Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

27.02.2013 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до відповідача ПОП «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявлених вимог за уточненою позовною заявою представник позивачки зазначив, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 6,02 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 01.01.2006 року між [PERSON] та ПОП «Вікторія» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років. Вважає, що вищевказаний договір оренди земельної ділянки є недійсним з тих підстав, що поставлений в договорі підпис від імені орендодавця виконаний не [PERSON], а іншою людиною, оскільки [PERSON] є неграмотною, не вміє ні писати, ні читати, а тому не могла самостійно підписати такий правочин. В силу своєї неграмотності пенсію за неї у відділенні Ощадбанку отримує інша особа, яка приходить до банку разом з нею, довіреність на ведення справі у суді за неї теж підписала інша особа, в паспорті громадянина України позивачки відсутній її підпис теж внаслідок її не писемності, про що надав суду відповідні документи. Хто виконав підпис замість неї у спірному договорі йому невідомо, [PERSON] відповідним дорученням нікого не уповноважувала. Окрім того, в спірному договорі відсутня низка істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, в ньому не міститься положення щодо об'єкта оренди (місця розташування та розміру земельної ділянки); орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Тому посилаючись на вказані обставини просив визнати договір оренди земельної ділянки від 01.01.2006 року недійсним, витребувати у відповідача зазначену земельну ділянку, яка перебуває у нього незаконно і стягнути з вказаного підприємства на користь [PERSON] судові витрати по справі. Позивач [PERSON], присутня у судовому засіданні, що мало місце 10.10.2013 року, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Підтвердила, що вона не грамотна і спірний договір підписати не могла. Раніше, до укладення спірного правочину, між нею та відповідачем існував договір оренди землі терміном на 5 років, згоду на укладення якого вона давала. Не заперечувала проти отримання нею орендної плати саме за спірним договором, яку отримував переважно її син. Інколи і вона особисто, коли нікого з рідних поблизу не було, за отримання орендної плати, зерна, чи іншої продукції в якихось паперах ставила ручкою паличку. Наголосила, що у зв'язку з тим, що відповідач сплачує їй значно нижчу орендну плату ні ж ту, на яку вона в дійсності розраховувала, вона бажає забрати у останнього належну їй земельну ділянку і обробляти в подальшому її самостійно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], згідно довіреності від 18.01.2013 року, посилаючись на обставини викладені ним в уточненому позові, пред'явлені вимоги до відповідача ПОП «Вікторія» підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], згідно угоди про надання правової допомоги від 03.06.2013 року, позовні вимоги позивача не визнав, пояснив, що договір оренди земельної ділянки між ПОП «Вікторія» та [PERSON] був укладений та підписаний сторонами 01.01.2006 року за взаємною згодою. У спірному договорі передбачено всі істотні умови для даного виду правочину. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 02.04.2007 року у Новобузькому районному відділі ДП «Центр ДЗК» Миколаївської регіональної філії, де перед реєстрацією він також пройшов певну перевірку на відповідність. Саме [PERSON], а не будь-хто інший, на підставі зазначеного договору одержувала орендну плату, а також зерно та іншу сільгосппродукцію в рахунок такої орендної плати, що свідчило про те, що їй було відомо про існування вказаного договору, а існування таких правовідносин тривалий час вказує про схвалення орендодавцем умов договору оренди землі. В договорі чітко обумовленні об'єкт оренди - земельна ділянка, її площа та місце розташування, до угоди приєднувалася копія державного акту на право власності позивачки на землю, в якому зазначені межі цієї земельної. Наголосив, що розмір та форма орендної плати, що зазначені в спірному договорі повністю узгоджені сторонами і такі умови відповідають чинним на час укладення угоди Законам та підзаконним актам, що регулюють відносини передачі землі в оренду. Орендна плата виплачувалася щороку у необхідному розмірі з врахуванням 2 відсотків дійсної нормативної грошової оцінки земельної ділянки з поступовим щорічним її підвищенням, що підтверджується відповідними касовими ордерами та відомостями. З цих підстав просив у задоволені позовних вимог відмовити. Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що громадянці [PERSON] на підставі державного акту серії І-МК № 018310 на право приватної власності на землю від 02.04.2001 року належить земельна ділянка площею 6,02 га, яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 січня 2006 року між [PERSON] та ПОП «Вікторія» в особі його директора [PERSON] був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. Зазначений договір зареєстровано Миколаївською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» 02.04.2007 року за р./№ 040702002679. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. В силу ч.1 ст.14 указаного Закону договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. Зокрема, в силу вимог ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім цього, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Доводи представника позивача, що [PERSON], як власниця земельної ділянки, не давала свою згоду на укладення договору оренди землі з ПОП «Вікторія» та не підписувала зазначений договір, суд знаходить необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з показань свідка [PERSON], наданих нею у судовому засіданні, остання працює у ПОП «Вікторія» комірником, і видавала [PERSON] в рахунок орендної плати зерно та іншу сільгосппродукцію, за отримання якої в тому числі і [PERSON] особисто розписувалася у відповідних відомостях та накладних, що підтвердила при розгляді справи сама [PERSON], повідомивши, що орендну плату вона отримала внаслідок перебування належної їй земельної ділянки в оренді відповідача, яка триває ще з 2006 року, а при видачі на підприємстві сільгосппродукції чи грошей в рахунок орендної плати, вона, за відсутності рідних, особисто розписувалася у відповідних відомостях. При цьому, при досліджені спірного договору від 01.01.2006 року видно, що підпис у графі «орендодавець», виконаний ламким написом, який притаманний людині похилого віку. Такий характерний ідентичний підпис, мається також і у відомостях про отримання [PERSON] орендної плати та сільгосппродукції в рахунок орендної плати від 30.09.2009 року, 11.2009 р., 12.11.2009 р., 02.12.2010р., 29.12.2010р., 11.2010р., 09.2011р., 05.2012р., та 11.2012р. Визнання [PERSON] існування між нею та відповідачем договору оренди землі та отримання нею орендної плати за землю, після укладення спірного договору, свідчить про те, що остання погодилася укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. Як повідомила позивачка в судовому засіданні, істинною причиною пред'явлення вказаного позову стала відмова відповідача виплачувати їй орендну плату за землю у бажаному для неї розмірі, тому вона воліє забрати вказану земельну ділянку і обробляти її самостійно. Як встановлено при судовому розгляді справи, позивачка [PERSON] жодних претензій на адресу відповідача щодо виплати їй орендної плати у належному розмірі не направляла. До правоохоронних органів зі скаргою на підроблення з боку відповідача спірного договору оренди, вона не зверталася. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час укладення спірного договору) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відповідно до ч. 2 цієї статті, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Однак, не заслуговують на увагу та є безпідставними доводи представника позивача щодо відсутності у спірному договорі необхідних істотних умов, насамперед, не зазначення в договорі опису об'єкта оренди (місце розташування земельної ділянки), оскільки такі обставини повністю передбачені пунктами 1-2 договору. Разом з тим, розмір, індексація, форма, та строк виплати орендної плати із зазначенням порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначені чітко пунктами 9-14 договору та узгоджується з розміром плати за оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення на рівні не менше 3 відсотків від вартості земельної ділянки, що запроваджений Указом Президента України від 2 лютого 2002 року за № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» із внесеними змінами згідно Указу президента України від 19.08.2008 року №725. Зокрема, як визнала [PERSON] за останні роки вона отримувала орендну плату у розмірі 3000 грн., що значно більше 3 % від нормативної грошової оцінки яка складає 21391 грн. Як свідчать матеріали справи, відповідач виконує взяті на себе зобов'язання за договором і даних про те, що він намагався якимось чином зашкодити правам позивачки, матеріали справи не містять. Таким чином, представником позивачки [PERSON] не надано доказів на підтвердження, передбачених ст.215 ЦК України та ст.15 Закону України "Про оренду землі", підстав для визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним, тому суд відмовляє останньому у задоволенні заявлених ним в інтересах [PERSON] позовних вимог. За вказаних підстав, позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, які заявлені представником позивача до того ж у невідповідний спосіб захисту порушеного права, задоволенню також не підлягають. В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed