Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві зазначено, що сторони по справі з 21 вересня 2010 року по 18 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідач по справі є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочку, на підставір рішення суду, залишено проживати з матір'ю. Батько дитини без поважної причини не забрав позивачку з дитиною в 2011 році з пологового будинку. В подальшому до дитини не проявляв і не пролявляє по даний час батьківської уваги, не бере участі в її вихованні. З часу народження дитина проживає з матір'ю, перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач не піклується про дочку, не створює дитині належних умов для проживання. Просила позов задовольнити повністю. Вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] У судовому засіданні позивачка, представник позивачки позовні вимоги підтримали повністю. Пояснили, що дитина фактично не знає свого батька. [PERSON] не приїжджає до дитини, не телефонує їй, періодично надає кошти на утримання дочки. [PERSON] не бачив дочки понад два роки, хоча мав таку можливість. Навіть після отримання позовної заяви про позбавлення батьківських прав не виявив бажання побачити дочку, поговорити з нею. Відповідач не цікавиться, як живе дочка, чим вона харчується, де навчається, які здібності у дитини. Батько не був присутнім на випускному заході в дошкільному навчальному закладі, не відвів доньку в перший клас, не приїхав на перший дзвоник, не приїжджає на її день народження. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позову не визнав зовсім, подав відзив на позов. У відзиві зазначив, що у період перебування у шлюбі з позивачкою виїжджав на роботу в Російську Федерацію, а саме в Архангельську область. Під час народження дитини був на роботі за межами України, за спільним погодження з дружиною, не приїжджав додому для того, щоб забрати дружину та новонароджену дочку з пологового будинку. Однак постійно брав участь в утриманні дочки. В подальшому шлюб між сторонами було розірвано з ініціативи позивачки. Він дійсно проживає окремо від дитини, однак по мірі можливості приїжджає до дочки, привозить їй подарки. Любить свою дитину, дитина любить його, інших дітей в нього немає. Просив у позові відмовити. У судовому засіданні [PERSON] просив у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов. Крім того, пояснив, що його дружина перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, просила не приїжджати до дочки, щоб не виникали проблеми з її новим чоловіком через його відвідини. Він надавав кошти дружині для поїздки на море в сумі 300 доларів США, купував для дочки ювелірні прикраси з золота, на день народження подарував електромобіль вартістю 2 400 грн., надавав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини з матір'ю за кордон терміном на 1 рік. Має намір придбати дочці, після досянення нею повноліття, квартиру в Києві. Любить свою дитину. Не відвідував її після приїзду на Україну через те, що його автомобь технічно несправний, а громадським транспортом йому, через проблеми з здоров'ям, важко пересуватися. Представник органу опіки і піклування Чортківської міської ради в особі служби у справах дітей Чортківської міської ради - в.о. міського голови, секретар міської ради Я.П.Дзиндра підтримав рішення комісії з питань захисту прав дитини та висновок органу опіки та піклування Чортківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у судове засідання не прибув, просив справу слухати за його відсутності. Представник служби у справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації Драгун Л.М. у судовому засіданні пояснила, що за досліджених у судовому засіданні обставин справи, письмових доказів, вважає за недоцільне позбавляти відповідача [PERSON] батьківських прав виходячи з інтересів малолітньої дочки, якій потрібен батько. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, представника позивачки, представника служби у справах дітей Рогатинської РДА, пояснення свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] пояснила, що постійно проживає в [ADDRESS], доводиться матір'ю відповідача по справі. Її син з часу народження дочки і по даний час проявляє турботу про дитину. Постійно надає кошти на її утриманн, купує подарунки. Вона особисто пересилала кошти невістці, які давав син, так і від себе особисто з власних заощаджень. Син працює в Росії, приїжджає додому рідко. Коли ще був одружений, то їхав до дружини і дочки, однак його візити тривали недовго. Коли закінчувалися кошти в її сина, його виганяли з дому. Син любить свою дочку, дитина любить батька. Підстав для позбавлення його батьківських прав немає. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає в [ADDRESS]. Доводиться односельчанином відповідача [PERSON] Три роки тому разом з [PERSON] їздив в м.Чортків до його дочки на виступ в дошкільний заклад. Михайло відвіз за місцем проживання дружини подарунки для дочки, продукти харчування. Після чого купив квіти і пішов на виступ. Після виступу він разом з [PERSON], його колишньою дружиною [PERSON] та його дочкою [PERSON] обідали в кафе. Дитина називала [PERSON] батьком, спілкування проходило в дружній обстановці. Крім того, він був свідком, як [PERSON] давав грошові кошти [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народженя серія [NUMBER], виданим 10 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Чортківської міської ради Тернопільської області №1 від 17 квітня 2018 року вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Орган опіки та піклування Чортківської міської ради з метою соціального-правового захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Шлюб між сторонами по справі розірвано, що підтверджується рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 червня 2013 року, яке набуло законної сили 18 червня 2013 року. Згідно довідки, виданої 20 червня 2018 року дошкільним навчальним закладом №9 управління освіти, молоді та спорту Чортківської міської ради, [PERSON], [INFO] у період з 2015 року по 2017 рік відвідувала дошкільний навчальний заклад №9 м.Чорткова. Вихованням дитини займалася мати. За час відвідування дошкільного навчального закладу, батько дитини - [PERSON] вихованням дочки не займався. [PERSON] протягом 2017-2018 років навчалася в 1-А класі Чортківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5. Вихованням дитини займається мати, відвідує батьківські збори. Батько жодного разу не відвідував дочку в школі, не був присутнім на батьківських зборах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Згідно ст. 51 Конституції України, кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до статтей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Навіть факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За наведених вище в рішенні обставин і доказів суд приходить до висновку, що відповідач, як батько, фактично самоусунувся від виконання обов'язку по вихованню дочки, понад два роки не бачив дитини, хоча з грудня 2018 року перебуває за місцем проживання в [ADDRESS], один раз відвідав дошкільний навчальний заклад. Дочка потребує постійного піклування батька про її фізичний і духовний розвиток, що охоплює забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, безпосереднього спілкування з батьком за допомогою телефонного, інтернет зв'язку, навіть за відсутності батька в межах України, дитині потрібне усвідомлення того, що батько присутній у її житті. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в позові з винесенням попередження відповідачу про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладенням на службу у справах дітей Рогатинської Районної державної адміністрації контролю за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed