Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

29 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача Держави України в особі Прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, відповідно до якої просила: зобов`язати Прокуратуру Харківської області та ГУ НП в Харківській області принести офіційні вибачення за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] шляхом розміщення відповідних оголошень в розділі новини на офіційних сайтах відповідачів; стягнути на користь [PERSON] з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку ДКСУ у якості відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності суму у розмірі 1 188 856,76 грн.; стягнути на користь [PERSON] з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку ДКСУ понесені судові витрати у розмірі 22 008,72 грн. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 04 квітня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 420162210800000116 було внесено кримінальне провадження з подальшою кваліфікацією за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, а 07 липня 2016 року [PERSON] було повідомлено про підозру за вказаним кримінальним провадженням за ч. 2 ст. 185 КК України. 30 серпня 2018 року Київським районним судом міста Харкова по справі № 640/11799/16-к відносно [PERSON] за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України було винесено вирок, яким вона була повністю виправдана та у задоволені цивільного позову на загальну суму 1 188 856 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 76 копійок було повністю відмовлено. 04 квітня 2019 року Харківським апеляційним судом вирок Київського районного суду міста Харкова від 30 серпня 2018 року відносно [PERSON] було залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого залишені без задоволення. Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року по даній справі касаційна скарга представника потерпілого була повернута особі, яка її подала. Таким чином, виправдувальний вирок суду першої інстанції відносно [PERSON] за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України пройшов три інстанції та залишився у силі. Позивач вважає, що незаконними діями органів досудового розслідування, у наслідок незаконного пред`явлення повідомлення про підозру та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності їй було завдано моральну шкоду. Так, позивач вказує на те, що Актом від 05 лютого 2016 року ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД «Про результати проведення ревізії фінансово-господарської діяльності складу оптової торгівлі ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД за адресою: [ADDRESS] , за період часу з 01 січня 2015 року по 05 лютого 2016 року» було встановлено розкрадань майна ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД на загальну суму 1 188 856 гривень 76 копійок. Першим пунктом висновків вказаного вище Акту було встановлено наявність порушень ведення складського обліку громадянами [PERSON] та [PERSON] та здійснення розкрадання матеріальних цінностей належних ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД на загальну суму 1 188 856 гривень 76 копійок. Тобто, позивача було обвинувачено у крадіжці матеріальних цінностей на загальну суму 1 188 856 гривень 76 копійок. Після цього її життя сильно змінилося та в подальшому вона понесла моральні страждання у наслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності. На роботі всі співробітники відразу стали вважати [PERSON] винною у крадіжці, тому їй довелося звільнитися. У неї була страшна депресія, вона не виходила з дому, тому що живе на с. Жуковського у м. Харкові, де і знаходиться ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД і їй було соромно виходити на вулицю, оскільки здавалося, що всі навколо вважають її злодійкою і зневажають. Вказує, що два тижні через безсилля вона не могла вставати з ліжка, але тому що у неї були на утримані двоє дітей - малолітній [PERSON] , [INFO] , та, на той момент, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та старенький, хворий батько [PERSON] , [INFO] , з якими позивач разом проживала, [PERSON] почала шукати роботу по Інтернету. На час пошуків роботи позивачу важко було перебувати вдома і через брак грошей і пояснень старенькому, хворому батьку і дітям, чому мама різко залишилася без роботи і тепер шукає нову, адже вона на колишній роботі пропрацювала сім з половиною років і звільнятися не збиралася. Через деякий час [PERSON] пройшла співбесіду і її взяли на випробувальний термін, у період якого головний бухгалтер на новій роботі дізналася про те, що на попередній роботі [PERSON] звинувачували в крадіжці на загальну суму 1 188 856 гривень 76 копійок, позивачу довелось про все розповісти на новій роботі, там їй повірили и все ж таки [PERSON] успішно пройшла випробувальний термін і її залишили працювати на посаді бухгалтера. Потім [PERSON] на мобільний телефон зателефонував слідчий районного відділу поліції, представився і сказав, що директор ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД [PERSON] подав заяву в прокуратуру про порушення проти неї кримінальної справи, звинувачуючи її в недостачі на ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД в 2015 році на загальну суму 1 188 856 гривень 76 копійок, а прокуратура передала їм цю справу для розслідування і викликав [PERSON] на допит. Їй було дуже страшно і знову соромно перед новими співробітниками. [PERSON] , почали викликати на допити, вона постійно відпрошувалась з роботи, ходила на всі допити, побоюючись, що може вийти з будівлі у кайданках та її забере конвой. [PERSON] було дуже тяжко, вона постійно плакала, вдома була дуже напружена обстановка, і у батька позивача стався серцевий напад, який обернувся, спочатку двома клінічними смертями, але лікарі повернули його до життя, а потім, - реанімація і дороговартісна операція на серці, йому довелося вставити кардіостимулятор в серці, тому що воно самостійно у нього більше не працювало. Як наслідок, після такої складної операції, у нього почалось повне нетримання сечі та стала відмовляти пам`ять, почав потихеньку сходити з розуму та [INFO] помер. [PERSON] стало складно спілкуватися зі своїми дітьми, особливо зі старшим сином, який не розумів, як так що його маму звинувачують в крадіжці і можуть посадити до в`язниці на п`ять років. Суди тривали близько трьох років. Весь цей час [PERSON] кожен раз була присутня на засіданнях в якості обвинуваченої. Позивач з адвокатом змогли довести непричетність [PERSON] , серед іншого, через її відсутність в місті під час відпустки, хоча сторона звинувачення надала завідомо неправдивий наказ про відкликання [PERSON] з відпустки без її підпису і неправдивий табель обліку робочого часу, в якому було зазначено, що позивач перебувала під час відпустки на роботі, але стороною захисту було надано довідку з бази відпочинку «Соїча» про те, що [PERSON] перебувала під час відпустки на базі за межами міста Харкова разом зі своїм молодшим сином і свекрухою. [PERSON] було виправдано, проте у старшого сина залишився поганий слід в душі від роботи правоохоронних органів, як вони можуть звинувачувати невинних людей, на думку позивача, на підставі цих подій, які тривали майже три роки, сильно прогресувала хвороба у її батька, яка призвела до смерті, а на селищі, де живе позивач із родиною, про той факт, що її звинуватили в недостачі на ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД розповіли всім, а про те, що виправдали - нікому. Всі люди, що живуть у селищі так і вважають її злодійкою і не вітаються, а коли бачать, то відвертаються. Її постійно переслідувала сума 1 188 856 гривень 76 копійок, у якій її обвинувачували, тому для неї ця сума стала нібито страшним сном, вона відклалась у її голові назавжди і вона впевнена, що ніколи її не забуде. У зв`язку з цим, вважає, що саме таку суму їй повинна сплатити Держава Україна у якості компенсації моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, вважає, що справедливо буде зобов`язати судом органи досудового розслідування принести їй офіційні вибачення за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки грошова компенсація не зможе у повній мірі відшкодувати понесені моральні страждання. Під слідством і судом [PERSON] фактично перебувала з 07 липня 2016 року по 07 серпня 2019 року, що становить загалом 36 місяців і 1 день, постійно перебувала у нервовому стані, поки Верховний Суд не поставив остаточну крапку у справі. З метою встановлення наявності чи відсутності моральної шкоди, в наслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , а також визначення можливого розміру моральної шкоди, 22 травня 2020 року адвокат Осінський Р.Й. направив адвокатський запит № 18/20 експерту психологу [PERSON] до м. Києва з поставленням наступних запитань: 1. Чи спричинені [PERSON] , [INFO] , моральні страждання внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності? 2. Якщо внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] дійсно спричинені моральні страждання, то як можна визначити грошовий еквівалент цих страждань? Одночасно 22 травня 2020 року [PERSON] разом зі своїм чоловіком, на власному автомобілі (у зв`язку з оголошеним по всій території України карантином інший транспорт між областями не курсував), та адвокатом Осінським Р.Й. направились для отримання висновку експерта психолога до м. Києва, де позивачем за проведення експертного дослідження було офіційно сплачено експерту психологу 20 000 гривень. 22 червня 2020 року був складений Висновок експерта психолога відповідно до висновків якого: 1. Внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , [INFO] , їй дійсно спричинені моральні страждання. 2. Грошовий еквівалент страждань, спричинених [PERSON] внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, можна визначити в розмірі 1 188 856 гривень 76 копійок. Крім того, у Висновку експерта психолога від 22 червня 2020 року було вказано наступне: «…З огляду на вказану позицію стосовно особистісного значення отриманих обстежуваною [PERSON] психотравм та бажаного способу відновлення морально-психологічного благополуччя можна вважати достатньо обґрунтованою компенсацію спричинених їй моральних страждань у вказаний спосіб - шляхом офіційних вибачень представників правоохоронних органів та виплати грошової компенсації у розмірі 1 188 856 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 76 копійок… … Відповідно до своїх індивідуальних властивостей обстежувана [PERSON] здатна сформулювати спосіб компенсації спричинених моральних страждань шляхом офіційних вибачень представників правоохоронних органів та виплати грошової компенсації в розмірі суми висунутих звинувачень 1 188 856 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 76 копійок…». У зв`язку з незаконним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності експертом психологом у Висновку встановлені наступні стрес фактори: 1. Стрес внаслідок звинувачення у великій кількості епізодів крадіжок (38 епізодів за версією органу досудового розслідування). 2. Стрес внаслідок звинувачення у спричиненні величезних збитків на суму 1 188 856 гривень 76 копійок. 3. Негативні переживання, що внаслідок судів не могла приділяти уваги чоловікові і дітям. 4. Негативні переживання, що внаслідок судів не могла належно приділяти увагу батькові, який потребував догляду, та який не пережив цих подій. 5. Негативні переживання через втрату поваги і професійної репутації на роботі, де всі співробітники вважали крадійкою. 6. Негативні переживання внаслідок вимушеного пошуку нової роботи, вимушені виправдання від звинувачень на попередньому місці роботи. 7. Стрес від того, що прокурор просив дати п`ять років тюрми, хоча ніяких злочинів не вчиняла. 8. Тривалі негативні переживання протягом усього терміну судового розгляду справи. 9. Знаходження в постійному напружені, що спричиняло до емоційних зривів, нападів депресії, істерик, плачу, постійний страх тюрми. 10. Негативні переживання через зраду колишніх друзів і співробітників, неможливість довести свою невинуватість і відновити повагу до себе. 11. Негативні переживання внаслідок погіршення рівня достатку, постійних витрат на свій захист, а не на потреби членів сім`ї. У зв`язку з викладеним, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути на її користь 1 188 856 гривень 76 копійок у якості компенсації моральної шкоди; зобов`язати Прокуратуру Харківської області та ГУ НП в Харківській області принести офіційні вибачення за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки грошова компенсація не зможе у повній мірі відшкодувати моральні страждання та три роки життя, які тепер ніхто не поверне. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 11.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. 23.09.2020 представником позивача [PERSON] - адвокатом Осінським Р.Й. подано до канцелярії суду клопотання про заміну неналежного відповідача - Прокуратуру Харківської області на належного - Харківську обласну прокуратуру, у зв`язку зі зміною назви юридичної особи. До вказаного клопотання додано уточнену позовну заяву в частині найменування відповідача. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 11.08.2020 представник відповідача Державної канзачейської служби України отримав 25.09.2021. Харківська обласна прокуратура та ГУ НП в Харківській області копію ухвали про відкриття провадження у справі від 11.08.2020 отримали 24.09.2021. 08.10.2020 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом провідного спеціаліста Відділу правового забезпечення ГУНП в Харківській області С.О.Синюшко, відповідно до якого представник відповідача просить позов [PERSON] залишити без задоволення з наступних підстав. Відповідач ГУНП в Харківській області заперечує проти позову та у своєму відзиві вказує, що визначальною ознакою правових підстав відшкодування моральної шкоди є саме незаконність дій посадових осіб. Досудове розслідування було розпочате внаслідок ознак злочину у діях позивачки, при цьому наявність чи відсутність складу злочину могло бути встановлено лише у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, а наявність або відсутність вини у його вчиненні - під час судового розгляду. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру. Таким чином, особа не може порушити питання про компенсацію, якщо їй не була завдана моральна шкода. Так, відповідно до частин 5 та 6 ст. 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» моральна шкода відшкодовується тільки коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вказує, що пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, в п. 9 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Фактично позивачка перебувала під слідством та судом в період з 11.07.2016 (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) до 04.04.2019 (ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції), тобто 32 місяці і 24 дні. Законодавством передбачено, що компенсація моральної шкоди здійснюється з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, тому вимоги позивачки про стягнення на її користь 1188856,76 грн. в якості компенсації моральної шкоди, у зв`язку з тим, що остання перебувала під слідством та судом - не підлягають задоволенню. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом (ч. 3 ст.13 Закону). Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов`язковим виконанням наведеної норми права. Позивачкою не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на її користь моральної шкоди у сумі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди. Саме на позивачку покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачка обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду виключно словами, що містяться в позовній заяві, не надавши належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та, відповідно, розмір її компенсації. З приводу доданого до позовної заяви висновку, підписаного фізичною особою - підприємцем [PERSON] вважає за необхідне звернути увагу суду на наступне. Відповідно до частини першої статті 72 Цивільного процесуального кодексу України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти. які не є працівниками цих установ, за умови. що вони мають відповідну вищу освіту. освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Як вбачається з доданого до позовної заяви висновку від 22 червня 2020 року психологічне дослідження проведено не судовим експертом, а фізичною особою-підприємцемом [PERSON] , який не є працівником державної спеціалізованої установи, не пройшов відповідної підготовки в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, не атестований та не отримав кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу». Суд має критично поставитись до висновку від 22 червня 2020 року ще й з огляду на те, що визначена в ньому сума компенсації моральної шкоди не містить жодних розрахунків та точно дорівнює розміру майнової шкоди (1188856,76 гривень), у заподіянні якої ТОВ фірмі «Хазар» ЛТД звинувачувалась позивачка у кримінальному провадженні №42016221080000116. Також вказує, що матеріали справи не містять жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що придбання пального та продуктів харчування на суму 2008,00 гривень пов`язане саме з досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12015220010000297. Стосовно необґрунтованості вимоги зобов`язати Прокуратуру Харківської області та Головне управління Національної поліції в Харківській області принести офіційні вибачення за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, шляхом розміщення відповідних оголошень в розділі новин на офіційних сайтах, звертає увагу суду на наступне. При порушенні прав та інтересів фізичних осіб одним з актуальних питань є вибір ефективних способів захисту. Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів при зверненні до суду за захистом. Цей перелік не є вичерпним, тому суд може застосувати й інші способи, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, коли ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суд не вправі зобов`язувати відповідачів вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб захисту не передбачений у ЦК України. 13.10.2020 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника Державної казначейської служби України С.В. Грошева, відповідно до якого просить відмовити [PERSON] в позовних вимогах в повному обсязі з наступних підстав. Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди вказує, з посиланням на ст..ст.1166, 1173, 1174 ЦК України, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди. причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності або незаконності дій відповідачів, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. Вважає, що позивачем у порушення вимог статті 81. 83 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральних, фізичних та душевних страждань. А також, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана шкоди та вини останнього в її заподіянні. По даній категорії справ позивачу необхідно довести всі складові елементи цивільного правопорушення, а саме: наявність моральної шкоди, протиправної поведінки, а також причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Також, наявність моральної шкоди позивачу необхідно доводити, зазначаючи в позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обгрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції тощо. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт, провадиться в порядку, встановленому законом. Тому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Також, слід взяти до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не лише у формі грошової компенсації, а й у іншій формі. Встановлення факту порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Недбала проти Польщі» від 04 липня 2000 року, «Джабарі проти Туреччини» від 11 липня 2000 року, «Єрошкіна проти України» від 18 червня 2009 року, «Антоненко та інші проти України» від 20.02.2020 року). Враховуючи вищезазначене, а також те що, позивачем у порушення вимог статті 81, 83 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральних, фізичних та душевних страждань, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана шкоди та вини останнього в її заподіянні, а також, доказів на підтвердження того, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір 1188856,76 грн. представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 03.11.2020 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача Харківської обласної прокуратури К.М.Крупської. Так, представник вказує на те, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, 07.07.2016 слідчим СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області за погодженням із прокурором Харківської місцевої прокуратури №2 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, яке вручене [PERSON] 11.07.2016. Запобіжний захід підозрюваній [PERSON] не обирався. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.08.2018 [PERSON] за ч. 2, 3 ст. 185 КК України визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення останньою зазначених кримінальних правопорушень. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.04.2019 апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін. Таким чином, позивачка перебувала під слідством та судом з 11.07.2016 по 04.04.2019. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. З посиланням на ст..ст.1167, 1176, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» представник вказує визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачка посилається на суму цивільного позову у кримінальному провадженні, у задоволенні якого відмовлено. Разом із цим, згідно правової позиції, що викладена у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015 у справі №6-10388св15, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що діють на час розгляду справи у разі доведеності втрат немайнового характеру. З приводу відшкодування судових витрат у розмірі 22008,72 грн. зазначила наступне. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»), за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України, як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв, адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. Надання адвокатом позивачу адвокатських послуг підтверджується лише договором та ордером, проте, у самому тексті договорів відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та порядку оплати такої професійної правової допомоги. З приводу позовних вимог щодо зобов`язання відповідачів принести офіційні вибачення, зазначає, що такий захід безпосередньо не передбачено в національному законодавстві. Отже, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність, винесення незаконних рішень або вчинення посадовими особами прокуратури Харківської області незаконний дій щодо позивачки просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 24.11.2020 засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив відповідача Харківської обласної прокуратури за підписом [PERSON] . Позивач не погоджується із доводами, викладеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву, вказує, що відповідачем зазначено, що [PERSON] перебувала під слідством та судом з 07 липня 2016 року по 04 квітня 2019 року. Незважаючи на те, що Харківській апеляційний суд і постановив ухвалу 04 квітня 2019 року, позивач розуміла, що буде касаційна скарга, та поки не буде остаточного рішення Верховного Суду вона не могла відчувати себе остаточно виправданою. Під слідством і судом фактично перебувала з 07 липня 2016 року по 07 серпня 2019 року. Виправдана [PERSON] була у зв`язку з відсутністю складу злочину в її діях, а не у зв`язку з недоведеністю у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, про що вказує відповідач Харківська обласна прокуратура у своєму відзиві. Також вказує, що компенсація моральної шкоди із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що фактично є мінімумом гарантованим державою, не компенсує позивачу у повному обсязі завдану органом досудового розслідування моральну шкоду. Відносно заперечень стосовно вимоги принести офіційні вибачення за незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Не зважаючи на те, що ч. 1 ст. 16 ЦК України прямо не передбачено способу захисту цивільних прав та інтересів у вигляді принесення офіційних вибачень за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності позивач вважає, що буде справедливо зобов`язати Харківську обласну прокуратуру та ГУНП в Харківській області принести офіційні вибачення за незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності, оскільки грошова компенсація не зможе у повній мірі відшкодувати моральні страждання та три роки життя, які ніхто не поверне. 24.11.2020 засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області за підписом [PERSON] . Позивач не погоджується із доводами, викладеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву, вказує, що під слідством і судом вона фактично перебувала з 07 липня 2016 року по 07 серпня 2019 року, що становить загалом 36 місяців і 1 день. Відповідно до норм, на які посилається відповідач, Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата не підлягала застосуванню як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року відсутні. Згідно до правової позиції Верховного Суду по справі № 468/901/17-ц викладеній у постанові від 04 грудня 2019 року розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Також зазначає про те, що компенсація моральної шкоди із розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що фактично є мінімумом гарантованим державою, не компенсує позивачу у повному обсязі завдану органом досудового розслідування моральну шкоду. Стосовно доводів представника відповідача щодо обґрунтованості позову [PERSON] вказує, що нею детально було обґрунтовано у позові свої вимоги та одночасно з позовною заявою до суду було надано у якості додатку, докази на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог. З приводу вказаного у відзиві стосовно Висновку експерта психолога зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. На підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» до фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III (ФІНАНСОВЕ ТА ОРГАНІЗАЦІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СУДОВО-ЕКСПЕРТНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ) цього Закону. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Таким чином, Висновок експерта психолога від 22 червня 2020 року відповідає вимогам щодо висновків та зроблений фахівцем з відповідної галузі знань. Крім того у Висновку зазначено, що [PERSON] дійсно спричинені моральні страждання у наслідок притягнення до кримінальної відповідальності та є розрахунок розміру моральної шкоди, який можна визначити в розмірі 1 188 856 гривень 76 копійок. З приводу вказаного у відзиві стосовно судових витрат, відповідачем вказана сума 2008 гривень, що не відповідає заявленій сумі попередніх судових витрат - 22 008 гривень 72 копійки. Крім того у відзиві вказано, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що придбання пального та продуктів харчування на суму 2008 гривень пов`язане саме з досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12015220010000297. [PERSON] вказує, що не зрозуміло про яке кримінальне провадження іде мова, до чого воно тут, справа розглядається у формі цивільного судочинства та попередні судові витрати пов`язані саме з розглядом цивільної справи. Крім того, кримінальне провадження № 12015220010000297 навіть не відповідає номеру кримінального провадження № 420162210800000116 де позивач була підозрюваною. Відносно заперечень стосовно вимоги принести офіційні вибачення за незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Не зважаючи на те, що ч. 1 ст. 16 ЦК України прямо не передбачено способу захисту цивільних прав та інтересів у вигляді принесення офіційних вибачень за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності позивач вважає, що буде справедливо зобов`язати Харківську обласну прокуратуру та ГУНП в Харківській області принести офіційні вибачення за незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності, оскільки грошова компенсація не зможе у повній мірі відшкодувати моральні страждання та три роки життя, які ніхто не поверне. 27.01.2021 засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , про стягнення моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відповідно до якої позивачем виключено вимогу про зобов`язання Харківську обласну прокуратуру та ГУ НП в Харківській області принести офіційні вибачення за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] шляхом розміщення відповідних оголошень в розділі новини на офіційних сайтах відповідачів. 22.02.2021 засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив відповідача ДКСУ за підписом [PERSON] . Позивач не погоджується із доводами, викладеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву, вказує, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ДКСУ та її територіальні органи можуть бути залучені до участі у справі про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади (його посадовими чи службовими особами), «з метою забезпечення завдань цивільного судочинства», проте їх незалучення не може бути єдиною підставою для відмови у позові. Також [PERSON] зазначила, що незаконними діями органів досудового розслідування, у наслідок незаконного пред`явлення повідомлення про підозру та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності їй було завдано моральну шкоду, позивачем детально було обґрунтовано у позові свої вимоги та одночасно з позовною заявою до суду було надано у якості додатку, докази на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог. Правом на подачу заперечень відповідачі не скористались. Ухвалою суду від 15.02.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури Размєтаєв А.С. у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі та просить врахувати доводи, що наведені у відзиві на позовну заяву [PERSON] . Представник відповідача ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленному законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник відповідача ДКСУ Грошев С.В. у судове засідання з`явився проти позову також заперечував, так як вважає, що діями ДКСУ позивачу не було заподіяно моральної шкоди.. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статі 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Актом від 05 лютого 2016 року ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД «Про результати проведення ревізії фінансово-господарської діяльності складу оптової торгівлі ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, буд. 37 А, за період часу з 01 січня 2015 року по 05 лютого 2016 року» було встановлено розкрадань майна ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД на загальну суму 1 188 856 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 76 копійок. Відповідно до п.1 висновків вказаного Акту встановлено наявність порушень ведення складського обліку громадянами [PERSON] та [PERSON] та здійснення розкрадання матеріальних цінностей належних ТОВ фірма «ХАЗАР» ЛТД на загальну суму 1 188 856 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 76 копійок (а.с.18-19). 07 липня 2016 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в межах кримінального провадження, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №4201621080000116 від 04 квітня 2016 року (а.с.15-16). Вироком Київського районного суду м.Харкова від 30 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України - визнано невинуватою та виправдано (а.с.20-32). Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 30.08.2018р. відносно [PERSON] - без змін (а.с.33-42). Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 07 серпня 2019 року касаційну скаргу представника Фадєєва Олександра Павловича в інтересах потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ХАЗАР» ЛТД на вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року щодо [PERSON] , виправданої за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, повернуто особі, яка її подала (а.с.43). Таким чином, під слідством та судом [PERSON] перебувала 37 місяців. 22 травня 2020 року адвокат Осінський Р.Й. направив адвокатський запит № 18/20 експерту психологу [PERSON] до м. Києва з поставленням наступних запитань: 1. Чи спричинені [PERSON] , [INFO] , моральні страждання внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності? 2. Якщо внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] дійсно спричинені моральні страждання, то як можна визначити грошовий еквівалент цих страждань? 22 червня 2020 року [PERSON] , експертом психологом з вищою психологічною та вищою біологічною освітою, складений Висновок експерта психолога на підставі адвокатського запиту вих..№18/20 від 22.05.2020 адвоката Осінського Р.Й., після проведення психологічного обстеження громадянки [PERSON] , [INFO] ,. відповідно до якого в ході дослідження встановлено, що наявні у обстежуваної [PERSON] цінності та індивідуально-психологічні особливості акономірно спричинили численні негативні реакції і стани внаслідок негативного впливу обставин психотравмувальної ситуації, у зв`язку з чим експерт прийшов до наступних висновків: 1. Внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , [INFO] , їй дійсно спричинені моральні страждання. 2. Грошовий еквівалент страждань, спричинених [PERSON] внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, можна визначити в розмірі 1 188 856 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) гривень 76 копійок (а.с.47-51). У зв`язку з незаконним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності експертом психологом у Висновку встановлені наступні стрес фактори: стрес внаслідок звинувачення у великій кількості епізодів крадіжок (38 епізодів за версією органу досудового розслідування); стрес внаслідок звинувачення у спричиненні величезних збитків на суму 1 188 856 гривень 76 копійок; негативні переживання, що внаслідок судів не могла приділяти уваги чоловікові і дітям; негативні переживання, що внаслідок судів не могла належно приділяти увагу батькові, який потребував догляду, та який не пережив цих подій; негативні переживання через втрату поваги і професійної репутації на роботі, де всі співробітники вважали крадійкою; негативні переживання внаслідок вимушеного пошуку нової роботи, вимушені виправдання від звинувачень на попередньому місці роботи; стрес від того, що прокурор просив дати п`ять років тюрми, хоча ніяких злочинів не вчиняла; тривалі негативні переживання протягом усього терміну судового розгляду справи; знаходження в постійному напружені, що спричиняло до емоційних зривів, нападів депресії, істерик, плачу, постійний страх тюрми; негативні переживання через зраду колишніх друзів і співробітників, неможливість довести свою невинуватість і відновити повагу до себе; негативні переживання внаслідок погіршення рівня достатку, постійних витрат на свій захист, а не на потреби членів сім`ї. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. На підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» до фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III (ФІНАНСОВЕ ТА ОРГАНІЗАЦІЙНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СУДОВО-ЕКСПЕРТНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ) цього Закону. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. На думку суду наданий висновок експерта психолога є належним та допустимим доказом в розумінні ЦПК України, [PERSON] має вищу психологічну та біологічну освіту, має досвіт проведення судово-психологічних експертиз, тому у суду відсутні підстави вважати, що він є некомпетентною особою для проведення експертизи. Також судом встановлено, що [PERSON] має двох дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.64). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив про моральні страждання своєї дружини - позивача [PERSON] , під час перебування під слідством та судом, яки вивились у хвилюванні, стресовому та пригніченому стані, що завдало відбиток на стосунках у родині, на психологічному стані членів їх сім`ї, а також ставленні до них оточуючих. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Таким чином, цивільним законодавством України встановлено вичерпний перелік актів правоохоронних органів та суду, незаконність яких може призвести до виникнення деліктного зобов`язання. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебувала під слідством та судом 37 місяців незаконно, оскільки вироком Київського районного суду м.Харкова від 30 серпня 2018 року у справі № 640/11799/16-к обвинувачену [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому, законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 644/9923/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 405/6920/16, від 20 грудня 2019 року у справі № 465/5299/15-ц, від 11 жовтня 2019 року у справі 757/53996/17. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що наявність виправдувального вироку про визнання [PERSON] невинуватою у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, є вагомою підставою для стягнення на її користь моральної шкоди, однак суд вважає за необхідне зменшити її розмір. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 грн. Визначаючи розмір завданої позивачеві моральної шкоди, суд застосовує частину третю статті 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та приходить висновку, що мінімальний розмір такої шкоди становить 222 000,00 грн (6000,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення судом першої інстанції) Х 37 (строк незаконного перебування під слідством) = 222 000,00 грн), однак врахувавши тривалість перебування [PERSON] під слідством, взявши до уваги висновок експерта-психолога, врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у її житті й виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважав за потрібне стягнути на її користь 250 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, відповідно, не обмежуючись, законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, оскільки зважаючи на загальний, значний термін перебування під слідством і судом позивача, перевищення визначеного судом розміру моральної шкоди від мінімально встановленого законом розміру є виправданим у цій ситуації. Посилання відповідачів на те, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка в особі відповідних органів, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом, може брати участь у судових процесах, бути стороною у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, однак суд зменшує розмір відшкодування завданої моральної шкоди до 250 000 грн. Щодо розподілу судових витрат. У відповідності до п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Оскільки позивач у такій категорії справи звільнена від сплати судового збору, ці витрати відносяться на рахунок держави. [PERSON] заявлено вимогу про стягнення понесених судових витрат у розмірі 22 008 гривень 72 копійки, з яких: 20 000 гривень - психологічне обстеження, написання висновків експерта психолога, квитанція № 10283 від 22 травня 2020 року; 60 гривень - отримання Новою поштою Висновку експерта психолога від 22 червня 2020 року, чек № 2118953475 від 28 червня 2020 року; 138 гривень 82 копійки - продукти харчування під час відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 699548 від 22 травня 2020 року; 32 гривні 80 копійок - продукти харчування під час відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 699549 від 22 травня 2020 року; 216 гривень 38 копійок - продукти харчування під час відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 101429 від 22 травня 2020 року; 507 гривень 60 копійок - паливо на відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 699550 від 22 травня 2020 року; 634 гривень 50 копійок - паливо на відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 101430 від 22 травня 2020 року; 138 гривень 82 копійок - продукти харчування під час відрядження з м. Києва до м. Харкова, чек № 129273 від 22 травня 2020 року; 279 гривень 80 копійок - паливо на відрядження з м. Києва до м. Харкова, чек № 129274 від 22 травня 2020 року. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З матеріалів справи вбачається, що вартість експертного дослідження складає 20 000,00 грн., які були сплачені підекспертною [PERSON] , до початку проведення дослідження, що підтверджується квитанцією №10283 від 22.05.2020 та сплачено 60 грн. за поштові послуги з відправки висновку. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних положень закону, суд стягує на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані із проведенням психологічного обстеження та складання висновку експерта в розмірі 4218 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) гривень 62 копійки, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (21,03%). Стосовно заявлених вимог про стягнення 138 гривень 82 копійки - продукти харчування під час відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 699548 від 22 травня 2020 року; 32 гривні 80 копійок - продукти харчування під час відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 699549 від 22 травня 2020 року; 216 гривень 38 копійок - продукти харчування під час відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 101429 від 22 травня 2020 року; 507 гривень 60 копійок - паливо на відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 699550 від 22 травня 2020 року; 634 гривень 50 копійок - паливо на відрядження з м. Харкова до м. Києва, чек № 101430 від 22 травня 2020 року; 138 гривень 82 копійок - продукти харчування під час відрядження з м. Києва до м. Харкова, чек № 129273 від 22 травня 2020 року; 279 гривень 80 копійок - паливо на відрядження з м. Києва до м. Харкова, чек № 129274 від 22 травня 2020 року, суд відмовляє у задоволенні вказаної частини вимог [PERSON] , оскільки вказані витрати не відносяться до судових витрат, в розумінні положень ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial