Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

21 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яку померла успадкувала в рівних частинах після смерті [PERSON] та [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Крім того, просить вирішити питання про повернення надмірно сплаченого судового збору. 07 травня 2019 року [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, в якій просить встановити факт постійного проживання зі [PERSON] , померлою [INFO] ; визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яку померла успадкувала в рівних частинах після смерті [PERSON] та [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , який за життя був власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , яку отримав у власність за договором дарування від їхнього батька [PERSON] . Після смерті брата батько і мати фактично вступили в управління та користування Ѕ частиною житлового будинку, належного померлому, оскільки проживали в ньому, вели господарство і доглядали за будинком. [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яку прийняла її матір [PERSON] , оскільки постійно проживала зі спадкодавцем. Таким чином, після смерті брата та батька мати успадкувала по ј частині будинку. [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно. Єдиним спадкоємцем після смерті матері є вона, яка прийняла у спадщину належну померлій Ѕ частину вказаного житлового будинку. Іншу половину будинку вона не може отримати у власність, оскільки після смерті брата та батька матір не оформила право власності на належні померлим частини будинку, що перешкоджає їй в оформлені права власності. За таких обставин просить задовольнити її позовні вимоги. Представник позивача у судовому засіданні, призначеному на 10-00 годину 27 травня 2019 року, підтримав заявлені вимоги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 10-00 годину 27 травня 2019 року пояснила, що [PERSON] з червня 2017 року по червень 2018 року мешкала по [ADDRESS] , разом матір`ю [PERSON] , яка хворіла та була прикута до ліжка. Ухвалою суду від 27 травня 2019 року судом з Приазовської районної державної нотаріальної контори були витребувані належним чином засвідчені копії спадкових справ після смерті: [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 18 червня 2019 року судом з Восьмої запорізької державної нотаріальної контори була витребувана належним чином засвідчену копію спадкової справи (за наявності) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримують; відзиву на позовну заяву не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, повне фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с. 20/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить: Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] , яка була подарована [PERSON] 17.03.1972 року, що підтверджується копією договору дарування від 17 березня 1972 року /а.с. 16, 17/ та довідкою КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Запорізької області за № 572 від 13 листопада 2018 року /а.с. 15/. Згідно відповіді з Приазовської державної нотаріальної контори на запит за № 565/01-09 (01-16) від 11.06.2019 року /а.с.82/ спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилася. Згідно довідки Приазовської селищної ради за № 611 від 26.03.2019 року /а.с. 46/ за адресою: [ADDRESS] , з 1995 року постійно мешкали [PERSON] та [PERSON] - батьки померлого, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження /а.с. 18/. Згідно п.4. 5. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів, на те, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року) якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», уточнив, що, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК 1963 року. На момент відкриття спадщини померлого [PERSON] , який помер [INFO] діяв ЦК України (в редакції 1963 року), спадщина після його смерті відкрилась до 1 січня 2004 року тому в цьому випадку застосовуються положення ЦК 1963 року. До такого висновку суд прийшов у зв`язку з наступним: Відповідно до вимог ст. 529 ЦУ України (в редакції 1963 року), [PERSON] та [PERSON] відносяться до першої черги спадкоємців за законом, оскільки згідно вимог зазначеної статті при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частинах діти, дружина і батьки померлого. Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] в межах діючого на час смерті їх сина законодавства, а саме на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, фактично вступили в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Приазовської селищної ради за № 611 від 26.03.2019 року, а тому прийняли спадщину після смерті [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с. 21/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої крім іншого входить: ј частина житлового будинку [ADDRESS] , яка залишилася у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка проживала з 1995 року за адресою: [ADDRESS] , тобто в будинку спадкодавця, та донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 10/, копіями свідоцтв про укладення шлюбу /а.с.11, 13/, копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.12/. Згідно копії спадкової справи № 451/05 спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . Після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі й на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , яка залишилася у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 10/, копіями свідоцтв про укладення шлюбу /а.с.11, 13/, копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.12/ - позивачка по справі, яка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2018 року /а.с. 23/ позивачка по справі [PERSON] прийняла у спадщину належну померлій на підставі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 10.03.1972 року - Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . В прийняті в спадщину іншої частини вказаного житлового будинку їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкоємці після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину шляхом управління спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), не отримали свідоцтво про право на спадщину. В свою чергу [PERSON] , яка постійно мешкала зі спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується довідкою з Приазовської селищної ради за № 611 від 26.03.2019 року /а.с. 46/, також прийняла спадщина, проте її не оформила за час життя. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 1 ст. 1273, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи). Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт спільного проживання [PERSON] - позивачки по справі та померлою [PERSON] підтверджується показами свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні, призначеному на 10-00 годину 27 травня 2019 року пояснила, що [PERSON] з червня 2017 року по червень 2018 року мешкала по [ADDRESS] , разом матір`ю [PERSON] , яка хворіла та була прикута до ліжка. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її покази об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи положення ст.8 Конституції України щодо верховенства права та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року), та з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог позивача, суд вважає можливим задовольнити заявлені вимоги позивача. Вирішуючи питання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставкасудового збору за подання фізичною особою до суду заяви у справах окремого провадження становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення до суду з вказаною заявою становило 384,20 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставкасудового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення до суду з вказаною вимогою становило 768,40 гривень, та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що на день звернення до суду з вказаною вимогою становило 9605,00 гривень. Згідно доданих до матеріалів справи квитанцій: а саме, квитанції 0.0.1298790917.1 від 18 березня 2019 року на суму 227,39 грн; квитанції 0.0.1254261579.1 від 30 січня 2019 року на суму 768,40 грн та квитанції 0.0.1295728832.1 від 15 березня 2019 року на суму 768,40 грн, позивачкою сплачено судовий збір на загальну суму у розмірі 1764 гривні 19 копійок. Таким чином, позивачкою переплачено судовий збір у розмірі 611,59 гривень (1764,19 грн ( розмір сплачений позивачкою) - 1152,60 грн (розмір судового збору за звернення до суду за вказаними вимогами).). Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити клопотання позивачки про повернення надмірно сплаченої суми судового збору та повернути переплачену суму за сплату судового збору у розмірі 611,59 гривень. Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Outcome: approved