Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

13.11.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] та належна на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 00000001, виданого 13.04.1993р., [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Врадіївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 05.01.2000р. зареєстрованого в реєстрі за № 4, [PERSON] успадкувала після свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] житловий будинок з побутовими та господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . 29.09.2000р. позивач купив у доньки спадкодавці, яка померла [INFO] , [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Вказаний договір укладений був письмово та нотаріально посвідчувався. Незважаючи на ту обставину, що купівля-продаж житлового будинку, проводилась сторонами у законний спосіб, земельна ділянка площею 0,25 га, яка надана для обслуговування вказаного житлового будинку спадкоємицею не переоформлювалась та на даний час на праві власності належить покійному. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яка не бажає переоформлення вказаної земельної ділянки. Тому існує причина яка перешкоджає позивачу у позасудовому порядку узаконити право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте 23.01.2020р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, крім того просить судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте 13.12.2018р. звернулася до суду із заявою, в якій не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11.01.1999р. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії № 00000001, виданого 13.04.1993р. на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради від 28.01.1993р. № 8, [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] , був власником земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку станом на 24.10.2018р. ринкова вартість земельної ділянки становить 35 891 грн. 00 коп. 05.01.2000р. Державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області видано свідоцтво на право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала після свого померлого чоловіка [PERSON] , житловий будинок з побутовими та господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , та який розташований на земельній ділянці фонду селищної ради. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 26.04.2000р. 05.07.2000р. Державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області видано свідоцтво на право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала після своєї померлої матері [PERSON] , житловий будинок з побутовими та господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , та який розташований на земельній ділянці фонду селищної ради. Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.04.1953р. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.06.1987р., [PERSON] та [PERSON] 26.06.1987р. зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини " [PERSON] ". 29.09.2000р. позивач купив у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу укладений письмово та нотаріально посвідчений 29.09.2000р., зареєстрований в реєстрі за номером 1709. Водночас, згідно реєстраційного посвідчення "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" посвідчує, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , в цілому зареєстрований за позивачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Врадіївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 29.09.2000р. реєстр №1709 та записано в реєстрову книгу № 5 стор. 240 за реєстровим №1071 від 09.10.2000р. З огляду на вищевикладене суд вважає, що в реєстраційному посвідчені допущено описку щодо номеру будинку, оскільки інші дані щодо здійснення купівлі-продажу житлового будинку збігаються з даними зазначеними в договорі купівлі-продажу від 29.09.2000р., зареєстрованому в реєстрі за номером 1709. Згідно інформаційної довідки Врадіївської державної нотаріальної контори №1421/01-16 від 21.12.2018р. слідує, що після померлого [INFO] - [PERSON] відкрита спадкова справа № 94/1999 Врадіївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, (Свідоцтво про право на спадщину № 4 від 05.01.2000р.) та померлої [INFO] - [PERSON] відкрита спадкова справа № 319/2000 Врадіївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, (Свідоцтво про право на спадщину №953 від 10.07.2002р.), які знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві миколаївської області. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій спадкових справ № 94/99 та 319/00, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.01.1999р. Після смерті останнього спадщину, яка складалася із житлового будинку з побутовими та господарчими будівлями та спорудами, прийняла його дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.01.2000р., зареєстрованому в реєстрі № 4. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2000р., та після неї спадщину прийняла донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.07.20000р., зареєстрованому в реєстрі № 1220. Свідоцтва на право на спадщину щодо земельної ділянки площею 0,25 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] та належна на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 00000001, виданого 13.04.1993р., [PERSON] , не видавалися. В матеріалах справи відсутні відомості щодо нікчемності чи визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним в порядку визначеному чинним законодавством. Водночас, земельна ділянка площею 0,25 га, яка надана [PERSON] в приватну власність для обслуговування житлового будинку не була предметом договору-купівлі продажу. З огляду на обставини встановленні в судовому засіданні до спірних правовідносин підлягає застосуванню Земельний кодекс України 1990 року в редакції, яка діяла на момент укладення договору-купівлі продажу житлового будинку. Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідно ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 30 ЗК України 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 30 ЗК України 1990 року, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 30 ЗК України 1990 року у поєднанні з нормою ст. 23 ЗК України 1990 року слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Враховуючи той факт, що власник земельної ділянки помер, а спадкоємиця не бажає переоформлювати цю земельну ділянку через відчуження у законний спосіб усієї садиби позивачу по справі, в іншому окрім судового порядку, підтвердити своє право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, позивач не може, а тому його право підлягає захисту в суді. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: approved