Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] у вересні 2018 року звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 10 листопада 2015 року наказом № 165-к його було прийнято на посаду викладача та інженера з охорони праці за сумісництвом, пізніше його було призначено наказом №3 від 03.01.2018 ще й відповідальним за пожежну безпеку Березоворудського аграрного технікуму Полтавської державної аграрної академії (далі - ПДАА). 31.01.2018 його було звільнено у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту) на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним та безпідставним, оскільки: ЗУ «Про освіту» від 05.09.2017 передбачає можливість укладення контракту тільки з керівником закладу освіти, а не з рядовими викладачами; посада інструктора протипожежної профілактики взагалі залишилася відповідно штатного розпису і не була скорочена; з 31 серпня по 02 вересня 2018 року він перебував на лікарняному. Крім того, 30.08.2018 позивача викликали на засідання циклової комісії соціально-гуманітарних та загальноосвітніх дисциплін і заступник директора з навчальної дисципліни ознайомила членів комісії з педагогічним навантаження на 2018-2019 навчальний рік, де йому надавалося педагогічне навантаження в кількості 340 годин. Внаслідок безпідставного звільнення з роботи були порушені конституційні права позивача, що спричинило їй моральні страждання, приниження особистості, позбавило можливості утримувати свою родину та батьків пенсіонерів, тому вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінила у 10000 грн. 08 листопада 2018 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Полтавської державної аграрної академії, в обґрунтування якого останній зазначає, що позивач у позові посилається на Закон України «Про освіту» від 28.09.2017, проте нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Також позивач виявив свою волю на укладення строкового трудового договору під час його укладання, та підписуючи останній, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено. Зазначає, що неможливість звільнення працівників період тимчасової непрацездатності має місце, коли розірвання трудового договору здійснюється за ініціативою роботодавця. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, скасувати накази директора Березоворудського технікуму Полтавської державної аграрної академії № 65-к від 30.08.2018 та № 66-к від 31.08.2018 про звільнення [PERSON] , поновити позивача на посаді викладача та інструктора протипожежної профілактики Березоворудського коледжу Полтавської державної аграрної академії, стягнути з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Суду надав пояснення аналогічні, викладеним у позові. Додатково пояснив, що його основним видом діяльності були обов`язки інструктора, а не викладача. Писав заяву про призначення його на посаду інструктора протипожежної профілактики з 01.09.2017, не зазначаючи строку, по який працюватиме. Представник відповідача Березоворудського аграрного коледжу [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що позивач працював на підставі контракту, на який не поширюються положення п. 8 ст. 36, ч. 3 ст. 60 та ст. 40 КЗпП України. Контракт може припинити свою дію і в той час, коли працівник перебував на лікарняному та у відпустці. Відомості про роботу за сумісництвом вносяться до трудової книжки вносяться за бажанням працівника, такого бажання виявлено не було. Покладення обов`язків інструктора з пожежної безпеки було покладено уже на відповідальну особу. Крім того, представник вказала, що Березоворудський аграрний коледж є неналежним відповідачем. Представник відповідача ПДАА у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що також працювала на посаді викладача Березоворудського аграрного коледжу. 10.08.2018 вона та позивач отримали повідомлення про те, що з ними роботодавець не має наміру продовжувати термін дії контракту. Зазначає, що підписувати контракти їх змусили. З 2007 року вони укладали контракти з роботодавцем, спочатку на п`ять років, потім на три, та востаннє на один рік. Вважає, що оскільки контрактом передбачена можливість укладення додаткового договору або продовжити термін дії цього контракту, то й повідомити про відсутність наміру продовжувати трудові відносини з ними, повинні були також за два місяці до закінчення терміну дії. Крім того, зазначила, що на засіданні циклової комісії соціально-гуманітарних та загальноосвітніх дисциплін їм уже повідомили, що навчальних годин у них немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити виходячи з такого. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Встановлено, що з 27.04.2017 [PERSON] працював викладачем у Березоворудському технікумі Полтавської ДАА (а.с. 4-7). 31 серпня 2017 року між Березоворудським аграрним коледжем Полтавської державної аграрної академії та [PERSON] було укладено контракт, згідно якого останній призначався на посаду викладача з 31 серпня 2017 року по 31 серпня 2018 року (а.с. 13-15). Наказом директора Березоворудського аграрного коледжу Полтавської державної аграрної академії № 113-к від 04 вересня 2017 року покладено на [PERSON] , викладача, з 01.09.2017 по 01.09.2018 обов`язки інструктора з протипожежної профілактики з оплатою згідно штатного розпису. У вказаному наказі міститься підпис [PERSON] , який свідчить про ознайомлення останнього з даним наказом, а тому у суду немає підстав сумніватися, що строк дії даного договору встановлений за погодженням сторін (а.с. 37). Враховуючи, що позивач працював у Березоворудському аграрному коледжі Полтавської державної аграрної академії, який є філією Полтавської державної аграрної академії, то суд зазначає, що належним відповідачем у даному спорі є ПДАА, а не її філія. В такому разі позовні вимоги позивача до Березоворудського аграрного коледжу Полтавської державної аграрної академії задоволенню не підлягають, оскільки влни пред`явлені до неналежного відповідача. Щодо позовних вимог до Полтавської державної аграрної академії, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~21\~КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Статтею 23\~КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Згідно частини 3 статті 54 Закону України "Про освіту", (в редакції Закону від 23 березня 1996 р. N 100/96-ВР) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Згідно постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 14\~червня 2000\~року №963\~"Про\~затвердження переліку\~педагогічних та\~науково-педагогічних\~працівників" викладачі всіх спеціальностей навчального закладу І і ІІ рівня акредитації, відносяться до посади педагогічних працівників. За даним Законом України «Про освіту» вбачається можливість укладення з викладачами строкового трудового договору. Посилання позивача на ЗУ «Про освіту» від 05.09.2017 є безпідставним, оскільки трудовий договір був укладений до набрання ним чинності. Суд погоджується з твердженням відповідача, що в даному випадку Закон не має зворотної дії. Так, Закон має зворотну дію у разі, якщо він покращує становище особи, проте у даному випадку Закон від 05.09.2017 погіршує становище роботодавця. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пунктом 6.7 Контракту передбачено, що не менше ніж за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк згідно діючого законодавства. Відповідно до п. 6.3 Контракту це контракт припиняється у тому числі після закінчення строку дії контракту, зазначеного в пункті 8.1. (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Згідно п. 8.1. Контракту набуває чинності з 31.08.2017 і діє по 31.08.2018 включно за умов підписання його сторонами (а.с. 13-15). У судовому засіданні встановлено, що 02 липня 2018 року [PERSON] був попереджений про припинення трудових відносин у зв`язку із закінченням строку дії контракту № 8, про що міститься підпис останнього на попередженні та дата ознайомлення з попередженням (а.с. 38). Відповідно до практики Верховного Суду України, викладеній у постанові № 755/10628/16-ц від 22 жовтня 2018 року, чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Крім того, позивачу було достеменно відомо про те, що останнім робочим днем згідно з умовами контракту було 30 серпня 2018 року. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Тобто, ні законодавством, ні самим контрактом не передбачено обов`язку роботодавця повідомляти працівника про припинення дії контракту за два місяці до його припинення. Наказом № 65-к від 30 серпня 2018 року [PERSON] звільнений з посади педагогічного працівника у зв`язку із закінченням строку дії контракту, п. 2 ст.\~36\~КЗпП України (а.с. 8) та наказом № 66-к від 31 серпня 2018 року [PERSON] звільнений від виконання обов`язків інструктора з протипожежної профілактики (а.с. 9). Відповідно до листка непрацездатності серія АДН № 728843 [PERSON] дійсно був звільнений від роботи з 31.08.2018 по 02.09.2018, та мав стати до роботи 03.09.2018 (а.с. 11). Проте, відповідно до практики Верховного Суду України, викладеної у постанові № 640/498/17-ц від 26.12.2018 припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40\~КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України.

Outcome: dismissed