Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

08 лютого 2016 року представник Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини, [PERSON], 2012 року народження. Представник позивача вказує, що громадянка [PERSON] постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зовсім не займається належним чином утриманням та вихованням доньки, не створює належних умов для її проживання, хоча має таку можливість, чим порушує права дитини на повноцінний розвиток. Малолітню дитину, [PERSON], 04 грудня 2015 року було влаштовано до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв'язку з складними життєвими обставинами. За весь цей час мати дитини жодного разу не відвідала її, не цікавилась життям та здоров'ям доньки навіть у телефонному режимі. За місцем проживання громадянка [PERSON] характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. [PERSON] неодноразово попереджалася про наслідки безвідповідального батьківства. Питання про виконання нею своїх батьківських обов'язків заслуховувались на засіданнях координаційної ради у справах дітей та комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації. Представник позивача зазначає, що громадянка [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. Представник Татарбунарської районної державної адміністрації позовні вимоги підтримала повністю. У випадку повторної неявки до суду відповідачки, просила ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Представник органу опіки і піклування в судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі (а.с.30), позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання двічі не з'явилась по невідомим суду причинам, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Належне її повідомлення міститься на а.с.28, 34. Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Кайкуліна І.О. позов підтримала. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.1 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.09.2012 року (а.с.24), видно, що матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON]. З висновку Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.4) вбачається, що Татарбунарська РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки, [PERSON], 2012 року народження. З акту обстеження умов проживання (а.с.7), акту обстеження умов проживання №103 від 11.12.2015 року (а.с.8), акту обстеження умов проживання №11 (а.с.10), акту обстеження умов проживання від 07.11.2013 року (а.с.12), акту обстеження умов проживання від 03.12.2015 року (а.с.13), акту обстеження житлово-побутових умов від 11.09.2012 року (а.с.14) видно, що відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] та її житлові умови не відповідають нормам для проживання дитини, в приміщенні брудно, антисанітарія, продукти харчування відсутні, елементарних умов для проживання дитини не створено (відсутня дитяча кімната, ліжко в незадовільному стані, під час відвідань члени сім'ї ( відповідачка по справі [PERSON] , бабуся дитини [PERSON] та її співмешканець, [PERSON].) знаходились у стані алкогольного сп'яніння. Згідно характеристики, виданої сільським головою Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.23), за час проживання на території Приморської сільської ради [PERSON], [INFO], зарекомендувала себе з незадовільної сторони. Не забезпечує потреби дитини, [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Зловживає спиртними напоями. Неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Відповідно до пояснювальної записки відповідачки від 13.07.2012 року (а.с.15), вона попереджена, що у разі невиконання нею своїх батьківських обов'язків відносно своєї дитини, її буде позбавлено батьківських прав щодо доньки. Згідно копії повідомлення, виданого Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.16), 30.04.2015 року [PERSON], [INFO], мешканку [ADDRESS], за неналежне виховання, утримання та неповноцінний розвиток своєї малолітньої доньки [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Як вбачається з копії повідомлення, виданого Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.18), [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП. Відповідно до повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації №02-02/10 від 14.01.2015 року (а.с.21), [PERSON], [INFO], влаштована до закладу 04.12.2015 року у зв'язку зі складними життєвими обставинами. За час перебування дитини у закладі мати жодного разу не відвідала її, не цікавилася життям та здоров'ям дитини навіть у телефонному режимі. Відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурно-соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом батьками. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. В ст. 164 СК України викладений вичерпний перелік підстав, при наявності яких, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, а саме: якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини визначає, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що якщо рішення про встановлення державної опіки над дітьми мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] постійно, систематично не виконує обов'язки щодо утримання і виховання своєї неповнолітньої доньки, не цікавиться життям дитини, не піклується про неї та не виховує, хоча має таку можливість, крім того зловживає спиртними напоями та не забезпечує у своєму будинку належних умов для проживання своєї дитини. Систематичність проведених відповідними соціальними органами профілактичних співбесід з відповідачкою по справі про необхідність зміни нею свого ставлення до виховання своєї малолітньої дитини (а.с.7-9,10-11,12,13,15) підтверджує небажання відповідачки виконувати її безпосередні обов'язки по вихованню своєї дитини. Таким чином, представник позивача надав докази фактичного виконання державою своїх позитивних зобов'язань щодо забезпечення права матері і дитини бути поряд один з одним, що становить основоположну складову сімейного життя. Відтак, судом встановлено, що на час розгляду справи, існує справжня небезпека для дитини, яка виражена у навмисному систематичному ігноруванні матір'ю своєї дитини, відсутністю елементарного піклування, емоційної підтримки через неповноцінне виховання. Представником позивача доведено, що залишення дитини під опікою матері призведе до невідворотних наслідків у фізичному та психологічному здоров'ї малолітньої. Так, суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що матеріально-побутові умови проживання дитини з відповідачкою несуть безпосередню загрозу її життю і здоров'ю і що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї доньки, оскільки ці обставини ніким не спростовувалися, а навпаки, підтверджуються наданими доказами, в тому числі актами обстеження житлово-побутових умов відповідачки, пояснювальною запискою відповідачки про попередження щодо можливого позбавлення її батьківських прав, повідомленнями про неодноразові притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини в результаті винної поведінки матері дитини, відповідачки по справі, свідомого нехтування нею своїми обов'язками. Таким чином, беручи до уваги всі обставини справи, надаючи перевагу інтересам неповнолітньої, яка практично, за виниклих умов, залишилася поза увагою своєї матері, внаслідок чого не влаштована до дошкільного закладу освіти, не забезпечена належними побутовими умовами для проживання, що на думку суду, несе безпосередню загрозу її життю і здоров'ю, зважаючи на те, що такі проблеми не можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, ніж як шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав. Суд вважає, що таке втручання держави у право [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на повагу до сімейного життя, гарантоване п.1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необхідним у демократичному суспільстві. Мотиви, наведені на виправдання втручання у відповідне право є доречними та достатніми для цілей п.2 ст.8 зазначеної Конвенції. Водночас, необхідно зазначити, що відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст. 180,181 Сімейного Кодексу України [PERSON] зобов'язана утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання доньки, з урахуванням вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд виходить із такого. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою встановлюється ставка судового збору у розмірі 1378 грн. Статтею 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок державного бюджету України, витрати на утримання адміністрацій встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Враховуючи те, що районна державна адміністрація є бюджетною організацією, видатки на даний вид діяльності не закладені у державному бюджеті, а позов стосується захисту прав, свобод і законних інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним звільнити позивача від сплати судового збору за подання даного позову. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1 378 грн. слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved