Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем. В шлюбі в них народилось двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Рішенням Тиврівського районного суду її позов задоволено частково. Вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі по 800 гривень щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], починаючи з 02.11.2015 року до їх повноліття. Такий розмір аліментів порушує умови чинного законодавства, оскільки є меншим 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 1860 грн.) Просить змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням Тиврівського районного суду 21.01.2016 року та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з початку подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, викладених в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав суду відзив, в якому не погоджується з позовними вимогами, оскільки зміна законодавства не є підставою для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів, також вказує, що зміну способу стягнення аліментів потрібно починати з моменту вступу рішення суду в законну силу, а не з моменту подання позовної заяви, також не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, оскільки вони є не співмірними з позовними вимогами. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Рішенням Тиврівського районного суду від від 21.01.2016 року по справі № 145/1716/15-ц вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі по 800 (вісімсот) гривень щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], починаючи з 02.11.2015 року до їх повноліття (а.с. 9). Діти проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідкою Гніванського КП "Гніваньводопостач" № 225 від 23.01.2018 року (а.с. 8). Із збільшенням віку дітей, необхідністю забезпечення їх навчання в школі, відповідно зросли витрати на їх утримання. Зростання цін на товари та продукти харчування через рівень інфляції курсу гривні потягло значне погіршення матеріального стану позивачки, що є загально відомим фактом, який не потребує доказування. Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років складає 1860 грн грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Відповідач молодого віку, працездатний, інших утриманців немає, а тому взмозі надавати належну матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивачка подала суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в обгрунтування якої надала договір про надання правової допомоги, додаток до договору № 1, розрахункову квитанцію Серії АКАА № 405535 про сплату 3500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд, враховуючи складність справи, вважає, що з відповідача до стягнення на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 704,80 грн., на користь позивачки підлягають до часткового стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 1750 грн., оскільки заявлена позивачкою сума є не співмірною до позовних вимог.

Outcome: approved