Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

09.04.2019 року позивач ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу посилаючись на те, що 17.11.2017 року між позивачем та ТзОВ «Роберт Бош ЛТД» був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Сіат», д.н.з. [NUMBER] . 10.07.2018 року ввідбулася ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Фіат», яким керував [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Винним в ДТП за рішенням суду, визнано [PERSON] . На підставі страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 165100,62 грн. Відповідач в добровільному порядку розмір витрат не відшкодував, що змусило страхову компанію звернутися з даним позовом до суду Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі і призначено підготовче судове засідання. 16.05.2019 року, через канцелярію суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. 16.05.2019 року, через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] . про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 23.05.2019 року, через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на Відзив, в якому остання зазначила, що відповідач не надав жодного доказу, який спростував би розмір завданої позивачу шкоди, а також докази, що спростували б докази, надані позивачем, а тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2019 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 17.11.2017 року між ПрАТ "Європейський страховий альянс» - позивачем по справі та ТзОВ "Роберт Бош" було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1057352, за умовами якого позивач взяв на себе зобов"язання відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Сіат», д.н.з. [NUMBER] . 10.07.2018 року по автодорозі М-05 17 км в межах Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Сіат», д.н.з. [NUMBER] , що належить ТОВ «Роберт Бон ЛТД» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фіат», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.08.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті вказаного ДТП, був пошкоджений автомобіль «Сіат», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 18.10.2018 року № 102/18, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Сіат» д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 18.10.2018 року складає 159253,13 грн. Згідно рахунків на оплату ФОП [PERSON] . № М0000000295 від 01.08.2018 року та № М0000000330 від 05.09.2018 року, вартість відновлювального ремонту у зв`язку з пошкодженням застрахованого автомобіля «Сіат» у результаті ДТП склала 165100,62 грн. На виконання умов договору страхування ПрАТ «Європейський страховий альянс» виплатило страхове відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля у розмірі 165100,62 грн. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (ч.2 ст.16 ЦК). Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1192 ЦК також передбачено право потерпілого на відшкодування збитків, розмір яких визначається вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення речі, в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п.12.1 ст.12, п.22.1 ст. 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. В ході розгляду справи, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2019 року, за клопотанням відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Відповідно до Висновку експерта №9316 від 13.06.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Seat» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, яка сталася 10.07.2018 року станом на 01.09.2018 року складає 90939,37 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7497744, яка за заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу здійснила виплату на рахунок позивача в розмірі 100000 грн., таким чином, відсутні підстави для виплати різниці між страховою виплатою та матеріальними збитками. За таких обставин підстав для притягнення відповідача [PERSON] до цивільно-правової відповідальності та стягнення матеріальної шкоди не вбачається. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати на відповідача не покладаються. Разом з тим, пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За умовами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2019 року між адвокатом [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат на умовах платності зобов`язався здійснювати захист, представництво або надавати [PERSON] інші види правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником відповідача надано суду акт про надання правової допомоги від 21.08.2019 року, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт, їх ціна та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за вказаний об`єм робіт складає 11000,00 грн. Також представником відповідача надано розрахунок вартості адвокатської допомоги за надання правової допомоги [PERSON] в Фастівському міськрайсуді справа №381/1508/19 в розмірі 11000 грн., сплата якого підтверджується дублікатом квитанції від 10.05.2019 року № 9269392053, дублікатом квитанції від 25.05.2019 року № 9356973023, дублікатом квитанції від 30.05.2019 року № 9380112421, дублікатом квитанції від 06.07.2019 року № 9566145089, дублікатом квитанції від 19.08.2019 року № 9783069195. Надані представником відповідача документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати [PERSON] грошових коштів за надання професійної правової допомоги адвоката [PERSON] у даній справі. Також відповідачем були понесені витрати у зв`язку з проведення судової автотоварознавчої експертизи, яка була призначена по справі згідно ухвали суду від 21.05.2019 року. Згідно рахунку-фактури № СФ-2905191 на оплату експертних послуг від 29.05.2019 року вартість проведеної експертизи становила 8759,00 грн., вартість якої була сплачена відповідачем на рахунок експертної установи згідно дублікату квитанції № 0.0.1374003404.1 від 06.06.2019 року. Згідно ч. 6 ст. 139 розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Тому, суд також вважає стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 8759,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved