Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

11.10.2018 року на адресу Оболонського районного судуд м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб між нею, - [PERSON], [INFO] ([ADDRESS], рнокпп - [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] ([ADDRESS] рнокпп - [NUMBER]), зареєстрований Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17 червня 2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 50; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати, у зв»язку з розглядом даної справи. Позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним. 17 червня 2016 року, вона, - [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], [INFO] (далі - Відповідач), який було зареєстровано Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17 червня 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 50. Під час укладення шлюбу, [INFO] у нас народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 05.10.2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, де в графі «Батько» зазначений Відповідач - [PERSON], [INFO], а в графі «Мати» зазначена вона - [PERSON] [INFO] у неї народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 29.07.2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, де в графі «Батько» зазначений Відповідач - [PERSON], [INFO], а в графі "Мати" зазначена вона - [PERSON]. Проте, наразі шлюбні відносини між ними фактично припинені з початку березня 2018 року. Зараз кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, за різними адресами проживання, а саме: вона залишилась проживати за адресою - [ADDRESS], а Відповідач переїхав на постійне місце проживання, за адресою - [ADDRESS] Примирення між нею та Відповідачем неможливе. Подальше спільне життя її і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить мї інтересам, так як між ними наразі відсутнє почуття кохання один до одного. Спору щодо місця проживання дітей у них немає, оскільки останні наразі проживають разом з нею та залишаться проживати з нею після розірвання шлюбу. Спору щодо поділу майна у них немає. Шлюб вони розривають вперше. Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Як вбачається із довідки про склад сім'ї, діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу прізвище просить залишити "[PERSON]". Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. 11.10.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 17.12.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 09.01.2019 року. В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 09.01.2019 року, позивачка [PERSON] позов уточнила в сторону зменшення позовних вимог, - відмовилася від стягнення з відповідача судових витрат на свою користь, в решті позов підтримала. На запитання суду позивачка пояснила наступне. Що стосується судових витрат, то їх не бажає стягувати в зв»язку з тим, що відповідачем їх відшкодовано. Не підтримують шлюбно - сімейних відносин більше року. Спору щодо проживання малолітніх дітей у них немає, - повни залишаються проживати з нею. Спору щодо утримання дітей у них немає, - відповідач постійно надає достатню матеріальну допомогу на утримання дітей, приймає участь в їх вихованні. Майнових спорів у них немає. Після розірвання шлюбу бажає мати прізвище «[PERSON]». Категорично заперечує про надання терміну на примирення, так як вважає таке надання недоцільним з огляду на тривалий час відсутності почуття любові, взаємоповаги, зазначила, що у них різне коло спілкування, різні життєві інтереси. В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 09.01.209 року, відповідач [PERSON] уточнений позов визнав, йому роз»яснено судом в судовому засіданні процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі. На запитання суду відповідач пояснив наступне. Не підтримують шлюбно - сімейних відносин більше року. Спору щодо проживання малолітніх дітей у них немає, - вони залишаються проживати з позивачкою, - матір»ю. Спору щодо утримання дітей у них немає, - він постійно надає достатню матеріальну допомогу на утримання дітей, приймає достатню участь в їх вихованні. Майнових спорів у них немає. Категорично заперечує про надання терміну на примирення, так як вважає таке надання недоцільним з огляду на тривалий час відсутності почуття любові, взаємоповаги, зазначив, що у них різне коло спілкування, різні життєві інтереси. Визнання уточненого позову відповідачем [PERSON] в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з: - паспорту громадянки України позивачки серії [NUMBER], виданого 18 липня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, позивачка по справі, - [PERSON] з 07.12.1993 року зареєстрована за адресою: 09250, [ADDRESS] - довідки про склад сім»ї № 563, яка видана 28.08.2018 року виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, на утриманні позивачки перебувають двоє малолітніх дітей, - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно, враховуючи місце реєстрації позивачки [PERSON], та ту обставину, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Позивачкою по справі є [PERSON], [INFO], уродженка с. Халча Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії [NUMBER], виданий 18 липня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована за адресою: 09250, [ADDRESS] Відповідачем по даній справі є [PERSON], [INFO], уродженець село Насташка Рокитнянського району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 10 липня 2008 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER], зареєстрований за адресою: 09633, [ADDRESS]. Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин. 17 червня 2016 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І - ОК № 197673, яке видане Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець село Насташка Рокитнянського району Київської області, Україна, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Халча Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України зареєстрували шлюб 17 червня 2016 року, про що 17 червня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 50. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження: - серії [NUMBER], видане (повторно) 29 липня 2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в село Слобода Кагарлицького району Київської області, Україна, про що 29 березня 2010 року складено відповідний актовий запис за № 05. В графі «Батьки» зазначено: Батько - [PERSON], - відповідач по даній справі. Мати - [PERSON], - позивачка по справі. Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не проживають як одна сім»я понад 1 рік. Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя. Майнових спорів між сторонами немає. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивачка [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає отримувати термін на примирення, відповідно, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, в зв»язку з тим, що позивачка категорично заперечує проти надання терміну на примирення. Що стосується відповідача [PERSON], то він в судовому засіданні уточнений позов визнав, просив суд не недавати термін на примирення, так як вважає, що, з огляду на їхні відносини, примирення неможливе взагалі, у них різні погляди на життя, різні інтереси, різне коло спілкування. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім»ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін в різних населених пунктах, їх небажання підтримувати шлюбно - сімейні відносини, - лише посилюються. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад 1 рік не проживають як чоловік та жінка, у сторін відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини один з одним, в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивачки, яка має вираз у позовній заяві, та в позиції в судовому засіданні, так і пряма воля відповідача на розірвання шлюбу, яка має вираз у визнанні уточненого позову, подання письмової заяви - клопотання про визнання позову, поданні усної заяви з категоричним запереченням на надання терміну на примирення, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше одного року, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше, спору шодо проживання спільних дітей немає, спору щодо утримання дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги позивачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу. Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки [PERSON] з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - [PERSON], причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача [PERSON] при вирішенні спору судом не враховується. Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, уточнений позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON], в зв»язку з уточненням позову, не стягуючи такі витрати з відповідача [PERSON]; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. В матеріалах справи містяться: - квитанція № 0.0. [NUMBER]. 1 від 11 жовтня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою [PERSON] при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов уточнила в сторону зменшення, - відмовилася від стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат, то судові витрати слід залишити за позивачкою, не стягуючи їх з відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved