Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

24.12.2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок (літера «Д-1»), загальною площею 74,4 кв. м., з яких житлова - 55,8 кв. м., з господарськими будівлями, а саме: сараєм (літера «Е»), сараєм (літера «Ж»), навісом (літера «З»), убиральнею (літера «Л»), колодязем №1, що розташований по [ADDRESS] , після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15.01.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених судом недоліків протягом десяти днів з дня вручення позивачці копії ухвали. 22.01.2021 року позивачкою усунуті недоліки позовної заяви в строк, відповідно до зазначеної вище ухвали. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22.01.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання. Вимоги позовної заяви обгрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшов спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] за життя заповіту не склав, до кола спадкоємців першої черги після його смерті увійшли дружина - [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] та донька [PERSON] . Дружина померлого та сини відмовились від прийняття спадщини після його смерті, про що подали державному нотаріусу відповідні заяви. 03.11.2020 року позивачка подала у Сколівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] , однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, попередньо подавши клопотання про розгляд справи без її участі та участі представника, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі та зазначивши, що позовні вимоги визнають і не заперечують щодо задоволення таких. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положенням ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.09.2020 року виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області відповідно до актового запису № 86. Про родинні відносини позивачки з батьком свідчать копія свідоцтва про її народження, серії [NUMBER] , виданого 15.09.1981 року Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області, відповідно до якого її батьком записаний [PERSON] , а також копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 21.11.1998 року Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області, відповідно до якого між [PERSON] та [PERSON] 21.11.1998 року зареєстровано шлюб та присвоєно прізвище дружині після одруження « [PERSON] ». Згідно довідки № 3460, виданої 30.10.2020 року Нижньорожанківським старостинським округом Сколівського району Львівської області, [PERSON] , [INFO] , до дня своєї смерті - [INFO] постійно проживав по [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованою 03.11.2020 року Сколівською державною нотаріальною конторою за № 62310078. Як встановлено в підготовчому засіданні, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно виписок з погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки, виданих 30.10.2020 року Нижньорожанківським старостинським округом Сколівського району Львівської області за № № 3462, 3463 [PERSON] , [INFO] , користувався земельною ділянкою площею 0,17 га, відведеною для обслуговування житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Окрім цього зазначено, що житловий будинок 1990 року побудови та приналежні до нього господарські будівлі та споруди, що за адресою: [ADDRESS] , побудований [PERSON] та рахувався за ним. Як вбачається з довідки № 3461, виданої 30.10.2020 року Нижньорожанківським старостинським округом Сколівського району Львівської області, до кола спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] увійшли його дружина - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи наявні заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , подані 30.10.2020 року до державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори, в яких такі безумовно і остаточно відмовляються від спадщини, що залишилась смерті [PERSON] , в користь його дочки [PERSON] . Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, сформованою 03.11.2020 року Сколівською державною нотаріальною конторою за № 62310097, зазначеним вище особам свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались. 03.11.2020 року [PERSON] було подано у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області заяву № 588 про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу № 244/2020 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 03.11.2020 року Сколівською державною нотаріальною конторою за №62310163. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] позивачці було відмовлено у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого [PERSON] на зазначене нерухоме майно. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 06.11.2020 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначеного у технічному паспорті літерою «Д-1») становить 74,4 кв. м, з яких житлова (основна) - 55,8 кв. м. та 18, 6 кв. м- допоміжна (підсобна). Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі: підвал (літера «д»), сарай (літера «Е»), сарай (літера «Ж»), навіс (літера «З»), убиральня (літера «Л»), колодязь №1. Згідно довідки № 2509, виданої 10.12.2020 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок [ADDRESS] , побудований в 1990 році. Інвентаризаційна вартість такого становить 344 683,00 грн. Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ, на земельній ділянці споруджено житловий будинок, позначений літерою «А-1» та господарські будівлі ( літера «Б», літера «В», літера «Г»), на які було зареєстровано право власності за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Сколівської районної Ради народних депутатів 25.10.1989 року на підставі рішення виконкому Сколівської районної Ради народних депутатів № 283 від 19.10.1989 року. На житловий будинок, позначений у технічному паспорті літерою «Д-1», сарай (літера «Е»), сарай (літера «Ж»), навіс (літера «З»), убиральню (літера «Л»), колодязь № 1 - право власності не зареєстровано. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-888цс16 суд зауважив, що, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. Згідно статті 13 Закону України «Про власність» від 1991 року, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Статтею 12 ЗУ «Про власність» праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи викладене, а також той факт, що іншим способом, окрім звернення до суду, позивачка позбавлена можливості захистити свої порушені права та інтереси, з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved