Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO]. на веб-сайті інтернет-газети Страна.ua. https://strana.ua за посиланням [INFO] була розміщена стаття під назвою «[INFO]». Автором наведеної статті вказана [PERSON]. Стаття опублікована у формі інтерв`ю з народним депутатом України [PERSON] та внаслідок поширення її в мережі інтернет стала доступною (доведеною) для невизначеного кола осіб. У наведеній статті викладена, зокрема, наступна інформація: в абзацах 40-47 вказано: «-Когда мы говорили з [PERSON] о его покушении, он обвинял в этом министра внутренних дел [PERSON] . Хотя из личного общения с [PERSON] у меня сложилось впечатление, что он не хотел такой участи [PERSON]. Кто покушался на вашего друга? Ваша версия. - Это личная месть даже не [PERSON] , а скорее [PERSON] (советник министра МВД. - Прим. Ред.). Когда-то он был помощником [PERSON] , если изнаете. - Знаю. [PERSON] рассказывал об этом союзе как об истории своего разочарования и предательства. Насколько я поняла, расстались они с [PERSON] врагами. - Я плохо знаю [PERSON] . Он был главой Красноградской администрации при [PERSON]-губернаторе. Кроме распиленного на металлолом Колеса обозрения, который ему простить до сих пор не могут, [PERSON] там особо ничем не запомнился. Город маленький все об этом знают. При чем этот городок всегда был електорально сложным для нас, поскольку там базируется одно из подразделений НАК «Нафтогаза» - Укрбургаз - установка вышек. И жители городка это в основном переселенцы из Ивано - Франковской области. Так вот, они против действий [PERSON] даже несколько раз голосовали за нашу политическую силу. Есть и другой интересный эпизод .Раскопаете - сделаете услугу для общества. Это даст вам информацию о сотрудничестве [PERSON] с СБУ. -СБУ? Быть не может. Интересно. Рассказывайте. - В должности губернатора я имел право доступа к секретной информации СБУ. Однажды мне доложили, что на территории Харьковской области была разоблачена группа людей, которые подозреваются в госизмене. Это было еще до войны - 2010-2-11 гг, которые продали какую-то документацию на военное изделие гражданам Китая. Среди имен фигурировал и [PERSON] . Двоих из группы арестовали. [PERSON] - выпустили. Тогда [PERSON] даже фигурантом не был, обычный человек. И когда я поинтересовался, а что это за птица, которую выпустили, они отпетляли. Я сделал вывод: [PERSON] - человек СБУ. Скажем, если по [PERSON] это ни для кого не было секретом, то [PERSON] меня удивил. - А что с [PERSON]? Ну как же? Нынешний глава Администрации президента многолетний и действующий осведомитель СБУ. Я думаю, что и [PERSON] давно был СБУ-шным «стукачем». Сегодня их время, они раскрываются на высоких постах, получают новые возможности и пользуются ими.». В абзацах 50-51 зазначено: «- И все же - кто покушался на [PERSON]? Вы можете назвать конкретное имя. - Не знаю. Никто не знает. Но я верю в версию, что это - [PERSON] . Он больше [PERSON] делает мерзких поступков, как в целом, так по [PERSON] в частности.». В межах даної інформації наведені твердження про вчинення позивачем дій, які відповідно до вимог чинного законодавства України є правопорушеннями, за якими передбачена в тому числі і кримінальна відповідальність. Дані твердження принижують честь, гідність, ділову репутацію позивача чим завдають йому моральних страждань. Позивач стверджує, що не вчиняв жодних протиправних дій, викладена і поширена інформація створює негативний образ позивача в очах оточуючих його людей та суспільства в цілому. Позивач стверджує. що ніколи не підозрювався у вчиненні та не був засуджений за будь - які правопорушення, передбачені Кримінальним кодексом України. З іншого боку в діях відповідачів щодо поширення недостовірної інформації є склад правопорушення, який визначає підставу для задоволення цього позову та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., що є спів мірним із заподіяною шкодою. З огляду на наведене, позивач просить суд визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, поширену на веб-сайті інтернет-газети Страна.ua. https://strana.ua за адресою [INFO] : «Это личная месть даже не [PERSON] , а скорее [PERSON] … »; «Кроме распиленного на металлолом Колеса обозрения, который ему простить до сих пор не могут, [PERSON] там особо ничем не запомнился»; «Однажды мне доложили, что на территории Харьковской области была разоблачена группа людей, которые подозреваются в госизмене. Это было еще до войны - 2010-2-11 гг, которые продали какую-то документацию на военное изделие гражданам Китая. Среди имен фигурировал и [PERSON] . Двоих из группы арестовали. [PERSON] - выпустили»; «Я думаю, что и [PERSON] давно был СБУ-шным «стукачем»; «Но я верю в версию, что это - [PERSON] »; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАСМАК» спростувати вказану вище інформацію про [PERSON] , поширену на веб-сайті інтернет-газети Страна.ua. https://strana.ua за посиланням [INFO], шляхом опублікування на веб-сайті https://strana.ua резолютивної частини рішення суду у цій справі протягом тридцяти календарних днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили; стягнути з [PERSON] на користь Харківського міського дитячого будинку змішаного типу (районного підпорядкування) у м. Харкові 100 000 грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди. 28.08.2017 р. ухвалою суддя Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній цивільній справі. 18.01.2018 р у зв`язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі призначено підготовче зсідання. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву де зазначено наступне. Висловлювання відповідача, які є предметом спору, мають розглядатися через призму положень ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 200 ЦК України та Законом України «Про інформацію». При цьому слід зазначити, що згідно до положень ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, як, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і простувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЧ при тлумаченні ст. 10 Конвенції. Крім того, позивач є публічною особою та повинен розуміти, що критика в його бік є і може бути. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої політичної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, як вказано в п. 11 Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, за виключенням випадків, коли при цьому допускаються образа чи порушенні інших захищених законом прав особи. Також представником відповідача вказано по те, що інформація стосовно « Колеса обозрения» не є такою, що розповсюджена [PERSON] , з огляду на те, що вже була оприлюднена. Щодо тверджень відповідача - « [PERSON] там особо ничем не отличился…» взагалі є судженням , які позбавлені як негативної так і позитивної оцінки , не містять фактичних відомостей і не можуть бути перевірені. Висловлювання «Это личная месть даже не [PERSON] , а скорее [PERSON] …» та «Но я верю в версию, что это - [PERSON] » є діалогом між кореспондентом та [PERSON] де останній висловлює віру в певну версію, що є припущенням з боку відповідача. В інших висловлюваннях позивач жодним чином не стверджує про те, що позивач скоїв злочин, також не наводиться інформація про те, що позивач продав інформацію - відповідачем стверджується лише про те, що свого часу співробітники СБУ повідомили його про вчинення злочину групою осіб. Відповідачем стверджується, що серед кількох прізвищ , які були доведені представниками СБУ було і прізвище, яке має позивач і при цьому зроблено припущення, що група злочинців була викрита за дієвою допомогою позивача. Тобто відповідачем, фактично зроблено висновок, що позивач вчинив суспільно корисне діяння. Підтвердженням цього є наступні висловлювання «..Я сделал взвод,: [PERSON] - человек СБУ…» та «Я дума, что [PERSON] давно был СБУ-шным стукачем». Представник ТОВ «ЛАСМАК» не скористався правом надати відзив на позовну заяву. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив представника [PERSON] . Представник [PERSON] висловлення відповідача вказані в позову є саме інформацією, розумінні положень Закону України «Про інформацію», і інформацією саме щодо позивача. Не дивлячись на озвучення відповідачем інформації з інших джерел, це не позбавляло останнього пересвідчитися у її правдивості. Викладена інформація стосується саме позивача, в інформації йдеться про факт особистої помсти [PERSON] відносно [PERSON] , про факт того, що позивач давно був СБУ-шним стікачем, про факт розпиленого на металобрухт Колеса огляду, яке не можуть простити [PERSON] , про факт, що існувала група людей, які підозрюються в державній зраді, продали якусь документацію про військовий виріб громадянам Китаю , серед яких фігурував [PERSON] Висловлювання не є ні гіперболою, ні алегорією, ні сатирою. Отже, [PERSON] поширив факти відносно позивача і не заперечив відсутність їх достовірності. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі. Представник ТОВ «ЛАСМАК» в судове засіданні не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що [INFO]. на веб-сайті інтернет-газети Страна.ua. https://strana.ua за посиланням [INFO] була розміщена стаття під назвою «[INFO]». Автором наведеної статті вказана [PERSON] . Стаття опублікована у формі інтерв`ю з народним депутатом України [PERSON] Також не заперечується учасниками процесу та обставина, що у вищезазначеній статті містяться висловлювання [PERSON] , які зазначені позивачем як недостовірна інформація, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] і має бути спростована ТОВ «ЛАСМАК» у спосіб , вказаний в позовній заяві. Крім того, не заперечувалась під час розгляду справи та обставина, що [PERSON] є публічною особою, 27.11.2014 р. набув статус народного депутата України. Згідно по положень ст.. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України кожен має право на повагу його гідності. Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку. В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення. Так, слід зазначити, що матеріали справи містять докази про те, і дана обставина не спростовувалась представником позивача, що виловлювання щодо «розпилення на металолом Колеса обозрения» було опубліковано у мережі інтернет в інтерв`ю [PERSON] виданню «Гордон» [INFO] Зазначене інтерв`ю міститься в загальному доступі, такі саме висловлювання містяться у публікації «Mignews» від [INFO] і також наявні у відкритому доступі. Роздруківки із зазначених сайтів містяться у матеріалах справи. Отже, зазначена інформація, яку позивач просить визнати недостовірною була доведена до відома необмеженій кількості осіб в мережі інтернет. З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями представника від подача, що [PERSON] фактично повторив загальновідому інформацію, а тому враховуючи, що дане твердження не належить авторству відповідача, останній не несе відповідальності за її розповсюдження. Вислів же в його іншій частині, як то «которое ему до сих пор простить не могут, [PERSON] там особо не отличился», «Єто личная месть даже не [PERSON] а скорее [PERSON] » та «Но я верю в версию, что это [PERSON] », Однажды мне доложили, что на территории Харьковской области была разоблачена группа людей, которые подозреваются в госизмене. Это было еще до войны - 2010-2-11 гг, которые продали какую-то документацию на военное изделие гражданам Китая. Среди имен фигурировал и [PERSON] . Двоих из группы арестовали. [PERSON] - выпустили»; «Я думаю, что и [PERSON] давно был СБУ-шным «стукачем» і суд в даному випадку погоджується з твердженнями відповідача, є оціночними судженнями і припущеннями [PERSON] , виходячи з наступного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає в свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Так роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію», в редакції, що діяла станом на 10.07.2017 р., також визначають, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Також у п. 21 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення, що при розгляді такої категорії справ суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Також пленум Верховного Суду України у зазначеній постанові (п. 21) наголосив, статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Характер висловлювань, які є предметом позову, зазначених висловів дають підстави стверджувати, що вони є оцінкою дій, думками та переконаннями відповідача, баченням певних обставин - з огляду на їх викладення. Під час розгляду справи представником позивача не було доведено ту обставину, що в розумінні вимог чинного законодавства вказані в інтерв`ю висловлювання є інформацією, яка вимагає визнання її недостовірною, з огляду на вищенаведені вимоги чинного законодавства України. Приймаючи рішення по суті спору, суд має наголосити на наступному. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Надаючи оцінку всьому вищенаведеному Суд погоджується з твердженням представників відповідачів щодо того, що позивач, як публічна має бути готовим до публічного обговорення та може піддаватися в тому числі і гострій критиці, проте висловлювання допущені [PERSON] в інтерв`ю з огляду на їх подачу та викладення є критичною оцінкою, судженнями автора щодо діяльності позивача. З огляду на вищенаведене підстави для задоволення позову в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та зобов`язання спростувати таку інформацію у спосіб зазначений позивачем відсутні. Приписами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р. Також відсутні підстави і для стягнення з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 100 000,00 грн. вказаним в позові шляхом, з огляду на те, що висловлення відповідача викладені у інтерв`ю не є предметом судового захисту. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed