Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про захист прав споживача, визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 27.04.2018 року уклав з відповідачем договір №02046 фінансового лізингу. Предметом договору був автомобіль «Great wall c 30new» за який позивач сплатив 27.04.2018 року авансовий платіж в сумі 28 000 грн.. Однак, умови договору відповідачем не виконано, атомобіль позивачу не передано, на письмові звернення відповідач не відповідає. Позивач просить визнати недійсним з моменту укладення договір №02046 фінансового лізингу від 27.04.2018 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг». Стягнути з відповідача на його користь незаконно отримані кошти в сумі 28 000 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, клопотань суду не надсилав. Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.04.2018 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» договір №02046 фінансового лізингу. Предметом договору був автомобіль «Great wall c 30new» за який позивач сплатив 27.04.2018 року авансовий платіж в сумі 28 000 грн., що підтверджується квитанцією №14102/зі від 27.04.2018 року. Відповідно п.1.3 договору №02046 фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно п.1.7 договору №02046 фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця. Відповідно п.2.1 договору №02046 фінансового лізингу договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором. Однак, умови договору відповідачем не виконано, атомобіль позивачу не передано, на письмові звернення відповідач не відповідає. Відповідно п.8.1 договору №02046 фінансового лізингу сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату коли кожен платіж підлягає оплаті. П.8.5 договору №02046 фінансового лізингу передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку№1 до даного Договору сплачуюються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. П.10.1 договору №02046 фінансового лізингу передбачено, що лізинговий платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №1 до Договору). Кожний лізинговий платіж включає відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 18,49 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу). П.10.2 договору №02046 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору становить 238 доларів США 37 центів, згідно з обмінним курсом долара СШАдо української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, що відповідно становить 6287 грн.37 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, сторони зобов'язані підписати новий Додаток№1 до даного договору , виходячи з остаточної вартості. Відповідно п.16.12 договору №02046 фінансового лізингу, додатки до даного договору є невід'ємною частиною даного Договору. Статтею 17 договору №02046 фінансового лізингу «Додатки доданого Договору» визначено, що Додатками до даного Договору є: Додаток №1. Однак Додаток №1 до договору №02046 фінансового лізингу - Графік сплати Авансового внеску, Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між ТОВ «Максус Лізинг» та позивачем підписано не було. Положеннями договору №02046 фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди лізингоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду проводиться відповідно до встановленого Додатком №1 до Договору №02046 фінансового лізингу. Зі змісту договору №02046 фінансового лізингу вбачається, що договором не встановлено грошове вираження розміру фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, не встановлений строк їх сплати. Отже, не підписання позивачем Додатку №1 до договору договору №02046 фінансового лізингу порушують права позивача, як споживача, в результаті чого позивачем безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «Максус Лізинг». Відповідно п.12.1 договору №02046 фінансового лізингу, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до отримання предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80 % від сплаченої суми авансових платежів. Статтею 806 ЦК України, передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом статтей 1,3, 6,7 Закону України " Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Відповідно до ст. 16 Закону України " Про фінансовий лізинг"сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодексу(частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої , п.4 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Відповідно до ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, аналіз змісту спірного договору №02046 фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст..141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved