Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 10 червня 2017 року його було звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці. З 2017 року роботодавець перестав виплачувати заробітну плату. На даний час у відповідача рахується заборгованість перед ним по заробітній платі у сумі 24817,81 грн., а саме: за січень 2017 року у сумі 7192,26 грн., за лютий 2017 року у сумі 4135,26 грн., за березень 2017 року у сумі 4588,78 грн., за квітень 2017 року у сумі 4604,26 грн., за червень 2017 року у сумі 4297,25 грн. На теперішній час вказана заборгованість по зарплаті в сумі 24817,81 грн. йому не виплачена. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року у сумі 7192,26 грн., за лютий 2017 року у сумі 4135,26 грн., за березень 2017 року у сумі 4588,78 грн., за квітень 2017 року у сумі 4604,26 грн., за червень 2017 року у сумі 4297,25 грн., а всього 24817,81 грн. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач станом на 31.10.2018 року повністю розрахувався з позивачем, сплативши 01.06.2018 року 9236,21 грн. та 03.08.2018 року 7165,71 грн. На дату звільнення позивача 10.06.2017 року, борг перед ним по заробітній платі становив 16401,92 грн. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Скат-Центр» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 37716181, яке розташовано за адресою: м. Київ, пров. Червоноармійський, будинок №14 (а.с.13-14). З копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] працював у ТОВ «Скат-Центр» з 18.07.2014 року і був звільнений з роботи 10.06.2017 року за угодою сторін, на підставі пункту 1\~статті 36 КЗпП України\~( Наказ № 658/1 від 09.06.2017 року) (а.с.6-8). Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], який працює на ТОВ «Скат-Центр», код ЄДРПОУ 37716181, за 2017 рік вбачається, що відносно нього в Пенсійному фонді України містяться наступні відомості: сума заробітку для нарахування пенсії, кількість днів стажу в місяці, позначка про сплату страхових внесків. За спірний період: січень 2017 року 31 день 7192,26 грн., за лютий 2017 року 28 днів 4135,26 грн., за березень 2017 року 31 день 4588,78 грн., за квітень 2017 року - 30 днів 4604,26 грн., за червень 2017 року - 10 днів 4297,25 грн., а всього сума заробітку для нарахування пенсії склала 24817,81 грн. (а.с.12). В період з січня 2017 року по червень 2017 року заробітна плата [PERSON] відповідачем виплачувалась не своєчасно та не в повному обсязі. Відповідачем на адресу суду надано розрахунковий листок за червень 2017 року на [PERSON], з якого вбачається, що борг за підприємством на кінець місяця становив 16401,92 грн. Борг по заробітній платі був сплачений 01.06.2018 року в розмірі 9236,21 грн., 03.08.2018 року - в розмірі 7165,71 грн., що підтверджується відомостями на перерахування заробітної плати від 01.06.2018 року та від 03.08.2018 року. У відповідності до ч.1\~ст. 94 КЗпП України\~« Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої\~ст. 47 КЗпП України\~визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст.116 КЗпП України. Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. В позовній заяві [PERSON] вказує на те, що він не отримував заробітну плату з січня по червень 2017 року. Відповідач надав суду відомості на перерахування заробітної плати, з яких вбачається погашення заборгованості по заробітній платі в сумі 16401,92 грн., розрахунковий листок надано лише за червень 2017 року, з січня по квітень 2017 року розрахункові листки суду не надані. Відповідно до ч.1ст.13ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2\~ст.89 ЦПК України\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставіч.1ст.81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.8 ст.9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Згідно з п.1 ч. 1 ст.4 вищевказаного Закону платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно\--правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, устав і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Виходячи з положень ст. 168.1.1 Податкового кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податків зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовують ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; ст. 168.1.2 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умов одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкового зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Відповідно до п.2 розділу III Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого\~постановою правління Пенсійного фонду України 18 червня 2014р. №10-1\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014р. за №785/25562 індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 або додатком 2 до цього Положення. Додатком 1 до Положення встановлена форма ОК -5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», в яку вносяться відомості з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування про страхувальника та застраховану особу, зокрема, відомості про суми заробітку застрахованої особи для нарахування пенсії та страхових внесків. Довідка Форми ОК - 5, надана позивачем, містить інформацію про суми заробітку для нарахування пенсії та сплати страхових внесків за спірний період. Згідно з п.1 ч.1\~ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пунктом 1 ч.1\~ст.\~7\~Закону №\~2464-VI\~від 8\~липня 2010\~року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»\~визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої\~статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~Закону України "Про оплату праці". Відповідно до частин 2, 8\~ст. 9 вказаного Закону\~обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього\~Закону\~нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої\~статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої\~статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Частиною 2\~ст. 24 зазначеного Закону № 2464-VI від 8 липня 2010 року\~визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої\~статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього\~Закону\~нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Отже, відповідачем надані відомості на перерахування заробітної плати з зазначенням сум заробітної плати з вирахуванням сум страхових внесків. Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Відповідно до підпункту \~1.4 пункту 161\~підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168\~ ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від обєкта оподаткування). Підпунктом 1.5 пункту 161\~підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету згідно зі статті 171 ПКУ з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника; з інших доходів є податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; платник для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) збору до бюджету. Таким чином, з сум заробітної плати, зазначених в формі ОК -5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» підлягають вирахуванню ПДФО, ставка якого становить 18%, та військовий збір, ставка якого становить 1,5%. Сума заробітної плати після вирахування зазначених податків, що підлягає до виплати робітнику, має бути відображена у відомостях на перерахування заробітної плати. Отже, в формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] за січень 2017 року зазначена сума 7192,26 грн. З вирахуванням ПДФО, ставка якого становить 18%, та військового збору, ставка якого становить 1,5%, сума до сплати становить 5789,77 грн. В формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] за лютий 2017 року зазначена сума 4135,26 грн. З вирахуванням ПДФО, ставка якого становить 18%, та військового збору, ставка якого становить 1,5%, сума до сплати становить 3328,88 грн. В формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] за березень 2017 року зазначена сума 4588,78 грн. З вирахуванням ПДФО, ставка якого становить 18%, та військового збору, ставка якого становить 1,5%, сума до сплати становить 3693,97 грн. В формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] за квітень 2017 року зазначена сума 4604,26 грн. З вирахуванням ПДФО, ставка якого становить 18%, та військового збору, ставка якого становить 1,5%, сума до сплати становить 3706,43 грн. В формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] за червень 2017 року зазначена сума 4297,25 грн. З вирахуванням ПДФО, ставка якого становить 18%, та військового збору, ставка якого становить 1,5%, сума до сплати становить 3459,28 грн. З наданих відповідачем відомостей на перерахування заробітної плати №2451, №2452 від 01.06.2018р. та №2886, №2887 від 03.08.2018р. вбачається, що позивачу перераховано заробітну плату в розмірах 3328,88 грн., 3693,97 грн., 3706,43 грн., 3459,28 грн. Вказані суми заробітної плати збігаються з сумами заробітної плати за лютий, березень, квітень та червень 2017 року з форми ОК-5, що підлягають до стягнення після вирахування з них податків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновків, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем за лютий, березень, квітень та червень 2017 року погашена в повному обсязі. Крім того, у відомості на перерахування заробітної плати №2450 від 01.06.2018р. вбачається, що позивачу перераховано заробітну плату в розмірі 2213,36 грн. В формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» на [PERSON] за січень 2017 року зазначена сума 7192,26 грн. Оскільки у відомості сума заробітної плати, виплачена позивачеві, зазначена з вирахуванням податків, то сума для нарахування податків становить 2749,52 грн. Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за січень 2017 року становить 7192,26 грн. 2749,52 грн. = 4442,74 грн. Відповідно до розяснень, викладених у п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що зазначена вище сума заборгованості з заробітної плати в розмірі 4442,74 грн., з якої підлягають утриманню податки і обовязкові платежі, повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.\~Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2018\~рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1762 грн. При зверненні до суду позивач на підставі п.1 ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору за подачу даного позову у сумі 704,80 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 4442,74 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 17,9 % ((4442,74 грн. - задоволені вимоги) / ( 24817,81 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 126 грн. 16 коп. (704,80грн. - сума судового збору за подачу даного позову * 17,9 %), який з відповідача слід стягнути на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial