Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, згідно із яким позивач 2006 року звернулась із заявою до голови СВК «Хлібороб» с. Заруддя з проханням продати квартиру по [ADDRESS]. Заява позивача була розглянута 19.02.2006 року на зборах членів СВК «Хлібороб» с. Заруддя Оратівського району Вінницької області та було прийнято рішення продати квартиру [PERSON] 19.06.2006 року в касу СВК «Хлібороб» с. Заруддя позивач заплатила 2500 грн. за квартиру. На даний час позивач проживає та користується квартирою по [ADDRESS], робить поточні ремонти. Позивач виготовила технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями в БТІ. Зареєструвати право власності на дану квартиру позивач позбавлена можливості, оскільки на час придбання квартири не була виготовлена технічна документація, тому [PERSON] просить суд, визнати за нею право власності на квартиру по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задоволити. Представник відповідача Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області Вакулюк Т.К., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з слідуючого. Згідно виписки з протоколу № 1 від 19.02.2006 року повістка денна про реалізацію належних СВК «Хлібороб» квартир. По третьому питанню виступила бухгалтер [PERSON], яка повідомила присутніх щодо правління надходять заяви про бажання членів СВК викупити квартири, в яких вони проживають та заяви на викуп пустуючих квартир. Доцільно задовільнити заяви з метою збереження житлового фонду, так як кожен хазяїн квартири утримує її за свій рахунок. Вирішили: Дати дозвіл на продаж житлового фонду СВК «Хлібороб» згідно поданих заяв. Голосували : за 87 чоловік в т.ч. 15 засновників. Як вбачається з ордеру № 22 від 19.06.2006 року СКВ «Хлібороб» прийняв від [PERSON] оплату за квартиру в сумі 2500 грн. 10.08.2007 року виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,80 кв.м. Згідно довідки № 375 від 25.10.2017 року виданої виконкомом Зарудянської сільської ради [PERSON] [INFO], про те що вона дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] з 15.10.2004 року по теперішній час. В 2006 році придбала квартиру в СВК «Хлібороб» с. Заруддя Оратівського району Вінницької області з 15.10.2004 року по теперішній час. В 2006 році придбала квартиру в СВК «Хлібороб» с. Заруддя Оратівського району Вінницької області. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до роз'яснень , що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Таким чином, починаючи з 1994 року позивач [PERSON] добросовісно заволоділа квартирою 4 [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти житлом, тому в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст.ст. 16, 319, 322, 344, 377 ЦК України,

Outcome: approved