Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи його тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Призначено [PERSON] покарання у виді 6 місяців виправних робіт з відрахуванням 20% із суми заробітку доходу в дохід держави. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] звільнено від відбування покарання. [PERSON] обвинувачувався в тому, що 09.02.2017 року близько 22 год. 30 хв. знаходячись у своїй квартирі, безпричинно влаштував сварку в ході якої наніс [PERSON] два удари кулаком в голову, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та синця в лівій очній ділянці, субкон'юнктивального крововиливу лівого ока. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку № 26 судово - медичного експерта від 13.02.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. у вказаному кримінальному провадженні, [PERSON] було визнано потерпілою. Діями [PERSON] [PERSON] було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода складається з витрат на придбання ліків під час знаходження на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Згідно довідки Вінницької МКЛ ШМД № 011 26/230 від 07.02.2018 року, квитанцій про благодійну допомогу, розмір матеріальної шкоди становить 1594, 57 грн. Внаслідок суспільно - небезпечних дій [PERSON], які проявились у заподіянні тілесних ушкоджень, [PERSON] були заподіянні моральні страждання, розмір відшкодування яких, виходячи з принципів розумності та справедливості, становить 50000 грн. Просила суд, стягнути з [PERSON] 1594, 57 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу та 732,80 грн. судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, за обставин викладених в справі, просила суд позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Призначено [PERSON] покарання у виді 6 місяців виправних робіт з відрахуванням 20% із суми заробітку доходу в дохід держави. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] звільнено від відбування покарання. Даний вирок набрав законної сили- 10.01.2018р. ( а.с.7-9, 51-55). [PERSON] обвинувачувався в тому, що 09.02.2017 року близько 22 год. 30 хв. знаходячись у своїй квартирі, безпричинно влаштував сварку в ході якої наніс [PERSON] два удари кулаком в голову, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та синця в лівій очній ділянці, субкон'юнктивального крововиливу лівого ока. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку № 26 судово - медичного експерта від 13.02.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. у вказаному кримінальному провадженні, [PERSON] було визнано потерпілою (а.с.7-9). Відповідно до довідки Вінницької МКЛ ШМД від 07.02.2018 року [PERSON] за час стаціонарного лікування, з 18.04.2017 року по 26.04.2017 року було придбано ряд медичних препаратів за власні кошти (а.с.11). Фармацефтом [PERSON] було зазначено вартість медичних препаратів, придбаних [PERSON] за час стаціонарного лікування, з 18.04.2017 року по 26.04.2017 року у Вінницькій МКЛ ШМД, загальна вартість 1225, 17 грн. (а.с. 12). Також, [PERSON] було здійснено благодійні внески на суму 370 грн. (а.с.13). Згідно ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 29.05.2013 року № 435 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я, які надають амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності» для обліку захворюваності в закладах охорони здоров'я, серед іншого, встановлено форму первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень». Згідно пунктів 2-4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.05.2013 року № 435, форма № 003-4/о є основним обліковим документом, що призначається для реєстрації режиму перебування хворого в стаціонарі, призначеного йому дієтичного харчування, методів обстеження, медикаментозного лікування, фізіотерапевтичних та психотерапевтичних процедур. Форма № 003-4/о заповнюється лікуючим лікарем у день госпіталізації хворого в стаціонар з унесенням необхідних корективів протягом лікування хворого. Записи (найменування препаратів, процедур, місцевого лікування тощо) ведуться розбірливо із зазначенням дати призначення та дати їх виконання. В підтвердження витрат на придбання медичних препаратів позивачка надала довідку Вінницької МКЛ ШМД від 07.02.2018 року та копію вказаної довідки з цінами вказаними фармацефтом [PERSON], крім того квитанції про здійснення благодійних внесків. Разом з тим під час розгляду справи позивачем не надано будь яких доказів, які мали підтвердити, що куплені нею медичні препарати і витратні матеріали за рекомендаціями лікарів та пов'язані з призначенням позивачу лікування, оскільки ці дані мають підтверджуватись лише належними доказами, тобто висновками лікарів відповідного медичного закладу, записами в медичних документах про необхідність їх придбання, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості дійти висновку, що зазначені ліки в пред'явлених суду довідках безпосередньо стосуються лікування, яке проводилось позивачці після отриманих травм внаслідок її побиття. Крім того, суду не надано відповідних квитанцій про придбання відповідних медичних препаратів позивачкою. Також слід заначити, що відповідно до ст.6 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації» благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійних коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до даного Закону. А тому, суд вважає, що вказана сума не може вважатися витратами, понесеними позивачкою на лікування, оскільки ці кошти були сплачені нею в якості добровільної благодійної допомоги благодійній організації. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України у пункті 3Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. В обґрунтування спричиненої їй моральної шкоди позивачка [PERSON] послалася на те, що через заподіяння тілесних ушкоджень їй були заподіянні моральні страждання. Дане приниження з боку [PERSON] відбулось на очах їх малолітньої дитини. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 27.09.2017р. у справі №6-1435цс17, у даних правовідносинах діє презумпція спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов"язок саме відповідача спростувати таку презумпцію. За викладених обставин, проаналізувавши обставини справи, з'ясувавши характер та глибину повя'заних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень. Тому вимога [PERSON] щодо компенсації моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 3ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 81-83 ЦПК. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави потрібно стягнути 1762,00 грн. судового збору. Відповідно до п.3.4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задовленні вимог про відшкодування таких витрат. Так відповідно до матеріалів позову, позивачем зазначено про оплату правової допомоги 10 000 грн. на підтвердження чого надано квитанції ( а.с.6). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Таким чином, позивачем до закінчення судових дебатів позиавчем не було надано кінцевих розрахунків та актів виконаних робіт, а надані суду квитанції ( а.с.6) не є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту. Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції. Вказана вимога при видачі квитанції захисником [PERSON] не була додержана, а тому такий документ не прийматиметься як розрахунковий, в зв"язку з чим витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Outcome: partial