Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

25 серпня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із позовом до відповідача, по якому просив вселити його до кімнати 4 гуртожитку, який розташований на території ботанічного саду Одеського національного університету імені [PERSON] за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, буд. 48/50; усунути перешкоди в користуванні кімнатою 4 гуртожитку, який розташований на території ботанічного суду Одеського національного університету імені [PERSON] за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, буд. 48/50, шляхом скасування розпорядження ректора Одеського національного університету імені [PERSON] [PERSON] від 18.05.2016 року №7 про восилення пропускного режиму на територію ботанічного саду в частині, що стосується [PERSON]; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28.09.1987 по 01.06.1999 року та відповідно до ст.ст. 124125 ЖК України, його не може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, що стало підставою для звернення позивачем до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення учасників судового розгляду, допитавши сторін, ознайомившись з матеріалами справи, наданими доказами, вважає позов, таким що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 28.09.1987 року [PERSON] було зараховано на посаду інженера Ботанічного саду Одеського державного університету ім. І. І. Мечникова відповідно до наказу №2215-06 від 23.09.1987 року. У подальшому [PERSON] було переведено на посаду прибиральника господарчого відділу, з якої 01.06.1999 року його було звільнено за власним бажанням за с. 38 КЗпП України, наказ ОНУ імені [PERSON] за № 30-06-99 від 30.06.1999 року. З акту опечатування кімнати №4 від 21 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] з 1999 року не проживає за вказаною адресою та був знятий з реєстраційного обліку Приморським РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області. Розпорядженням ректора ОНУ ім.. [PERSON] від 18.05.2016 року було зобовязано директора ботанічного саду [PERSON] забезпечити виселення з гуртожитку осіб, які на даний час зняті з реєстрації та втратили право на проживання, у тому числі [PERSON] З листа від 21.06.2016 року за підписом проректора ОНУ ім. І. І. Мечникова В, [PERSON] вбачається, що [PERSON] був зареєстрований на житловій площі 18,4 кв. м. у гуртожитку ОНУ, але на теперішній час не зареєстрований за вказаною адресою та не знаходиться у трудових відносинах з ОНУ. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. В той же час, відповідно до\~ст. 123 Житлового Кодексу\~порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Так, згідно з ЖК України, закон виділяє дві окремі категорії: службові житлові приміщення та гуртожитки. Правовий статус службових житлових приміщень регулюється Главою З ЖК України (ст.ст. 118-126-1), згідно з положеннями яких встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 p. N 37, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. До числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі. Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Окремо, Главою 4 ЖК України встановлено правовий статус гуртожитків (ст.ст. 127- 132). Відповідно о положень ст.ст. 127, 131 ЖК, під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до законодавства Союзу PCP Примірне положення про гуртожитки (Z0778-15) затверджується Радою Міністрів Української PCP, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами. Згідно з п. 11. Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, 27.04.2015 № 84, виселення з гуртожитків здійснюється відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української PCP. Відповідно до ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Як вбачається з наказу О НУ імені [PERSON] за № 30-06-99 від 911-18 [PERSON] було звільнено з посади прибиральника господарчого відділу з 01.06.1999 року за власним бажанням за с. 38 КЗпП України. Таким чином, заняття особою у встановленому законом порядку службового житлового приміщення, яке за своїм характером призначене для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (ст. 118 ЖК) та\~\~припинення згодом трудових відносин із підприємством, тому підстави для задоволення позовних вимог про вселення [PERSON] до кімнати № 4 гуртожитку, який розташований на території ботанічного саду Одеського національного університету імені [PERSON] за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, буд. 48/50 - відсутні. Щодо позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні спірною кімнатою №4 шляхом скасування розпорядження ректора ОНУ імені [PERSON] [PERSON] від 18.05.2016 року за № 7 про посилення пропускного режиму на територію ботанічного саду в частині, що стосується [PERSON], то вони також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 21 березня 2013 року N 111 "Про затвердження Положення про ботанічний сад загальнодержавного значення Одеського національного університету імені [PERSON] у новій редакції" визначено, що ботанічний сад Одеського національного університету імені [PERSON] входить до складу природно-заповітного фонду України як об'єкт загальнодержавного значення. Відповідно до п. п. 1.10., 1.11 Наказу, поштова адреса та місцезнаходження: Ботанічний сад: м. Одеса, 65058; Французький бульвар, 48/50; Одеський національний університет імені [PERSON]: вул. Дворянська, 2, м. Одеса, 65082. ОНУ, як землекористувач, несе повну відповідальність за належне утримання території Ботанічного саду та додержання встановленого режиму його території. Охорона ботанічного саду та забезпечення додержання вимог щодо відвідування території природно-заповідного фонду здійснюється відповідно до Постанови КМУ "Про службу державної охорони природно-заповідного фонду України" від 14.07.2000 року за № 1127. На виконання обовязків, покладених на Ректора вищезазначеними нормативними актами, а також положеннями Розділу 4 (п.п. 4.4.2, 4.4.4, 4.4.8, 4.4.12, 4.4.14) Статуту ДВНЗ «ОНУ імені [PERSON]», розпорядженням Ректора [PERSON] від 18.05.2016 року за № 7 «Про посилення пропускного режиму на територію ботанічного саду», з метою підвищення контролю за пропускним режимом до ботанічного саду відвідувачів та тих осіб, що проживають у гуртожитку ботанічного саду, директору ботанічного саду було доручено заборонити допуск на територію ботанічного саду осіб, які втратили право проживання у гуртожитку, зокрема [PERSON], а також доручено ретельно здійснювати контроль за відвідувачами, в тому числі під час екскурсій. Виходячи з викладеного вказане розпорядження є таким, що відповідає вимогам зазначених нормативних актів, та таким, що було ухвалене з урахуванням обсягу прав, посадових обовязків та повноважень Ректора, що визначені статутом ОНУ імені 1.1. [PERSON] та діючим законодавством. Суд також враховує керівні роз'яснення Верховного Суду України, викладені в його правових висновках, що містяться в Постанові від 25 грудня 2013 року, згідно яких в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право особи, що звернулася до суду.\~\~ Вказане кореспондується з нормами ст. ст.\~3\~та\~15 ЦК України\~відповідно до яких\~\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Верховний Суд України зазначає, що у випадку відсутності у особи відповідного права вимоги її позов не може бути задоволений. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 \~ЦПК України, \~доказування \~не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed