Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправними та скасування актів, зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на наступне. Він, [PERSON], проходив службу у званні сержанта міліції на посаді молодшого інспектора авто служби групи матеріального забезпечення батальйону ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області. 06.11.2015 року його було звільнено з органів внутрішніх справ та відразу з 07.11.2015 року було прийнято на службу до Національної поліції України. Перебуваючи на службі в розташуванні батальйону ПСМОП «Луганськ-1» позивач 12.06.2016 отримав від командира батальйону ПСМОП «Луганськ-1» [PERSON] усний наказ про підготовку БРДМ-2 до виїзду на блокпост. Під час технічного обслуговування БРДМ-2 у наслідок падіння з цього БРДМ-2 на асфальт [PERSON] отримав травму, а саме закритий перелом лівої п'яткової кістки та гемартроз гомілкового суглобу. Товариші по службі допомогли йому дістатися до приміщення на руках, де фельдшер їхнього батальйону [PERSON] надав позивачу першу медичну допомогу. За медичною допомогою до лікарні він відразу не звернувся, вважаючи, що отримана ним травма є незначною, тим більше фельдшером було надано першу медичну допомогу (поставив лангету). 15.06.2015 через погіршення стану здоров'я (все сильніше боліла нога) він звернувся за медичною допомогою до КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», де йому і було поставлено вищевказаний діагноз. При чому, в його карті травматологічного хворого було записано, що він, нібито, отримав травму 08.06.2015 о 12-00 год., хоча він казав лікарю про те, коли насправді ним було отримано травму.Повернувся [PERSON] на службу через три місяці після отриманої травми і дізнався, що розслідування щодо його нещасного випадку ніхто не проводить, хоча, перебуваючи в госпіталі на лікуванні він дзвонив комбату і вимагав проведення розслідування нещасного випадку. Це змусило позивача подзвонити на гарячу лінію МВС та повідомити про ситуацію, що склалася, і тільки після його повідомлення на гарячу лінію вже у 2016 році було розпочато відповідачем розслідування щодо отриманої ним 12.06.2015 травми під час проходження служби. При цьому було складено Акт формою Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), за висновком якого нещасний випадок з ним трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, а вже 01.09.2016 Головою Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області полковником міліції [PERSON] було затверджено Акт № 13/111/30-2016 про нещасний випадок невиробничого характеру Форми НТ*, за висновком якого також нещасний випадок з позивачем трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків. Однак [PERSON], як потерпілому, так і не було надано Акт формою Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) для ознайомлення, а було надано тільки Акт формою НТ*, який він отримав приблизно 5-6 вересня. Отримавши на руки Акт за формою НТ*, він виявив, що цей Акт є протиправним, і його необхідно скасувати, а також він вважає, що і Акт за формою Н-5* є протиправним і його теж необхідно скасувати, у зв'язку із тим, що вказані акти були складені на підставі неправильних даних, зокрема про дату та час нещасного випадку, який стався з позивачем, оскільки він приїхав на поїзді з відпустки до м. Рубіжне 08 червня 2015 року тільки біля 15 години, а в розташування частини прибув біля 16 год. 30 хв. Таким чином, фізично нещадний випадок не міг статися з ним о 12 год. 08.06.2016 у розташуванні частини. Звідки взялися неправдиві дані про дату та час нещасного випадку у картці травматологічного хворого позивач не знає, бо коли 15.06.2015 він звернувся до лікаря у травмпункт, то називав дійсну дату нещасного випадку - 12.06.2015, але лікар не звернув на це уваги. [PERSON] вважає, що у картці травматологічного хворого спеціально було записано дату 08.06.2015 за домовленістю з його керівництвом, щоб в подальшому використовувати цю недостовірну інформацію при складенні актів. Більш того, у самій картці травматологічного хворого датою її заповнення вказане 16.06.2015, хоча позивач звернувся до лікаря 15.06.2015, що вказано в самій картці - це також вказує на внесення неправдивої інформації у цей документ. При складанні актів також не в повній мірі були з'ясовані обставини справи, бо не допитувалася значна частина свідків, зокрема фельдшер частини - [PERSON], який був присутнім під час отримання [PERSON] тілесного ушкодження, і який особисто безпосередньо надавав йому першу медичну допомогу, а також не допитувалися інші особи, які проходили з ним службу, і які були також присутні при нещасному випадку. Відповідно до Наказу МВС України від 27.12.2002 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України» за підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, висновки якого безпосередньо впливають на права та обов'язки працівника у сфері трудових правовідносин, охорони праці та відносин соціального захисту внаслідок нещасного випадку. У зв'язку з цим позивач просить визнати протиправними та скасувати Акт Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області за формою Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), який стався з ним, [PERSON], в період проходження служби у званні сержанта міліції на посаді молодшого інспектора авто служби групи матеріального забезпечення батальйону ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області, а також Акт від 01.09.2016 № 13/111/30-2016 Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, за висновком якого нещасний випадок з ним, [PERSON], трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків. При цьому, вважає, що відповідач зобов'язаний скласти акт за формою Н-1* за фактом нещасного випадку, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження, за висновками якого нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний з виконанням службових обов'язків, та взяти означений випадок на облік. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що комісією у ході розслідування, щодо отримання [PERSON] травми, обставин які передбачені у п. 3.9 та п. 3.10 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», тобто обставин що підтверджували фат знаходження потерпілого при виконанні своїх посадових обов'язків чи виконанні наказів командування встановлено не було. У подальшому, щодо отримання позивачем травми, комісією був складений акт форми НТ* № 13/111/30-2016, який був затверджений головою ГУМВСУ у Луганській області 01.09.2016, згодом який був наданий позивачеві. Належними доказами по вказаній справі є матеріали всебічного службового розслідування, на підставі яких складені акти форми Н-5* та НТ*, а вимоги позивача обґрунтовані лише його особистими поясненнями викладеними у позові. Таким чином представник відповідача, вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Додатково пояснив, що 12 червня 2015 року близько 11 години він за наказом командира батальйону «Луганськ-1» [PERSON] здійснював технічне обслуговування БРДМ-2 з метою виїзду вказаної бойової машини на блокпост. Обов'язок щодо технічного обслуговування рухомої бойової техніки входив до числа його посадових обов'язків. Внаслідок падіння з вказаного БРДМ він отримав травму ноги, падіння з БРДМ на його думку сталося через наявність на БРДМ кумулятивної сітки, яка не повинна була бути встановлена на БРДМ. Вказану кумулятивну сітку ставив не він. Після падіння його колеги, які проходили службу разом з ним, віднесли його до гаражу, де йому надав першу медичну допомогу фельдшер [PERSON], свідком чого був, в тому числі, заступник командира батальйону [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, в червні 2015 року він працював в групі матеріального забезпечення батальйону ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області, його безпосереднім колегою-механіком був позивач [PERSON] 08 червня 2015 року він разом з фельдшером [PERSON] близько 15 годин зустрів [PERSON] на залізничному вокзалі в м. Рубіжному, звідки вони поїхали до м. Сєвєродонецька і прибули до розташування батальйону близько 16-30 годин. 09 червня 2015 року [PERSON] приступив разом із ним до виконання своїх посадових обов'язків з приводу обслуговування рухомої техніки батальйону. 12 червня 2015 року [PERSON] повідомив йому, що командир батальйону «Луганськ-1» [PERSON] наказав готувати до виїзду БРДМ-2. Під час технічного обслуговування БРДМ 12 червня 2015 року в середині дня, точну годину він не пам'ятає, [PERSON] попросив його принести води для залиття в БРДМ. Повертаючись з водою він побачив, що [PERSON] впав з БРДМ. Він разом із [PERSON] відніс [PERSON] в гараж, де фельдшер [PERSON] надав медичну допомогу [PERSON] Під час надання медичної допомоги [PERSON] в гараж заходив та бачив ситуацію, що склалася, заступник командира батальйону [PERSON] Після цього два дні [PERSON] працював сидячи, він носив [PERSON] деталі для ремонту і той їх ремонтував. 15 червня 2015 року [PERSON] та фельдшер [PERSON] поїхали до лікарні з приводу травми [PERSON] Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в червні 2015 року він працював фельдшером в батальйоні ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області. 08 червня 2015 року він разом з [PERSON] близько 15 годин зустрів [PERSON] на залізничному вокзалі в м. Рубіжному, звідки вони поїхали до м. Сєвєродонецька і прибули до розташування батальйону приблизно через 40 хвилин. 12 червня 2015 року його терміново викликали в гараж на території розташування батальйону, де він побачив [PERSON] і почав надавати йому медичну допомогу. Він явно побачив сильне пошкодження ноги [PERSON] Він за допомогою шини позбавив ногу [PERSON] можливості рухатися. Під час надання медичної допомоги [PERSON] в гаражі також були присутні [PERSON], [PERSON], можливо також інші особи, яких він не помітив, адже був зосереджений на наданні допомоги. Під час надання медичної допомоги [PERSON] з пояснень [PERSON] та інших присутніх осіб він зрозумів, що травма [PERSON] сталася внаслідок його падіння з БРДМ. Відразу до лікарні він не став відвозити [PERSON], адже він вважав, що [PERSON] зможе працювати під його медичним наглядом. Проте, 15 червня 2015 року він зрозумів, що стан [PERSON] потребує огляду в лікарні та рентгенівського знімку, у зв'язку із чим він разом із [PERSON] вибув до лікарні. 16 червня 2015 року він особисто відвіз документи [PERSON] до відомчої лікарні МВД та поставив його там на облік. В травні 2016 року він написав пояснення з приводу вищенаведеного випадку та надав їх керівництву. Журнал реєстрації хворих він вів, проте в 2015 році стан ведення цих журналів був поганим, туди могли вноситися не всі записи. Вказаний журнал він не передав належним чином під час переведення на іншу посаду, адже від нього ніхто цього не вимагав, обхідного листа щодо журналів він не підписував. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він з серпня 2014 року займає посаду старшого інспектора з озброєння в батальйоні ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області. 12 червня 2015 року, через 3 або 4 дні після виходу [PERSON] з відпустки, він разом з [PERSON] особисто та одночасно отримали від командира батальйону [PERSON] наказ про підготовку БРДМ-2 до виїзду - він мав зайнятися підготовкою озброєння, а [PERSON] мав зайнятися підготовкою технічної частини БРДМ. Приблизно о 12 годині дня 12 червня 2015 року [PERSON], здійснюючи технічну підготовку БРДМ-2 до виїзду, впав з вказаної машини і пошкодив ногу, майже втративши свідомість. Він та [PERSON] відтягли [PERSON] до гаражу, де було більш прохолодно та де фельдшер [PERSON] надав [PERSON] медичну допомогу. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він працює в батальйоні ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області з травня 2014 року, зараз займає посаду старшого інспектора групи кадрового забезпечення. Він не був свідком травми [PERSON], адже був у відпустці в червні 2015 року. Разом з тим, влітку 2016 року від [PERSON] надійшла заява щодо проведення розслідування нещасного випадку, під час здійснення перевірки якої він зробив запит до лікарні, звідки отримав довідку, в якій було вказано про дату травми [PERSON] - 08.06.2015 року. В якості свідків були опитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], при цьому [PERSON] та [PERSON] вказували на дату травми 12.06.2015, а [PERSON] вказував на дату травми 08.06.2015. В книзі обліку хворих батальйону запис про травму [PERSON] датований саме 08.06.2015. Де був [PERSON] в період з 08.06.2015, тобто після отримання травми, під час перевірки не досліджувалося, висновок про дату травми 08.06.2015 був зроблений перш за все на підставі відомостей з медичної документації. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в червні 2015 року він працював на посаді помічника командира батальйону з матеріального забезпечення ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області. Приблизно вранці 08 червня 2015 року він побачив в розташуванні батальйону [PERSON], який приїхав з відпустки. Приблизно о 15-16 год. в той же день він побачив, як [PERSON] кульгає, проте на його запитання про причини кульгання [PERSON] відповів, що він вивихнув ногу на сходинах і що доктор вже йому допоміг. Приблизно через 5-6 днів після цього він зайшов до гаражу на території розташування батальйону, де побачив, що [PERSON] лежить на підлозі і біля нього перебувають фельдшер [PERSON] та [PERSON] На його думку, [PERSON] лежав на підлозі гаражу внаслідок погіршення стану травми, отриманої [PERSON] раніше. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER], позивач з 05.12.2014 по 06.11.2015 проходив службу в органи внутрішніх справ України в ГУ МВС України в Луганській області, а з 07.11.2015 був прийнятий на службу до Національної поліції України. 