Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що [INFO], її донька [PERSON], народила сина, [PERSON]. Будь-які відомості про батька дитини відсутні, тому в свідоцтві про народження дитини ім`я батька вказано на підставі ст. 135 СК України. З моменту народження і до сьогоднішнього дня внук знаходиться на її утриманні, проживає разом з нею і тільки вона здійснює за ним догляд. Відповідачка страждає алкогольною залежністю, періодично проходить лікування в наркологічному диспансері, не здатна доглядати та виховувати дитину і фактично є неспроможною приймати участь у життєдіяльності сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться його життям, не дбає про нього, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засіданні не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутності. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 р. № "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у відповідачки [PERSON] народився син [PERSON]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження вбачається, що відомості про батька дитини [PERSON] внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до довідки № 134 від 16.04.2018 р. [PERSON] дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні у Закарпатському обласному наркологічному диспансері в період з 20.03. по 16.04.2018 р. Характеристикою Тячівської об'єднаної територіальної громади від 10.07.2018 р. стверджено, що до складу сім'ї [PERSON] входить [PERSON], [INFO] [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина. Дитина проживає з бабою та перебуває на її утриманні. Участі у громадському житті міста [PERSON] не приймає, не працевлаштована. Сусідами характеризується з негативного боку. Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України. Відповідачка належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явилася і заперечень відносно позову не надіслала. Наведене дозволяє зробити суду висновок про те, що для захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], позов слід задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. З статті 243 СК України вбачається, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 60 ч. 3 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно висновку № 289 від 27.12.2018 р. орган опіки та піклування державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та надати згоду на призначення його опікуном [PERSON]. Перешкод для встановлення опіки та призначення [PERSON] опікуном над [PERSON], відповідно до ст. 64 ЦК України, судом не встановлено, тому з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітнього [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 166 СК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст. 181 ч. 3 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері,батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 166 ч. 2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що відповідачка знаходиться у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має, доказів, що вона має постійний дохід, немає, тому суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на підставі ст. 184 СК України, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно. За таких обставин,

Outcome: approved