Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] , [PERSON] , про скасування запису про накладення заборони та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження у вигляді арешту всього майна. На обґрунтування вимог зазначив, що при зверненні до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Михайлівської селищної ради для проведення реєстрації речового права, права оренди земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з реєстраційним номером 2323355100:56:004:0002, отримав рішення про відмову від 09 липня 2018 року за № 41958143 у зв`язку з наявним обтяженням речових прав на нерухоме майно. Обтяження на нерухоме майно накладено постановою державного виконавця Михайлівського РУЮ8699/07 від 20.11.2003 року на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 вересня 2003 року, яким з позивача було стягнуто матеріальну та моральну шкоду. Позивач зазначає, що сплатив суму за рішенням суду 24.12.2004 року повністю, після чого виконавче провадження було закрито, але накладений арешт не знято. На звернення [PERSON] до Михайлівського РВ ДВС з заявою від 12.07.2018 року про зняття арешту з нерухомого та рухомого майна, позивача було повідомлено, що виконавчого провадження на даний час не має, в реєстрі дійсно перебуває обтяження під № 2143511 та № 2143522, зареєстровані 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. Однак, так як під час моніторингу Спеціального Розділу автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про зареєстровані відносно позивача виконавчі провадження відсутні, зняти арешт виконавчою службою неможливо. Згідно листа приватного нотаріуса Ворожбянової Л.М. від 30.08.2018 року, документи, на підставі яких було зареєстровано арешти за № 2143511 та № 2143522 згідно постанови № 8699/07 Михайлівського РВ ДВС від 20.11.2003 року, знищено шляхом спалення у зв`язку з закінчення строку зберігання документів. На підставі викладеного [PERSON] просить суд зняти арешт, так як вирішити зазначене питання в позасудовому порядку неможливо через відсутність у приватного нотаріуса та в органах державної виконавчої служби матеріалів відповідного провадження, у якому здійснено накладення арешту. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, та просили його задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідно до рішення Яготинського районного суду з нього на користь [PERSON] стягнуто суму матеріальної шкоди за ушкодження автомобіля в сумі 24340 грн, після сплати якої йому повинно бути передано автомобіль, суму на сьогоднішній день ним не погашено, оскільки даний автомобіль [PERSON] продано, про що йому було повідомлено державним виконавцем при здійснені виконавчого провадження. Представник відповідача Михайлівського районного відділу Державної виконавчої\~служби Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро)\~в судове\~засідання не\~з`явився, причини неявки суду не повідомлені. Третя особа, Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності Михайлівської селищної ради. Просили прийняти рішення на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явилися, причини неявки суду не повідомлені. Дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення сторони позивача, суд приходить до наступних висновків. Згідно\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Судом встановлено, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09 липня 2018 року державним реєстратором відмовлено у державній реєстрації речового права, право оренди земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , за [PERSON] (а.с. 5). Згідно повідомлення Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, під час моніторингу Державного реєстру обтяжень рухомого майна було встановлено, що зареєстровані діючі обтяження у зазначеному реєстрі відносно [PERSON] , відсутні. Під час моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що у зазначеному реєстрі дійсно перебуває обтяження під реєстраційним номером 2143511, який було зареєстровано 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. на підставі постанови № 8699/07 від 20.11.2003 року про арешт майна. Під час моніторингу Спеціального розділу автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що відомості про зареєстровані виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні, тому встановити підстави для зняття арешту з нерухомого майна й зняти арешт, неможливо (а.с. 6). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М. від 30 серпня 2018 року, документи, на підставі яких було зареєстровано арешти №№ 2143511, 2143522 згідно постанови №8699/07 Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Запорізької області від 20 листопада 2003 року, знищено шляхом спалення у зв`язку із закінченням строку зберігання документів (а.с. 7). Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.08.2018 року, 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. зареєстровано арешт за № 2143511 на підставі постанови 8699/07 від 20.11.2003 року, об`єкт обтяження: все майно, жиле, за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] (а.с. 8). Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.08.2018 року, 01.07.2005 року приватним нотаріусом Ворожбяновою Л.М. зареєстровано арешт за № 2143522 на підставі постанови 8699/07 від 20.11.2003 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії виписки з рішення Яготинського районного суду Київської області від 29 вересня 2003 року за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, суд вирішив: стчгнути з [PERSON] на користь [PERSON] 628 грн. 41 коп. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди; на користь [PERSON] 25299 грн. 11 коп. матеріальної шкоди та 1500 грн. моральної шкоди; на користь [PERSON] 586 грн. 17 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди; провадження по справі за позовом [PERSON] та [PERSON] , про стягнення вартості пошкодженого в результаті ДТП одягу закрити у зв`язку з відмовою позивачів від позову; стчягнути з [PERSON] на користь держави 310 грн 13 коп. державного мита; після відшкодування в повній сумі матеріальної шкоди за ушкодження автомобіля в сумі 24340 грн. автомобіль «Опель Вектра» державний номер [NUMBER] належний [PERSON] передати у власність [PERSON] (а.с.38). Відповідно до копій постанов Михайлівського ВДВС Михайлівського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження № 43/09 від 30.04.2004 року за виконавчим листом [PERSON] сплачено борг в розмірі 2618 грн 41 коп. на користь [PERSON] (а.с.31); № 606 від 10.11.2003 року стягнуто на користь держави 310 грн. 13 коп. (а.с.37). Відповідно до ч.1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно дост.41Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ст. 1 Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1,ч.2ст.\~319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 5\~ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. П. 5 ч. 2\~ст.\~27\~Закону України\~"Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень"\~визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до\~статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Однак, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що ст.\~129-1\~Конституції України\~передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.\~Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»). Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться\~до участі державних органів у виконавчому провадженні. З огляду на наявність судового рішення, за яким на користь третьої особи з позивача було стягнуто суму матеріальної шкоди в розмірі 25299, 11 грн. та моральної шкоди 1500 грн., обов`язковість виконання даного рішення, а також, пояснення позивача, надані у судовому засіданні, а саме те, що рішення суду, за яким мало проводитись стягнення, ним не виконувалось в частині стягнення матеріальної шкоди за ушкодження автомобіля, відсутність доказів на будь яке врегулювання даного питання, \~враховуючи відсутність інформації про вчинення будь-яких дій зі сторони державної виконавчої служби щодо виконання рішення суду, а саме: виділ в натурі частки та реалізації арештованого майна (тобто невиконання рішення суду, органом на який законом покладено відповідні обов`язки та повноваження) та повернення виконавчого листа у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо було звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними,\~натомість судом отримано копію акту опису і арешту майна, належного [PERSON] від 19.04.2004 року (а.с.21-22) про наявність Ѕ частини домоволодіння по [ADDRESS] , вартістю 13000 грн., суд, за таких обставин, не вбачає підстав для зняття арешту з майна, та вважає, що задоволення позову, у даному випадку, дозволить позивачу уникнути відповідальності, що за своїм змістом буде дискредитувати судові рішення. Наголошення представника позивача на пропуски строку пред`явлення стягувачем виконавчого листа, як на одну з підстав для задоволення позову про зняття арешту, не є спроможним, оскільки статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження» ( у редакції, що діяла на момент виконання судового рішення про стягнення), а також ст. 1222 ЗУ «Про виконавче провадження» у чинній редакції, передбачено строки звернення з виконавчим листом, а також право стягувача звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку. Крім того ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Таким чином, стягувач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому посилання позивача на те, що стягувач втратив право пред`явлення виконавчого документа до виконання є безпідставними. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає, що ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст. 129 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

Outcome: approved