Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2018 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти в розмірі 15 000 грн щомісяця на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і стверджував, що [PERSON] працює моряком на суднах іноземних судновласників, отримує високу зарплату, інші утриманці у відповідача відсутні, тому він - [PERSON] має можливість сплачувати синові аліменти в розмірі 15000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позов визнав частково і стверджував, що на утримання сина він сплачує щомісяця 5000 грн і саме цю суму він просить з нього стягнути. Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2003 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №1538, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси 18.09.2008 року. Сторони припинили шлюбні стосунки в червні 2018 року, разом не проживають. Позивачка стверджує, що з червня 2018 року [PERSON] не приймає участі ні у вихованні дитини ні в її утриманні. Посилаючись на відсутність можливості самотужки забезпечити належне утримання сина, його всебічний фізичний і духовний розвиток, позивач вимагає стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 15000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, визнаючи позов частково в судовому засіданні пояснив, що він дійсно працює моряком на суднах іноземних судновласників, його посада відносить до офіцерського складу і його заробітна плата досягає 7 000 дол.США. У зв`язку з тим, що він працює не постійно, а перерва між рейсами складає 3-4 місяці, то відповідно і щомісячний дохід складає 3000 дол.США. [PERSON] надав медичні документи щодо стану свого здоров`я і пояснив, що між рейсами він вимушений витрачати кошти на лікування. Відповідач також пояснив, що його мати є людиною непрацездатною і за станом здоров`я потребує допомоги, і цю допомогу надає він. Відповідач стверджує, що він приймає участь в утриманні сина і надав розписку від імені [PERSON] про отримання в вересні 2018 року 1200 дол.США та квитанцію про переведення позивачу аліментів за лютий 2019 року в розмірі 5000 грн. Окрім того, він купує синові одяг, взуття, необхідні предмети побуту. [PERSON] просив суд прийняти до уваги той факт, що позивачка утворила іншу сім`ю, народила дитину і її сім`я проживає в квартирі, яка є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , а відповідач вимушений винаймати житло. Дослідивши наведені сторонами доводи і надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд встановив , що сторони проживають окремо з червня місяця 2018 року, що дитина проживає з матір`ю. Сторони визнали, що спільною квартирою користується тільки позивач, що відповідач винаймає житло. Надані письмові докази свідчать, що батько приймає участь в утриманні дитини, хоча і не регулярно. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Оскільки відповідач має дохід тільки в ті місяці, коли перебуває в рейсі, суд вважає, що доходи відповідача мають мінливий характер, тому суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial