Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

15\~червня 2018 року до Краснолиманського міського\~суду Донецької\~областінадійшла\~позовна заява\~[PERSON] до\~[PERSON] про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням.\~В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначила,\~що є\~власником житлового\~будинку,\~розташованого за\~адресою:\~Донецька область,\~Лиманський район,\~с.\~Старий Караван,\~вул.\~Кримська,\~22.\~Окрім неї\~у зазначеному\~будинку з\~1999\~року зареєстрований\~її син\~-\~[PERSON].\~Однак,\~з 2014\~року відповідач\~за вказаною\~адресою не\~проживає, не приймає участі в облаштуванні житла та не сплачує комунальні послуги. Місце його перебування позивачу не відоме. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятися не бажає, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомим майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду їй необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Старий Караван, вул. Кримська, 22. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 19.06.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків (а.с.15-16). Ухвалою суду від 18.07.2018 року відкрито провадження в даній цивільній справі, визначено розгляд справи провести в порядку загального провадження, розпочати підготовче провадження. Встановлений строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзову і доказів ( а.с. 24-25). Ухвалою суду від 07.08.2018 року задоволенно клопотання позивача щодо витребування додаткових доказів в порядку ст. 84 ЦПК України (а.с.30-31). Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 02 жовтня 2018 року (а.с.48). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факти викладені у позовній заяві, суду показала, що її син мешкав разом із нею, потім у 2011 році одружився, та переїхав жити до м. Лиман. Останній раз позивач бачила сина 10.08.2014 року, коли він забрав особисті речі з будинку. Більше з відповідачем вона не спілкувалася, місце перебування його їй не відоме. Просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України - https://km.dn.court.gov.ua/sud0530/gromadyanam/1212/asdad (а.с. 59), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою суду від 02.10.2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Старий Караван, вул. Кримська, 22, що підтверджується наданими позивачем копією договору дарування ? частини житлового будинку від 31 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори (а.с. 6), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 серпня 1997 року (а.с. 21), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2018 (а.с. 20). Відповідач [PERSON],\~син позивачки,\~що підтверждується\~копією свідоцтва\~про його\~народження серії\~І-НО\~№056925,\~виданого Миколаївською\~селищною радою\~м.\~Слов"янська\~Донецької області\~(а.с.38),\~зареєстрований за\~адресою: [INFO], що підтверджується записом в домовій книзі № 22 (а.с. 11-12), довідкою наданою 11.07.2018 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 23). Відповідач за вказаною адресою з 10 серпня 2014 року не мешкає, про що 05 червня 2018 року складено відповідний акт (а.с. 13). Згідно повідомлення т.в.о. начальника Лиманського ВП Слов"янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області [PERSON] від 14.09.2018 року за №11179/302/05-18 [PERSON], [INFO], перебуває в активному розшуку (РС №57-100 від 12.10.2014 року, ст. 365 ч. 2 КК України) (а.с.42). Відповідно до ст.\~8\~[PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст.\~41\~[PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини\~\~і основоположних\~свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про\~захист прав\~людини\~\~і основоположних\~свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63). Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст.\~328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами\~ст. 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 [PERSON] України, статті\~316, 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК \~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі\~ЖК УРСР). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач має право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область,\~Лиманський район,\~с.\~Старий Караван,\~вул.\~Кримська,\~22. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але з серпня 2014 року відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Той факт, що [PERSON] з 2014 року по теперішній час за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Старий Караван, вул. Кримська, 22 не проживає, особистих його речей в будинку не має підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON]\~у судовому\~засіданні суду\~показала,\~що з\~родиною позивача\~мешкає по\~сусідству з\~дитинства.\~Відповідач [PERSON] з часу одруження не проживає за адресою: [INFO]. В 2014 році він взагалі зник, з того часу його в селі ніхто не бачив, особистих речей відповідача у будинку немає. Свідок [PERSON], у судовому засіданні суду показав, що вони з родиною позивача сусіди з 1969 року. В родині позивача четверо дітей. В 2014 році син позивача [PERSON] зник, до сьогодні місце його перебування не відоме. З огляду\~на це,\~суд вважає\~вимоги позивача\~стосовно визнання\~[PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved