Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовною заявою до Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогами: визнати за нею право власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] в с. Нижній Бишкин Зміївського району Харківської області її батька [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 48,30 м2, житлова площа 20,20 м2) з надвірними будівлями. Визнати за нею право власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] в с. Нижній Бишкин Зміївського району Харківської області її батька [PERSON] на земельну частку (пай) в КСП „Донецьке" в с. Нижній Бишкин Зміївського району, розміром 7,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано 25.06.1997 року у книзі реєстрації сертифікатів за №212. В обґрунтування позовної заяви зазначила наступне. [INFO] помер її батько [PERSON] Останнім місцем реєстрації та проживання батька була наступна адреса: [ADDRESS], а тому місцем відкриття спадщини, в силу ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є с. Нижній Бишкин Зміївського району Харківської області. 23.06.1997 батько склав заповіт, відповідно до умов якого заповідав усе належне на день смерті йому майно їй. Станом на день смерті батька разом з ним за однією адресою постійно проживала його дружина (мати позивачки) [PERSON]. До складу спадщини, що відкрилася після смерті батька [PERSON] за заповітом, є: право на земельну частку (пай) в КСП „Донецьке" в с. Нижній Бишкин Зміївського району, розміром 7,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 48,30 м2, житлова площа 20,20 м2) з надвірними будівлями. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому змушена за захистом порушеного права звернутися до суду. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала назадоволенні позову. Представник відповідача Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просив провести розгляд справи за відсутністю представника. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], 07.06.1975 Зміївським райвідділом ЗАГС зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 23) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстрованого Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], зареєстрованого Первомайським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області України, 29.10.1994 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 313 (а.с. 12) Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], зареєстрованого Н-Бишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10) Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], зареєстрованого виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 22) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується даними технічного паспорту та даними довідки КП «Зміївське БТІ» № 1065 від 31.01.2017, з якої вбачається, що згідно архівних даних, зазначений житловий будинок згідно свідоцтва про право власності № б/н належить останньому, будь - які самочинно збудовані будівлі, переобладнання, перепланування, добудови відсутні (а.с. 17-20, 21) Крім того, до складу спадщини належить право на земельну частку (пай) в КСП «Донецьке» в с. Нижній Бишкин Зміївського району Харківської області, розміром 7,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказане право належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано 25.06.1997 у книзі реєстрації сертифікатів за № 212 (а.с. 15) Відповідно до даних довідки № 739 від 14.11.1997, виданої виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради, [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті по теперішній час за вказаною адресою проживає [PERSON] (а.с. 10) Відповідно до даних копії довідки від 11.01.2017 за № 02-22/15, виданої виконавчим комітетом Нижньобишкинської сільської ради, [PERSON] дійсно мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 1970 року по день смерті [INFO]. В період та на момент смерті і по теперішній час у будинку за вказаною адресою, крім померлої, ніхто не мешкав і не був зареєстрований, у тому числі малолітні та неповнолітні діти (а.с. 25) За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до умов якого заповідав усе належне на день смерті йому майно [PERSON] (а.с. 13) При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1ст 1270 ЦК України строк. Судом встановлено, що власником спірного спадкового майна є [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO], тобто на момент дії Цивільного Кодексу УРСР, в зв'язку з чим правовідносини щодо спадкового майна виникли в період дії цього Кодексу, а тому при вирішенні справи повинні бути застосовані саме його норми. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 p.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 p.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 p.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 p.) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Згідно ч. 1 ст. 535 Цивільного Кодексу УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 3.1 роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Крім того, вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У зв'язку з тим, що відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 року - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Крім того, за приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)»передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права. За таких обставин, з урахуванням наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved