Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання за нею права власності на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] , площею 0,2487 га , кадастровий номер 3520383700:51:000:0005. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . До складу спадкового майна увійшов житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий № 3520383700:51:000:0005, на якій розташований вказаний житловий будинок. Вона являється єдиною спадкоємицею після смерті матері. У встановлений строк прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. На житловий будинок їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2019 року за реєстровим № 1481. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їй було відмовлено нотаріусам у зв`язку з тим, що набуте її матір`ю право власності на земельну ділянку, не пройшло державної реєстрації. Тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача - адвоката Чорнухи Ю.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача. На задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Представник Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання у якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечень не має. Просить розглянути справу без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вказаної норми закону та процесуальної позиції представника Новоселівської сільської ради Олександрійського району, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). За життя, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року [PERSON] набула у власність земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS] , площею 0,2487 га, кадастровий номер 3520383700:51:000:0005. Цільове призначення земельної ділянки : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 11-17). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 176) [PERSON] , являється донькою [PERSON] , яка спадщину після смерті матері прийняла, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 8,9 ) Окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] . 21 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна. Відповідно умов договору сторони домовились, що [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , окрім іншого, переходить : житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,2487 га (а.с. 94). 19 листопада 2016 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 18) Постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою : [ADDRESS] , площею 0,2487 га, належну [PERSON] , оскільки набуте спадкодавцем право власності на земельну ділянку не пройшло державної реєстрації після його посвідчення (а.с. 10). Згідно ст. 1216 Цивільного Кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. №7, роз`яснено, що за ст. 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частиною 1 статті 81 Земельного Кодексу України (у редакції чинній на час виникнення у спадкодавця прав на земельну ділянку) було передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, що діяла на момент смерті [PERSON] ) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 11.01.2010 року передбачено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Статтею 2, ч.ч.1-4 ст. 3, п.1 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. На підставі наданих позивачем доказів, судом було встановлено, що мати позивача набула право власності на земельну ділянку правомірно, але не здійснила реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав, тому позивач має право успадкувати право власності на земельної ділянки, як спадкоємець першої черги після її смерті на підставі ст. 1261 ЦК України. Враховуючи, що позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності на земельну ділянку, захистити свої порушені права не має можливості, суд вважає, що її позовні слід задовольнити. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved