Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

10.08.2018р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] Відомості про батька дитини записані зі слів матері. Понад рік сім'я [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Голопристанської РДА, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. За вказаний період з відповідачем постійно проводилася профілактична робота та виносилися офіційні попередження про відповідальність матері за виховання, навчання та утримання дитини. Однак, вказані дії не призвели до змін поведінки [PERSON] в позитивну сторону, оскільки остання продовжує періодично зловживати спиртними напоями внаслідок чого не в змозі належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Поведінка відповідача та її відношення до виконання своїх обов'язків, як матері були предметом розгляду на комісії з питань захисту прав дитини, за результатом якої [PERSON] було надано місячний термін для виправлення. Однак, відповідач свій спосіб життя не змінила, після відібрання дитини та влаштування її до патронатної сім'ї, продовжила зловживати алкоголем, притягувалась до адміністративної відповідальності, чим зарекомендувала себе за місцем проживання з негативної сторони. В зв'язку з цими обставинами, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина та передати малолітнього [PERSON] службі у справах дітей районної державної адміністрації для подальшого її влаштування до сімейних форм виховання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та наполягала на їхньому задоволенні. Пояснила, що розпорядженням голови РДА від 13.06.2018р. малолітнього сина відповідачки було влаштовано до патронатної сім'ї, в якій він проживав півроку. У грудні дитину було повернуто матері, яка на теперішній час належним чином здійснює за ним догляд. Однак, така поведінка [PERSON] на думку представника є нестабільною та розрахована лише до винесення судового рішення, після чого відповідач знову може почати вживати алкоголь та ухилитися від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно вживала алкогольні напої та траплялись випадки побиття її співмешканцем, внаслідок чого дитина залишалась без належного догляду. Однак, відсутність дитини змусила задуматися про можливість її відібрання назавжди та переглянути цінності в житті. 21.12.2018р. їй повернули сина і після того вона повністю припинила вживати спиртне, забезпечує дитину їжею та одягом, дбає про забезпечення його потреб. Комісія приїздила до неї, проводила обстеження матеріально-побутових умов та зауважень не мала. В будинку наявні необхідні меблі, помешкання тепле та чисте. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері на підставі ст.. 135 СК України, про що зазначено в Повному витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Проаналізувавши надані докази та оцінивши отримані в судовому засіданні відомості, суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки зазнала змін в позитивному напрямку, оскільки остання на теперішній час припинила вживання алкогольних напоїв, покращила житлово-побутові умови, змінила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, має намір та бажання самостійно виховувати власного сина, піклуватися про нього та забезпечувати його потреби. Таким чином, аналіз вказаних обставин, на переконання суду свідчить про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання сина, піклування про його фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню загальновизнаних норм моралі та більш активної участі матері у догляді за дитиною. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed