Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

08 грудня 2017 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на період навчання. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він навчається на третьому курсі денного відділення Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права з періодом по 30 червня 2018 року. В зв'язку з тим, що Позивач досяг повноліття, а тому стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-489 виданим 01 жовтня 2010 року Попільнянським районним судом, на користь його матері, [PERSON], до досягнення ним повноліття, припинено. Оскільки Позивач навчається, а тому, не має можливості працювати, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. На даний час Позивач перебуває на повному утриманні матері. Позивач зазначає, що Відповідач має можливість сплачувати аліменти на період його навчання. Враховуючи викладене, Позивач просить, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON],аліменти у розмірі одної четвертої частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в зв'язку з тим, що він продовжує навчатися, починаючи з дня пред'явлення позову та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, зазначив, що його матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина, на даний час він працює в ФОП «[PERSON]». Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки Бердичівського коледжу промисловості, економіки та права від 02 листопада 2017 року № 591, [PERSON], є студентом даного коледжу 3- го курсу, групи Ф-316, денного відділення спеціальності фінанси та кредит. Період навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року. Відповідно до довідок виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 13 травня 2017 року № 57, 59, [PERSON], [INFO] разом з [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні. Згідно зі статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини чим порушує вимогу статті 198 Сімейного кодексу України , згідно якої батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно статті 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. На підставі статей 182-183 Сімейного кодексу України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, сімейного та матеріального стану сторін, їх доходів, як частина заробітку чи доходу відповідача по справі але розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, згідно положень статті 182 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги, що Відповідач працює, обмежень до праці за станом здоров'я не має, відсутність у нього на утриманні непрацездатної дружини, батьків, докази протилежного суду Відповідачем не надано, що є його обов'язком в силу статей 12, 13, 81 ЦПК України, як батько повинен брати участь у забезпеченні належного матеріального рівня утримання дитини, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей, визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, з огляду на рівність обов'язку щодо утримання дитини кожним з батьків, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання повнолітньої дитини у розмірі одної шостої частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення 23 років, за винятком періоду канікул, оскільки даний вид утримання аліментів пов'язаний саме із навчанням, а навчання студентів на канікулах припиняється, тому в цей період аліменти стягненню не підлягають. Враховуючи статті 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчання підлягають задоволенню. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (стаття 191 СК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 640 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved