Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

5 грудня 2019 року до суду представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, в якій посилався, на те, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н від 15.10.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення сум отриманого кредиту не виконала, станом на 31.08.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 20581,07 грн., стягнення якої є предметом даного судового розгляду. Представник позивача просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не подавала. Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.280 ЦПК України, заочний розгляд справи. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. За умовами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 15.10.2008 року між [PERSON] та АТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладено договір №б/н, відповідно до якого остання отримала на своє ім`я кредитну картку «Універсальна 55 днів пільговий період» із встановленням кредитного ліміту у розмірі 500 грн. із базовою відсотковою ставкою 19% у місяць на залишок заборгованості. Крім того, 11.11.2008 р. [PERSON] підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільговий період», згідно якої сторонами узгоджено тип кредитної лінії, валюту кредиту, базову відсоткову ставку у місяць по кредиту, розмір щомісячних платежів, строки внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості. Копія вказаних документів знаходиться у матеріалах справи. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Отже, договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладання договору приєднання лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач приєдналася до договору, шляхом підписання анкети-заяви від 15.10.2008р. та довідки про умови кредитування з умовами кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Таким чином, суд приходить до висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 15.10.2008 року було укладено в письмовій формі кредитний договір на умовах, зазначених у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування. Отже, між сторонами по справі склалися взаємовідносини, які випливають із договору кредиту та регламентуються нормами ЦК України. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, долучені до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не у судовому засіданні заперечувала факт підписання останніх. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Водночас, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. З огляду на наведене, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки останні не містять підпису позичальника. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Відповідно дост.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається із матеріалів справи, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31.08.2019 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 20581,07 грн., яка складається з 435,40 грн. тіло кредиту; 15000,14 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3927,38 грн. нараховано пені та комісії; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 968,15 грн. штраф (процента складова). Разом з тим судом встановлено, що відповідно до наявної у матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу на підставі кредитного договору від 15.10.2008 року видано кредитну картку [NUMBER] , строк дії останньої кредитної картки до 10/12 (а.с. 80). З огляду на наведене, враховуючи, що відповідач фактично користувалась кредитними коштами, вчасного погашення наявної заборгованості не здійснювала, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, суд вважає обґрунтованою суму позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 435,40 грн., оскільки розмір останньої відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, слід зазначити наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 15.10.2008 року відповідач підписала анкету заяву щодо оформлення на своє ім`я кредиту із базовою процентною ставкою 19% в місяць на залишок заборгованості . Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, сторонами погоджено базову відсоткову ставку в місяць - 1,9%, що становить 22,80 % річних. З розрахунку заборгованості, який наданий представником позивача станом на 31.08.2019 року, вбачається, що базова процентна ставка була збільшена з 31.12.2012 року з 22,80 відсотків річних до 30,00 відсотків річних. Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1ЦК України. У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК Україниу зв`язкуз прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови судам роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст.641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Зважаючи на те, що Умови і Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а відтак не можуть вважатись частиною кредитного договору, а можливість зміни відсоткової ставки банком в односторонньому порядку, ані анкетою-заявою, ані довідкою про умови кредитування, які підписані відповідачем, не передбачені, суд вважає одностороннє підвищення позивачем відсоткової ставки за користування кредитними коштами з погодженої сторонами у 22,80% річних до 30 % річних неправомірним. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 22,80 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку та погоджена сторонами. Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості, розмір основної заборгованості за кредитом станом на 31.08.2019 року становить 435,40 грн. Заборгованість по процентах, до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню, станом на 31.12.2012 року, становить 407,34 грн. та зменшенню не підлягає, оскільки нарахована в межах відсоткової ставки 22,80 % річних. Згідно розрахунку поточна заборгованість за кредитним договором становить 435,40 грн., таким чином, розмір 22,80% річних за один день прострочення становить 0,28 грн. (435,40*22,80%:360 днів), таким чином загальний розмір заборгованості по відсотках за період з 31.12.2012 року по 31.08.2019 року становить 681, 52 грн. (0,28 грн. * 2434 днів прострочення). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1088,30 грн. - відсотки за користування кредиту в сумі 1088,86 грн. (407,34 грн. + 681,52 грн.). Позовні вимоги щодо стягнення решти відсотків за користування кредитними коштами до задоволення не підлягають як необґрунтовані. Окрім цього, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ч.1ст.61 Конституції Українита ч.3ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказаний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України,суд враховує їх при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За таких обставин, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості закредитним договором№ б/н від 15.10.2008 року у розмірі 2142,41 грн., яка складається з: 435,40 грн. тіло кредиту, 1088,86 грн. - проценти за користування кредитом, 618,15 грн. штраф, станом на 31.08.2019 р.. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1921 грн, ціна позову становить 20581,07 грн, судом позов задоволено частково та стягнуто 2142,41 грн, відсоток задоволених позовних вимог становить 10,4% (2142,41 грн*100%/20581,07 грн). Тому суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно розміру задоволених позовних вимог і становить 199,78 грн (1921 грн*10,4/100%).

Outcome: partial