Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 березня 1999 року між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2004 року було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2004 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 січня 2014 року. Відповідач рішення виконував, однак, не в повному обсязі, кошти на утримання дитини він надавав в розмірі, який вважав за необхідне. Станом на 31 травня 2019 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 53\~453 грн. 13 коп., яка на даний час не погашена, незважаючи на те, що він офіційно працевлаштований та одержує щомісячно заробітну плату. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів підтверджується довідками Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 12 квітня 2019 року та від 18 червня 2019 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу про примусове виконання. Тобто, в даному випадку, склалась така ситуація, яка свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду та заборгованість сплачувати не бажає, тому вона змушена звернутися до суду та стягнути її в примусовому порядку. Крім того, посилається на ч.1 ст.196 СК України, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення пені в розмірі 1 % від суми не сплачених аліментів за кожний день прострочення.\~Так,\~загальна сума\~пені,\~у відповідності\~до розрахунку\~від 31\~березня 2019\~року по\~31\~травня 2019\~року,\~становить 4\~443\~398,\~88\~гривень (у\~розмірі 1\~%\~від суми\~несплачених аліментів\~за кожний\~день прострочення).\~Тому,\~враховуючи вищевикладені\~обставини,\~ просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на свою\~користь неустойку\~(пеню)\~в сумі\~ 4\~443\~398\~грн.\~88\~коп.\~за прострочення\~сплати аліментів\~на утримання\~сина [PERSON] \~по виконавчому\~листу №\~2-254,\~виданому за\~рішенням Нікопольського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 13\~лютого 2004\~року,\~у розмірі 1% неустойки від суми несплачених аліментів за період з 31 липня 2017 року по 27 червня 2019 року. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с.54). Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, конверт, який був направлений за адресою місця проживання та реєстрації,повернувся з відміткою «за строками зберігання» (а.с.35, 44). Представник третьої особи Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-яких заяв на адресу суду не надав (а.с.36,39). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). У відповідності до актового запис № 81 від 04 жовтня 2004 року, шлюб між ними було розірвано (а.с.8). 13 лютого 2004 року, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 19 січня 2004 року і до повноліття дитини (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби м.Запоріжжя, заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 березня 2019 року становить 48\~345 грн. 13 коп. (а.с.11). При цьому, відповідно до довідки, виданої 18 червня 2019 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби м.Запоріжжя, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 31 травня 2019 року складає 53\~453 грн. 19 коп. (а.с.12). Згідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини, не надав жодних доказів щодо відсутності доходів, суд вважає та погоджується з сумою, яка пред`явлена [PERSON] в розмірі 53\~453 грн. 19 коп., та вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментам у розмірі 53\~453 грн. 19 коп., згідно наданого розрахунку позивачкою. Що стосується пред`явлених позовних вимог в частині стягнення суми в розмірі 4\~443 398 грн. 88 коп. (1 % від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення), то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. З наданої довідки вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 31 липня 2019 року по травень 2019 рік становить 53\~453 грн. 13 коп. При цьому, позивачкою, відповідно до вищевказаної довідки було складено розрахунок 1 % пені від суми заборгованості, який становить 4\~443 398 грн. 88 коп., та який і просить стягнути на свою користь позивачка, однак, суд вважає, що дані вимоги суперечать нормам матеріального права, виходячи з наступного. Згідно ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року\~судам роз`яснено, що передбачена\~ст.196 СК\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~ст.197 СК\~України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Отже, враховуючи відомості розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, період, зазначений позивачем у позові та вищенаведений розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 31 липня 2017 року по червень 2019 року, згідно правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 53\~453 грн. 13 коп., що відповідатиме ст.196 СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial