Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

24.01.2014 року позивач ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ № 10004/043 філії-Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 27 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Пролетарське відділення №5404 м. Донецька АТ «Ощадбанк», яку згідно з Постановою Правління АТ «Державний ощадний банк України» №425 від 22 вересня 2010 року реорганізовано шляхом перетворення у територіально відокремлене без балансове відділення № 10004/043 ( надалі - Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № Н-А-220315621, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 108 000 грн. 00коп., строком на 72 місяці з терміном кінцевого погашення не пізніше 26 грудня 2013 року, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних. Способом забезпечення виконання зобов'язання позичальника слугувала застава згідно договору застави транспортного засобу № Н-А-220315621/1 від 27.12.2007 року. Банком були перераховані кошти на рахунок ФОП [PERSON], з цілю оплати вартості автомобілю марки SAMAND. Позичальник з 01.11.2008 року не виконував у повному обсязі свої зобов'язання перед банком, а саме: сплачував суми основного боргу не у відповідності до графіку погашення до кредитного договору. Банком всі зобов'язання за кредитним договором були виконані належним чином. Але з боку позичальника наявні численні порушення кредитного договору, зокрема: за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату ( проценти); позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту в сумі 1 500 грн. та нарахованих процентів за користування ним щомісячно до останнього банківського дня кожного місяця; позичальник зобов'язаний точно в строки, обумовлені цим договором, погашати кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, а у випадки неналежного виконання взяти хна себе зобов'язань на першу вимогу банку сплатити штрафів санкції, передбачені кредитним договором. Але в порушення цих обов'язків позичальником не сплачуються взагалі платежі та відсотки. Крім того, своїми діями позичальник порушив вимоги ст.526 ЦК України, якою встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Станом на 20.01.2014 року заборгованість позичальника складає 184 097 грн. 30 коп., у тому числі: 97 370 грн. 42 коп. - непогашена сума основної заборгованості; 17 915 грн. 98 коп. - прострочені відсотки за користування кредитом; 12 339 грн. 40 коп. - 3% річних , нарахованих на суму простроченої заборгованості; 14 391 грн. 96 коп. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції за увесь час прострочення; 42 079 грн. 54 коп. - пеня з 20.01.2011 року по 20.01.2012 року. Також банком були понесені витрати на вчинення виконавчого напису нотаріусу № 70 від 20.01.2010 року у сумі 1 587 грн. 24 коп. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 185 684 грн. 54 коп. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача надав уточнення до позовної заяви, відповідно до яких згідно з п.3.2.3 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами чи комісійними винагородами Банк вправі здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави транспортного засобу або скористатись своїм правом договірного списання, визначеного цим договором, тому предмет застави від 04 квітня 2014 року був реалізований ВДВС Пролетарського РУЮ м. Донецька у примусовому порядку шляхом проведення аукціону. Кошти отримані з реалізації заставленого майна у розмірі 10 940 грн. 18 коп. були направлені Банку. На підставі чого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 185 627 грн. 17 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Бойко С.В., який діє на підставі довіреності, позов підтримав та посилався на доводи викладені в позовній заяві, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Так, в судовому засіданні встановлено, що 27 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Пролетарське відділення №5404 м. Донецька АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Н-А-220315621, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 108 000 грн. 00коп., строком на 72 місяці з терміном кінцевого погашення не пізніше 26 грудня 2013 року, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних (а.с.5-11). Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року №502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року №261» 07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ «Ощадбанк» відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України». Згідно з Постановою Правління АТ «Державний ощадний банк України» №425 від 22 вересня 2010 року Пролетарське відділення №5404 м. Донецька АТ «Ощадбанк» реорганізовано шляхом перетворення у територіально відокремлене без балансове відділення № 10004/043 (а.с.12-15). На виконання вимог п.1.3. кредитного договору банком були перераховані кошти у розмірі 108 000,00 грн. на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується копією платіжного доручення № 86879 від 27.12.2007 року (а.с.22) з цілю оплати вартості автомобіля марки SAMAND згідно з копією рахунку-фактурою № 78 від 25.12.2007 року(а.с.23) П.3.2.3 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом, процентами чи комісійними винагородами Банк вправі здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави транспортних засобів або скористатись своїм правом договірного списання ,визначеного цим договором, а також в інших договорах банківського рахунку Позичальника, в тому числі з рахунків в іншій валюті в сумі, еквівалентній сумі заборгованості за цим договором. Така сума визначається Банком самостійно, виходячи з реальних умов купівлі-продажу валюти. Крім того, встановлено, що в порядку забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору між банком та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № Н-А-220315621/1. (а.с.8). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність виконавчого напису нотаріусу, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й н звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. З копії протоколу № 0514055-1 проведення аукціону по реалізації арештованого рухомого майна, яке належить [PERSON], транспортний засіб «SAMAND» модель «LX СПГ», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] було продано з торгів за суму 14 200 грн. 00 коп. (а.с.93). Після чого виконавче провадження, яке було відкрите за виконавчим написом № 70 від 20.01.2010 року було закінчено 25.04.2014 року, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2014 року у зв'язку з виконанням у повному обсязі (а.с.95). Відповідно до копії меморіального ордеру № 136823866 від 26.05.2014 року ,грошові кошти з реалізації транспортного засобу відповідача у розмірі 10 940 грн. 18 коп. було перераховано на рахунок Банку (а.с.94). Однак, відповідачем були порушені умови кредитного договору. В наслідок чого виникла заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем, яка згідно з розрахунком на 01.06.2014 року (а.с.90) складає: 97 370 грн. 42 коп. - непогашена сума основної заборгованості; 6 975 грн. 80 коп. - прострочені відсотки за користування кредитом; 13 387 грн. 80 коп. - 3% річних , нарахованих на суму простроченої заборгованості; 24 226 грн. 37 коп. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції за увесь час прострочення; 42 079 грн. 54 коп. - пеня з 20.01.2011 року по 20.01.2012 року. У матеріалах справи є розрахунок пені відповідно до п.5.2. кредитного договору за період часу з 20.01.2011 року по 20.01.2012 року згідно з яким заборгованість складає 42 079,54 грн. (а.с.17,91) Відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням 3% річних та індексу інфляції за кредитним договором (а.с.18) за період з грудня 2008 року по січень 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 13 387 грн. 80 коп. та 24 226 грн. 37 коп. (а.с.92). Як вбачається з матеріалів справи на виконання вимог п.3.4.1, 6.1., 7.3. кредитного договору, п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк направляв позичальнику претензії № 5368 від 18.12.2008 року, № 5422 від 14.12.2009 року щодо сплати заборгованості по кредитному договору. Відповідач для погашення боргу у добровільному порядку не з'явився, про причини неявки Банк не повідомив. (а.с.19-21). Згідно із платіжним дорученням № 59830 та платіжним дорученням № 59841 від 17.12.2009 р. банком були понесені витрати на оформлення виконавчого напису № 70 від 20.01.2010 р. у сумі 1587,24 грн. відповідно до ст.ст.87-88 Закону України "Про нотаріат" та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 (а.с.25). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є невід'ємною частиною вимоги про сплату основного боргу, так як статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Даний висновок суду першої інстанції співпадає з правовою позицією ВСУ, яка викладена у постанові від 12 вересня 2011 року № 3-73 гс 11. Дане рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. У судовому засіданні об'єктивно встановлено, що [PERSON] в порушення умов договору погашення кредиту здійснював не відповідно до кредитного договору. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за кредитними договором у розмірі 184 039 грн. 93 коп., з яких: 97 370 грн. 42 коп. - непогашена сума основної заборгованості; 6 975 грн. 80 коп. - прострочені відсотки за користування кредитом; 13 387 грн. 80 коп. - 3% річних , нарахованих на суму простроченої заборгованості; 24 226 грн. 37 коп. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції за увесь час прострочення; 42 079 грн. 54 коп. - пеня з 20.01.2011 року по 20.01.2012 року, а також понесені позивачем витрати на оформлення виконавчого напису № 70 від 20.01.2010 р. у сумі 1 587,24 грн. Судовий збір в сумі 1856,27 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 527, 549, 599, 611, 625, 1054 ЦК України, п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved