Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

09 липня 2018 року представник заявника звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора. В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO]. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 червня 2004 року, йому, його матері [PERSON], та його батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. На момент приватизації, шлюб його батьків було розірвано. 15 липня 2004 року його батька, [PERSON], рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, було визнано обмежено дієздатним. Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №515 від 22.10.2005 року, його було призначено піклувальником над [PERSON] [INFO] його батько, [PERSON], помер, після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому майно, а саме: на 1/3 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] був єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після його смерті. 21.08.2017 року його мати, [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на усе належне їй майна, а саме: на 1/3 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, та таким, що прийняв спадщину. Для оформлення спадкових справ після смерті батьків він звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, проте в видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тієї причини, що він на момент смерті батька не був зареєстрований разом з ним за однією адресою, та не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Проте, незважаючи на те, що дійсно на момент смерті батька він не був зареєстрований разом з ним за однією адресою, він постійно проживав разом з ним у квартирі [ADDRESS], так як після розірвання шлюбу з його матір'ю за ним більш нікому було доглядати, а він як піклувальник повинен був забезпечити належний догляд та контроль за батьком, як за людиною, що страждала на психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем. [PERSON] особисто здійснював догляд за спадкодавцем, у них був спільний побут: включно він здійснював покупки та розподіляв сімейний бюджет, разом харчувалися, він купував батькові ліки, дбав про нього, після смерті здійснив поховання. Реєстрацію місця проживання він змінив в 2004 році щоб не втратити квартиру у гуртожитку, за адресою [ADDRESS], яка була йому надана для проживання з його сім'єю, саме в цю квартиру й переїхала його мати у 2004 році, щоб уникнути спілкування з колишнім чоловіком (а.с. 2-4). Також при подачі заяви представником заявника [PERSON] до суду було подано клопотання про витребування доказів, а саме: з Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №51186944, відкритої після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 18,19). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2018 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду, також було задоволено клопотання про витребування доказів з Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 21). 24.07.2018 року представником заявника [PERSON] було подано заяву про допит свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дана заява була вирішена в судовому засіданні 24.07.2018 року та задоволена (а.с. 32,33). В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник заінтересованої Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 23). В судовому засіданні також було допитано свідка [PERSON], яка повідомила, що [PERSON] це її сусід, він постійно проживає за адресою: [ADDRESS]., весь цей час заявник там живе, батько заявника помер у жовтні 2006 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знав матір [PERSON], вона проживала у гуртожитку по [ADDRESS]. Заявник за цією адресою не жив, але приходив в гості до своєї матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем, часто бував на викликах в квартирі [ADDRESS]. Кожен раз коли він приходив та оглядав [PERSON], [PERSON] проживав в цій квартирі зі своєю сім'єю. Виписував лікарське свідоцтво, [PERSON] займався всіма процесами по закупівлі ліків та похованням свого батька. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON] постійно проживає в квартирі [ADDRESS] та проживав зі своїм батьком [PERSON], який помер у 2006 році. Суд, вислухавши заявника та його представника, заслухавши покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає, що заява підлягає задоволенню. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], відповідно до свідоцтва про народження від 17.08.1979 року, серії [NUMBER], виданого Самарським відділом РАГС м. Дніпропетровська, батьками його є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31). З свідоцтва про право власності на житло виданого 22.06.2004 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, вбачається, що квартира [ADDRESS] була видана [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу виданого 22.09.1978р. «ЗАГС Самарского района г. Днепропетровска», 22.09.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] (а.с. 6). 06 березня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб відділом реєстрації актів громадського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, про що зроблено актовий запис № 90, 16 вересня 1998 році видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-1936/2004, [PERSON] було визнано обмежено дієздатним в отриманні та розпорядженні пенсії, підставою цього послуговало його неможливість самостійно контролювати витрати для забезпечення життєвих потреб через зловживанням алкогольними напоями (а.с. 8,9) Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради у м. Дніпропетровську ради від 22.10.2004 року за № 515, [PERSON] було призначено піклувальником над [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть виданого 01 листопада 2006 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 11) Відповідно свідоцтва про смерть виданого 22 серпня 2017 року, серії [NUMBER], Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] померла [PERSON], про що зроблено актовий запис №988 (а.с. 12). З наданої спадкової справи № 518/2017, яка була надана Восьмою дніпровською держаною нотаріальною конторою, судом вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся лише його син [PERSON], інші спадкоємці відсутні (а.с. 23-31). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що в судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом визначено іншого порядку встановлення. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За правилами ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст. 1264 ЦК України: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому ст.2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). З вивчених письмових матеріалів справи судом вбачається, що заявник є сином [PERSON], який помер [INFO], данні обставини були підтверджені також показами свідків, які підтвердили, що [PERSON] постійно проживав зі своїм батьком [PERSON], в квартирі [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved