Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

19 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], що складається з земельної частки (паю) № [NUMBER] площею 3,1856 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Даний позов [PERSON] обґрунтував наступним. [INFO] в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі на земельну частку (пай) під № [NUMBER] площею 3,1856 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Позивач зазначає, що державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався, оскільки мати померла до початку розпаювання і заміни сертифікатів на право на земельну частку (пай) на державні акти на право власності на земельну ділянку у 2003 році, а виданий їй сертифікат, який видавався в одному екземплярі, втрачений. [PERSON] вказує, що він є єдиним спадкоємцем майна матері по закону. В даний час у позивача виникла необхідність оформлення належним чином свої права на спадкове майно, однак через те, що вчасно він не подав заяву про прийняття спадщини, ним було пропущено строк для подання даної заяви до нотаріальної контори, а, окрім того, і відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), тому з даною заявою він вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, попросив позов задовольнити. Представник відповідача - Великорусавської сільської ради - в судове засідання не з'явився, однак сільський голова Великорусавської сільської ради Чумак В.В. подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши заяву відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК 1990 року та даного Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування у членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Як вбачається із довідки відділу Держземагентства у Томашпільському районі № 2377 від 20.08.2014 року, гр. [PERSON] державний акт на право власності не видавався, так як згідно технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю власникам сертифікатів на території Великорусавської сільської ради (ТОВ «Русава с.В.Русава), розпаювання відбулося в 2003 році гр. [PERSON] знаходиться в списку померлих до моменту розподілу земельних часток (паїв), земельна частка пай) знаходиться під номером [NUMBER] площею 3,1956 га. Окрім того, згідно довідки Великорусавської сільської ради, спадщина, що залишилася після смерті [PERSON] складається із права на земельну частку(пай), № [NUMBER] у списках померлих до моменту розподілу земельних часток. Тобто покійна [PERSON] мала лише право на отримання земельної ділянки, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, так як документ, що посвідчує право на земельну ділянку, у спадкоємця відсутній, оскільки спадкодавцю не видавався . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed