Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

17 січня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 14 липня 2000 року між нею та [PERSON] на універсальній товарній біржі "Віконт-Т", був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просила визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу зазначеного будинку разом з земельною ділянкою. Під час розгляду справи за ухвалою суду від 20 березня 2018 року, в зв'язку зі смертю [PERSON], до участі в справі був залучений її правонаступник - [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, представник позивачки надіслала на адресу суду заяву в якій позов підтримала та просила справу розглянути без її участі та без участі позивачки. Відповідач направив до суду листа, в якому позовні вимоги визнав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 14 липня 2000 року позивачка уклала на універсальній товарній біржі "Віконт-Т" письмовий договір № 1911, за яким придбала у [PERSON] цілий житловий будинок з надвірними будівлями і земельною ділянкою, розташовані за адресою: [ADDRESS]. При продажу будинок належав власнику на підставі свідоцтва на право приватної власності на жилий будинок від 1 квітня 1989 року. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,23 га належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 8 серпня 1994 року. 3 серпня 2000 року позивач зареєструвала даний договір в комунальному підприємстві «Миколаївське МБТІ» та отримала на своє ім'я реєстраційне посвідчення. В даний час позивачка дізналась, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально у неї не має можливості. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, проте його укладення в нотаріальній формі на даний час неможливе у зв'язку зі смертю [PERSON], тому суд вбачає достатньо підстав для визнання вказаного договору дійсним. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved