Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25.01.2005 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 03.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають із позивачем та перебувають на його повному утриманні та вихованні. Відповідачка про дітей не турбується, ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, у вихованні дітей участі не приймає. В позові позивач зазначив, що відповідачка [PERSON] працює за кордоном, отримує значні кошти, однак аліменти на утримання дітей не сплачує, має можливість надавати матеріальне утримання дітям, інших утриманців немає, тому взмозі сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повному обсязі та просять суд їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом поміщення оголошення в газеті «Новини Закарпаття» за №3 (4714) від 16 січня 2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі. За період спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. 03.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] виїхала за кордон, про дітей не турбується, не надає їм матеріального утримання. Дітипроживають разом із позивачем та перебувають на його повному утриманні. При розгляді даної справи зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідачка працює та проживає за кордоном, однак, відомостей щодо розміру доходу відповідачки сторонами суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На момент предявлення позову між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище позивача, стан здоровя та матеріальне становище відповідачки, яка є працездатною, працюючою, не має інших утриманців, суд приходить до висновку, що із [PERSON] необхідно щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачку.

Outcome: approved