Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

12 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію й з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.10.2016р. 1413,49 гривень (одна тисяча чотириста тринадцять гривень 19 копійок), з яких: 454,14 грн -заборгованість за спожиту електричну енергію, 40,95 грн - три відсотки річних, 420,21 грн - інфляційне збільшення суми боргу, 498,19 грн - пеня. Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що за договором № 8200210 від 21.03.2013р. у період з 01.02.2013 по 01.02.2015 була зроблена поставка електричної енергії на об'єкт відповідача: [ADDRESS]. За спожиту електричну енергію відповідно до чинних тарифів щомісячно проводилося нарахування, проте станом на 01.10.2016 відповідач заборгував позивачу 454,14 грн, а також 40,95 грн - три відсотки річних, 420,19 грн - інфляційні витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні позову наполягав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами, у позові просив відмовити посилаючись на сплив строку позовної давності, а також, що з 26.06.2013 він не є власинком приміщення, що розташоване: [ADDRESS]. Дослідивши письмові докази кожний окремо та у їх сукупності, перевіривши їх на допустимість, належність, достатність та достовірність суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (далі - ПКЕЕН) споживач зобов'язаний вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Так, відповідно до копії декількох сторінок договору [NUMBER] від 21.03.2013 встановлено, що між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» та [PERSON] укладено договір [NUMBER] про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області й виникли правовідносини між сторонами як постачальника та споживачем. (а.с. 3) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №54900536 від 11.03.2016 встановлено, що квартира, яка знаходиться: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] з 22.05.2008р до 26.06.2013р (а.с. 27,26) Згідно із довідкою про розмір платежів за особовим рахунком 8200210 встановлено, що заборгованість утворилася з лютого 2013 року по лютий 2015 року. (а.с. 4) Таким чином, суд доходить висновку, що у лютому 2013 року у зв'язку із відсутністю договору між сторонами склалися фактичні договірні відносини, оскільки позивач поставляв електричну енергію та виставляв рахунки за спожиту електричну енергію, а відповідач як власник квартири, що розташована: [ADDRESS], відповідно споживав вказану електричну енергію й сплачував за неї. А з березня 2013 року по 26.06.2013 року відповідач на підставі договору від 21.03.2013р. [NUMBER] споживав електричну енергію й частково сплачував за її споживання, тому є всі підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 449,66 грн. (чотириста сорок дев'ять гривень 66 копійок). В іншій частині заборгованості позивачу слід відмовити, оскільки остання утворилася після припинення права власності відповідача (26.06.2013) на об'єкт електропостачання, а саме квартиру: [ADDRESS]. Щодо письмової заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд ставиться до неї критично виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладені норми, суд вважає, що застосування наслідків спливу строку позовної давності, про яке заявлено відповідачем [PERSON], в даному спорі є безпідставним, оскільки перебіг строку позовної давності почався у лютому 2013 року, тобто з дня виникнення заборгованості по особовому рахунку [NUMBER], й перервався у відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦК України 14 липня 2015 року зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 454,14 грн. (а.с. 5) Щодо трьох відсотків річних та інфляційних витрат суд враховуючи обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 449,66 грн доходить висновку, що три відсотки річних становить 40,54 грн, а інфляційні витрати складають 415,94 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимоги позивача про стягнення пені суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивач не додав до позову належних доказів того, що за невиконання споживачем своєчасної сплати за спожиту електричну енергію нараховується пеня за кожний день затримки у розмірі 0,1 % від вартості несплаченої вчасно електричної енергії, додано декілька сторінок договору від 21.03.2013 [NUMBER], в якому відсутній пункт про нарахування пені, суд доходить висновку, що позивач не виконав обов'язок по доведенню обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог в частині нарахування пені, тому позовні вимоги в частині нарахування пені є безпідставні та необґрунтовані. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] було вчинено порушення ПКЕЕН, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за спожиту електричну енергію,тому позов підлягає частковому . На підставі вищевикладеного та ст.ст. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", 256,257,258,261,264,267,625 ЦК України

Outcome: partial