Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

30.04.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення. Під час судового провадження позовні вимоги [PERSON] неодноразово уточнювались. В остаточній редакції позивач просила: поновити її порушене право на користування квартирою №4 будинку №3 по вул. Ахсарова в м. Харкові, в якій вона проживає і зареєстрована на законних підставах, і вселити її, [PERSON], в указане житлове приміщення за рішенням суду; зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні вказаною квартирою, в якій позивач проживає і зареєстрована на законних підставах; визначити порядок користування квартирою №4 будинку №3 по вул. Ахсарова в м. Харкові, виділивши [PERSON] в індивідуальне користування в указаній квартирі кімнату літ.6, площею 13,8 кв.м., виділити [PERSON] в індивідуальне користування житлову кімнату літ.2, площею 15,6 кв.м, залишити у спільному (загальному) користуванні житлову кімнату літ.З площею 15,7 кв.м., коридор, ванну, туалет, кухню; змінити договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та зобов'язати Харківську міську раду в особі управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення з відкриттям окремого особового рахунку на ізольовану кімнату літ. 6 площею 13,8 кв.м., яка розташована в квартирі [ADDRESS]. В обгрунтування вказаних вимог [PERSON] вказала, що згідно з рішенням №472/8 виконавчого комітету Дзержинського району в м. Харкові від 23.12.2008 р., [PERSON] визнана основемснаймачем на трикімнатну ізольовану квартиру №4 житловою площею 45,05 кв.м. по вул. Ахсарова, 3 у м. Харкові. Відповідно до довідки №167 від 31.01.2014 р., [PERSON], яка є членом родини наймача, та відповідач зареєстровані за адресою: [INFO]. Позивач вказує, що з дня реєстрації по місцю мешкання з 18.02.2009 р. вона сплачує всі комунальні послуги по всім комунальним підприємствам, виконує обов'язки по утриманню житлового приміщення, визначені чинним законодавством України. Однак в останній час відповідач перешкоджає їй в реалізації її прав по користуванню вказаною квартирою, не пускає до житла, не надає доступ до квартири; щодо порядку користування житловим приміщенням між сторонами систематично виникають конфлікти, внаслідок чого позивач позбавлена можливості реалізувати свої житлові права. При цьому, вказує позивач, відповідач не сплачує комунальні послуги, та не збирається сплачувати; відмовляється розподілити по сплаті комунальних послуг рахунки за квартиру. На пропозицію позивача надати згоду на укладення окремого договору найму на житлові приміщення, щоб окремо сплачувати комунальні послуги за житлову площу, яка припадає на кожну з них, відповідач категорично відмовилась. З урахуванням постійних конфліктних ситуацій, які виникають між нею і відповідачем щодо можливості доступу до вказаної вище квартири та порядку користування даним житлом, позивач вважає за необхідне звернутись з вимогами про вселення та визначення порядку користування квартирою. Позивач вказує, що рівень забезпеченості громадян житловою площею на одну особу в м. Харкові з січня 1985 р. визначено в розмірі 8,3 кв.м на одну особу. Згідно технічного плану квартири [ADDRESS] загальна площа складає 62,2 кв.м., де є житлові кімнати: літ. 2 площею 15,6 кв.м., літ. 3 площею 15,7 кв.м. та кімната літ. 6 площею 13,8 кв.м. Позивач зазначає, що кімната літ. 6 площею 13,8 кв.м. є відокремленою, яка більше їй підходить з урахуванням норм ЖК України. [PERSON] вказує, що зміна договору найму спірного житлового приміщення не призведе до штучного погіршення її житлових умов, так як кімната є відокремленою та її виділ в користування не викличе необхідність постановки її на облік як такої, що потребує поліпшення житлових умов. 18.03.2015 р. [PERSON] подала до суду заперечення до позову, вказавши, що до смерті її батька оплата комунальних послуг здійснювалась за його рахунок; на даний час їх сплачує тільки відповідач. 22.07.2015 р. представник третьої особи - Харківської міської ради подав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в якій просив в задоволенні її позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо звернення до управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради з питань переоформлення договору найму, визнання позивача наймачем житлового приміщення (кімнати площею 13,8 кв.м. вказаної вище квартири) та отримання відмови у визнанні її наймачем. 09.12.2015 р. [PERSON] подала до суду заперечення на позовні вимоги [PERSON] і просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, вказавши, що [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає у спірній квартирі з дати свого народження по теперішній час; при досягненні [PERSON] шістнадцятиріччя при видачі паспорту проставлено відповідний штамп про її реєстрацію в квартирі з 16.04.1996 р. Відповідач вказує, що згідно з рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради від 23.12.2008 р. №472/8, вона визнана наймачем на вказану трикімнатну ізольовану квартиру з вказівкою, що сім'я складається з двох осіб: [PERSON] та її батька [PERSON]. Надалі, згідно вказаного рішення наймачем квартири є відповідачка [PERSON], на яку оформлений особовий рахунок на квартиру. [PERSON] була зареєстрована у цій квартирі набагато пізніше - з 18.02.2009 р. Відповідач зазначає, що позивач є її сестрою по матері, а [PERSON] приходиться позивачу вітчимом. Відповідач також зазначає, що [PERSON] з січня 2014 р. по теперішній час (тобто більше одного року), відсутня та не мешкає у квартирі без поважних причин, постійно мешкає зі своєю сім'єю за іншою адресою. З вказаного часу позивачка не намагалась попасти до квартири, не приходила. Крім того, вказує відповідач, вона зі своїм чоловіком [PERSON] своїми силами та за свій рахунок проводить весь необхідний поточний ремонт квартири, несе всі витрати по утриманню квартири. Твердження [PERSON], що нібито вона сплачує комунальні послуги за квартиру, не відповідає дійсності. Позивач не сплачує ніякої частки вартості квартирної плати та всіх вказаних комунальних послуг, що підтверджують квитанції, фіскальні чеки, інші документи, за якими сплати за всі комунальні послуги по квартирі проводились відповідачем і її батьком [PERSON] В своїй позовній заяві [PERSON] вводить суд в оману, видаючи деякі квитанції за комунальні послуги, оплачені [PERSON]К за оплачені нібито нею. [PERSON] вказує, що під час проживання в квартирі позивачки, вона використовувала її не за призначенням і організувала там швейний цех, в зв'язку з чим стан житлоплощі погіршувався, але всі витрати з ремонту несли відповідач і її чоловік. Крім того, [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] неодноразово створювали конфлікти, сварки, загрожували життю і здоров'ю відповідача, скоїли напад на її чоловіка [PERSON] і заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя. Незабаром після цього [PERSON] і її чоловік [PERSON] нацькували на відповідача свою собаку (вівчарку), яка її вкусила. Таким чином, вважає відповідач, проживання в одній квартирі з позивачкою є небезпечним для неї. Також відповідач не погоджується з запропонованим [PERSON] порядком користування квартирою, оскільки кімната літ. 3 площею 15,7 кв.м., яку запропоновано залишити в спільному користуванні, - це суміжна кімната з кімнатою літ. 2 площею 15,6 кв.м., яку [PERSON] запропонувала виділити відповідачу. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, і в остаточній редакції просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування вказаної вимоги посилалась на обставини, викладені нею в запереченнях проти первісного позову, а також вказала, що в провадженні Дзержинського райсуду м. Харкова знаходилась кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] (чоловік [PERSON]В.) за ч. 1 ст. 121 КК України, та [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення [PERSON] визнала. [PERSON] вказує, що після скоєння вказаного злочину [PERSON] в середині січня 2014 р. сама добровільно за власною ініціативою виїхала зі своїми речами з вказаної квартири і перевезла своє майно в інше жиле приміщення. З дати свого виїзду з квартири [PERSON] відсутня та не мешкає в указаній квартирі без поважних причин вже понад 6 місяців, жодного разу не намагалась повернутися до квартири. Крім того, вказує позивач за зустрічним позовом, якщо [PERSON] заселиться до вказаної квартири, то є загроза скоєння нею інших злочинів проти намайча квартири [PERSON], а також її чоловіка [PERSON] [PERSON] вказує, що комунальні послуги за квартиру сплачує вона. Проте у квартирі залишається зареєстрованим місце проживання [PERSON] Тобто є всі підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою та зняття її з реєстрації у квартирі. Крім того, вказує [PERSON], [PERSON] в указаній квартирі надавала інтимні послуги за гроші та перебувала по даному факту на обліку в Дзержинському ВП Ленінського ВП ГУ НП в Харківській області з 26.08.2009 р. по 14.10.2011р., її було притягнуто за вказане правопорушення до адміністративної відповідальності. В судовому засіданні [PERSON] і її представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. [PERSON] і її представник проти задоволення первісного позову заперечували, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях. Зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі, згідно уточнених вимог. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. З довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї і реєстрацію) КП "Жилкомсервіс" дільниця №1 від 31.01.2014 р. №167 вбачається, що [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Особовий рахунок відкритий на [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 р. №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В зустрічній позовній заяві про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, [PERSON] вказує, що позивач за первинним позовом не проживає в спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин, на даний момент постійно проживає в гуртожитку, спроб повернутись в квартиру не здійснювала. Однак суд не приймає до уваги вказані твердження відповідачки, оскільки сторони підтвердили, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з січня 2014 р. При цьому, позивач за первісним позовом звернулась до суду за захистом своїх порушених прав щодо спірної квартири 30.04.2014 р., тобто впродовж 6 місяців, визначених законодавством. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами протягом тривалого часу склались неприязні відносини, існує спір з приводу користування квартирою, постійно виникають конфлікти, навіть із застосуванням фізичного насильства. Таким чином, не проживання [PERSON] в указаній квартирі викликано об'єктивними обставинами, які позбавляють її можливості реалізації свого права на проживання за місцем реєстрації. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими і відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). З викопіювання з поетажного плану [ADDRESS] вбачається, що загальна площа вказаної квартири складає 62,2 кв.м, житлова площа - 45,1 кв.м, житлові кімнати: літ. 2 - 15,60 кв.м, літ. 3 - 15,7 кв.м, літ. 6 - 13,8 кв.м. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", в силу ст.104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 1 ЖК України, громадяни мають право на житло. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved