо, розміщеним, затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщеним затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора. Про тимчасове затриманим робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що перевезення автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER], після дорожньо-транспортної пригоди, на штрафний майданчик, пов'язано саме з обставинами викликаними через винні дії відповідача у скоєній дорожньо-транспортні пригоді, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення з відповідача коштів у відшкодування витрат по перевезенню автомобіля за допомогою евакуатора на штрафний майданчик та витрат за перебування автомобіля на штрафному майданчику. Також представник позивача [PERSON] зазначила, що звіт про незалежну оцінку №42/15 від 20.08.2015 року є доказом заподіяної матеріальної шкоди. Суд зазначає, що вказаний звіт був проведений за ініціативою позивача і при його проведені оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384, 385КК України. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь у відшкодування моральної шкоди - 20000 гривень 00 копійок, суд зазначає наступне. [PERSON] в обґрунтування вимог в цій частині посилався на те, що керував автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER], по довіреності свого батька, власника автомобіля [PERSON], під час дорожньо-транспортної пригоди вдарився головою у лобове скло, спочатку був в збудженому стані і не відчув будь яких розладів здоров'я, однак у подальшому на протязі тижня відчував головний біль, що завдало йому моральної шкоди. Також в результаті ДТП [PERSON] зазнав моральної шкоди з вини [PERSON], яка складається з погіршення самопочуття після ДТП, частими головними болями, порушенням стабільного тиску; з переживань, пов'язаних з погіршенням товарного вигляду автомобіля на суму, яка для позивача є суттєвою; з порушення нормального життєвого ритму через неможливість продовження активного суспільного життя, що привело до шкідливих наслідків морального страждання; у вигляді нанесення шкоди соціальної репутації, приниження честі і гідності виражених винною особою в ДТП під час огляду місця ДТП; особисті моральні страждання завдає небажання винної особи принести свої вибачення за скоєне правопорушення, яке привело до пошкодження майна; з необхідності звертатися до суду. Всі перелічені фактори моральних страждань позивач оцінив у 20000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Суду не надано жодного доказу на підтвердження стверджених посилань [PERSON] щодо його стану здоров'я після дорожньо-транспортної пригоди, стосовно того, що він звертався до лікарні за медичною допомогою, тощо. У зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial