Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

20 березня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк), як правонаступник ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернулося в суд із позовом до [PERSON], малого приватного підприємства «Профіт» (далі - МПП «Профіт») про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між [PERSON] та Банком 23 липня 2008 року укладено договір №49мр про надання кредиту в розмірі 150000 гривень на термін до 22 липня 2013 року зі сплатою за користування ним 24 відсотків річних на суму залишку заборгованості. З метою забезпечення виконання [PERSON] кредитного зобов'язання між Банком і МПП «Профіт» 23 липня 2008 року укладено договір поруки, згідно із яким поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник. [PERSON], як боржник, та МПП «Профіт», як поручитель, зобов`язання за кредитним договором не виконують, внаслідок чого станом на 11 березня 2014 року заборгували 418492,64 грн, у тому числі 123033,94 грн тіла кредиту, 186933,95 грн відсотків за користування кредитом, 88358,45 грн пені, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 19916,30 грн (процентна складова). Після повернення справи на новий розгляд у зв'язку із скасуванням рішення Ратнівського районного суду від 25.04.14 та ухвали апеляційного суду Волинської області від 02.09.14 Банк збільшив позовні вимоги, подавши 10 січня 2015 року відповідну заяву. Заяву мотивує невиконанням відповідачами своїх обов'язків з погашення боргу, у зв'язку з чим станом на 10 січня 2015 року останні заборгували Банку 449312,09 грн, у тому числі 123033,94 грн тіла кредиту, 186933,95 грн відсотків за користування кредитом, 117678,29 грн пені, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 21383,91 грн (процентна складова). Просить стягнути із [PERSON] та МПП «Профіт» солідарно 449312,09 грн заборгованості за кредитним договором від 23.07.08 №49/мр та судові витрати. 10 квітня 2014 року МПП «Профіт» звернулося із зустрічним позовом до Банку, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], про визнання поруки припиненою. Позов мотивує тим, що задля забезпечення виконання [PERSON] обов'язків за кредитним договором від 23.07.08 №49/мр Банком і МПП «Профіт» того ж дня було укладено договір поруки, за умовами якого у випадку невиконання боржником кредитного зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Цим же договором передбачався обов'язок кредитора направити письмову вимогу поручителю у разі невиконання боржником будь-якого з обов'язків, передбаченого п.1 договору поруки. Зазначив, що незважаючи на вказівку в п.11 договору поруки про дію договору до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, порука припинилася в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки Банк протягом 6 місяців з часу настання передбаченого кредитним договором строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до МПП «Профіт». У судовому засіданні представник Банку позов про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити. Зустрічний позов МПП «Профіт» про визнання поруки припиненою не визнав, пояснив, що Банк, звернувшись у 2011 році із аналогічним позовом до відповідачів у Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, яким 29 листопада 2011 року було винесено заочне рішення про задоволення позову, дотримався передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України строку звернення із вимогою до поручителя [PERSON] - МПП «Профіт». Вважає, що з того часу розпочався перебіг визначеного у п.12 договору п'ятирічного строку позовної давності за вимогою про стягнення кредитної заборгованості солідарно з МПП «Профіт». Крім цього, на думку представника Банку, не підлягає задоволенню вимога представника МПП «Профіт» про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати відшкодовуються лише адвокату, а не представнику сторони. Просить у задоволенні зустрічного позову про визнання поруки припиненою відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов Банку визнала частково, погоджуючись із заявленими Банком розмірами заборгованості з погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Однак заперечила проти одночасного стягнення з її довірителя пені та штрафів (фіксованої і процентної складових, остання з яких обрахована із заборгованості з пенею включно) за прострочення сплати кредиту, мотивуючи неприпустимістю відповідно до ст.61 Конституції України притягнення особи до відповідальності одного і того ж виду за одне правопорушення. Проти задоволення зустрічного позову не заперечила. Представник відповідача МПП «Профіт» Семенчук Ю.М. позов Банку про стягнення з її довірителя солідарно із [PERSON] кредитної заборгованості не визнала. Її заперечення тотожні зустрічним позовним вимогам МПП «Профіт» до Банку про припинення поруки за укладеним із МПП «Профіт» договором поруки від 12.11.2007 №21/мр, за умовами якого МПП «Профіт» поручалося за виконання [PERSON] кредитного зобов'язання за кредитним договором від 12.11.07 №21/мр. Зустрічний позов підтримала з підстав, зазначених у ньому. Крім цього, пояснила, що заочне рішення Індустріального районного суду від 29.11.11 про стягнення солідарно із [PERSON] та МПП «Профіт» кредитної заборгованості, на яке посилається представник Банку, скасовано, а ухвалою від 10.07.12 позовні вимоги Банку залишено без розгляду в зв'язку із повторною неявкою представника позивача в судове засідання. Вважає, що 10 січня 2013 року закінчився передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення Банком вимоги до МПП «Профіт» про стягнення боргу. За таких обставин стверджує про припинення поруки за договором поруки від 12.11.07 №21/мр. Просить у задоволенні позову Банку про стягнення із МПП «Профіт» кредитної заборгованості відмовити, а зустрічний позов про визнання поруки припиненою задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову Банку та задоволення зустрічного позову МПП «Профіт». Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. У силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору від 23.07.08 №49/мр Банк зобов'язувався надати [PERSON] кредит на споживчі потреби на суму 150000 гривень на термін до 22 липня 2013 року зі сплатою 24 % річних, а [PERSON] - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно із графіком погашення кредиту, що міститься у додатку №1 до договору. [PERSON] були прийняті умови договору, про що свідчить його підпис в даному договорі, а також часткове виконання договірних зобов'язань, що стверджено наданим Банком розрахунком заборгованості. 23 липня 2008 року між Банком та МПП «Профіт» укладено договір поруки №49/мр, за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати перед Банком за виконання [PERSON] всіх його зобов'язань за кредитним договором №49/мр від 23.07.08 солідарно з останнім. У силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Всупереч ст.1049 ЦК України, що передбачає повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконував, тому згідно із ст.625 ЦК України повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Із наданого Банком розрахунку, з урахуванням збільшених позовних вимог, вбачається, що станом на 10 січня 2015 року [PERSON] заборгував Банку 449312,09 грн, у тому числі 123033,94 грн тіла кредиту, 186933,95 грн відсотків за користування кредитом, 117678,29 грн пені, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 21383,91 грн (процентна складова). Враховуючи визнання представником [PERSON] позову в частині стягнення тіла кредиту, процентів за користування ним, суд приходить до висновку про підставність вимоги Банку про стягнення з [PERSON] тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені у заявлених розмірах. Однак підставними є заперечення представника відповідача [PERSON] проти одночасного стягнення пені та штрафів. Так, у силу ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно із ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висвітленій у постанові від 06.11.13 у справі за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до Особа 18 про стягнення заборгованості за кредитним договором, пеня та штраф можуть стягуватися одночасно за умови їх застосування за різні правопорушення. Умовами кредитного договору (п.6.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за визначені в ньому порушення, у тому числі порушення позичальником строків погашення кредиту, відсотків за користування ним та винагород. У той самий час згідно із 6.6 кредитного договору сторонами узгоджена відповідальність при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 120 календарних днів у виді штрафу в розмірі 250 гривень та 5 % від суми позову. Банк, звертаючись із цим позовом, вказує на порушення відповідачами строків внесення таких платежів - тіла кредиту та відсотків за користування ним. При цьому, умовами договору за одне і теж порушення - несплату вказаних платежів у визначені строки одночасно передбачене стягнення пені та штрафів. Враховуючи, що пеня і штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, застосування яких передбачено договором за одне і те ж порушення, відтак до стягнення підлягає лише пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Враховуючи вищевказане, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 427646, 18 грн, у тому числі 123033,94 грн тіла кредиту, 186933,95 грн відсотків за користування кредитом, 117678,29 грн пені. Задовольняючи зустрічний позов МПП «Профіт» до Банку про визнання поруки припиненою, суд виходить з наступного. Так, 23 липня 2008 року з метою забезпечення виконань зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між Банком та МПП «Профіт» було укладено договір поруки (а.с.9-10). Згідно із п.1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. На підставі п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань вказаних у п. 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно із ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови укладеного Банком та МПП «Профіт» договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань [PERSON] не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителів. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги Банку до поручителя повинен обраховуватись з дня настання строку виконання кожного із чергових щомісячних платежів. Скориставшись наданим правом, Банк у жовтні 2011 року звернувся із аналогічним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості в Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, яким заочним рішенням від 29 листопада того ж року позов, у тому числі до поручителя МПП «Профіт», задоволено. Саме на виданий на підставі цього рішення виконавчий лист посилався представник Банку в касаційній скарзі, як на довід дотримання передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України строку. Однак як установлено із витребуваних судом документів у даній справі, вказане заочне рішення від 29.11.11 ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.12 скасовано, а ухвалою цього ж суду від 10 липня 2012 року, яка набрала законної сили 17 липня 2012 року, позов залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою представника Банку в судові засідання. Таким чином, Банк ні з 17 липня 2012 року, ні з 22 липня 2013 року - часу настання строку останнього платежу згідно з графіком, в шестимісячний строк до суду з позовом до МПП «Профіт» про стягнення кредитної заборгованості не звертався, тому на час розгляду вказаної справи в суді у даному випадку підлягає застосуванню частина четверта статті 559 ЦК України. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Таким чином, закінчення передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права Банку на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя МПП «Профіт». Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд стягує з [PERSON] в користь Банку сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати у розмірі 3654 грн. Повністю задовольняючи зустрічні позовні вимоги МПП «Профіт», суд стягує з Банку на користь МПП «Профіт» 243,60 грн судового збору. Вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню МПП «Профіт», суд, враховуючи зайнятість представника у складанні позовної заяви, ознайомленні з матеріалами справи та участь у судових засіданнях, в силу Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", стягує з Банку в користь МПП «Профіт» 1300 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: partial