Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

24 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 06 серпня 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Після одруження сторони виїхали на заробітки в Португальську Республіку, в якій у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Декілька років тому сторони повернулися в Україну на постійне місце проживання. Певний період часу їхня сім'я проживала за кошти, зароблені за кордоном, проте вони швидко закінчувалися і потрібно було працевлаштовуватися на роботу. Чоловік почав шукати роботу, проте ніяка діяльність йому не підходила. Через це позивач змушена була піти на роботу і за зароблені кошти утримувати сім'ю. Не маючи постійного місця роботи, відповідач почав зловживати спиртними напоями, коштів на утримання дітей не давав. Згодом позивачу стало відомо, що відповідач почав брати кредити, які потрібно було повертати. Фактично кошти, які відповідачу вдавалося заробляти, він витрачав на погашення кредиту. Навіть за таких умов відповідач не бажав йти на роботу, хоча є фізично здоровим чоловіком. Через це всі сімейні обов`язки було покладено на позивача, при цьому відповідач її працю не враховував. Будучи в нетверезому стані, відповідач безпричинно звинувачував позивача у всіх негараздах і майнових проблемах, при дітях влаштовував скандали. Зазначене призвело до того, що з кожним днем сторони почали віддалятися один від одного, стаючи чужими людьми. Найважливіші питання сімейного життя, відповідач не бажав вирішувати спільно, на засадах рівності. В результаті цього між сторонами не було і не могло бути взаєморозуміння, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на сім`ю та дітей. Таке відношення призвело до того, що з січня 2020 року сторони перестали спільно проживати як чоловік та дружина. Фактично сім`я припинила своє існування, будь-які спроби примиритися не давали бажаних результатів. Відповідач не піклується про побудову сімейних відносин, взагалі не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї та дітей. Позивач вважає, що подальше спільне сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим, шлюб носить формальний характер та суперечить її інтересам. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. З урахуванням приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи за відсутності учасників справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження, 06 серпня 2003 року в селі Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.5-). Як вбачається з копій свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 14,15). Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин. Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В порядку частини другої статті 115 Сімейного кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 24, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved