Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 04.11.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем. В подальшому за її позовом згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 08.09.1998 року шлюб між ними було розірвано. У зв`язку з певним покращенням відносин з відповідачем та майбутнім народженням дитини 25.09.2010 року вона знову уклала шлюб з відповідачем. За період спільного проживання у них з відповідачем народилося троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що станом на теперішній час їхні шлюбні стосунки з відповідачем не склалися. Через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає алкоголем. На її неодноразові прохання змінити поведінку, перестати пиячити, відповідач не реагує. Крім того, з метою нав`язати їй своє бачення проблемних питань відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані займається рукоприкладством, навіть в присутності їхніх неповнолітніх дітей, з приводу чого вона неодноразово зверталася до поліції. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім`ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Протягом їхнього спільного життя відповідач неодноразово зраджував їй, а після його викриття, в стані алкогольного сп`яніння погрожував їй фізичною розправою. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на життя розвинулась неприязнь, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Оскільки протягом тривалого часу шлюбні відносини між ними фактично припинені просить строк на примирення не надавати. Також позивач зазначає, що вона вважає, що діти повинні проживати з нею, оскільки у неї нормований робочий день, вона постійно слідкує за станом здоров"я та розвитком дітей, виховує їх та піклується про них. У неї з дітьми встановлений психологічний контакт та існує взаємна прив"язаність один до одного. Відповідач є працездатною, здоровою особою молодого віку в нього відсутні будь-які захворювання, інших дітей на утриманні немає, займається підприємницькою діяльністю у сфері пасажирських перевезень. А тому на підставі вищенаведеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити позов, з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - визнав. Не погодився з причинами розірвання шлюбу зазначеними позивачем, а саме, зловживання ним алкогольними напоями та застосування до позивачки фізичного насильства, зазначивши, що ці твердження є надуманими і не відповідають дійсності. Також позивач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але заперечив проти стягнення з нього аліментів починаючи з часу звернення позивачки з позовом до суду, просив суд стягувати з нього аліменти у розмірі Ѕ частини починаючи саме з 01.02.2021 року. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з"явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 25.09.2010 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Фегердярмат Угорської республіки. Як встановлено в судовому засіданні сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд уважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Як встановлено в ході розгляду справи неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітніх синів зобов`язаний утримувати їх до повноліття. В судовому засіданні відповідач позов в частині стягнення з нього аліментів у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно визнав, хоча і заперечив дату з якої слід стягувати аліменти. А тому враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позовних вимог в частині розміру аліментів, суд уважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню. Також враховуючи позовні вимоги, а також визнання відповідачем позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей, що свідчить про відсутність між сторонами спору з даного питання, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд убачає за необхідне залишити проживати разом з матір`ю - [PERSON] . В той же час, суд відмовляє у задоволені позовної вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Outcome: partial