Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

26 січня 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті [PERSON], яка померла 06 жовтня 2007 року відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльського району Волинської області. Позивач зазначає, що являється спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON] Спадщину прийняв, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем. Інших спадкоємців немає. Вказує, що оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльського району Волинської області. В судове засідання сторони не зявились. Позивач в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, представник відповідача Головненської селищної ради Волинської області подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що вони проти задоволення позову не заперечують. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виданої виконавчим комітетом Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області від 22 листопада 2017 року за №2252, вбачається, що по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльського району Волинської області постійно проживала і була зареєстрована [PERSON]. Згідно зведеного оціночного акту, домолодіння №11 по вулиці Карла Маркса ([PERSON]) в селищі Головне Любомльського району Волинської області, 1965 року побудови, значиться за [PERSON]. [PERSON] померла 06 жовтня 2007 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №050389. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльського району Волинської області. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт від 01 червня 2007 року, яким все належне їй\~майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на момент смерті, заповіла внуку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], що стверджується копією паспорта серії АЮ №209643. [PERSON] спадщину прийняв в порядку ч.4 ст.1268 ЦК України. Проте постановою приватного нотаріуса від 24.11.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльський район Волинської області останньому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, в тому числі їх оригіналів. Згідно матеріалів спадкової справи №111/2017, інших спадкоємців немає. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З технічного паспорта на обєкт нерухомого майна вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльського району Волинської області були побудовані в 1965, 1980, 1989 та 1990 роках. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Представник відповідача у своїй заяві, поданій до суду, позов визнав, що в силу ст.\~82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла 06 жовтня 2007 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Ф. Литвинюка (колишня назва [PERSON]), 11, в селищі Головне Любомльського району Волинської області. Відповідно положень ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, а саме сплатив судовий збір в розмірі 711,61 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим його позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при поданні позову судового збору в сумі 355,80 грн.

Outcome: approved