Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги по якому згодом уточнила, до Вінницької міської ради, третя особа: [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, а саме: 47/100 часток будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями даного майна за заповітом є син [PERSON] та дочка [PERSON] в рівних частках. [PERSON] відмовилась від спадкового майна на користь [PERSON], проте, намагаючись оформити свої спадкові права на дане майно, позивач отримав відмову нотаріуса у вчиненні відповідних нотаріальних дій, оскільки позивач подав правовстановлюючі документи, відповідно до яких спадкодавці належала частка в розмірі 20/50 у праві власності на будинковолодіння, що не відповідає дійсності, оскільки між співвласниками було здійснено зміну їх часток у праві власності, однак за життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності на змінений розмір часток відносно згаданого будинковолодіння, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 47/100 часток будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], до складу якого входить: житловий будинок літ. «А»: коридори 2-1, ІІІ, І, кімнати 2-2, 3-1, 3-2, кухня 2-3, загальна площа 59,5 кв.м., житлова площа 34,6 кв.м.; житловий будинок літ. «К»: загальна площа 41,1 кв.м., житлова площа 25,4 кв.м., сараї літ. «В», «в», гараж літ. «Т», погреба літ. «п/В», «п/Т», убиральня літ. «Ф», що належало померлій [INFO] [PERSON]. Позивач будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак, представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Третя особа: [PERSON], будучи належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак извернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22.12.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 7). Зміст заповіту від 24.01.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Соколовою М.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-108, зазначає, що [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, згідно якого належну їй всю частку жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS], заповідає синові [PERSON] та дочці - [PERSON] в рівних частках (а. с. 8). Згідно Свідоцтва про право власності на будівлю № [NUMBER], виданого 06.10.1999 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1267 від 30.09.1999 року, замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.83 р. р. № 2-1034, 17/50 частки домоволодіння [ADDRESS] належить та зареєстровано за [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до Договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 2293 від 25.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., вказано, що [PERSON] продала, а гр. [PERSON] купила 3/50 частини будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.12.2015 року № 440, видана приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською Світланою Миколаївною, вказує, що гр. [PERSON] було відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в праві власності на будинковолодіння, розташоване за адресою: , [ADDRESS], після смерті [INFO] його матері [PERSON], зокрема з тих підстав, що в сумі розмір часток співвласників відповідного будинковолодіння складає більше одиниці. (а.с. 12). Згідно досліджених матеріалів копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцем, який прийняв у визначеному законодавством порядку спадщину після смерті [PERSON], є [PERSON], також у спадковій справі присутня заява [PERSON], дочки померлої, про відмову від належної їй частки спадщини за заповітом на користь спадкоємця за заповітом - [PERSON] (а.с.42-114). Зміст заключення № 2493 від 06.02.2014 року, виданого Комунальним підприємством Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації, зазначає, що проведено перерахунок ідеальних часток в зв'язку з будівництвом прибудови літ. «а3», надбудови літ. «н/А», сараїв літ. «В», «в», убиральні літ. «Х» та прийняття їх в експлуатацію на підставі акту комісії про прийняття в експлуатацію від 20.05.2013 р., затверджений рішенням виконкому Вінницької міської ради від 23.05.2013 р., за № 1157. Згідно розрахунку ідеальних часток виконаному із фактично належних реальних частин, [PERSON] належить - 53/100, [PERSON] - 47/100. Згідно розрахунку ідеальних часток проведеному із фактичних, що належать до реальних часток, гр. [PERSON] належить - 47/100 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, до складу якої входять в житловому будинку літ. «А»: коридори 2-1, ІІІ, І, кімнати: 2-2, 3-1, 3-2, кухня 2-3 загальною площею 59,5 м. кв., в тому числі житловою - 34,6 м. кв., житловий будинок літ. «К» загальною площею 41,1 м. кв., в тому числі житловою - 25,4 м. кв., сараї літ. «В», «в», гараж літ. «Т», погреба літ. «п/В», «п/Т», убиральня літ. «Ф» (а.с. 138). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовлений 04.05.2016 року та затверджений керівником КП «ВМБТІ» Нагірняк Д.Б., зазначає, що власниками даного житлового будинку є [PERSON] з правом власності на 2/5 частки відповідного майна, [PERSON] з правом власності на 9/40 частки відповідного майн та [PERSON] з правом власності на 9/40 частки відповідного майна (а.с. 139-144). Норма ст. 328 Цивільного Кодексу України прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є механізмом офіційного визнання такого права, а тому, за умови наявності правовстановлюючого документу, який виданий у межах повноважень та у спосіб визначений законом, не виключаються обставини наявності відповідних речових прав у особи, при цьому наслідком відсутності реєстрації таких прав є виключно неможливість вчинення дій щодо однієї із складових змісту права власності - розпорядження таким майном за життя особи. Оскільки обставини наявності правовстановлюючих документів, виписаних на ім'я спадкодавця, є неспростовними, а відтак, враховуючи особливості спадкового права та припинення цивільної правоздатності спадкодавцем у момент смерті, з огляду на належність спадкоємцеві спадщини, суд вважає, що до таких правовідносин в площині додержання принципу справедливості є доцільним застосування способу захисту прав спадкоємця, передбаченого законодавцем в ч.2 ст. 16 ЦК України, в тому числі визнання права. Суд звертає увагу на те, що спадкове право відокремлене законодавцем в окрему самостійну підгалузь права, оскільки такі правовідносини нерозривно пов'язані із наявністю неспростовного юридичного факту смерті особи, в силу чого держава, враховуючи важливість таких правовідносин, гарантує та прописує особливий механізм розпорядження спадкодавцем своїм майном, закріплюючи та констатуючи факт належності такого майна спадкоємцю за умови прийняття ним спадщини, тобто визначальною обставиною належності спадщини спадкоємцю є прийняття такої спадщини, а не інші умови, в тому числі додержання процедури реєстрації майнових прав спадкодавцем. Норма ст. 1216 ЦК України прописує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 5. ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, врахувавши, що позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої [PERSON], а тому, за умови наявності правовстановлюючого документу, який виданий у межах повноважень та у спосіб визначений законом, не виключаються обставини наявності відповідних речових прав у особи, при цьому наслідком відсутності реєстрації таких прав є виключно неможливість вчинення дій щодо однієї із складових змісту права власності - розпорядження таким майном за життя особи, оскільки обставини наявності правовстановлюючих документів на відповідне майно є неспростовними, а відтак, враховуючи припинення цивільної правоздатності спадкодавця у момент його смерті, беручи до уваги особливості норм спадкового права, які незалежно від інших норм законодавства визначають механізм розпорядження спадщиною, а саме: за умови прийняття спадкоємцем спадщини - вона належить спадкоємцю, з огляду на належність спадкоємцеві спадщини, суд вважає, що до таких правовідносин, в площині додержання принципу справедливості та врахування особливостей спадкового права, є доцільним застосування способу захисту прав спадкоємця, шляхом визнання права, що передбачено законодавцем в ч.2 ст. 16 ЦК України, так як процедура реєстрації такого права на ім'я спадкоємця за умови не реєстрації спадкодавцем своїх прав - чинним законодавством чітко не визначена, в результаті чого суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, а неможливість позивача зареєструвати відповідні права на спадкодавця, в силу припинення в останнього цивільної правоздатності, та неможливість зареєструвати відповідні права безпосередньо на себе як на спадкоємця в наслідок відсутності чітко визначеної законодавцем процедури, не може бути перешкодою у оформлені спадкових прав, які належать позивачу згідно закону, за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved