Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

13.06.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, в якому просила встановити той факт, що вона з листопада 2011 року по 15 грудня 2018 року (включно) постійно проживала однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] , як чоловік з жінкою, без шлюбу; визнати за позивачем право на спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, оскільки [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. В обґрунтування позову зазначено, що з листопада 2011 року [PERSON] постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] , як чоловік та жінка, без шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними існували відносини притаманні подружжю, які тривали по день смерті [PERSON] . З серпня 2018 року [PERSON] захворів і з того часу потребував стороннього догляду, який йому надавала саме позивач. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак, їй було відмовлено у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Ухвалою від 08.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. 26.07.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що його батько [PERSON] ніколи не вважав [PERSON] своєю дружиною. [PERSON] бачив у будинку батька лише декілька разів, а коли приїздив до нього то він постійно був сам. Той факт, що [PERSON] здійснила продаж квартири в сел . Донець, а виручені кошти від продажу витратила на спільні потреби разом з батьком не підтверджені доказами, оскільки зазначена квартира належала [PERSON] лише в 1/2 частці в за договором купівлі-продажу, грошові кошти від продажу отримала особа на ім`я [PERSON] . Окрім того, твердження позивача про те, що батько потребував сторонньої допомоги та був у безпорадному стані не відповідають дійсності, оскільки він самостійно ходив до лікарні та намагався лікуватися. Госпіталізований до лікарні батько був саме з 09.12.2018 року, а не з 02.12.2018 року, як зазначає позивач. [PERSON] не надано доказів того, що вона здійснювала догляд за батьком, забезпечувала його матеріально, несла витрати на ліки, прибиралася у будинку, готувала їжу, займалася огородництвом та іншими господарськими справами. Стверджує, що до 09.12.2018 року батько не знаходився у безпорадному стані та не потребував ніякого стороннього догляду. Він, в свою чергу навідувався до батька, постійно телефонував йому, досить часто спілкувався. Просив звернути увагу, що до 30.07.2018 року у батька взагалі не було медичної картки, а тому твердження про те, що він потребував стороннього догляду є безпідставним. На сьогоднішній день позивач відключила будинок від опалення та розпорядилася спадковим майном батька. [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. 30.07.2019у від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, де вона зазначила, що проживання чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу не є протизаконним і вона разом із [PERSON] проживала однією сім`єю з листопада 2011 року по день його смерті, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, між ними існували фактичні усталені шлюбні відносини, притаманні подружжю. За весь час спільного проживання з померлим, його син приїздив до батька двічі, при цьому, [PERSON] дуже хвилювався та засмучувався, що син не приходить до нього та не цікавиться його життям. Ані у померлого, ані у неї навіть не було номеру телефону відповідача, вони не знали де він проживає та чим займається. Те, що вона працювала та отримувала дохід, який витрачала в інтересах сім`ї підтверджується доказами, так само як і підтверджується доказами відсутність будь-якого доходу у померлого [PERSON] 13.08.2019 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача [PERSON] , де зазначено, що підстав для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] з листопада 2011 року по 15.12.2018 року немає, оскільки батько пустив [PERSON] проживати до свого будинку через відчуття жалю, оскільки та не мала свого житла. Через різницю у віці та різні погляди батько не міг проживати з нею, як чоловік та жінка. [PERSON] стала інвалідом 2 групи у 2016 році, до цього часу вона була працездатною та здоровою людиною, проте намірів та бажання працювати не мала, вели бродяжницький спосіб життя. Батько жодного разу не висловлював, що між ним та [PERSON] близькі стосунки і що у неї були права господарки будинку. Вважає, що [PERSON] не може бути спадкоємцем майна, що залишилося після смерті батька відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Підстав для задоволення позову не має, тому [PERSON] просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Ухвалою від 03.10.2019 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] вказали на відсутність підстав для задоволенні позову у повному обсязі. [PERSON] не оспорював факту тривалого часу проживання [PERSON] у будинку батька, однак не згоден, що стосунки між батьком та [PERSON] були притаманні стосункам подружжя. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. За визначенням ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Нормами ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюб) може бути наслідком наступного майнового спору. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №343. (а. с. 82). Як вбачається з акту обстеження від 27.12.2018 року, складеного депутатом Зміївської міської ради Харченко ВМ. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проживає у зазначеному будинку з 2011 року по даний час. У будинку в наявності її особисті речі. [PERSON] проживала з [PERSON] до дня його смерті. (а. с. 15). Факт реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою начальника відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Борка А.С. №9614 від 24.12.2018. (а. с. 83). Допитана в порядку ст. 92 ЦПК України, у якості свідка [PERSON] , показала, що 7 років проживала з померлим [PERSON] . Коли почали проживати разом, у будинку не було опалення та електропостачання. Вони разом сплатили заборгованість, облаштували подвір`я, почали вирощувати та продавати ягоди. Пізніше вона влаштувалася на роботу. Проживали вони як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. У 2016 році у [PERSON] стався мікроінсульт і лише вона здійснювала за ним догляд, готувала їжу, ночувала разом з ним в лікарні. Коли вона продала квартиру, яка належала їй та сину по 1/2 частці, то кошти від продажу витратила на придбання пральної машини, посуду, іншого майна. Допитані у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] разом із [PERSON] проживали однією сім`єю, спільно вели господарство. [PERSON] працювала та вирощувала ягоди на продаж. У [PERSON] після хвороби не працювала рука і вона здійснювала за ним догляд. Відповідач до батька не приходив, не цікавився його життям чи здоров`ям. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] з 2011 року проживала разом із [PERSON] . Коли вона була у них вдома та робила ін`єкції [PERSON] , за проханням останньої то бачила, що [PERSON] , доглядала за ним, готувала їжу, у будинку було прибрано, доглянутий город. [PERSON] працювала та забезпечувала [PERSON] , купувала йому йому ліки. [PERSON] висловлював намір зареєструвати шлюб с [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що не знає у яких стосунках перебували [PERSON] та [PERSON] , однак бачила їх разом. Їй відомо, що [PERSON] працювала двірником у лікарні, [PERSON] також працював на пилорамі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству із померлим [PERSON] [PERSON] проживала у його будинку як квартиронаймач, у шлюбі вони не перебували. Однак, бачила, що [PERSON] водила [PERSON] до лікарні.. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у [PERSON] та [PERSON] не було стосунків, як у чоловіка та дружини. [PERSON] вказував на те, що вона є квартиронаймачем. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працював разом із [PERSON] і той йому розповідав, що проживає із [PERSON] , як чоловік та дружина. Вони мали спільний бюджет, разом вели господарство. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] допомагала йому у лікуванні, купувала ліки, здійснювала догляд. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] перебував у лікарні з інсультом, за станом здоров`я потребував постійного догляду. Догляд за ним здійснювала [PERSON] , купувала необхідні ліки. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів та встановлених обставин, судом встановлено, що з листопада 2011 по день смерті [PERSON] , тобто по [INFO] , [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка. При цьому, судові надано докази, що ані [PERSON] , ані [PERSON] в інших шлюбах не перебували (а. с. 12, 13, 51). Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. За таких обставин, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про визнання за нею права на спадкування після смерті [PERSON] , разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, слід зазначити наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 487/878/16-ц. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому, суд враховує, що поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначитися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 81). Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Стосовно позовних вимог позивача про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкодавцями першої черги, суд вважає, що у задоволені вказаних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Наданою позивачем у якості доказів медичною документацією (а. с. 16, 29-34) не підтверджується факт перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано, самі по собі показання свідків щодо надання [PERSON] , допомоги [PERSON] , який хворів та перебував на стаціонарному лікуванні у період з 09 грудня 2018 року по 15 грудня 2018 року, не надає підстав для визнання права позивача на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. В той же час в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1259 ЦК України, позивач не позбавлена можливості вирішувати питання зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування шляхом укладення нотаріально посвідченого договору між заінтересованими спадкоємцями, тобто у позасудовому порядку. Оскільки позивач [PERSON] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial