Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовними вимогами до ПАТ «ПУМБ», в яких просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений між нею та ПАТ «ПУМБ» 29.12.2007. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що зазначений договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку з органом опіки та піклування, хоча на час укладення договору та на час розгляду справи в квартирі, що знаходиться в іпотеці, мешкають її неповнолітні діти. ПАТ «ПУМБ» звернувся з зустрічними позовними вимогами до [PERSON], діючої в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей з вимогою про виселення [PERSON], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла та зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 06.11.2012 з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість на користь ПАТ «ПУМБ» в сумі 245473,73 грн. На виконання зазначеного рішення виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. В межах здійснення виконавчого провадження на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] накладений арешт. Однак, встановлено, що в зазначеній квартирі мешкають відповідач та її неповнолітні діти, що перешкоджає реалізації іпотеко держателем своїх прав. В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що вважає порушеними права дітей, так як [PERSON] та [PERSON] мешкають в цій квартирі і укладенням договору іпотеки порушені їх права та не визнав зустрічні позовні вимоги, обґрунтувавши це тим, що виселення дітей неможливо без згоди органу опіки та піклування В останнє судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. В судовому засіданні відповідач проти первісного позову заперечив в повному обсязі, надав письмові заперечення та пояснив, що на час укладання договору іпотеки діти [PERSON] в спірній квартирі не мешкали, позивач в подальшому без дозволу ПАТ «ПУМБ» зареєстрував їх у квартирі, діти не мали право власності на предмет іпотеки або його частку. Що стосується зустрічних позовних вимог позов підтримав в повному обсязі, просить задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. В останнє судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. В судове засідання треті особи не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю та прийняття рішення на підставі наявних в матеріалах справи документів та враховуючи інтереси дітей. Неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до п.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вислухавши раніше надані пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.12.2007 між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №5992355 від 29.12.2007 був укладений договір іпотеки №5996546. За умовами зазначеного договору [PERSON] (Іпотекодавець) передала в іпотеку ПАТ «ПУМБ» (Іпотекодержатель) двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Кредит в розмірі 152 000 грн. був наданий банком [PERSON] саме на придбання цієї квартири, яку вона передала в іпотеку. Тобто, одночасно 29.12.2007 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, кредитний договір на придбання цієї квартири та договір іпотеки. Пунктом 1.7.3 Договору іпотеки передбачена заборона Іпотекодавцеві реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки без попереднього письмового погодження з Іпотекодержателем. Судом достовірно встановлено, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітні [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не мешкали та не були зареєстровані, що підтверджується довідкою ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Мелітополь» від 27.12.2007. Пунктом 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Вищенаведене переконує суд в відсутності підстав для задоволення первісного позову. Що стосується зустрічних позовних вимог, судом встановлено наступне. Згідно кредитного договору, укладеного 29.12.2007 між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 152000грн. для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS].. Того ж дня, в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є вищезазначена квартира. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 06.11.2012 з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість на користь ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором в розмірі 245473,73 грн. 12.06.2013 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду. 13.08.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з боржника та поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Як вбачається із п. 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то в порядку статті 373 ЦПК суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки банком не заявлялись, а тому вимоги щодо виселення відповідачів є передчасними. Крім того, слід зазначити, що згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Норми ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» застосовуються у разі, якщо звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у спосіб, передбачений законом або договором іпотеки. Таким чином, процедура звернення стягнення на іпотечне майно не відбулася ні згідно закону, ні за іпотечним договором. У процесі виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, у межах якого й складається акт опису та арешту майна боржника, звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи те, що позивачем не було дотримано процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідачів із квартири як наслідок такого звернення є передчасним, тому зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed