Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

11 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 17 січня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір'ю та перебуває на її повному утримання, на даний момент позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому не може забезпечити належний рівень життя для повноцінного розвитку дитини, з урахуванням віку та стану здоров'я дитини, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак розмір допомоги визначає на власний розсуд, тому позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, який визначає в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, що є предметом позову. Відповідач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з підстав наведених у запереченнях на позов, пояснили, що дійсно з 17 січня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сини - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку, після припинення сімейно-шлюбних стосунків між подружжям дитина залишились проживати разом з матір'ю, відповідач не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина та погоджується сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1000,00 грн., при визначенні розміру аліментів відповідач просить врахувати, що на даний час не має постійного місця роботи, працює неофіційно, у зв'язку з чим не має постійного стабільного доходу, однак регулярно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, розмір допомоги залежить від отриманих ним доходів, бажає брати участь у вихованні дитини, однак позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як убачається з матеріалів справи, з 17 січня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.6) Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості ( договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а також враховує, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, позивач на даний момент перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON], батько дитини, є особою працездатного віку, на даний час не має постійного місця роботи, однак доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, при цьому суд враховує, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, розмір допомоги в середньому складає 1000,00 грн. на місяць, тому за встановлених обставин є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", таку правову позицію висловив Верховний суд України у справі №6-113 цс13 від 06.11.2013 року. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" де встановлено з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1426,00 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 1777,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 11 квітня 2017 року, та до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial