Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

13 листопада 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в якої позивач просив суд відновити порушене право Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» як Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 13 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмилою Іванівною, зареєстрованого в реєстрі за №1339, шляхом визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 27\~січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі №435; скасувати реєстрацію права власності на 1/1 частку квартири, за адресою: [ADDRESS] » за [PERSON] та визнати реєстрацію права власності на 1/1 частку квартири, за адресою: [ADDRESS] » за [PERSON] . Зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмилу Іванівну внести до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна та запис про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом Договору іпотеки від 13 березня 2007 року. Стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у сумі 6400 грн. 00 коп.. Ухвалою суду від 23.11.2017 року провадження по справі відкрито та призначене попереднє судове засідання на 20.12.2017 року. 19 грудня 2017 року від приватного нотаріуса ОМНО Криворотенко Л.І. надійшла заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності (а.с.77). Аналогічні заяви були подані до суду 26.03.2018 року, 07.05.2018 року, 12.06.2018 року, 20.07.2018 року, 08.11.2018 року, 09.04.2019 року (а.с.124, 144, 169, 177, 191, 204). Ухвалою суду від 20.12.2017 року постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23 січня 2019 року. 23 січня 2018 року розгляд справи був відкладений на 27.02.2018 року у зв`язку з неявкою відповідачів та відсутності доказів їх належного сповіщення. 27.02.2018 року розгляд справи був відкладений на 28.03.2018 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 01.03.2018 року за клопотанням позивача було витребувано з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію стосовно того ким та на підставі яких правовстановлюючих документів проводилась реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , за період з 13.03.2007 року по 31.12.2012р.. Розгляд справи відкладено на 28.03.2018 року. 28.03.2018 року розгляд справи був відкладений на 16.05.2018 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. На виконання ухвали суду від 01.03.2018 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 10.04.2018 року було надано відомості щодо реєстрації права власності на спірну квартиру (а.с.142). Ухвалою суду від 16 травня 2018 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 21.06.2018 року. 21.06.2018 року розгляд справи був відкладений на 24.10.2018 року у зв`язку з першою неявкою відповідачів. 24.10.2018 року розгляд справи був відкладений на 23.01.2019 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 23.01.2019 року розгляд справи був відкладений на 17.04.2019 року у зв`язку з неявкою сторін. 17.04.2019 року розгляд справи був відкладений на 18.06.2019 року у зв`язку з зайнятістю судді у розгляді іншої справи. У судове засідання 18.06.2019 року, повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, представник позивача не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надали. Заяв по суті справи до суду не надали. Третя особа у судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 26.06.2019 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. В обґрунтування позову позивач зазначив, 02 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянкою [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0054/74/71068, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 151500 доларів США 00 центів строком до 02 березня 2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі-13,25 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Згідно п. 3.1. Кредитного договору Позивач надав [PERSON] кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів Кредитора з позичкового рахунку Позичальника на його поточний рахунок з можливістю: подальшої видачі готівки через касу Кредитора, безготівкової оплати наданих платіжних документів (доручень) Позичальника. У забезпечення виконання умов Кредитного договору № 014/0054/74/71068 від 02 березня 2007 року між Позивачем та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 13 березня 2007 року, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . 13 березня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням Іпотечного договору було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: квартиру, за адресою: [ADDRESS] , та внесено до реєстру за №1339. На підставі п. 5.2. вищевказаного договору Позивач, як Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у т.ч. суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, з укладенням Кредитного договору та Іпотечного договору позивач отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором № 014/0054/74/71068 від 02.03.2007 року, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості, Позивач був вимушений звернутись до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 січня 2014 року по цивільній справі № 522/27516/13-ц позовні вимоги Банку були частково задоволені - звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 111,4 кв. метрів, житловою 77,1 кв. метр, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення Приморського районного суду міста Одеси по цивільній справі №522/27516/13-ц від 23 січня 2014 року не оскаржувалось та набрало законної сили. На даний час рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 січня 2014 року не виконано. У процесі перевірки державного реєстру прав власності на об`єкти нерухомого майна, позивачу стало відомо, що 27 січня 2017 року Предмет іпотеки - квартира, загальною площею 111,4 кв. метрів, житловою 77,1 кв. метр, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] » було незаконно відчужена громадянину України [PERSON] . Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, 02 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянкою [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0054/74/71068, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 151\~500 доларів США 00 центів строком до 02 березня 2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі-13,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. У забезпечення виконання умов Кредитного договору № 014/0054/74/71068 від 02 березня 2007 року між Позивачем та [PERSON] 13.03.2007 року, укладено Іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . 13 березня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням Іпотечного договору було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна: квартиру, за адресою: [ADDRESS] , та внесено до реєстру за №332. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2010 року у справі 2-3562/10 (2-8968/11), яким було скасовано вищевказаний договір іпотеки від 02.03.2007 року, на яке посилається приватний нотаріус у заяві від 19.12.2017 року (а.с.77), згідно ухвали суду від 01.12.2010 року було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами. У подальшому, усі три цивільні позови: 1. [PERSON] до [PERSON] , за участю Третіх осіб: Приватного нотаріуса Гурської О.В., КП «ОМБТІ та РОН», ПАТ «Райфайзен банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності; 2. [PERSON] до [PERSON] , за участю Третіх осіб: Приватного нотаріуса Криворотенко Л.І., КП «ОМБТІ та РОН», ПАТ «Райфайзен банк Аваль», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колодяжна А.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності; 3. Публічного акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитом були залишені без розгляду (ухвали суду від 06.09.2012 року та від 20.12.2012 року). Отже, на теперішній час даний договір є дійсним, що не спростовано сторонами. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 січня 2014 року по цивільній справі № 522/27516/13-ц позовні вимоги Банку були частково задоволені - звернуто стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 111,4 кв. метрів, житловою 77,1 кв. метр, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення Приморського районного суду міста Одеси по цивільній справі №522/27516/13-ц від 23 січня 2014 року не оскаржувалось та набрало законної сили. На даний час рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 січня 2014 року не виконано. Відповідно до умов пунктів 4.1. та 4.1.4 Договору іпотеки іпотекодавець зобов`язався не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя. Станом на 13 жовтня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитом, відсотками та пені на підставі кредитного договору №014/0054/74/71068 від 02 березня 2007 року складає:1290354 доларів США 35 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 34368148 грн. 10 коп. Згідно Інформаційної довідки №97750571 від 19 вересня 2017 року, 27 січня 2017 року квартира, загальною площею 111,4 кв. метрів, житловою 77,1 кв. метр, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] » була відчужена громадянину України [PERSON] без згоди позивача як іпотекодержателя. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Невиконання Відповідачами умов кредитного договору та договору поруки щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право Позивачу вимагати від них вчинення цих дій у судовому порядку. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1050 ЦК передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно п. 6.5. кредитного договору, Позивач має право вимагати від Позичальника достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів у випадку невиконання умов кредитного договору, тобто зазначений пункт договору містить норму про відповідальність Відповідача у вигляді дострокового повернення кредиту, в тому числі й при порушені зобов`язань по щомісячній сплаті кредиту та відсотків. Частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком. Статтею 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом. На підставі\~ст.\~589\~ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпечених заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.4. Договору Іпотеки передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем (Відповідачем) зобов`язань за цим або Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, банк має право звернути стягнення на предмет Іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. На підставі п.5.5.1. Договір іпотеки, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку). Верховний Суд України в постанові від 24 грудня 2014 року (справа №6-201цс14) зазначив про те, що згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у томі випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленого цим Законом. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Судом встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 02 березня 2027 року. Строк дії кредитного договору на час звернення кредитора до суду не сплинув і на час ухвалення рішення боржник не виконав основного зобов`язання. Згідно до частини 2 статті 586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 9 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV, іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. З огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин слід дійти висновку про те, що ефективним відновленням прав кредитора є застосування процедури визнання договору купівлі-продажу іпотечного майна недійсним, оскільки згідно п. 4.1.4. договору іпотеки: іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найму, не передавати в наступну заставу, тощо) без отримання попередньої згоди на це від іпотекодержателя, а тому договір купівлі-продажу від 27 січня 2017 року укладений з порушенням\~ст. 586 Цивільного кодексу України,\~ст. 9 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним згідно ст.ст.\~203,\~215 Цивільного кодексу України. За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 27 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі №435 та скасувати реєстрацію права власності на 1/1 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] » за [PERSON] ; та визнання\~реєстрацію права\~власності на 1/1 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) підлягають задоволенню. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. За нормами частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~26\~вказаного Закону записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15 зроблено висновок, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положеннями статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 13 березня 2019 року\~по справі № 643/19761/13-ц. Отже, суд роз`яснює, що дане рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна та запису про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом Договору іпотеки від 13 березня 2007 року. Щодо вимог\~банку про\~зобов`язання приватного\~нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Людмилу Іванівну внести до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна та запису про заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом Договору іпотеки від 13 березня 2007 року, то в цій частині суд відмовляє, виходячи із того, що приватний нотаріус не є відповідачем по справі, а виступає в якості третьої особи. У зв`язку із задоволенням пред`явлених до відповідачів позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України,\~\~на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 6400 грн.00 коп., оскільки їх понесення підтверджено документально. \~\~\~\~ На підставі викладеного та ст.ст.2,11, 15-16,203,215,235,526,572,589,611,612,1050,1054 Цивільного кодексу України та ст.ст.2,4,5,7,10-13,30,43,49,76,77,80,81,82,89,141,ч.4 ст. 223, 247, 258-259,263-265,268, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

Outcome: partial