Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, мотивуючи його тим, що з жовтня 2003 р. по січень 2015 р. він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2015 р. було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Вони з відповідачкою не дійшли згоди щодо місця проживання дітей і на даний час діти проживають із ним та перебувають на його утриманні. Відповідачка із цим не згодна та стверджує, що діти мають проживати разом із нею. Вважає, що в інтересах дітей їм варто проживати саме із ним, оскільки він їх утримує, в його будинку створені всі умови для їх проживання, будинок обладнаний газовим опаленням, водопроводом, каналізацією, побутовою та компютерною технікою, будинок має площу 150 кв.м, з яких 90 кв.м. житлової площі. Позивач є приватним підприємцем, має стабільний дохід, яким має можливість у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити розвиток їх особистості в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення. Його стан здоровя гарний, він не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає. Їх донька відвідує навчається у ЗОШ №33 м.Вінниці та не бажає проживати разом із матірю. Діти бояться свою матір коли та приходить їх провідувати, оскільки вона зявляється в нетверезому стані, веде себе неадекватно та постійно вчиняє конфлікти. Відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання їх дітей, оскільки вона ніде не працює, не має власного постійного житла. Самостійно утримувати дітей вона не має можливості, у звязку із чим зверталась до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина. За таких обставин вважає, що проживання дітей разом із ним відповідає їх інтересам, він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідачка забезпечити не в змозі, а тому просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], 04.07.2004 р., разом із ним [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задоволити. Додатково пояснив, що вони із відповідачкою з жовтня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідачка родом із Закарпатської області, приїхала у Вінницьку область на заробітки, рідні тут не має. Вони познайомились, закохались та одружились, однак прожили благополучно лише 3-4 роки, а потім сімейне життя почало погіршуватись. У шлюбі в них народились двоє дітей, вони завжди проживали однією сім»єю спочатку на найманій квартирі у м.Вінниці, а з 2014 року у ново побудованому будинку в с.Ксаверівка Вінницького району Вінницької області. Позивач працював, забезпечував сім»ю усім необхідним. Відповідачка ніколи не працювала, почала вживати спиртні напої, збайдужіла до дітей, зрадила позивача та пішла жити до іншого чоловіка. Позивач звернувся із позовом про розірвання шлюбу, на розгляді якого відповідачка позов не визнала, чудом було надано строк для примирення, хотіла поділити майно. Відповідачка на певний час забрала молодшого сина [PERSON] та він жив із нею, однак потім принесла хлопчика батькові та з того часу син проживає із позивачем. За час, поки хлопчик був із матір»ю, він перестав відвідувати садок, однак матір любить, згадує про неї. Поки із відповідачкою перебував син, вона звернулась із позовом про стягнення аліментів, однак надалі у судові засідання не являлась та позов було залишено без розгляду. Медичних протипоказань для виховання дітей відповідачка не має, однак зловживає спиртними напоями, про що наявні докази в матеріалах справи. Із позовом про позбавлення батьківських прав відносно дітей, позивач не звертався, оскільки не хоче чинити будь-яких перешкод відповідачці в участі у вихованні дітей, допускає її до дітей. З часу розлучення відповідачка двіч чи тричі приходила до дітей, проводила з ними не багато часу, нічого не купувала, це цікавиться розвитком дітей, допомоги на їх утримання не надає. Позивач приватний підприємець, працює, має вільний графік роботи, достатньо часу проводить із дітьми, щодня власним транспортом завозить сина в садок а дочку в школу в м.Вінниці, де мона займається танцями та на художньому гуртку, тобто повністю забезпечує потреби дітей, їх виховання. Позивач проживає однією сім»ює із [PERSON], у якої також є неповнолітня дитина [PERSON]. Співмешканка належним чином бере участь у вихованні дітей, вони її поважають та люблять. Вважає поведінку відповідачки у житті аморальною, такою, що подає поганий приклад дітям. Просив позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при ухваленні рішення про визначення місця проживання дітей покладається на думку суду (а.с. 41) У судове засідання на 17.11.2015 рокунадано письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника, надано висновок органу опіки та піклування, який підтримано (а.с.61, 63-64) Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що особа, яка бере участь у справі скористалась своїми процесуальними правами. Допитана в судовому засіданні дитина, яка досягла десятирічного віку, - [PERSON] в присутності представника органу опіки та піклування [PERSON] суду повідомила, що вона та її брат [PERSON] на даний час живуть із батьком в с. Ксаверівка Вінницького району та їм із ним краще. Вони раніше проживали із відповідачкою, поки та не розлюбила батька та не пішла до іншого чоловіка та втратила до них інтерес. Яна була у мами та її чоловіка, однак там погані умови. Вона продовжує навчання у тій же школі, де навчалась раніше, займається у гуртках, добирається або автобусом, або батько підвозить. Під час осінніх канікул, мама жодного разу не прийшла до неї із братиком, а прийшла, аж коли [PERSON] була в школі на пару хвилин. У них є домовленість, що відповідачка буде відвідувати їх у вихідні, однак вона не приходить. [PERSON], коли мами немає, навіть про неї не згадує, а при побаченнях, відноситься до них добре. Коли останній раз відповідачка брала їх на вулицю, то провела з ними пів години, спілкувалась лише із братиком, [PERSON] ні про що не питала, принесла лише по «Кіндер-сюрпризу». Батько добре їх доглядає, проводить із ними достатньо часу, займається вихованням, їх розвитком, ніколи не наговорює на маму, не заперечує щодо їх спілкування, а навпаки просить їх спілкуватись із матір»ю. Із батьковою жінкою [PERSON] та її дочкою вони добре спілкуються. [PERSON] висловила бажання надалі проживати із батьком та не розлучати їх із братом. Відповідно до відомостей адресно довідкового сектору ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області (а.с.30) [PERSON], [INFO] знята з реєстрації за адресою с.Потоки Жмеринського району Вінницької області по вул.Молодіжній, з 29.10.2014 року та вибула в Закарпатську область Тячівський район с.Грушево, вул. Зегерс, 8 в с.Потоки Жмеринського району Вінницької області з 03.06.2005 року. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме , викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На підставі цього в газеті «Урядовий курєр» №193 (5567) від 17.10.2015 року було надруковано оголошення про виклик до суду відповідача [PERSON] на 09.00год. 17.11.2015 року (а.с.57), а тому слід вважати, що відповідач належно повідомлений про судове засідання до суду не зявився, позов не оспорив, причини неявки суду не повідомив і від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, з врахуванням думки позивача та його адвоката, які не заперечили проти винесення заочного рішення у справі, про що заявили у судовому засіданні, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, думку дитини [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2015 р. (а.с. 26) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15.10.2003 р. розірвано. Як вбачається обставин, встановлених судовим рішенням ініціатором розірвання шлюбу був позивач [PERSON] та позов ним подано із підстав погіршення сімейних відносин, припинення шлюбних відносин та зради відповідачки. Сторони з початку осені 2014 року припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, термін, наданий на примирення позитивних результатів не дав, позивач наполягав на розірванні шлюбу, оскільки проживає з іншою жінкою, неповнолітній [PERSON] проживав з відповідачкою, неповнолітня [PERSON] з позивачем. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти розірвання шлюбу, оскільки бажає поділити майно. Після припинення подружніх стосунків сторони проживають окремо. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], (а.с. 26) та [PERSON], [INFO] (а.с. 6) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] в с. Ксаверівка Вінницького району Вінницької області по вул. І.Франка від 28.04.2015 р. комісією обстежено санітарний стан житла, який визнаний добрим, загальна площа будинку становить 150 кв.м в тому числі житлова 90 кв.м, велика простора кухня, три спальні, будинок обладнаний побутовою та компютерною технікою. Біля будинку є земельна ділянка площею 0,075 га. Будинок має два поверхи, обладнаний газовим опаленням, водопроводом, каналізацією. Стан здоровя батьків та дітей добрий, діти забезпечені всім необхідним для життя, розвитку та навчання. В будинку проживають [PERSON], [INFO] приватний підприємець (батько), [PERSON], [INFO], -син, [PERSON], [INFO], - дочка, [PERSON], [INFO] - цивільна дружина, [PERSON], [INFO], - дочка дружини. За висновком комісії для дітей створені гарні житлові умови, батько займається вихованням їх, слідкує за навчанням дочки, приділяє увагу сину, його розвитку та здоровю. Батько має фінансову можливість для виховання та утримання дітей. (а.с. 9) Житловий будинок із господарськими спорудами в с. Ксаверівка Вінницького району Вінницької області по вул. І.Франка, 32 належить позивачу [PERSON] (а.с.65) Відповідно до довідки виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради №275 від 21.05.2015 р. (а.с. 8) дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із батьком [PERSON], [INFO], в с. Ксаверівка, вул.. І.Франка, 32 Вінницького району Вінницької області та знаходиться на його утриманні. З довідки ДНЗ «Росинка», що в с. Ксаверівка Вінницького району Вінницької області №12 від 05.03.2015 р. (а.с. 7) вбачається, що [PERSON], [INFO], відвідував ДНЗ «Росинка» с. Ксаверівка. Дитина була прийнята до ДНЗ 08.09.2014 р., за сімейними обставинами 31.10.2014 р. вибула із ДНЗ за сімейними обставинами. Під час перебування в дитячому садку, батько [PERSON] приводив та забирав дитину із ДНЗ. Дитина завжди охайно виглядала. Відповідно до характеристики учениці [INFO], [INFO], за час навчання остання проявила себе з хорошої сторони, готується до уроків, учениця завжди охайна, спокійна, доброзичлива. Батько дитини [PERSON] систематично відвідує батьківські збори, спілкується із вчителями доньки, контролює навчання та проведення позаурочного часу дитини, є членом батьківського комітету класу. (а.с. 13-14) Відповідно до характеристики наданої виконавчим комітетом Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області №236 від 05.05.2015 р. (а.с. 12) [PERSON] проживає в [INFO], виховує двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], працює, зареєстрований приватним підприємцем. Позивач [PERSON] має добрий стан здоровя (а.с. 10, 10-зворот), до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 11). Відповідно до висновку № 01-25/2425 від 16.11.2015 року Органу опіки та піклування Вінницька районна державна адміністрація вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], із батьком [PERSON], [INFO] та рекомендує [PERSON] не вчиняти перешкод у спілкуванні дітей з матір»ю, попереджати та надавати інформацію щодо місця проживання (перебування) дітей, стану їх здоров»я, та в інших випадках, які потребують спільної згоди батьків (а.с.63-64) При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дітей, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів кожної дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, прихильності дітей до батька, їх ставлення до матері, вік кожної дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом № 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Місце проживання дитини визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ст. 160 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Абзац другий ч. 1 ст. 161 СК України приписує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 3 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивача, матеріалами справи, після повного припинення подружніх стосунків між подружжям, неповнолітній [PERSON] проживав з відповідачкою, неповнолітня [PERSON] з позивачем. На час розгляду справи, обоє неповнолітніх дітей проживають із позивачем у належному останньому житловому будинку, продовжуючи звичний для них спосіб життя та розвитку, що повністю забезпечений зусиллям батька. Позивач приділяє достатньо часу сімейним відносинам, знає захоплення дітей, розвиває в них відповідні здібності. У сім»ї присутня інша особа співмешканка позивача із дочкою [PERSON], [INFO], із якими склались хороші стосунки. Позивач має хороші моральні якості не налаштовує дітей проти матері, не підкупляє їх, не чинить перешкод у спілкуванні. Діти мають зв»язок між собою, неповнолітня [PERSON], висловила бажання проживати із батьком. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосуються тільки місця проживання дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Таким чином сам по собі вік дитини та її стать не є визначальним при розгляді справ про місце проживання дитини, а цій обставині має бути надана оцінка у сукупності з іншими доказами. Намагання позивача [PERSON], у якого із відповідачкою склались неприязні стосунки, довести, що відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не має можливості займатися дітьми через те, що влаштовує своє особисте життя, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Зокрема суд не бере до уваги ксерокопії письмових пояснень [PERSON], [PERSON] (а.с.16, 17) про те, що до [PERSON] приходила його колишня дружина в нетверезому стані та неадекватна, оскільки вказані письмові пояснення не містять вказівку, що такою особою була відповідачка [PERSON]. Так само суд не бере до уваги ксерокопію листа Вінницького РВ від 25.05.2015 року щодо факту виникнення конфлікту 06.05.2015 року, оскільки це не є рішенням по суті конфлікту, не встановлює будь-чиєї вини, а лише є реакцією правоохоронних органів на звернення [PERSON], будь-якого рішення з приводу неправомірності дій позивача чи відповідача воно не містить та сторонами суду не надано. Крім того, як вбачається із пояснень малолітньої [PERSON], мати приходить до неї в школу по мірі можливості, неприязні у неї та її брата до відповідачки немає. Також суд враховує, що відповідачка не має Вінницькому регіоні родичів, знялась із реєстрації в Закарпатську область, звідки вона і родом, та недостатня її матеріальна забезпеченість не може бути єдиним критерієм при визначенні місця проживання дітей. У разі зміни обставин у даній справі [PERSON] не позбавлена права звернутись із відповідним позовом про визначення місця проживання дітей чи одного з них із нею. Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, конституційні норми та норми сімейного законодавства, Принцип 6 Декларації прав дитини, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи, що прийняте рішення не призводить до розлучення дітей із матір»ю, які на час розгляду справи постійно проживають із батьком, суд за встановлених обставин приходить до висновку, що місцем проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання їх батька [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у виді судового збору у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved