Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив наступне. З 12.02.2010 року він працював у Відокремленому підрозділі «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичансськвугілля», 09.03.2016 року звільнився за власним бажанням з посади гірника очисного забою 4 розряду з повним робочим днем під землею. На час звільнення у ВП «Шахта імені [PERSON]» ПАТ «Лисичанськвугілля» перед позивачем існувала заборгованість з виплати заробітної плати. Після звільнення відповідачем була частково виплачена заборгованість із заробітної плати, проте на день звернення з позовною заявою до суду у відповідача наявна заборгованість перед позивачем з заробітної плати за 2015 рік. Згідно довідки розмір невиплаченої заробітної плати за 2015 рік становить 1480,37 грн. З метою отримання розрахунку середньої заробітної плати позивач звернувся до відповідача та отримав довідку № 63 від 19.01.2017 року, згідно якої, розмір середньоденної заробітної плати в календарних днях становить 330 грн. 23 коп. З дня звільнення 09.03.2016 року по день звернення до суду 18.04.2017 року пройшло 405 днів. Таким чином, станом на 18.04.2017 року середній заробіток за час затримки становить 133\~743,15 (405 днів 330.23 грн.= 133\~743,15грн). Також, як вбачається із виписки по картковому рахунку, на який здійснювалось нарахування відповідачем позивачу заробітної плати, виплата заробітної плати здайснувалась нерегулярно, дуже часто із значим затримання та навіть не виплачувалась взагалі, що тривало з 2014 року. Саме через нерегулярні виплати заробітної плати позивач змушений був звільнитися та шукати нову роботу. Позивач зазначив що він є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в період коли він працював у відповідача та не отримував вчасно та в повному обсязі заробітну плату, його дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Отже єдиним годувальником своєї родини бів позивач. Враховуючи невиплату відповідачем заробітної плати, вся родина позивача пребувала у скрутному становищі та відчувала нервове напруження, страх перед майбутнім. У звязку з цим вся родина відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві звязки, була змушена економити на харчах, одязі, ліках, в тому числі для свого маленького сина, його засобах для розвитку, іграшках, оздоровленні. Це все призвело до значних душевних страждань. Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, дрізув та родичів. Тому позивач вважає, що незаконним діями керівництва Відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» йому було нанесено моральну шкоду, яку він оцінює у 10\~000 грн. Просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (код ЄДРПОУ 32359108, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул.. Малиновського, буд. 1 (в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (код ЄДРПОУ ВП: 26349183, місцезнаходження ВП: 93113, Луганська область,вул.. Первомайська, буд. 217) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що станом на 18.04.2017 року становить 133\~743, 15 грн. (сто тридцять три тисячі сімсот сорок три гривні 15 копійок) та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (код ЄДРПОУ 32359108, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул.. Малиновського, буд. 1 (в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (код ЄДРПОУ ВП: 26349183, місцезнаходження ВП: 93113, Луганська область,вул.. Первомайська, буд. 217) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) моральну шкоду в розмірі 10\~000 00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до його початку надав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку, виходчи з розміру його середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за весь час затримки на день ухвалення рішення, моральну шкоду просив стягнути на його користь в розмірі 2\~000 грн., справу просив розглядати за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Лисичанськвугілля»\~ відокремленого підрозділу "Шахта ім. Д.Ф. Мельникова" [PERSON] в судове засідання не зявився, до його початку надав письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії АЕ № 552904, [PERSON] 12.02.2010 року на підставі наказу № 112к від 12.02.201року прийнятий до ВП «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» підземним учнем гірника 1р з повним робочим днем під землею, 09.03.2016 року, на підставі наказу № 232-К, [PERSON] звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України /а.с.7-11/. Відповідно до довідки ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 62 від 19.01.2017 року, сума заборгованості з виплати заробітної плати за грудень 2015 року [PERSON] складає 1480 грн. 37 коп. /а.с.13/. Відповідно до довідки ВП Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 63 від 19.01.2017 року, середня заробітна плата [PERSON] в календарних днях складає 330,23 грн. /а.с.14/. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати №, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова » ПАТ «Лисичанськвугілля» № 63 від 19.01.2017 року, вбачається, що заробітна плата [PERSON] за січень 2016 року - складає 9033, 65 грн, за лютий 2016 року 9459,14 грн., середньоденна заробітна плата - 330,23 грн./а.с.14/. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за фактично відпрацьовані протягом двох останніх перед звільненням місяців складає 18492, 79 грн., а загальна кількість відпрацьованих днів за цей же період -\~ 56. Враховуючи вимоги п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,\~ щодо порядку обчислення середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні - для [PERSON] це 18\~492, 79 грн. - на число відпрацьованих робочих днів - для [PERSON] це 56 днів,- середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 330, 23 грн. Враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем звільнення [PERSON] з\~ 10.03.2016 року - по день ухвалення рішення 20.06.2017 року, яка складає: -березень 2016 року - 15 днів, -квітень 2016 року - 21 день, -травень 2016 року - 19 днів, -червень 2016 року - 20 днів, -липень 2016 року- 21 день, -серпень 2016 року - 22 дні, -вересень 2016 року 22 дні, -жовтень 2016 року 20 днів, -листопад 2016 року 22 дні, -грудень 2016 року 22 дні, -січень 2017 року 20 днів, -лютий 2017 року 20 днів, -березень 2017 року - 22 дні, -квітень 2017 року 20 днів, -травень 2017 року - 20 днів, -червень 2017 року - 13 днів, всього 319 днів, та виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 105\~343,37 грн. (319 днів х 330,23грн.). Такий порядок розрахунків узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу "Шахта ім. Д.Ф. Мельникова" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та вважає, що вони підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок систематичної несплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральну шкоду позивач обґрунтовує, тим, що внаслідок тривалої несплати заробітної плати, він та його родинна відчували моральні страждання, родина втратила нормальні життєві звязки, була змушена економити на харчах, одязі, ліках, в тому числі для свого маленького сина, його засобах для розвитку, іграшках, оздоровленні. Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, дрізув та родичів. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 307764 від 29 липня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького рейонного управління юстиції у Луганській області, позивач має на утриманні малолітню дитини - [PERSON], [INFO] /а.с.15/. Враховуючи наведене позивачем обґрунтування та виходячи з визнання позову представником відповідача, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2\~000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 65 від 18.05.2017 року про сплату судового збору в сумі 1437,43 грн.

Outcome: approved