Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Середньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Рахівське районне управління юстиції Закарпатської області в особі реєстраційної служби про визнання права власності на житловий будинок внаслідок спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті батьків позивачки [PERSON] та [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачка, як спадкоємець за заповітом звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі такого їй було нотаріусом відмовлено, у зв'язку з відсутністю первинної реєстрації спадкового будинку, про що видано відповідну постанову. Позивачка, як спадкоємець за заповітом прийняла на себе всі права та обов'язки від померлої матері щодо спадкового будинку. Сестра позивачки, яка являється спадкоємцем за законом, відмовилася від отримання спадщини після померлих батьків на користь позивачки. Позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, через відсутність реєстрації спадкового будинку. Тому, на підставі наведеного, в позові ставиться питання про визнання за [PERSON] права власності, у порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позові. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Середньоводянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Шіман Н.В. надав заяву, у якій просить справу розглядати без участі представника ради. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON], в судовому засіданні позовні, вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], відносно якого остання розпорядилася, шляхом складення заповіту, 04 серпня 2008 року. Згідно заповіту [PERSON] належний їй житловий будинок, з надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою, заповіла [PERSON]. В 1996 році вул. Карла Маркса переіменована на вул. Богдана Хмельницького. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання права власності в порядку спадкування у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в користь позивачки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], спірний будинок побудований у 1960 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Довідкою виконавчого комітету Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 131 від 19.03.2014 року, стверджено, житловий будинок [ADDRESS], дійсно, згідно погосподарської книги, був зареєстрований за нині померлим [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. [PERSON] помер [INFO]. Та відповідно його майно успадкувала [PERSON], як дружина, тобто спадкоємець першої черги спадкування за законом. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, оскільки залишилася проживати в спадковому будинку. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до спадкоємців за заповітом, фактично прийняла спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки її сестра [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою та її представником не ставилось.

Outcome: approved