Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

21.09.2015 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що перебуває в шлюбі із [PERSON], від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того у неї під опікою перебуває неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до Розпорядження Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області від 23 вересня 2014р. №192 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», у зв'язку з тим, що мати дитини позбавлена батьківських прав згідно з рішенням суду, а батько дитини був засуджений до позбавлення волі, [PERSON], [INFO], наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 26.09.2014р. була встановлена опіка над малолітнім [PERSON], її призначено опікуном та з того часу він проживає в їхній сім'ї і повністю знаходиться на їхньому утриманні. На даний час батько дитини звільнений з місць позбавлення волі, однак не працює, будь-якої допомоги на дитину не надає та участі у вихованні та утриманні дитини не приймає протягом значного періоду часу, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання дитини. В зв'язку з цим ставить питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач в судовому засіданні - 17.11.2015, брала особисту участь, вимоги підтримала в повному обсязі з тих підстав та мотивів, що викладені в позовній заяві, додатково вказавши, що батько знає, що його дитина проживає в її сім'ї по [ADDRESS] , іноді приїздить до них але не для спілкування з рідним сином, він завжди в алкогольному стані, не утримує ніяким чином дитину, нічого дитині не купує, навіть на день народження, навіть просто пограти чи поговорити з дитиною не виявляє інтересу та бажання. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання через офіційний веб сайт "Судова влада України" офіційну сторінку Марківського районного суду Луганської області, оскільки згідно позовної заяви відповідач проживає в с.Фрунзе Славяносербського району Луганської області де проходить антитерористична операція, а здійснення пересилання поштової кориспонденції УППЗ "Укрпошта" в цей населений пункт припинено з 2014 року. Представник третьої особи Служби у справах дітей Злочівського району Харківської області до суду не з'явився, поштовою кореспонденцією надав заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 17.11.2015 згідно ст.225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, без виходу суду до нарадчої кімнати з занесенням до журналу судового засідання. Допитана в якості свідка [PERSON] дала суду свідчення, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках, а з відповідачем - просто знайомі. Вона добре знає позивачку, як гарну господиню, турботливу матір, яка має 2 рідних дітей разом з якими виховує хлопчика [PERSON], який є сином її рідного брата, [PERSON] називає позивачку- мамою, а її чоловіка - татом. Батька дитини вона теж знає, бачила та спілкувалася з ним декілька разів, коли він приїздив до позивачки, він весь час напідпитку, попивав пиво, жодного разу вона не чула, щоб він турбувався про дитину, якось її виховував, жодного разу не бачила щоб він грався з сином. Нічого не купив ні до школи, ні навіть солодощів, навіть на день народженні привіз тільки жвачку. Хлопчику робили операцію в минулому році ніяких ні коштів ні навіть уваги не приділив з його розмов вона зрозуміла, що він що сином він не переймається, він його не цікавить і він ніяк його не утримує Допитана в якості свідка [PERSON] дала суду свідчення, що знає позивачку, вона є її сусідкою в них склалися дружні стосунки, через дітей, з відповідачем вона знайома. Гарно характеризує позивача як жінку в якої 3 дітей, всих вона вважає рідними хоча [PERSON] - племінник. За весь час проживання позивачки в селі, відповідача бачила всього 2 рази, якось вона була на дні народженні у хлопчика [PERSON] в серпні, батько, тобто відповідач, теж був там п'яний. Відповідач не приділив ніякої уваги, дитина розповідала їй, що він татом та мамою називає позивача та її чоловіка та хоче жити з ними. Від позивачки вона неодноразово чула, що він зовсім не утримує дитину. Вислухавши позивача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є подружжям про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.6) Згідно довідок № 6313000085, № 6313000095 виданих 11.11.2015 [PERSON] та [PERSON] взяті на облік, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.7,8) разом з [PERSON] перемістилися особи, що не досягли 18- ти річного віку: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Судом встановлено, що малолітньому [PERSON], [INFO], згідно Розпорядження Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області від 23 вересня 2014р. №192 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки його мати [PERSON] позбавлена батьківських прав згідно з рішенням Кіровського міського суд від 04.08.2014р., а батько дитини за вироком Слов'яносербського районного суду Луганської області був засуджений до позбавлення волі. (а.с.14). Згідно розпорядження голови Слов'яносербської районної державної адміністрації від 26.09.2014 №193 26.09.2014р. над малолітнім [PERSON] була встановлена опіка та його опікуном призначено [PERSON] (а.с.15). Згідно паказань свідків [PERSON] та [PERSON] дитина з листопада 2014 року проживає з подружжям [PERSON] в с.Перемога Злочівського району Харківської області, на їх утриманні, вважає подружжя своїми батьками, звертається до них тато та мама, позивач вважає дитину своєю, хоча фактично це її рідний племінник - син відповідача. Також встановлено, що батько дитини звільнений з місць позбавлення волі, проте знає де проживає його син - [PERSON], оскільки декілька разів приїзлив до села, свідкам відомо, що він не працює, будь-якої допомоги на дитину не надає та участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, ні фізичним ні духовним розвитком не займається. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання дитини, та позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON], оскільки він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини Вирішуючи спір по суті суд застосовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї ( ч.5 ст.150 СК України) Згідно ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п.п.15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Служби у справах дітей Злочівського району Харківської області не заперечує проти позбавлення батьківських прав відповідача. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання дитини, оскільки відповідач знає де живе його дитина після переміщення з району проведення АТО , буває в неї проте жожним чином не цікавиться її розвитком, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей не утримує її матеріально - і як наслідок, необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем згідно квитанції №81225150 від 15.09.2015р. був сплачений судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., а тому ця суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved