Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, у якому вказує, що вона працювала в ПАТ «Запоріжтрансформатор» у шкідливих умовах, які призвели до виникнення професійного захворювання хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ступенів (токсикопиловий бронхіт, емфізема легенів 1-2 ступенів). Згідно висновку МСЕК №178764 від 17.04.2012 р. його визнано інвалідом 3 групи безстроково з 40% стійкої втрати професійної працездатності. У звязку з професійним захворюванням та його наслідками позивачка зазнала душевних страждань, не може вести повноцінний спосіб життя, зазнала порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 40000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник вiдповiдача позов не визнав, надав письмовi заперечення на позов, суду пояснив, що дійсно позивачка працювала на підприємстві з 1967 р. і до 2010 р., і отримала професійне захворювання. Позивачка будучи повідомленою про шкідливі умови праці на власний ризик продовжувала роботу. Крім того, представник відповідача вважає, що не надано доказів заподіяння моральної шкоди позивачу. Вислухавши пояснення cтopiн, дослiдивши матерiали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач 31.07.1967 року була прийнята на роботу на «Запорізьський трансформаторний завод», до 05.04.2012 року працювала на посаді електрозварника на автоматичних та півавтоматичних машинах звалювального цеху ПАТ «Запопіртранформатор», та була звільнена у звязку з невідповідністю стану здоровя виконуваній роботі. Згідно акту розслiдування хронiчного професiйного захворювання вiд 05.04.2012 року, встановлено, що за гігієнічною класифікацією праці умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Встановлена наявнiсть у [PERSON] хронічного обструктивного захворювання легень 1-2 ступеня (токсикопиловий бронхіт, емфізема легень 1-2 ступеня). Професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи у шкідливих умовах праці,недосконалості технологічного процесу. Згідно висновку МСЕК №178764 від 17.04.2012 р. позивача визнано інвалідом 3 групи безстроково з 40% стійкої втрати професійної працездатності. Згiдно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належнi, безпечні і здорові умови працi. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, які причинили втрату працездатностi» передбачає вiдшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від вiдшкодування майнової шкоди i є одним iз способiв захисту особистих немайнових прав працiвника. Спецiальним законом, яким урегульовано питання вiдшкодування працівникові (застрахованiй особi) за рахунок коштiв Фонду соцiального страхування вiд нещасних випадків на виробництвi та професiйних захворювань України моральної шкоди в разі нещасного випадку на виробництвi чи професiйного захворювання, якi призвели до втрати працiвником працездатності є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соцiальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, якi спричинили втрату працездатностi". Оскiльки вiддiлення Фонду на час виникнення спiрних правовiдносин у зв'язку зi змiною спецiального закону не вiдповiдає за завдану моральну шкоду, то в разi отримання працiвником виробничої травми чи професiйного захворювання в цей перiод він набуває права на вiдшкодування моральної шкоди на загальних пiдставах, установлених законом. Вiдповiдно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться в разi якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявностi порушення прав працiвника у сферi трудових вiдносин, зокрема, виконання робiт у небезпечних для життя i здоровя умвах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життевих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по вiдшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно до ст.23 ЦК України особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фiзичному болю та стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведiнкою щодо неї самої, членiв її ciм'ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Судом встановлено, що [PERSON] завдано моральних страждань та переживань у зв'язку з хронiчним професiйним захворюванням отриманим на виробництвi, яка тривалий час була вимушена лiкуватися, зазнала фiзичного болю, отримала хронiчне захворювання та iнвалiднiсть 3 групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 40%. Отже, сам факт виникнення у позивачки [PERSON] професійного захворювання хронічного обструктивного захворювання легенів 1-2 ступенів (токсикопиловий бронхіт, емфізема легень 1-2 ступенів), з настанням таких негативних наслідків, як визнання її інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 40%, свідчить про те, що позивачка в силу ч.1 та п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких [PERSON] зазнала в результаті захворювання. Визначаючи розмiр моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивача, наслiдки отриманого хронiчного професiйного захворювання, характер, ступiнь та тривалiсть моральних страждань, яких зазнав позивач, i вважає, виходячи з принципiв розумностi достатностi, виваженостi, необхiдним стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмiрi 15000 грн. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнути з відповідача у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial