Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

21 березня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем був укладений кредитний договір № 999 00041235/1, за яким відповідач надав позивачу кредит на суму 20000 гривень, а позивач зобов'язався повернути кредит в строк до 20 березня 2016 року та сплатити за користування кредитом 6388 грн % річних, інші послуги ( валютно обмінні операції, юридичне оформлення ) 12600 гривень. Станом на 01.01.2015 року сума позивача зобов'язань перед ПАТ КБ «Імекс банк» за договором кредиту № 999 00041235/1 становила: 8000 гривень. [PERSON] тричі подавав заяви про зарахування коштів з його поточного рахунку № 26005114727001.0 у цьому ж банку в рахунок сплати кредиту, однак відповіді стосовно цього питання з банку не отримав. Вперше заява була подана 15 грудня 2014 року, вдруге 18 лютого 2015 року, втретє 01 квітня 2015 року і в четверте через відсутність відповіді про зарахування коштів 16.06.2015 року було подано заяву про включення до реєстру кредиторів на загальну суму 32\~150,05 гривень. Пізніше він дізнався, що зарахування не проведено, банк продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом та вимагає його погашення грошовими коштами. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Відповідно до п. 8 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право достроково повернути споживчий кредит. Запропоноване позивачем виконання ( зарахування зустрічних вимог ) є належним. Таким чином, позивачеві зобов'язання щодо повернення кредиту за вищезазначеним договорами було припинено у повному обсязі на підставах, встановлених законом ( ст. 598, 601 ЦК України, п. 8 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ) з моменту подання ним заяви про припинення зобов'язання зарахуванням, тобто з 01.01.2015 року. Неправомірне неприйняття банком запропонованих [PERSON] виконання, себто не вчинення дій по зарахуванню суми, належної йому відповідно до договору банківського вкладу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. Відповідно до п. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Тому нарахування банком процентів від часу звернення з заявою про зарахування зустрічних вимог є неправомірним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягав, просив суд задоволити їх в повному обсязі. Відповідач, провідний професіонал з питань врегулювання неплатлспроможності банків на ліквідацію АТ «Імексбанк» [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та неодноразово. До суду відповідачем подано заперечення проти позову в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не виконує перед відповідачем взяті зобовязання щодо повернення боргу за кредитним договором № 999 00041235/1 від 21 березня 2013 року, сума заборгованості станом на 24.02.2016 року становить 16268,58 гривень. Суд, вислухавши в судовому засіданні доводи позивача [PERSON], ознайомившись із запереченнями відповідача проти позову, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 18 березня 2016 року неналежного відповідача [PERSON] професіонала з питань врегулювання неплатлспроможності банків на ліквідацію АТ «Імексбанк» [PERSON] було замінено на належного відповідача [PERSON] професіонала з питань врегулювання неплатлспроможності банків на ліквідацію АТ «Імексбанк» [PERSON]. В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями позивача, що 21 березня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем був укладений кредитний договір № 999 00041235/1, за яким відповідач надав позивачу кредит на суму 20000 гривень, а позивач зобов'язався повернути кредит в строк до 20 березня 2016 року та сплатити за користування кредитом 6388 грн % річних, інші послуги ( валютно обмінні операції, юридичне оформлення ) 12600 гривень (а.с. 8-10). Станом на 24.02.2016 року позивач перед відповідачем має невиконані зобовязання за кредитним договором № 999 00041235/1 від 21 березня 2013 року на суму 16268,58. Позивач подавав заяви про зарахування коштів з його поточного рахунку № 26005114727001.0 у цьому ж банку в рахунок сплати кредиту, однак відповіді стосовно цього питання з банку не отримав ( а.с. 4, 5, 6, 7). Так, відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд рахує, що позивачем не доведено ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх доказів, ні в судовому засіданні, ні доказами які містяться в матеріалах справи, оскільки позивачем не подану суду, ні відповіді відповідача на його заяви, ні доказів того, що відповідач свідомо не приймає його вимоги щодо зарахування зустрічних вимог, а саме коштів з його поточного рахунку № 26005114727001.0 у цьому ж банку в рахунок сплати кредиту за кредитним договором № 999 00041235/1 від 21 березня 2013 року. Сама наявність в матеріалах справи заяв позивача ( а.с. 4,5,6,7) про зарахування зустрічних вимог, а саме коштів з його поточного рахунку № 26005114727001.0 у цьому ж банку в рахунок сплати кредиту за кредитним договором № 999 00041235/1 від 21 березня 2013 року не є підставою для задоволення позовних вимог позивача про визнання кредитора таким, що прострочив, зобовязання вчинити певні дії, визнання дій неправомірними, припинення кредитного договору та договору застави, оскільки зобовязання позивача перед відповідачем не виконані, що підтверджено також поясненнями позивача в судовому засіданні, а також не є доказом, що відповідач свідомо не реагує на заяви позивача, щодо зарахування зустрічних вимог. Також позивачем суду не надано жодних доказів того, що він має поточний рахунок № 26005114727001.0 в АТ «Імексбанк», який знаходиться в процесі ліквідації. Крім того, пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~\~передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а згідно з пунктом 6 частини 1 цієї статті, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Так, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Слід вказати, що 26.01.2015 року правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 50 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постави виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк», згідно з яким в Публічне Акціонерне Товариство «Імексбанк» з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» - [PERSON] (а.с. 62-63). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 84 від 23.04.2015 року строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 року включно. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 року № 150 розпочата процедура ліквідації Ат «Імексбанк». Відповідно до вищевказаного рішення [PERSON] призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.10.2015 року № 189 змінено Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» на [PERSON] ( а.с. 66). Таким чином, позивач має повне право звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, для повернення йому коштів, які наче б то знаходяться на його власному рахунку № 26005114727001.0 в АТ «Імексбанк». Підсумовуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ту обставину що в АТ «Імексбанк» введено тимчасову адміністрацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» в особі [PERSON] професіонала з питань врегулювання неплатлспроможності банків на ліквідацію АТ «Імексбанк» [PERSON], необхідністю виявлення, стягнення та акумулювання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб дебіторської заборгованості банку, законодавчо визначеним обмеженням щодо вільного розпорядження вкладниками власними коштами в період ліквідаційної процедури банку, необхідністю захисту прав як банківської установи, що перебуває у скрутному становищі так і позичальника, а також ту обставину, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що мають значення для справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Outcome: dismissed