Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

16 лютого 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], про позбавлення останьої батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 березня 2015 року між ним та відповідачем по справі було розірвано шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати та на даний час проживають із позивачем в с.Залізниця. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, за період проживання дітей із позивачем відповідач [PERSON] жодного разу їх не відвідала, не цікавилась успіхами в школі та здоров'ям дітей, хоча позивач не забороняв їм бачитись. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування дітей, а з боку позивача не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з матір'ю та участі її у вихованні, викладені вище обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на відповідача законом. У зв'язку з цим просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач вказав, що вона як мати не виконує своїх обов'язків по вихованню сина та дочки, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, з дітьми взагалі не спілкується. Представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позивача та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Із заявою про розгляд справи у відсутності відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не зверталася. Відзив на позовну заяву до суду не надала. Представник третьої особи на стороні позивача - органу опіки і піклування Любешівської районної державної адміністрації Волинської області - [PERSON] вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити, а саме: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Оскільки відповідач як мати, яка повинна дбати про своїх дітей, не спілкується з ними та не бере участі у їх вихованні. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши учасників процесу, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлубі, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 03 березня 2015 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. З довідки про склад сім'ї виданої в.о. старости Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області Михальчук Л.О. №380 від 14 лютого 2018 року вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], разом з позивачем [PERSON]. З довідки-характеристики №381 від 14 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] проживає з двома неповнолітніми дітьми у будинку батьків. Користується повагою серед односельців. Дбає про добробут своєї сім'ї, сам один піклується та виховує двоє дітей. Мати [PERSON] участі у вихованні дітей не бере. Згідно характеристик з місця навчання, діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у Залізницькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів імені Івана Пасевича Любешівського району Волинської області у 3-Б та 2-А класах відповідно. По місцю навчання діти характеризуються позитивно. В довідці Залізницької ЗОШ І-ІІІ ст. ім. І.Пасевича Любешівського району Волинської області №02.14/18 від 07 лютого 2018 року зазначається, що усі заходи (ранки, батьківські збори, заняття), які проводились в навчальному закладі, відвідував лише тато [PERSON], у разі його відсутності - бабуся [PERSON]. Орган опіки та піклування Любешівської РДА Волинської області у своєму висновку від 01 лютого 2018 року зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Цей висновок обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] у вихованні дітей участі не бере. Взаємостосунки з дітьми не налагоджені. Відповідно до наданого суду Звіту про здійснення соціального супроводу [PERSON] вбачається, що відповідач проживає в с.Люб'язь разом з другим чоловіком. Від другого шлюбу в неї народився син. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, позивач посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання покладених на її батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дітей. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп.15, 16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, у зв'язку тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача в ухиленні її від виконання своїх батьківських обов'язків, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно дітей, а саме: сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України, та з того, що позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Крім того, судом враховується і те, що позивачем [PERSON] та органом опіки і піклування Любешівської районної державної адміністрації Волинської області належним чином не було досліджено питання чи мала можливість [PERSON], у зв'язку з вагітністю та пологами, відвідувати дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON], а також брати участь у їх вихованні. Разом з тим, як зазначає Пленум Верховного суду України у свїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, суд вважає, що відповідача слід попередити про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей, відмовивши в задоволенні позову.

Outcome: dismissed