Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду з даним позовом до Щастинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року помер її син - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування квартири від 05.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] За життя [PERSON] залишив заповіт, яким вищезазначену квартиру заповідав своїй матері, позивачу - [PERSON] Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх прав на спадщину сина, але своєю постановою від 21.09.2016р., нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що не можливо перевірити коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після померлого [PERSON], оскільки останній на час смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. Позивач не має можливості розпоряджатися спадковим майном, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Щастинської міської ради - Тюрін В. П., у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року помер син позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування квартири від 05.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 4). За життя [PERSON] залишив заповіт, яким вищезазначену квартиру заповідав своїй матері, позивачу - [PERSON] (а.с. 6). Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх прав на спадщину сина, але своєю постановою від 21.09.2016р. (а.с. 10), нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що не можливо перевірити коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після померлого [PERSON], оскільки останній на час смерті проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта померлого (а.с. 8 зворотна сторона). Позивач не має можливості розпоряджатися спадковим майном, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1 ч. ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин,а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування". Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як "визнання права". Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно в судовому порядку. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved