Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом, в якому просила встановити факт постійного не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 29 березня 2002 року по [INFO] , а саме по час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтований наступними обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] отримала у спадок після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] були його дружина мати позивача [PERSON] та його син відповідач [PERSON] , який вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки був зареєстрований на момент смерті за вказаною адресою. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] жодного дня не проживав за місцем своєї реєстрації, не вселявся у квартиру, не підтримував зв`язок із своїм батьком, [PERSON] , позивачем та своїм рідним братом. Після смерті [PERSON] брат відповідача звертався до правоохоронних органів з метою розшуку [PERSON] , оскільки його місце проживання не було відомо. Відповідач не цікавився життям свого батька, коли той хворів, та коли той помер, не був присутнім на його похованні. Факт постійного не проживання відповідача у квартирі підтверджується актом не проживання від 18.01.2019 року, підписаний сусідами по квартирі та актом від серпня 2017 року, який знаходиться у КП «ЖКГ» Хмельницький. Відповідач [PERSON] особисто не подавав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в зв`язку із чим позивач вважає, що відповідач не прийняв спадщину після свого батька, оскільки фактично не проживав разом із ним за місцем реєстрації. Спадкову масу після померлого [PERSON] прийняла мати позивача [PERSON] , яку вона успадкувала після смерті її чоловіка, але не оформила в зв`язку із тяжкою хворобою. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадкування за заповітом його матері від 29 березня 2002 року, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, однак визнав факт свого не проживання за місцем реєстрації, посилаючись на неможливість проживання в невеликому житловому приміщенні разом із батьком та його дружиною. Просив відмовити в задоволенні позову, із посиланням на намір звернутися до нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на свою частку у спадщині. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом відповідача, з останнім не спілкується, [PERSON] приходив до батька в останній раз років 5-8 тому, його місце проживання свідку та [PERSON] було невідомо. Свідок зазначив, що [PERSON] було зареєстровано в квартирі з метою його працевлаштування, однак жодного дня відповідач за місцем реєстрації не проживав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача пояснила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] з 1982 року, та підписала акт про не проживання [PERSON] , так як останній за вказаною адресою не проживав. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в частині визнання права власності за позивачем на частину квартиру, а в іншій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються Книгою 6 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 5556 ( а. с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 березня 2002 року (а. с. 106). Як вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 19 квітня 2002 року укладено шлюб (а. с. 14). Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім`ї та реєстрацію № 915 від 25.04.2018 року в квартирі [ADDRESS] разом із спадкодавцем, який проживав в квартирі без реєстрації, були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] відповідач [PERSON] (а. с. 15). Із довідки № 507/02-14 від 19 квітня 2018 року П`ятої одеської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 250/2017, в якій наявні спадкоємці: [PERSON] дружина померлого, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини своєчасно; та [PERSON] син померлого, який прийняв спадщину згідно п. 3 ст. 1268 ЦК України ( а. с. 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] ( а. с. 7), не отримавши свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] . Спадкоємицею після смерті [PERSON] є її дочка позивач [PERSON] , яка звернулася до П`ятої одеської державної нотаріальної контори 01 грудня 2018 року із заявою про прийняття спадщини (а. с. 98 об.). Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої\~статті 1258 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Статтею 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст.\~1296,\~1297\~ЦК України \~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування"\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Як пояснено позивачем та її представником в судовому засіданні, держаний нотаріус П`ятої одеської державної нотаріальної контори Ігнатенко М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після померлої матері позивача [PERSON] , так як у [PERSON] було відсутнє свідоцтво про право на спадщину на майно померлого [PERSON] , чиїм спадкоємцем за законом, крім [PERSON] був син померлого відповідач [PERSON] , який за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом не звертався, але на час відкриття спадщини та по цей час зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та вважається таким, що прийняв спадщину. Виходячи з предмету позову, позивачем окремо заявлено позовні вимоги щодо встановлення факту, що на час відкриття спадщини та тривалий час до цього, відповідач [PERSON] , постійно не проживав в квартирі [ADDRESS] , в якій проживав спадкодавець [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення з цими вимогами до суду позивач посилається на наявність доказів, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації спірного майна протягом тривалого часу, безпосередньо на Акт від 18 січня 2019 року, в якому зазначено, що в квартирі [ADDRESS] відповідач\~ не проживає з 2002 року і навіть ніколи не вселявся (а. с. 18), а також на показання свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положенням\~ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За змістом норм\~статей 1268-1269 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як роз`яснено у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При цьому у п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Виходячи з положень ч. 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки відповідно до ст. ст.\~1268,\~1269 ЦК України\~виникнення права на спадкування пов`язане з вчиненням спадкоємцем певних юридичних дій, встановлення судом факту постійного не проживання спадкоємця із спадкодавцем законом не передбачено, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Відносно вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] ,\~в тому\~числі і\~ на частку відповідача у спадковому майні, яку успадкував відповідач, як спадкоємець першої черги по закону [PERSON] , з посиланням на те, що відповідач фактично не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, суд вважає таку вимогу не доведеною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, враховуючи наступне. За змісту положень ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~стосовно порядку прийняття спадщини потенційними спадкоємцями слід вважати, що спадкоємець вважається таким, що постійно проживав із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний час до настання смерті спадкодавця він відбував з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв спадщину в силу положень наведеної правової норми. За ч. 3\~ст. 1268 ЦК України тривалість\~спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. За встановлених судом обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] , разом із спадкоємицею останнього [PERSON] відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі, в якій проживав [PERSON] , що є предметом спадкування, в той же час доведення обставин не прийняття спадщини потенційним спадкодавцем, який має право на спадок в силу положень ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини не передбачено. Разом із цим, суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] , яка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вчасно, однак свідоцтва про право на спадщину за законом не отримала в зв`язку із смертю. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанцій у матеріалах справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2843 грн. за вимоги майнового характеру та немайнового, із них 2489 грн. 48 коп. за заяву майнового характеру Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з урахуванням принципу пропорційності суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1244, 74 грн. (50% задоволених вимог про визнання права власності). На підставі викладеного,

Outcome: partial