10 березня 2015 року позивачу було видане посвідчення серії [NUMBER], про те що він працює міліціонером взводу № 1 роти № 4 БПСМОП «Луганськ-1». Відповідно до копії картки травматологічного хворого від 16.06.2015, виданої КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», [PERSON], [INFO], який працює інспектором по автотранспорту в «Луганськ-1», 15 червня 2015 року о 19 год. 50 хв. звернувся до лікарні і йому був поставлений діагноз у вигляді закритого перелому лівої п'яткової кістки, гемартроз гомілковостопного суглоба. Травму він отримав під час проходження служби шляхом невдалого стрибка зі сходів БРДМ висотою 0,5 м. Дата та час отримання травми - 08.06.2015 о 12.00 год. 04 серпня 2016 року [PERSON] була подана заява голові Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Луганській області начальнику управління полковнику поліції [PERSON], в якій він просив провести службове розслідування за фактом його травмування 16.06.2015 під час проходження служби у БПСМОП «Луганськ-1» ГУ МВС України у Луганській області. Згідно з копією наказу № 52 від 10.08.2016, виданого головою Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Луганській області начальником управління полковником поліції [PERSON], на виконання вимог наказу МВС України від 27.12.2002 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», з метою встановлення обставин і причин, що призвели до нещасного випадку, який стався 16.06.2015 із міліціонером БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області сержантом міліції [PERSON], було вирішено провести розслідування події комісією та з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку. Відповідно до копії Акту № 13/111/30-2016 про нещасний випадок невиробничого характеру від 01.09.2016, було проведене розслідування щодо молодшого інспектора автослужби групи матеріального забезпечення батальйону ПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області сержанта міліції [PERSON], [INFO], який 08 червня 2015 року о 12 годині 00 хвилин отримав травму від нещасного випадку в розташуванні БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області. Актом було встановлено, що 08.06.2015 о 12.00 год. під час перебування на території розташування БПСМОП «Луганськ-1» у м. Сєвєродонецьк у результаті невдалого стрибка зі сходів БРДМ сержант міліції [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої п'яткової кістки. Гемартроз гомілковостопного суглоба. У ході перевірки встановлено, що відповідно до наказу ГУМВС України у Луганській області від 03.06.2015 № 184 о/с сержант міліції [PERSON] знаходився у відпустці за сімейними обставинами у період з 30.05.2015 по 08.06.2015. У наданих у ході розслідування поясненнях [PERSON] вказав, що 08.06.2015 приблизно о 16.30 год. він повернувся з відпустки у зв'язку з тим, що прописаний в іншій області України, та щоб не запізнитись на службу прийняв рішення прибути раніше. Також зі слів [PERSON] зазначену травму він отримав 12.06.2015, після того як командир БПСМОП «Луганськ-1» [PERSON] надав йому вказівку підготувати БРДМ-2 до виїзду на блокпост, під час технічного обслуговування якого він отримав травму, у наслідок падіння з БРДМ-2 на асфальт. Про зазначену травму [PERSON] керівництву БПСМОП «Луганськ-1» не доповів через те, що з його слів він вважав що керівництво батальйону було обізнано щодо його травми, та через його неможливість самостійно пересуватись через отриману травму. За медичною допомогою [PERSON] не звернувся відразу після травмування через те, що він вважав що отримана ним травма незначна, але 15.06.2015 після погіршення стану здоров'я він звернувся за медичною допомогою до КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня». Також [PERSON] вказав, що дату і час травми, зазначені у картці травматологічного хворого КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» від 16.06.2015 він вважає такою, що не відповідає дійсності, та впевнений що отримав зазначену травму 12.06.2015. Але ніяких документальних підтверджень цьому не надав. Вищевказані обставини отримання [PERSON] тілесних ушкоджень підтверджує своїми поясненнями інспектор БПСПОП «Луганськ-1» ГУНП в Луганській області лейтенант поліції [PERSON] на момент отримання травми [PERSON] - інспектор з озброєння БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВСУ. Також під час проведення розслідування надав пояснення помічник командира БПСПОП «Луганськ-1» старший лейтенант поліції [PERSON] на момент отримання травми [PERSON] - помічник командира батальйону з матеріального забезпечення БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВСУ, у яких зазначив, що 08.06.2015 [PERSON] до будь-яких робіт не долучався, та що про отримання травми [PERSON] він дізнався 10.06.2016 коли на питання щодо стану здоров'я [PERSON] останній відповів йому, що все добре та що фельдшер батальйону [PERSON] йому вже допоміг. Також [PERSON] зазначив, що на той момент [PERSON] йому повідомив, що травму він отримав 08.06.2015. Отримати пояснення від [PERSON] та [PERSON] на теперішній час немає можливості, через те що їх було звільнено з Національної поліції України, після чого вони уїхали за місцем мешкання до інших областей України. На лікуванні [PERSON] перебував з 24.06.2015 до 13.10.2015. Документальних підтверджень отримання вищезазначеної травми, [PERSON] 12.06.2016 немає. Після лікування йому було встановлено діагноз: «закритий перелом лівої п'яткової кістки. Гемартроз гомілковостопного суглоба». Також, у картці травматологічного хворого КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» від 16.06.2015 [PERSON] було вказано звернутись для подальшого лікування до поліклініки за місцем мешкання або роботи для подальшого лікування, але [PERSON] проігнорував вказівку та звернувся до лікарні лише 24 06.2015. Таким чином, не повідомивши керівництво БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВСУ щодо отримання травми та не звернувшись негайно за медичною допомогою до сектору медичного забезпечення ГУМВС України України у Луганській області [PERSON] порушив вимоги наказу МВС від 27.12.2002 № 1346, у результаті чого [PERSON] міг посилити отриману травму. Висновком комісії було те, що порушень вимог нормативних актів, наказів і вказівок МВС України, ГУМВС України у Луганській області з питань безпеки життєдіяльності співробітників ОВС з боку потерпілого та посадових осіб ГУМВС у Луганській області, які могли призвести до нещасного випадку із сержантом міліції [PERSON], допущено не було. Тому нещасний випадок слід вважати таким, що стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків. Аналогічні обставини були також викладені в Акті за формою Н-5 від 26.08.2016, який був складений комісією, що була призначена за наказом голови Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Луганській області. Згідно із вказаним актом уповноваженою комісією було зроблено висновок про те, що порушень вимог нормативних актів, наказів і вказівок МВС України, ГУМВС України у Луганській області з питань безпеки життєдіяльності співробітників ОВС з боку потерпілого та посадових осіб ГУМВС у Луганській області, які могли призвести до нещасного випадку із сержантом міліції [PERSON], допущено не було. Тому нещасний випадок слід вважати таким, що стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, а за результатами розслудвання слід скласти акт за формою НТ. Згідно із ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Згідно із п. 2.1, 2.2, 2.4 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 із змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1346), розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки). За результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків. Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ*. Відповідно до п. 3.8, 3.9, 3.11 Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: - обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; - визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; - з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; - визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків); - скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків", якщо він трапився в період проходження служби під час, зокрема: - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час. Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: - за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов'язані з виконанням службових обов'язків; - унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; - під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; - у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування; - унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що 12 червня 2015 року [PERSON] за наказом командира БПСМОП «Луганськ-1» [PERSON] почав готувати до виїзду БРДМ-2. Під час технічного обслуговування БРДМ-2, 12 червня 2015 року [PERSON] впав з БРДМ, після чого фельдшер [PERSON] надав медичну допомогу [PERSON] 15 червня 2015 року [PERSON] та фельдшер [PERSON] поїхали до лікарні з приводу травми [PERSON] Стосовно показань свідка [PERSON] щодо того, що вранці 08 червня 2015 року він побачив в розташуванні батальйону [PERSON], який приїхав з відпустки, а пізніше приблизно о 15-16 год. в той же день він побачив, як [PERSON] кульгає і зі слів [PERSON] він вивихнув ногу на сходинах, то вказані показання суд оцінює критично, адже по-перше показаннями свідків [PERSON], [PERSON] підтверджується, що [PERSON] прибув в м. Рубіжне на потязі з відпустки лише 08.06.2015 року приблизно о 15 год., а по-друге показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що [PERSON] отримав травму саме під час падіння з БРДМ 12.06.2015 року, а не під час падіння зі сходин 08.06.2015 року. Наявність запису від 08.06.2015 року про травму [PERSON] в журналі обліку хворих співробітників БПСПОП «Луганськ-1», а також наявність аналогічного запису в картці травматологічного хворого, на думку суду також є недостовірними, адже по-перше дата таких записів не відповідає показанням свідків, в правдивості яких у суду немає жодних підстав сумніватися, по-друге в журналі обліку видачі медичних препаратів БПСПОП «Луганськ-1» відсутні записи від 08.06.2015 року про видачу будь-яких жгутів, лангетів, гіпсових матеріалів, тощо для лікування травми [PERSON], а по-третє згідно із показаннями фельдшера [PERSON], який за своїми обов'язками мав би вносити записи до журналу обліку хворих, журнал реєстрації хворих він вів, проте в 2015 році стан ведення цих журналів був неналежним, туди вносилися не всі записи. Вказаний журнал він не передав належним чином під час переведення на іншу посаду, адже від нього ніхто цього не вимагав, обхідного листа щодо журналів він не підписував. Крім того, під час огляду в судовому засіданні оригіналу журналу розстановки нарядів БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області судом було з'ясовано, що прізвище [PERSON] в розділі «Забезпечення» наявне у записах починаючи з 11.06.2015, при цьому в записах від 08.06.2015, 09.06.2015, 10.06.2015 прізвище [PERSON] відсутнє. Тобто, 08.06.2015, 09.06.2015, 10.06.2015 [PERSON] офіційно (документально) не брав участі в розстановці нарядів БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВС України у Луганській області, що на думку суду підтверджує версію позивача та показання свідків в частині отримання позивачем травми під час виконання службових обов'язків саме 12.06.2015 року. Суд також звертає увагу на те, що згідно показань свідка [PERSON] в травні 2016 року він написав пояснення з приводу вищенаведеного випадку та надав їх керівництву. Разом з тим, судом не було виявлено відповідних пояснень [PERSON] в матеріалах, які бралися до уваги при складанні відповідних актів. Також суд зауважує, що в письмових поясненнях, наданих під час розслідування вищенаведеного нещасного випадку, [PERSON] та [PERSON] вказували на дату нещасного випадку 12.06.2015 року, проте під час здійснення розслідування відповідачем не було надано належної оцінки цим показанням та не було належним чином їх перевірено, зокрема шляхом відібрання пояснень від інших осіб, які були очевидцями подій нещасного випадку ([PERSON], [PERSON].) Отже, суд вважає такими, що не відповідають дійсності та є протиправними по відношенню до позивача ті висновки, які викладені в Акті Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області за формою Н-5 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), який стався з [PERSON] в період проходження служби, а також в Акті Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області за формою НТ від 01.09.2016 № 13/111/30-2016. Суд також вважає доведеним факт того, що 12 червня 2015 року за вищенаведених у показаннях свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] обставин з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження в період проходження служби під час виконання службових обов'язків. Стосовно способів захисту позивачем свого права згідно із ст. 22 Закону України «Про охорону праці» на визнання нещасного випадку таким, що стався в період проходження служби під час виконання службових обов'язків, суд зазначає наступне. Згідно із п. 3.29 Порядку № 1346 контроль за своєчасним і об'єктивним розслідуванням нещасних випадків (у тому числі поранень), їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення їх причин здійснюють служби державного нагляду за охороною праці системи МВС України відповідно до їх компетенції та повноважень. Ці служби мають право вимагати від керівника складання актів розслідування нещасних випадків Н-5* та актів Н-1* (НТ*), їх скасування та перегляд, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів про охорону праці, або висновок комісії з розслідування нещасного випадку не відповідає обставинам події. Посадова особа служби державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, поранення або його приховування від розслідування тощо) вимагати проведення розслідування нещасного випадку і видавати обов'язкові для виконання керівником приписи за встановленою формою Н-9* (додаток 7) щодо необхідності складання акта за формою Н-1* та взяття нещасного випадку (у тому числі поранення) на облік. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом передбачено такий спосіб захисту прав позивача як скасування акта, який порушує права позивача, тобто є протиправним, а також зобов'язання скласти акт за формою Н-1* та взяти нещасний випадок (у тому числі поранення) на облік. Більш того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права можуть суперечити цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 червня 2013 року по справі № 6-32цс13. Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги забезпечують ефективний засіб захисту та відповідають змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов задоволено, в той час як понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 24 від 21.10.2016 про сплату судового збору в сумі 1102,40 грн., у зв'язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved