Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

1.Позиція позивача. У січні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.12.2006 року, до державної виконавчої служби було направлено виконавчий лист №2-2728-2006 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі 268 гривень щомісячно, до повноліття дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог заявляла, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини та від належного виконання рішення суду, сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, таким чином на час звернення у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2006 року по лютий 2014 року в сумі 23 733 (двадцять три тисячі сімсот тридцять три) 03 копійки. У зв`язку з чим вона зробила розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну виплату аліментів, розмір якої складає 429211 (сорок дев`ять тисяч двісті одинадцять) гривень 43 копійки, яку вона просить стягнути з відповідача, а також просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам яка утворилась за період жовтня 2006 року по лютий 2014 року в сумі 23 733 (двадцять три тисячі сімсот тридцять три) 03 копійки, та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень. 28.01.2020 року позивачем збільшено розмір позовних вимог, згідно до яких позивачка просить: - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , місце постійного проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації та постійного проживання: [ADDRESS] ) заборгованість по сплаті аліментів у сумі 22023,92 грн.; - Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , , місце постійного проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (. [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації та постійного проживання: [ADDRESS] ) неустойку (пеню) за період з жовтня 2006 року по литий 2014 року в розмірі 429211,43 грн. у зв`язку з виниклою багаторічною заборгованістю по сплаті аліментів за рішенням Суду, з вини відповідача, [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , місце постійного проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації та постійного проживання: [ADDRESS] ), компенсацію за несвоєчасно сплачені аліменти з урахуванням індексу інфляції за період з 01 листопада 2006 року по 31 травня 2019 року (включно) у сумі 29988,96 грн.; - Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , місце постійного проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації та постійного проживання: [ADDRESS] ) компенсацію з урахуванням 3% річних на суму несвоєчасно оплачених аліментів за період з 01 листопада 2006 року по 31 травня 2019 року (включно) у сумі 7607,01 грн.; - Всі судові витрати покласти на відповідача [PERSON] , які складаються з судового збору, а також втрачені [PERSON] грошові кошти на отримання правової допомоги адвоката, пов`язаної судовим розглядом цивільної справи, у розмірі 1500,00 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем зазначено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.10.2012 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі твердої грошової суми 1000 гривень. Рішенням Колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.10.2012 року змінено частково в частині стягнення розміру аліментів з 1000 гривень до 500 гривень. Сума заборгованості підтверджується розрахунком проведеним Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області у відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] станом на 23.06.2016 року існує заборгованість по несплаті аліментів у розмірі 22023 гривні 92 копійки. Щодо заявлених вимог, позивач посилається на п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. В судовому засіданні позивачем та представником позивача підтримані позовні вимоги у повному обсязі, з посиланням на непогашення заборгованості відповідачем з нарахованої суми аліментів, відсутності підставі для застосування строків позовної давності заявленої відповідачем, яка до даної категорії позовних вимог не застосовується. 2.Позиція відповідача. Відповідачем позовні вимоги не визнані у повному обсязі та подано клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимоги [PERSON] , та відмови з підстав необґрунтованості заявленого позову вцілому. Згідно до відзиву поданого [PERSON] , зазначена позиція відповідача, а саме: Так, заявлені позивачем вимоги про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 429 211грн. 43коп., є набагато більшою за суму боргу по аліментам, що не узгоджується із ч. 1 ст. 196 СК України, так як зазначені вимоги повинні визначатися у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення але не більше 100 відсотків заборгованості, враховуючи заявлену суму заборгованості позивачем у розмірі 22023грн. 92коп.. Крім того, відповідачем зазначено, що розмір неустойки (гієні) повинен бути зменшений з урахуванням незадовільного стану здоров`я та матеріального становища Відповідача [PERSON] , який потребує постійного медикаментозного лікування у зв`язку із посттравматичним ДОА правого гомілкового суглобу 2 ступеня, з хронічним підвивихом стопи, так як незадовільний стан здоров`я відповідача підтверджений відповідними медичними довідками та документами, які долучені до відзиву. У зв`язку із хворобливим станом здоров`я Відповідач сам потребує додаткових витрат на лікування та забезпечення належних життєвих умов а стягнення неустойки та інших видів стягнення, яке просить Позивачка призведе до погіршення і так непростого стану життя Відповідача. Матеріальне становище [PERSON] підтверджується довідкою про доходи від 13.03.2020р. відповідно до даної довідки Відповідач працює на посаді слюсаря-сантехніка у KM КМР «Транспорт» і отримує, в середньому після всіх відрахувань. 4700-4800грн.. що не може бути достатнім заробітком для забезпечення нормальних життєвих умов, враховуючи необхідність постійного медикаментозного лікування. А тому відповідач просить врахувати вимоги ч. 2 ст. 196 СК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Також відповідачем заявлено вимоги про застосування строку позовної давності, згідно до наступних норм, а саме: -п.1 ч.2 сг.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); -ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; -ч.4 ст. .267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, так як, із заяви про збільшення позовних вимог Позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки за період часу з жовтня 2006 року по лютий 2014 року а заяву було подано до суду у лютому 2020 року, тобто заявлено вимогу з порушенням строку позовної давності для даного виду стягнення, що. на думку Відповідача, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. При цьому початком перебігу строку є жовтень 2006 року, оскільки аліменти нараховуються та підлягають до сплаті щомісячно і Позивачці це було достовірно відомо так як вона особисто звернулася до Заводського відділ) ДВС м. Дніпродзержинська із заявою про примусове виконання та виконавчим листом про стягнення аліментів. неодноразово отримувача довідки, писала заяви в рамках даного виконавчого провадження - а тому достовірно знала про порушення її прав В:дповідачем, з самого початку такого порушення, тобто з жовтня 2006року. Також, на думку відповідача, Позивачкою не було наведено обґрунтування та розрахунок такої неустойки, що є порушенням вимог ст. 196 СК України. Стосовно вимоги Позивачки про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та стягнення 3% річних за період часу з листопада 2006 року по травень 2019 року, відповідач заперечує проти даних вимог, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню так як позивачкою пропущений строк звернення із заявленими вимогами згідно до ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, що узгоджується на думку відповідача із правовою позицією викладеною у постанові ВС від 26.04.2017р. по справі № 3-1522гс16, що є підставою для відмови в заявленій частині позовних вимог. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526. 599. 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На думку відповідача, з врахування заяви про збільшення позовних вимог Позивачем заявлено вимогу про І стягнення інфляційних втрат та стягнення 3% річних за період часу з листопада 2006 року по травень 2019 року, а заяву було подано до суду у лютому 2020 року, тобто заявлено вимогу з порушенням строку позовної давності для даного виду стягнення, що. на думку Відповідача, підставою для відмови у задоволенні такої вимоги відповідно до ч.4 ст.267 ІДК України. При цьому початком перебігу строку с жовтень 2006 року, оскільки аліменти нараховуються і підлягають до сплаті щомісячно і Позивачці це було достовірно відомо так як вона особисто звернулася до Заводського відділу ДВС' м. Дніпродзержинська із заявою про примусове виконання та виконавчим листом про стягнення аліментів, неодноразово отримувала довідки, писала заяви в рамках даного виконавчого провадження - а тому достовірно знала про порушення її прав Відповідачем, з самого початку такого порушення, тобто з жовтня 2006 року. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, то відповідач посилаючись на п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137, п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, вважає їх такими що не підлягають стягненню так як позивачем, в порушення зазначених вище норм права, не було надано жодних доказів надання професійної правничої допомоги та доказів того, що такі витрати були оплачені а тому Відповідач вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. В той же час, відповідач вважає заявити згідно до п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, що його попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи складає 10000 (десять тисяч) гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України докази про такі витрати, разом з усіма необхідними документами будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідачем та його представником адвокатом Редько С.М. заявлено про підтримання відзиву та вимоги про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні із позовом, при збільшення позовних вимог, та врахування відсутності умислу відповідача на ухилення від виконання судового рішення, з врахуванням не виплати на підприємстві за основним місцем роботи заробітної плати відповідачеві за період виникнення заборгованості, та стану здоров`я відповідача, який сам потребує допомоги та лікування. 3.Позиція 3-ої особи Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. До провадження долучені копії з виконавчого провадження та клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності. 4.Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи, заяви та клопотання сторін. 15.01.2016 року [PERSON] подано позовну заяву до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 1-2). 19.01.2016 року позовну заяву, з підстав недотримання вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України (в редакції на час звернення із позовом), залишено без руху (т. 1 а.с. 15). 15.02.2016 року представником позивача на виконання ухвали від 19.01.2016 року подано матеріали позовної заяви (т. 1 а.с. 17). 16.02.2016 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області прийнято позов [PERSON] до провадження (т. 1 а.с. 23). 26.07.2016 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 44), за клопотанням сторони позивача витребувані докази з місця роботи відповідача. 26.07.2016 року отримано докази витребувані за ухвалою від 26.07.2016 року (т. 1 а.с. 38-41). 07.09.2016 року з Заводського ВДВС м. Дніпродзержинська ГТУЮ у Дніпропетровської області представником подано заяву про проведення розгляду справи за їх відсутністю та залучено витяги з виконавчого провадження (т. 1 а.с. 62-68). 07.09.2016 року ухвалено заочне судове рішення по справі (т. 1 а.с. 69-70). 17.11.2016 року ухвалою внесені виправлення в заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в частині допущених описок (т. 1 а.с. 74). 11.10.2017 року [PERSON] подано заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу (т. 1 а.с. 76). 20.10.2017 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 87-91), заява [PERSON] задоволена, поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа за рішенням від 07.09.2016 року. 01.06.2018 року від Заводського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 108), надійшло клопотання про оголошення у розшук боржника [PERSON] .. 05.06.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 130), подання Заводського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області задоволено, [PERSON] як боржника, оголошено у розшук. 08.10.2019 року представник [PERSON] , діючий за довіреністю [PERSON] подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи (т. 1 а.с. 132-133). 29.10.2019 року від представника [PERSON] , діючого за довіреністю [PERSON] подана заява поновлення строку на звернення із заявою про скасування заочного рішення від 07.09.2016 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, його скасування та призначення справи на новий розгляд (т. 1 а.с. 137-139). 04.11.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області поновлено [PERSON] строк на звернення із заявою щодо скасування заочного рішення та призначено заяву до розгляду в судове засідання (т. 1 а.с. 159). 26.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 193), заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.09.2016 року скасовано та призначено справу до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження. 21.01.2020 року від 3-ої особи Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подано клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності із поданням завіреної копії виконавчого провадження (т. 1 а.с. 212-215). 28.01.2020 року позивачем заявлено про збільшення позовних вимог, із долученням розрахунку (т. 1 а.с. 217-231). 17.02.2020 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування до заяви позивача від 28.01.2020 року про збільшення позовних вимог, ст.ст. 185 ЦПК України, із залишенням їх без руху (т.1 а.с. 235). 03.04.2020 року від представника відповідача [PERSON] подано повідомлення про припинення повноважень, як представника відповідача [PERSON] (т. 2 а.с. 1). 07.04.2020 року адвокат Редько С.М. як представник відповідача [PERSON] ознайомлений із матеріалами справи (т. 2 а.с. 4). 07.04.2020 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Редько С.М. подано відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог (т. 2 а.с. 7-11). 07.04.2020 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Редько С.М. подана заява про застосування строку позовної давності (т. 2 а.с.. 12). 07.04.2020 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Редько С.М. подано докази на підтвердження позиції відповідача (т. 2 а.с. 13-25). 5.Норми права застосовані судом. Ст. 12 Сімейного Кодексу України, - Строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. Ст. 20 Сімейного Кодексу України, - 1. До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. 2. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ч. 2 ст. 179 Сімейного Кодексу України, - Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Ч. 1 ст. 180 Сімейного Кодексу України - Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України - За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ст. 194 Сімейного Кодексу України, - 3. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. 4. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Ст. 196 Сімейного Кодексу України, - 1.У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". 2. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 3. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. 4. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Ч. 1 ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Стаття 15 Цивільного Кодексу України. Право на захист цивільних прав та інтересів 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 Цивільного Кодексу України. Захист цивільних прав та інтересів судом. 1.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 625 Цивільного Кодексу України. 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 6. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.12.2006 року за позовом [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 268 гривень, щомісячно, та не сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 268 гривень, щомісячно, до повноліття дітей, та видано виконавчий лист № 2-2728-2006 від 14.12.2006 року (т. 1 а.с. 13). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.10.2012 року (справа № 415/4484/12, № провадження 2/415/3020/12), за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа- [PERSON] - про стягнення аліментів на доньку, яка продовжує навчання, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на час навчання до 11 травня 2014 р. , щомісяця з 30 травня 2012 р. до 11 травня 2014 у розмірі 1000 грв. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Рішенням Апеляційного Суду Дніпропетровської області від 19.12.2012 року, за наслідком розгляду апеляційної скарги [PERSON] , Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.10.2012 року змінено, в частині визначення розміру стягнутих аліментів, з розміру 1000 гривень до 500 гривень (т. 1 а.с. 22). Постановою державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Барна О.О. від 23.06.2016 року виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 2-2728 від 14.12.2006 року закрито (т. 1 а.с. 65). Згідно до розрахунку суми заборгованості на час закриття виконавчого провадження, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 22023 гривні 92 копійки, яка виникла за період з 2006 року по 2014 рік (т. 1 а.с. 65, т. 1 а.с. 144). За період з 2013 року підтверджено офіційне працевлаштування відповідача [PERSON] на КП КМР «Трамвай» та проведення стягнення суми аліментів з нарахованої та виплаченої заробітної плати за вказаний період на загальну суму 8112 гривень 08 копійок (т. 1 а.с. 147). Відповідач [PERSON] підтвердив факти захворювання та проходження медичного лікування, а саме: -наявність інвалідності, група ІІІ, з 07.05.2007 року (т.1 а.с. 148); -факт травмування в період серпня 2006 року, та проходження лікування (т. 1 а.с. 149); -факт лікування в період квітня 2009 року, з підстав отриманої травми у 2006 році (т. 1 а.с. 150); -витрати на придбання ліків та медичних препаратів (т. 1 а.с. 151- 158). 7.Мотиви прийнято рішення та висновки суду. Враховуючи вимоги ст.ст. 179, 180, 181 СК України, Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.12.2006 року, відповідач [PERSON] зобов`язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 268 гривень, щомісячно, та не сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 268 гривень, щомісячно, до повноліття дітей, тобто по 2014 рік. Як встановлено судом, з боку відповідача зазначене судове рішення від 14.12.2006 року, не оскаржувалося, заяв про зміну порядку та розміру стягнутих аліментів з боку [PERSON] не заявлялося, про наявність зазначеного судового рішення, відповідач був обізнаний. Згідно до постанови державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Барна О.О. від 23.06.2016 року виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 2-2728 від 14.12.2006 року закрито (т. 1 а.с.13, 65), та згідно до розрахунку суми заборгованості її розмір на час закриття складав 22023 гривні 92 копійки, яка виникла за період з 2006 року по 2014 рік (т. 1 а.с. 65, т. 1 а.с. 144), яка на час розгляду справи судом не зменшилася. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи медичні документи заявлені відповідачем, наявність ІІІ групи інвалідності, що не позбавляє працездатності відповідача, не надає підстав для звільнення його від сплати заявленої заборгованості, внаслідок не підтвердження тяжкості хвороби, та не можливості отримання доходу, з врахуванням розміру аліментів що підлягало до стягненню, в розмірі 268 гривень на місяць на одну дитини, та загальною сумою 536 гривень на двох дітей. Доказів які б спростували право дітей на утримання в зазначений період, або покращення їх матеріального забезпечення, покращення матеріального стану позивача - матері дітей яка з врахуванням наявності факту несплати аліментних зобов`язань з боку відповідача, повинна була самостійно вживати заходи для належного забезпечення спільних дітей, суду не надано та не підтверджено, а тому підстав для застосування ст. 197 СК України не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. А тому заявлені вимоги щодо стягнення розміру заборгованості зі сплати аліментів, які виникли на час закриття виконавчого провадження у розмірі 22023 гривні 92 копійки, яка виникла за період з 2006 року по 2014 рік (т. 1 а.с. 65, т. 1 а.с. 144), є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені, суд виходить з наступного. Судом враховується правова позиція викладена Великою Палатою ВС від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, згідно до якої розглянувши касаційну скаргу сторони одержувача аліментів перекреслила усталені правові позиції Верховного Суду України у справах від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16 та відправивши справу на новий розгляд сформулювала новий підхід до нарахування пені на заборгованість по сплаті аліментів. Так Велика Палата ВС підкреслює, що пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується за кожен день прострочення, а у ст. 196 СК України не встановлено жодних обмежень періоду нарахування такої пені. Наведені розрахунки позивачем щодо розміру пені за період з жовтня 2006 року по литий 2014 року у зв`язку з виниклою багаторічною заборгованістю по сплаті аліментів за рішенням Суду, з вини відповідача, [PERSON] , заявлені у розмірі 429211,43 грн (т. 1 а.с. 3-5). Підставами для нарахування пені, в розумінні ст. 196 СК України, є винна поведінка боржника, умисне ухилення від сплати аліментів. Так в ході судового розгляду з боку позивача не підтверджено наявність у боржника іншого доходу, ніж підтвердженого самим відповідачем, та не спростовано фінансування підприємства на якому відповідач у спірний період працював, мав затримку з виплати заробітної плати, не мав іншого доходу, а в період з 2006 року зазнав травмування, та певний період не мав можливості працювати, що підтверджено медичними документами зазначеними вище. Враховуючи не наведення вини у діях (бездіяльності) відповідача - боржника [PERSON] , як підставу для його відповідальності з підстав ст. 196 СК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог в цій частині, а тому відсутність підстав для їх задоволення. Щодо позовних вимог в частині нарахування компенсації за несвоєчасно сплачені аліменти, як індексу інфляції за період з 01 листопада 2006 року по 31 травня 2019 року (включно) у сумі 29988,96 грн., підтверджену розрахунком (т. 1 а.с. 221-225), та 3% річних на суму несвоєчасно оплачених аліментів за період з 01 листопада 2006 року по 31 травня 2019 року (включно) у сумі 7607,01 грн., суд виходить з наступного. Так, згідно до ч. 2 ст. 20 СК України. ч. 1 ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Та, згідно до ч. 1 ст. 20 СК України, до аліментних зобов`язань, та похідних від них того, позовна давність не застосовується. А тому заявлена позиція відповідачем про застосування строку позовної давності не знайшла свого підтвердження, та не підлягає застосуванню, крім того з врахуванням як наведених вище підстав так і з врахуванням дати звернення із заявленими вимогами 15.01.2016 року, та правом позивача збільшувати та зменшувати заявлені позовні вимоги. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач має право на сплату боржником - [PERSON] суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Визначаючи розмір сум - індексу інфляції та трьох процентів річних, суд враховує наведені розрахунки позивачем (т.1 а.с. 221-230), які не спростовані відповідачем та підтверджені, а тому приймаються судом, з врахуванням періоду нарахування індексу інфляції за період з листопада 2006 року по червень 2019 року на загальну суму 29988 гривень96 копійок; та 3-х % річних від суми заборгованості за період з листопада 2006 року по червень 2019 року, у розмірі 7607 гривень 01 копійки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 8.Судові витрати. Так, згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 2 ст. 133 ЦПК України, що д о витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь сплачену суму судового збору, а також втрачені [PERSON] грошові кошти на отримання правової допомоги адвоката, пов`язаної судовим розглядом цивільної справи, у розмірі 1500,00 грн.. Згідно до матеріалів цивільної справи позивачем підтверджено факт звернення до адвоката Лисенко В.М. для отримання правової допомоги договором № 64-Ц від 29.11.2015 року (т. 1 а.с. 8), та понесеними витратами за отримання правової допомоги у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень (т. 1 а.с. 11), а тому заявлені вимоги є таким що узгоджуються із приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України, і підлягають задоволенню. Щодо судового збору, то враховуючи що позивач є особою звільненою від сплати судового збору з підстав заявлення вимоги з аліментних зобов`язань, то такі витрати підлягають відшкодування з відповідача на користь держави, з врахуванням приписів ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно до якої судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі, та приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial