Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] Позивач зазначила, що в цьому будинку зареєстрований відповідач, який являється її сином та, який, в 2003 році, за власним бажанням, змінив своє місце проживання, виїхавши з її будинку і до цього часу фактично не проживає в ньому. Позивач в своєму позові вказала, що на її прохання в добровільному порядку знятися з реєстрації, відповідач не реагує, і не бере участі в утриманні будинку, внаслідок чого вона позбавлена можливості оформити на своє ім'я субсидію по оплаті комунальних послуг. У відповідності до вимог ст..ст. 71,72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, позивач, посилаючись на викладені обставини, просила визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в зазначеному вище житловому приміщенні. Позивач в судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона не заперечує вона проти розгляду справим в порядку заочного провадження, у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання вдруге не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату і час розгляду справи, про що свідчать зворотні картки поштового сповіщення. Згідно зі ст.. 74 ч.5 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки відповідач суду нічого не повідомив та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність. Неявка відповідача в судове засідання визнана судом без поважних причин. Справа розглянута у відсутність відповідача, у відповідності до вимог ст..ст.169 ч.4, 226 ЦПК України, на підставі наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, так як позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS], належить позивачу на праві приватної власності відповідно до договору дарування, посвідченого 13.01.2007 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області. Статтею 317 ЦК України, встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правил, передбачених ст.ст.71,72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. За ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення. Згідно акту обстеження по факту проживання від 26.07.2016 року, складеного за участю депутата Гур'ївської сільської ради та сусідів позивача, у зазначеному будинку, окрім позивача та членів його сім"ї, зареєстрований і відповідач по справі, але за вказаною адресою відповідач не проживає в зв"язку з переселенням до іншого місця проживання. Згідно довідки Гур'ївської сільської ради за вих. № 231/03-04 від 11.07.2016 року, в [ADDRESS], дійсно зареєстрований, але фактично не проживає відповідач по справі [PERSON] Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. У судове засідання відповідач не з'явився і не довів поважність своєї відсутності в житловому приміщенні на протязі тривалого строку, де зареєстрований, а саме з 2003 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що поскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше десяти років без поважних причин, а тому, на підставі вимог ст.ст. 71,72 ЖК України, ч.2 ст. 405 ЦК України, його слід вважати таким, що втратив право на користування зазначеним вище житловим будинком. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 551,20 гривень судового збору.

Outcome: approved