Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] 16 жовтня 2020 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Березанського районного суду від 17 листопада 2015 року, з ј частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття [PERSON] , посилаючись на збільшення мінімального розміру аліментів, встановленого ч.2 ст.182 СК України, та наявність постійного місця роботи у відповідача. 13 листопада 2020 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с.15). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяви від 15 та 22 грудня 2020 року, у яких просив розглянути справу за його відсутності; при ухваленні рішення просив врахувати розмір його доходів та наявність обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.17, 21). Оскільки учасники справи висловили свою позицію щодо заявлених вимог у поданих до суду заявах та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2012 року, який розірвано рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 року (а.с.5), та мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до виконавчого листа, виданого на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2015 року, відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6,8). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, суд при вирішенні питання щодо розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 2 статті 182 СК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду від 17 листопада 2015 року) визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%). Як на підставу для заявлених вимог позивач посилалась на те, що законом збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, тому вважала, що раніше визначений судом розмір аліментів має бути збільшений судом до рівня, встановленого СК України, у відповідності до ст.192 СК України. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими у п.17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінні ст.192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. У таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) та від 04 листопада 2020 року у справі №601/858/19 (провадження №61-23287 св 19). За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed