Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач, який там фактично не проживає з кінця 2004 року. Самостійно скасувати реєстрацію відповідач не бажає. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, за місцем реєстрації. Будь-яких заяв чи повідомлень, в тому числі про розгляд справи за його відсутності, відповідач суду не надав. Враховуючи зазначені обставини, за згодою позивача суд, ухвалив провести заочний розгляд справи, за наявними в ній доказами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, враховуючи наступне. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно договору дарування від 28.12.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Могилів - Подільського нотаріального округу Вінницької області [PERSON], та зареєстрованого в Могилів-Подільському БТІ за реєстровим номером 9355664 від 03.02.2005 р., укладеного між дарувальниками [PERSON] та [PERSON] та обдарованою [PERSON], дарувальники передали в рівних частках кожний безоплатно у власність (подарували), а обдарована прийняла в дар - житловий будинок з надвірними будівлями під [ADDRESS]. Договір зареєстровано 03.02.2005, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Могилів-Подільське МБТІ» (а.с.7,8). Тобто, згідно положень п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності [PERSON] та [PERSON] на зазначений об'єкт нерухомого майна було припинено. В судовому засіданні позивач зазначила, що в придбаному нею жилому приміщенні залишився зареєстрованим [PERSON], який є бувшим зятем одного з колишніх співвласників житла. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача підтверджується: записами Домової книги для (реєстрації) прописки громадян, які проживають у [ADDRESS] де вказано, що [PERSON] зареєстрований в даному жилому приміщенні 10.02.2000, а також довідкою виконкому Немійської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 05.12.2013 №1490 (а. с. 9,10, 12). 05.12.2013 комісією в складі: секретаря сільської ради [PERSON], соціального працівника Блащука О.П., члена виконкому Опольської Н.В., секретаря діловода сільради [PERSON] складено акт обстеження житлових умов в будинку [ADDRESS] в якому зазначено, що в даному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], однак останній починаючи з кінця 2004 року не проживає за вказаною адресою (а.с.11). В судовому засіданні допитаний в якості свідка секретар Немійської сільської ради [PERSON] підтвердив той факт, що [PERSON] з 2004 року не проживає в будинку [ADDRESS]. Також зазначив, що [PERSON] є колишнім зятем бувших власників зазначеного будинку. В судовому засіданні допитана в якості свідка секретар діловод Немійської сільської ради [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] не проживає в жилому приміщенні, що належить позивачу, а саме в будинку [ADDRESS]. Права власника житлового будинку визначені 150 ЖК Української СРС та ст. 383 ЦК України, відповідно до яких власника має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Враховуючи той факт, що право власності [PERSON] та [PERSON] на зазначений об'єкт нерухомого майна було припинено відповідач [PERSON] також втратив право на користування даним житлом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлені обставини та положення зазначених вище норм свідчать про законність вимог позивача, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. При вирішенні даного спору суд також зважає на те, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним уповноваженим органом з реєстрації протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та

Outcome: approved