Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що її мати [PERSON], яка померла [INFO]. в с.Городок Ружинського району, мала у приватній власності земельні ділянки, розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, які вона успадкувала після смерті своєї матері- баби позивачки [PERSON], право власності на які за останньою посвідчено Державними актами на право власності на земельну ділянку. Позивачка, як спадкоємець по закону, успадкувала майно своєї матері, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може, оскільки в Державних актах на вказану земельну ділянку, виданих на ім'я баби, невірно вказано кадастрові номера земельних ділянок і, крім того, позивачка має лише копії вказаних Державних актів. В зв'язку з викладеним позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельні ділянки, належну спадкодавцю, а також визнати недійсними зазначені Державні акти на право власності на земельні ділянки в частині зазначених в них кадастрових номерів . В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а представник відповідача-Городоцької сільської ради Ружинського району позовні вимоги визнає. Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій не заперечує відносно задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO] в с.Городок Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР(1963р.), який діяв на час виникнення вказаних правовідносин, спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 2 Із заповіту, посвідченого 12.04.2002 року секретарем Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, та зареєстрованого в Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) 13.07.2005р. за №36921747, вбачається , що [PERSON] заповіла все своє майно своїм донькам - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №37118274, наданої 09.04.2014р. Ружинською державною нотаріальною конторою Житомирської області вбачається, що спадкова справа відносно майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась і, відповідно, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України №185 від 14.06.1994р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994р.( в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини [PERSON]) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. На підставі довідки Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 25.02.2014р. № 57 судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину своєї матері, вступивши в фактичне володіння її спадковим майном . В той же час, з довідки Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області від 22.04.2014р. за №104 вбачається, що інший спадкоємець по заповіту [PERSON] - [PERSON] спадщину останньої не прийняла. Таким чином, [PERSON] успадкувала все майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] На підставі виданих відповідно до розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації від 27.06.2002р. №320 Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №059636 та серії ЖТ №059635 судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] входять дві земельні ділянки розташовані на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2.3419 га та 0.2459 га, які були виділені їй в натурі відповідно до положень Закону України "По порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0262407, виданого 20.11.1997р. Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області, , З врахуванням вказаного суд приходить до впевненості, що до [PERSON] в порядку спадкування перейшло право власності на вказані земельні ділянки, належні [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] в с.Городок Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про її смерть. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадоємців). 3 Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Зі спадкової справи №200 , заведеної 16.06.2010 року Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлої [INFO].[PERSON]., вбачається, що позивачка є єдиним спадкоємцем по закону першої черги вказаної особи та у встановлений законом строк прийняла її спадщину. Проте, як вбачається з листа Ружинської державної нотаріальної контори в Житомирські області від 13.03.2014р. за №400/02-14, державним нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину з підстав відсутності витягу з Державного земельного кадастру, а також відсутності оригіналів зазначених Державних актів на право власності на земельну ділянку. Відділом Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області позивачці відмовлено у видачі вказаних витягів з Державного земельного кадастру в зв'язку з допущеними помилками в кадастрових номерах земельних ділянок, належних [PERSON]. Крім того, як вбачається з повідомлення відділу Держземагенства за № 1534/04 від 22.04.2014р., архівні примірники зазначених Державних актів на право власності на землю у відділі відсутні. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивачки на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з її вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивачки є відсутність витягів з Державного земельного кадастру на успадковані нею земельні ділянки, а також відсутність у неї оригіналів Державних актів на право власності на земельну ділянку. Оригінали зазначених Державних актів на право власності на земельну ділянку у позивачки відсутні, оскільки судом встановлено, що вони спадкодавцю [PERSON] не видавались, так як на час їх видачі -10.02.2003р. остання померла, хоча на час видання розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації про визнання за нею права власності на вказані земельні ділянки та виготовлення відповідної проектно-технічної документації [PERSON] була жива і відповідно до Закону України "По порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) їй було виділено в натурі(на місцевості) ці земельні ділянки, як власнику земельної частки (паю). Судом також встановлено, що у вказаних Державних актах на право власності на земельну ділянку зазначено кадастрові номера земельних ділянок, належних [PERSON], а саме ділянка площею 2.3419 га - №182528280006000029, а ділянка площею 0.2459 га -182528280018000016. В той же час, як вбачається з витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, наданих відділом Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області 02.047.2014р., на підставі вищевказаних Державних актів на право власності на земельні ділянки за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2.3419 га, розташовану на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої -1825282800:01:000:0074; та право власності на земельну ділянку площею 0.2459 га, розташовану на території Городоцької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої -1825282800:04:000:0153. З врахуванням викладеного, суд приходить до впевненості, що в Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих на ім'я [PERSON], невірно вказані кадастрові номера належних їй земельних ділянок. 4 Внести зміни щодо виправлення вказаної помилки в оригінали правовстановлюючих документів після смерті спадкодавця неможливо, хоча право власності [PERSON]. на зазначені у вказаних Державних актах земельні ділянки ніким не оспорюється. А тому усунення порушень прав позивачки можливо лише в судовому порядку шляхом визнання частково недійсними виданих спадкодавцю Державних актів та визнання за позивачкою права на спадкове майно.

Outcome: approved