Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

31.05.2021 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюка М.О., в якому просить скасувати рішення державного реєстратора, припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, посилаючись на наступне. Листом від 18.02.2021 № 2/6-64 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив, що 25.01.2021 до департаменту була подана заява та документи [PERSON] на проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . До заяви будо долучено свідоцтво про право власності, видане 27.03.1997 Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 27.03.1997 № 2/622-97. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДОР від 26.06.2019 вих. № 9332, в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . 01.02.2021 заява, що була подана до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, для реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , була відкликана заявником. 17.02.2021 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла відповідь на запит державного реєстратора. Своїм листом від 11.02.2021 вих. № 3/9-588 Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомляє, що за архівними даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність [PERSON] або будь-яким іншим особам, шляхом приватизації, квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано 08.02.2021 реєстратором Семенюком М.О. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 27.03.1997, яке не видавалося органом приватизації житлового фонду. За викладених обставин виникла необхідність у вирішенні в судовому порядку питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] . Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2021 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву, підтвердивши зазначені в ній обставини. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач державний реєстратор Підгородненської міської ради Семенюк М.О. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у зв`язку з великим навантаженням на роботі, просить засідання суду проводити без його участі. Не заперечує проти будь-якого рішення, що буде винесено з дотриманням всіх норм чинного законодавства, в тому числі з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано 08.02.2021 державним реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Семенюком М.О. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 27.03.1997 (а.с. 10,11). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27.03.1997, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 14). Однак, як вбачається з листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 26.06.2019 № 9332, станом на 31.12.2012, в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 15). Також, листом від 11.02.2021 вих. № 3/9-588 Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що за архівними даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність [PERSON] або будь-яким іншим особам, шляхом приватизації, квартири [ADDRESS] (а.с. 16). Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст.\~76,\~80, ч.1 ст.\~81 ЦПК України, в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Дніпровська міська рада, відповідно до\~статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~є представницьким органом місцевого самоврядування. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 1 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до\~статті 144 Конституції України\~органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. У відповідності до ст. 143 Конституції України, територіальні громади села,селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до\~ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме майно і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст.\~317,\~319 Цивільного кодексу України\~саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею. Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. З вказаної норми вбачається, що майно може вибути з комунальної власності лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» шляхом його приватизації. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Незаконне вибуття поза волею власника квартири за адресою: [ADDRESS] , порушує майнові інтереси держави в особі Дніпровської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості розпоряджатись та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13 Цивільного процесуального кодексу України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що передбачено ч.ч. 5,6\~ст. 81 ЦПК України. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності і достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку про порушення прав позивача з боку відповідача [PERSON] , тому порушені права підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. Задовольняючи позов в частині пред`явлення вимог до відповідача [PERSON] , суд виходить з того, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). На підставі викладеного, суд погоджується із доводами позивача, на які він посилається, як на обґрунтування заявлених позовних вимог, з обраним способом захисту порушеного права. Вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved