Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

09.07.2018 до суду звернулася позивач [PERSON] до Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за заповітом свого батька, який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті батька входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] у відповідності до технічного паспорту. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вона не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушена звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 10.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.09.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 22.10.2020 представник позивачки [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, пояснення щодо позову не подав. 22.10.2020 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] підтверджено наданим позивачкою повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (№ витягу 00020447968, дата формування 27.06.2018) (а.с.7,8). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , про що 19.01.2017 виконавчим комітетом Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). За життя [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 21.12.2015 приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф., яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження - усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і, на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.15). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 2017 року № 762 [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав за адресою [ADDRESS] (арк. справи 20). Згідно з довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 10.05.2018 №675 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.23). Згідно з довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 03.07.2018 №847 земельна ділянка в розмірі 0,04 га. для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] до дня смерті знаходилася в постійному користуванні [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.22). Будучи спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] , позивач звернулася із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 27.06.2018 приватним нотаріусом Турківського РНО Федаш М.М. йому було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи про право власності на спадковий житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами (а.с. 19). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулась до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок за адресою [ADDRESS] є збудований в 1969 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.16,17), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 03.07.2018 (а.с.26 - 30), а належність будинку покійному [PERSON] доводиться довідкою сільської ради (а.с. 23). Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного батька підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі ст. 1220, 1223, 1233 ЦК України, ст ст. 4, 10, 12, 13, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved