Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію без згоди та супроводу батька, в якому зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем, з яким мають спільного сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу, яке мало місце 05 лютого 2008 року залишився проживати з матір'ю. З часу розірвання шлюбу відповідач жодним чином не піклується про сина, дитина повністю перебуває на її утриманні. Самотужки вона піклується про здоров'я, виховання і утримання дитини. Разом із сином вона мешкає за адресою: [ADDRESS]. В теперішній час з'явилась можливість виїжджати разом із неповнолітнім сином за кордон, зокрема, у Російську Федерацію та м.Ростов на Дону з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду дитини. Крім того, на тимчасово окупованій території проживають її батьки - [PERSON], [PERSON], які хворіють та потребують допомоги. З метою навідати батьків та допомогти їм, має намір разом із сином виїхати на тимчасово окуповану територію, але отримати дозвіл від відповідача неможливо, у зв'язку з тим, що місце перебування останнього невідоме. Позивач просить: -надати їй дозвіл на багаторазові виїзди на тимчасово неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України до Російської Федерації з неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO] без згоди і супроводу батька - [PERSON], з дня набрання рішенням законної сили до [INFO] року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. З*ясувавши позицію позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали, що підтверджується копією свідоцтва серія [NUMBER] (а.с.10), мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Після укладення шлюбу із [PERSON] 11 липня 2014 року, відповідачка змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с.15). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 1 від 02 листопада 2018 року [PERSON] разом із дітьми [PERSON], 2005 року народження та [PERSON], 2014 року народження мешкає в соціальному гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України разом із матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,8). Як вбачається з епікризу із історії хвороби № 836 [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], остання перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні МХО Клінічної Рудничної лікарні м.Макіївки з 13 червня 2018 року по 18 червня 2018 року та була прооперована 15 червня 2018 року (а.с.11). Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], останній 06 липня 2018 року переніс інфаркт головного мозку (а.с.12). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування виконкому Мелітопольської міської ради Запорізької області № 86/22, затвердженого 25 квітня 2019 року, останній не заперечує проти надання дозволу на тимчасові виїзди дитини [PERSON], 2005 року народження до будь-якої країни світу з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду дитини; проте, не вважає за доцільне надавати дозвіл на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію України, яка є місцем збройного конфлікту, де дитина може постраждати внаслідок воєнних дій та зазнати будь-якого насильства (а.с.67-68). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з частиною 1 статті 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в*їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п.5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог як таких, що грунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивачку як на мати, оскільки в даному випадку надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON] за межі України до Російської Федерації з метою оздоровлення , відпочинку та розширення світогляду дитини без згоди та супроводу батька відповідає інтересам дитини. Позивачка, як мати дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини, її вимоги зводяться на отримання дозволу, в тому числі, і на переміщення в межах території України, в межах території, яка тимчасово неконтрольована владою. Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині позовних вимог. Суд критично ставиться до висновку Органу опіки та піклування виконкому Мелітопольської міської ради Запорізької області № 86/22, затвердженого 25 квітня 2019 року з огляду на його недостатню обґрунтованість в цій частині. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачці на виїзд/в*їзд її дитини - [PERSON] на тимчасово неконтрольовану владою територію, суд враховує те, що позивачка разом із дитиною зареєстрована у м.Харцизьку, де мешкають батьки позивачки, які є особами похилого віку, страждають на ряд захворювань, потребують допомоги та підтримки, зважаючи на що позивачка з дитиною не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з ними, тому позов підлягає частковому задоволенню, із зазначенням конкретного міста на непідконтрольній території - м.Харцизьк Донецької області,до якого слід надати дозвіл на виїзд/в'їзд.

Outcome: partial