Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

21.10.2016\~ року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки №6 по вул. Залізничній в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області без погодження меж із суміжним землекористувачем по вул. Залізничній, 7 в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що згідно рішення виконкому Бірківської сільської ради йому була виділена земельна ділянка по вул. Залізничній в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку. За зазначеною адресою він мешкає разом з сином. Для подальшого оформлення власності на земельну ділянку та її приватизації він звернувся до відповідних органів за наданням дозволів та узгоджень. Незважаючи на те, що ним був зібраний повний пакет дозвільних документів на приватизацію земельної ділянки, він не може закінчити приватизацію, а саме підписати у відповідача [PERSON] погодження меж земельної ділянки. [PERSON] вже підписаний усіма сусідами (землекористувачами) і відповідними інстанціями і установами, але [PERSON] відмовляється в добровільному порядку підписувати (узгоджувати) межі земельної ділянки. Він неодноразово звертався до органів влади з проханням вжити заходи реагування до відповідача та провести узгоджувальну комісію для вирішення спірного (з точки зору відповідача) питання. Однак, це не принесло бажаного результату і відповідач продовжує чинити перешкоди в правильному встановленню меж їх сусідніх земельних ділянок. 29.08.2016 року рішенням XI сесії XII скликання Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області було розглянуто його заяву про вирішення питання про встановлення земельних меж і було запропоновано вирішити його у добровільному порядку. В іншому випадку, запропоновано звернутись до суду з позовом про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж. Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що земельні ділянки не накладаються одна на одну і спору стосовно меж виникати не повинно технічно. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється підписувати [PERSON] погодження меж земельної ділянки, і по суті, спору щодо меж земельних ділянок немає, вважав, що ним порушуються вимоги статей Земельного кодексу України. Під час судового розгляду позивач [PERSON] підтримав зазначені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення, де зазначив, що причина непідписання [PERSON] викладена ним в заяві на ім'я начальника Зміївського управління земельних ресурсів в якій зазначено, що після ознайомлення з планом встановлення меж, він виявив невідповідність межі земельної ділянки по лінії Б-В з лінією К-А плану встановлення меж земельної ділянки, що належить йому на підставі державного акту на право власності на землю серія ХР №082694, кадастровий номер №632178059:03:001:0014. Ця невідповідність виникла в 2010 році при встановленні ним нового паркану, коли до нього звернувся сусід [PERSON] з проханням перемістити край паркану впритул до його сараю, який позначено літ. "Б" в технічному паспорті на його житловий будинок. Межа земельної ділянки проходила на відстані приблизно 0,5 м від стінки вказаного сараю. Згідно поняття добросусідства, він пішов назустріч і переніс край паркану впритул до сараю, що й відображено на даний час в запропонованому [PERSON] плані встановлення меж. В цьому році [PERSON] з іншої сторони сараю, де межа теж проходила на відстані приблизно 0,5 м від стіни, переніс межовий знак на кут сараю, тим самим позбавивши його доступу до належної йому будівлі, та намагаючись, вочевидь, зафіксувати цю межу при виготовленні технічної документації на належну йому земельну ділянку. На даний час [PERSON] відмовляється від того, що паркан було перенесено за його проханням. На підтвердження того, що межа земельних ділянок відрізняється в його державному акті та кадастровому плані земельної ділянки [PERSON] надав фотознімки. Під час розгляду заяви [PERSON] в сільській раді він вказував, що виконати кадастровий план земельної ділянки [PERSON] на підставі рішення ради №138 від 2000 року можливо лише через порушення прав суміжних землевласників або збільшення ділянки за рахунок вулиці. Наданий до матеріалів справи змінений кадастровий план також не забезпечує відповідність межі земельної ділянки, визначеної його державним актом. Вважав, що рішення Бірківської сільської ради та кадастровий план земельної ділянки [PERSON] слід визнати недійсними. Представник третьої особи - територіальної громади в особі Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області в судове засідання не з'явився. Бірківський сільський голова [PERSON] направила суду лист №1191/02-19 від 09.11.2016 року про судовий розгляд справи за відсутністю представника, будь-яких заперечень по суті позову не надала. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до довідки Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 18.10.2016 року [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: с. Першотравневе Зміївського району Харківської області по вул. Залізничній, буд. 6 (а. с. 8). Рішенням виконкому Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області №138 від 2000 року, [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку в с. Першотравневе по вул. Залізничній, 6, розміром 0,11 га для обслуговування житлового будинку (а. с. 9). Відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки №7 по вул. Залізничній с. Першотравневе, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №082694, виданого Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області 27.08.2004 року (а. с. 50). За замовлення [PERSON] ФО-П [PERSON] виконані роботи по складанню документації із землеустрою земельну зазначену ділянку (а. с. 12-15). Як вбачається з копії акту погодження меж земельної ділянки та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, зазначені акти не погоджені [PERSON], який є власником суміжної земельної ділянки №7 по вул. Залізничній в с. Першотравневе Зміївського району Харківської області. (а. с. 12, 13). За твердженням позивача [PERSON], відповідач [PERSON] безпідставно відмовляється погодити межі його земельної ділянки. У свою чергу, відповідач [PERSON] не заперечував факт відмови у погодженні межі земельної ділянки №6 по вул. Залізничній, однак стверджував, що у нього для цього є підстави, оскільки в документах [PERSON] план земельної ділянки виготовлено таким чином, що відбувається накладення на належну йому (відповідачеві) земельну ділянку. Існування між позивачем та відповідачем спору з приводу урегулювання питання щодо меж земельних ділянок підтверджується зверненнями [PERSON] до управління Держгеокадастру у Зміївському районі та Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області (а. с. 40-44). Наявність у [PERSON] підстав для відмови у погодженні меж земельної ділянки №6 по вул. Залізничній підтверджується даними рішення XI сесії VII скликання Бірківської сільської ради від 29.08.2016 року №232-VII, прийнятого за результатами розгляду заяви [PERSON] щодо створення узгоджувальної комісії по вирішенню питання не підписання [PERSON] погодження меж земельної ділянки [PERSON] [PERSON] рішенням рекомендовано [PERSON] звернутись до організації, яка була виконавцем робіт по складанню документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Першотравневе, вул. Залізнична, 6, з питання внесення відповідних змін до кадастрового плану по межі від Б до В, після чого звернутися до [PERSON] щодо погодження відповідної межі. У разі невиконання даного рішення, рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою щодо визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження із суміжним землекористувачем. (а. с. 11). 12.09.2016 року землевпорядником Бірківської сільської ради та уповноваженою особою ФО-П [PERSON] було здійснено виїзд в с. Першотравневе на вул. Залізнична, 6, з метою внесення змін до кадастрового плану земельної ділянки з урахуванням зауважень, висловлених на засіданні XI сесії VII скликання Бірківської сільської ради 29.08.2016 року, що підтверджується копією складеного 12.09.2016 року акту (а. с. 10). ФО-П [PERSON] було складено змінений кадастровий план земельної ділянки. (а. с. 17). В результаті порівняння кадастрових планів на а. с. 14 та 17 вбачається, що по відрізку БВ (з боку ділянки №7) вони є відмінними. Водночас, позивачем не надано доказів того, що змінений кадастровий план був предметом розгляду органом місцевого самоврядування на предмет того, чи було виконано [PERSON] рекомендації п. 2 рішення XI сесії VII скликання Бірківської сільської ради від 29.08.2016 року №232-VII. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про землеустрій" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону. Частиною першою ст. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі, а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Статтею 91 ЗК України до обов'язків власників земельних ділянок віднесені, зокрема, наступні: г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. За положеннями частини 1 статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно п. п. д, е ст. 184 ЗК України, землеустрій передбачає: д) складання проектів відведення земельних ділянок; е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок. Землеустрій здійснюється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб (стаття 185 ЗК України). Відповідно до ч. 6 ст. 186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Зі змісту наведених норм слідує, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) є умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки. Погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів). Таким чином, сам факт відмови суміжного землевласника [PERSON] від погодження меж земельної ділянки не порушує права [PERSON] на оформлення землевпорядної документації щодо приватизації земельної ділянки та подальше погодження і затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у встановленому Земельним кодексом України порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки право [PERSON] приватизацію земельної ділянки не залежить від волевиявлення суміжного землевласника [PERSON] щодо погодження межі земельної ділянки, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав шляхом заявлення до відповідача вимоги про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження з боку користувача суміжної земельної ділянки. За таких обставин, в межах заявленого позову, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed