Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

29 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якій просить (згідно збільшених позовних вимог від 05.12.2018 року) суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], який помер 22 листопада 2015 року в місті Павлоград Дніпропетровської області, доводиться батьком позивачу [PERSON], [INFO], визнати за [PERSON], [INFO], право власності на квартиру № 12 в будинку № 26, розташованого по вулиці Будівельній в місті Павлограді Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява мотивована тим, що 29 червня 2012 року померла мати позивача - [PERSON], а 22 листопада 2015 року помер батько позивача - [PERSON]. Батькам позивача на праві спільної власності належала квартира № 12 в будинку № 26, розташованого по вулиці Будівельній в місті Павлограді Дніпропетровської області, кожному по 1/2 частині. Після смерті матері позивача, належну їй 1/2 частину спадкової квартири успадкував його батько - [PERSON], будучи чоловіком померлої, прийнявши спадщину як спадкоємець першої черги за законом, так як на день її смерті постійно проживав разом з нею і протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Крім батька позивача, відсутні інші спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті матері - [PERSON] Проте, батько позивача, прийнявши спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] (матері позивача) не оформив її належним чином та не отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкової квартири, яка належала померлій. Батько позивача [PERSON], за життя залишив заповіт, посвідчений 22.10.2003 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого він заповідав позивачу, як сину, усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, в тому числі 1/2 частину спадкової квартири, а також все те, на що він за законом буде мати право. Крім позивача, відсутні інші спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті його батька [PERSON] З метою оформлення спадщини після смерті батька та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову квартиру, позивач звернувся до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори. Проте, державним нотаріусом у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову квартиру було відмовлено на тій підставі, що позивачем не було надано нотаріусу правовстановлюючого документа про належність спадкової квартири спадкодавцеві, так як зазначені документи були втрачені. Крім того, свідоцтво про народження позивача серії І-АВ № 390201, яке повинно підтверджувати що померлий [PERSON] доводиться позивачу батьком, видане на російській мові, в якому прізвище і позивача і його батька записане як «Резвый» (на російській мові). Проте в перекладі паспорта позивача громадянина [PERSON] Федерації його прізвище з російської мови як «Резвый» перекладено на українську мову як «Резвий». В свідоцтві ж про смерть батька позивача прізвище батька записане на українській мові як «Рєзвий». Таким чином, у звязку з різним перекладом прізвища позивача та його батька з російської мови на українську не підтверджується родинний звязок позивача з померлим батьком [PERSON], у звязку з чим і виникає необхідність встановити даний факт. У судове засідання позивач, представник позивача не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача, [PERSON], надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Третя особа у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження серії І-АВ № 390201 від 04 березня 1969 року, [PERSON] (мовою оригіналу [PERSON]) народився 24 січня 1969 року, про що зроблено актовий запис про народження за 21 березня 1969 рік № 14, батьками є [PERSON] (мовою оригіналу) та [PERSON] (мовою оригіналу). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, виданого 19.10.2018 року, [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO], про що зроблений відповідний актовий запис № 184. Відомості про розірвання шлюбу у реєстрі відсутні. Згідно перекладу паспорта громадянина [PERSON] Федерації, мовою оригіналу [PERSON], виданого 05.03.2014 року ВУФМС Росії по Московській області по міському округу Домодєдово, прізвище, імя та по батькові перекладені з російської мови як [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 458961, виданого 30 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла 29 червня 2012 року у віці 76 років, про що зроблено актовий запис № 815 від 30 червня 2012 року. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 661105, виданого 23 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 22 листопада 2015 року у віці 80 років, про що зроблено актовий запис № 1531 від 23 листопада 2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач довів факт родинних відносин [PERSON] із спадкодавцем [PERSON], який помер 22 листопада 2015 року, а саме те, що [PERSON] є батьком позивача. Той факт, що [PERSON] є батьком позивача підтверджується однаковим прізвищам російською мовою та по-батькові позивача. Встановлення факту родинних відносин із батьком для позивача має юридичне значення - виникнення права на спадкування. З огляду на досліджені судом документи, суд вважає встановленим факт того, що [PERSON], [INFO], який помер 22 листопада 2015 року в місті Павлоград Дніпропетровської області, доводиться батьком позивачу [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Колективного підприємства Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації № 28 від 09.01.2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано, станом на 25.02.1993 року за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18.02.1993 року Павлоградським відділом по обліку та розділу житлової площі. Відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно стосовно вищевказаного нерухомого майна не містяться. 28 лютого 1993 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру № 12 в житловому будинку № 26 по вулиці Будівельній м. Павлоград, зареєстрована за № 10/1-9. Після смерті [PERSON], яка померла 29 червня 2012 року, була заведена спадкова справа № 686/2012. Згідно заповіту, який міститься у спадковій справі № 686/2012 до майна померлої 29 червня 2012 року [PERSON], остання заповіла сину [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, в тому числі 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також все те, на що вона за законом буде мати право. Заявою від 18 грудня 2012 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 29 червня 2012 року. Також, у вищевказаній спадковій справі міститься заява від 16 серпня 2012 року про прийняття спадщини за законом [PERSON], після смерті 29 червня 2012 року дружини [PERSON]. Згідно довідки № 2569 від 25 червня 2018 року про реєстрацію та склад зареєстрованих, [PERSON], [INFO], була зареєстрована за адресою: [INFO], до дня своєї смерті разом з [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], так як звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори в установлений законом строк, що підтверджується матеріалами справи. Однак, частиною 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. У день смерті [PERSON], яка померла 29 червня 2012 року, її чоловік [PERSON] досяг пенсійного віку, тобто був непрацездатною особою, у звязку з чим успадкував незалежно від змісту заповіту складеного [PERSON] половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом, тобто, 1/8 частину квартири № 12 в будинку № 26, розташованої по вулиці Будівельній в місті Павлограді Дніпропетровської області, оскільки звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини. Позивач успадкував за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 29 червня 2012 року, 3/8 частин квартири № 12 в будинку № 26, розташованої по вулиці Будівельній в місті Павлограді Дніпропетровської області. Проте 21 лютого 2019 року Перша Павлоградська державна нотаріальна контора на усне звернення позивача відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті матері [PERSON], у звязку з тим, що не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема спадкової справи № 686/2012, заведеної після смерті [PERSON], [PERSON] за життя не отримував свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті дружини [PERSON], яка померла 29 червня 2012 року. Після смерті [PERSON], який помер 22 листопада 2015 року, була заведена спадкова справа № 1107/2015. Згідно заповіту, який міститься у спадковій справі № 1107/2015 до майна померлого 22 листопада 2015 року [PERSON], останній заповів сину [PERSON] усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, в тому числі 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також все те, на що він за законом буде мати право. Заявою від 25 листопада 2015 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 22 листопада 2015 року. Також, у вищевказаній спадковій справі міститься заява [PERSON] від 13 травня 2016 року про прийняття спадщини за законом після смерті 22 листопада 2015 року [PERSON]. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], дружині присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] не є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], не є особою, яка має право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], [PERSON] заповів усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право [PERSON], інших заповітів спадкова справа № 1107/2015 не містить. Згідно довідки № 2570 від 25 червня 2018 року про реєстрацію та склад зареєстрованих, [PERSON], [INFO], був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS], до дня своєї смерті. 02 жовтня 2018 року Перша Павлоградська державна нотаріальна контора на усне звернення [PERSON] відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті [PERSON], у звязку з тим, що не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно. [PERSON] на момент смерті належало 5/8 частини квартири № 12 в будинку № 26, розташованої по вулиці Будівельній в місті Павлограді Дніпропетровської області, в тому числі 1/2 (4/8) вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18.02.1993 року Павлоградським відділом по обліку та розділу житлової площі, та 1/8 частина вказаної квартири після смерті дружини як обовязкова частка у спадщині. Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], так як звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори в установлений законом строк, що підтверджується матеріалами справи. Інших спадкоємців за законом або за заповітом при розгляді справи не встановлено, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину належним чином після смерті [PERSON]. Суд звертає увагу, що згідно норм ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. У законодавстві України зазначено, що права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об'єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб'єктивних прав та обов'язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України. Чинні ЦК, ЦПК, розділ Х Закону України "Про міжнародне приватне право" регулюють особливості спадкування за участю іноземного елемента. Статтею 70 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що з урахуванням положень статті 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Згідно зі статтею 71 цього Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість визнання за позивачем права власності на квартиру № 12 в будинку № 26, розташованого по вулиці Будівельній в місті Павлограді Дніпропетровської області.

Outcome: approved