Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] 12.09.2017 звернулись до суду із позовом до [PERSON], Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, треті особи: державний нотаріус Городоцького нотаріального округу, [PERSON], [PERSON] про визнання недійним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS], визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 291603 виданого 05.07.2017 державним нотаріусом Городоцької нотаріальної контори Шараварою В.В. та зареєстровано в реєстрі за №524. Скасувати державну реєстрацію на житловий будинок по [ADDRESS] на ім»я [PERSON], а також просили визнати за кожним із позивачів по 1/5 частині права власності на житловий будинок по [ADDRESS], як на майно колгоспного двору. В обґрунтування вимог посилаються на те, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON], в 2017 році вони довідались, що на житловий будинок по [ADDRESS] державним нотаріусом Городоцького нотаріального округу 05 липня 2017 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на [PERSON] Однак, вказаний житловий будинок має статус «колгоспного двору», вони та треті особи, [PERSON] та [PERSON] є членами колгоспного двору, а відтак на вказане майно не може відкриватись спадщина. Вказують на те, що проживали у вказаному житловому будинку із народження, були зареєстровані там, зокрема в т.ч. у період 1985-1991 років, а отже є членами вказаного колгоспного двору та мають частки у вказаному будинковолодінні, вважають, що [PERSON] при оформленні права власності на житловий будинок не повідомив вказаний факт органу, що видавав свідоцтво - Керницькій сільській раді, чим порушені права інших членів колгоспного двору. З таких підстав вважають вищевказані рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину незаконними та такими, що порушують їхні права та підлягають скасуванню. В суді позивачі позов підтримали, посилаючись на мотиви такого, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник позивачів висловилась на підтримку позову, також спростовуючи заперечення, що викладені відповідачем у відзиві, зазначила, що в даному випадку не можна застосовувати строки позовної давності, оскільки позивачі станом на 15.04.1991 вважались членами колгоспного двору, а відтак були фактичними співвласниками на праві спільної сумісної власності житлового будинку по [ADDRESS], а отже як співвласники мають право у будь який час витребувати свої частки із майна спільної сумісної власності, крім цього [PERSON] та [PERSON] на той час були неповнолітніми, всі брали участь у веденні спільного господарства. Представник відповідача позовні вимоги заперечив повністю, при цьому покликався на застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що позивачам було відомо про оспорюване свідоцтво про право власності, видане на ім»я [PERSON], так як вони допомагали батькові виготовити його, а отже знали, що він є власником всього будинку, вважає, що вимоги заявлені позивачами підлягають уточненню в частині скасування реєстрації права власності, а також в частині скасування свідоцтва про право власності на будинковолодіння. Представник відповідача - Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, про день та час розгляду справи повідомлявся належно (а.с.198, 217) Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивачів заперечила повністю, мотивуючи тим, що вказаний житловий будинок є побудований їхнім батьком, позивачі [PERSON] та [PERSON] мають власне житло, яке їхні батьки допомагали їм будувати, інший позивач може проживати в спірному будинку, перешкоди йому не чиняться. Третя особа - державний нотаріус Городоцької районної нотаріальної контори Шаравара В.В. до суду не з»явилась, 01.11.2017 подала заяву, якою просила про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладається на думку суду. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належно (а.с.145) Заслухавши позивачів, представників сторін, третю особу, вивчивши матеріали справи, з»ясувавши всі фактичні обставини, суд задовольняє позов з огляду на наступне. Судом досліджено копію спадкової справи та інші докази. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №453/2016 (а.с.56-75), що відкрита після смерті [PERSON], який помер [INFO], 27 грудня 2016 року до державної нотконтори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], 05 липня 2017 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом - на житловий будинок по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] посвідчувалось на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 вересня 2000 року Самбірським МБТІ, виданого на підставі рішення Керницької сільської ради №31 від 21.07.2000 (див. матеріали реєстраційної справи Самбірського МБТІ №53) Згідно копії спадкової справи спадкоємцем нотаріусу було надано свідоцтво про право власності від 04.03.2010, виданого Городоцьким РБТІ на ім»я [PERSON] за яким йому належить на праві власності житловий будинок по [ADDRESS]. Як вбачається із копій інвентаризаційних справ Самбірського МБТІ за 2000 рік та Городоцького РБТІ за 2009 рік, житловий будинок по [ADDRESS] 1978 року побудови, загальна площа - 80 кв.м., житлова площа - 51,1 кв.м. Згідно рішення Городоцької районної ради народних депутатів №303 від 21.09.1989 року (а.с.25-28) житловий будинок по [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою колгоспного двору вважалась [PERSON]. Та обставина, що вказане будинковолодіння має статус колгоспного двору підтверджується також ксерокопіями із погосподарських книг с. Артищів, з яких окрім того вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору по [ADDRESS] були: [PERSON] (померла [INFO]), [PERSON], [PERSON], (помер [INFO]); [PERSON] (позивач 2), [PERSON] (помер [INFO]), [PERSON], [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 3). Вказані особи залишались там проживати і були зареєстровані і станом на 15 квітня 1991 року, тобто на день набрання чинності Законом України «Про власність». На даний час членами колгоспного двору є: [PERSON] (третя особа), [PERSON] (позивач 2), [PERSON] (третя особа), [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] (позивач 3), тобто п»ятеро осіб. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Отже до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до положень ст. ст. 120, 121 ЦК УРСР (1963 року) в редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Згідно ст.ст. 120-127 ЦК УРСР в редакції 1963 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб - членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб; Як вбачається із п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст. 123 ЦК УРСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється аб не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 20 "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів", затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69, в графі "суспільна група господарства" записується станом на 1 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства. Таким чином, дане господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір та частка всіх членів колгоспного двору, які проживали і були зареєстровані в вказаному будинковолодінні в період з 1980-х по 1991 роки, і є живими на день винесення вказаного рішення складає по 1/5 за кожним із членів колгоспного двору. Після 15 квітня 1991 року майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилось, тому співвласниками двору в рівних частках є вище перелічені особи, які були членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року. За наведеного, суд приходить переконання про незаконність рішення Керницької сільської ради № 31 від 21 липня 2000 року »Про оформлення права власності на житловий будинок гр. [PERSON] жителя с.Артищів». За наведеного, суд також приходить переконання про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS], видане на підставі рішення Керницької сільської ради № 31 від 21.07.2000 на ім'я [PERSON], визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 291603, видане 05 липня 2017 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 524, також скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та визнати за позивачами право власності по 1/5 частці житлового будинку в [ADDRESS], як на майно колгоспного двору. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, така не підлягає задоволенню, оскільки позивач [PERSON] не вибував з спірного будинку, [PERSON] та [PERSON] до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в майні колгоспного двору, про що свідчать витяги з погосподарських книг (а.с.31-33) Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивачів понесені ними судові витрати. На підставі ст.ст.328, 1217, 1259, 1267-1269 ЦК України,

Outcome: approved