Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

29 жовтня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 14 червня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . У період шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 09 жовтня 2017 року, що набрало законної сили 10 листопада 2017 року, шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась на її утриманні. Відповідач з моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу відсторонився від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, а саме: зовсім не спілкується з дитиною, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його долі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та його оздоровлення. Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 25 лютого 2016 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на її користь на утримання їхнього спільного сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Проте з дня відкриття виконавчого провадження, відповідач рішення суду не виконує, заборгованість по сплаті аліментів складає 102203,00 гривень. Зокрема, за весь час з моменту розірвання шлюбу, відповідач жодних платежів на утримання сина не здійснював, ніякої матеріальної допомоги не надавав. Враховуючи, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків триває вже протягом тривалого часу, діючи в інтересах дитини, вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Маріуполя Донецької області, батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року підготовчий розгляд справи було закрито, та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами за адресою його реєстрації, однак конверти були повернуті до суду без отримання адресатом, за закінченням строку зберігання. Через наведені обставини відповідач одночасно був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року року, що набрало законної сили 10 листопада 2017 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 червня 2014 року Міським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно дошлюбне прізвище - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом ДРАЦС Печерського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народився [INFO] , про що 11 вересня 2014 року було зроблено відповідний актовий запис № 2232, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зокрема, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2016 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте як вбачається з довідки про неотримання аліментів, виданої Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя за вих. № 15.1-59/15245 від 18 жовтня 2019 року, за період з 12 січня 2016 року по 15 жовтня 2019 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає 102203,00 гривень, згідно з виконавчим листом № 265/132/16-ц, який видано 04.04.2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя. На даний час прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » у зв`язку з розірванням шлюбу з [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої головою ТОВ «Житло-Гарант» за № 133 від 21 жовтня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - син. Відповідно до довідки від 21 жовтня 2019 року за вих. № 80, виданої завідувачем ДНЗ «Ясла-садок № 155 «Дивограй» М.С. Оберемок, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок № 155 «Дивограй» Маріупольської міської ради Донецької області з 27 вересня 2017 року по теперішній час. Батько дитини, [PERSON] , протягом усього часу дитину не приводив, не забирав, батьківські збори не відвідував. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, діє всупереч інтересам та потребам своєї малолітньої дитини, оскільки, як зазначає позивач у позовній заяві та підтверджується відповідними доказами, з 2016 року відповідач не проявляє жодного інтересу до життя свого малолітнього сина, не спілкується з дитиною, матеріально та морально не підтримує його, що на думку суду є неприпустимим. Зокрема, дані факти підтверджуються також показами допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] , що є рідною матір`ю позивача, яка пояснила, що її донька, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі, [PERSON] , у них народилась дитина. Проте коли дитині виповнилося 9 місяців, донька з онуком переїхали до них, батьків, де проживають до цього часу. Відповідач аліменти не сплачує, участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з ним, допомоги не надає, навіть не знає до якого дитячого садочку ходить дитина. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 08 липня 2020 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 23 червня 2020 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.91 року)- далі Конвенція, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.2009 року дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Частина 8 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що батько взагалі не спілкується з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , інтересу до життя дитини, її внутрішнього світу не виявляє, не проявляє до нього батьківської турботи, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача [PERSON] , якою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768, 40 гривень, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню зазначений судовий збір на користь позивача [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved