overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Нігинський кар'єр" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13077 гривень 60 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив. що відповідач з серпня 2013 року не виплачує заробітну плату. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що він вимушений був позичати гроші в інших людей для придбання товарів , продуктів харчування. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача , вивчивши матеріали Судом встановлено, що позивач працює на Державному підприємстві "Нігинський кар'єр" інженером - теплотехніком з 20 жовтня 2011 року , що підтверджується довідкою відповідача від 07 травня 2014 року за № 222. Заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по квітень 2014 року включно становить 13077 гривень 60 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 187 від 07 травня 2014 року. Відповідно до ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань позивача , те що позивач повинен був вживати додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в сумі 1500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Нігинський кар'єр" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 19816 гривень 45 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив, що відповідач з серпня 2013 року не виплачує заробітну плату. Позивач 25 квітня 2014 року звільнився з роботи і після звільнення з роботи відповідач з ним розрахунок не провів. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що він вимушений був позичати гроші в інших людей для придбання продуктів харчування , оплати житлово - комунальних послуг. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача , вивчивши матеріали справи в повному об'ємі , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню Судом встановлено, що позивач працю28 серпня 2012 року по 25 квітня 2014 року працював на посаді енергетика на Державному підприємстві "Нігинський кар'єр", що підтверджується копією трудової книжки позивача. Заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по 25 квітня 2014 року становить 19816 гривень 45 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 199 від 07 травня 2014 року. Відповідно до ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань позивача , те що позивач повинен був вживати додаткових зусиль для організації свого життя, вимушений позичати кошти для оплати комунальних послуг, придбання продуктів харчування , суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в сумі 1500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" відокремленого підрозділу "Моторвагонне депо Королево" РПЧ-5 про поновлення на роботі. В ході розгляду справи позивачем та його представником позовні вимоги уточнено. У відповідності до ч.3 ст. 209 ЦПК України, суд відкладає складання рішення в повному обсязі та вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення, повідомивши учасників процесу, що рішення в повному обсязі буде складено протягом п'яти днів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства "Агропромислова компанія "УкрАгроСтар"" про поновлення на посаді та виплаті заробітної плати. Враховуючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, пов'язаного з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, та оцінки доказів, на що може бути витрачений значний час, суд згідно з вимогами ч.3 ст.209 ЦПК України вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. Суд,-

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Донбасантрацит" в особі шахти "Міусинська" про стягнення заборгованості по побутовому паливу, в обгрунтування якого вказав,що він перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за віком. На підставі ст.43 Гірничого закону України та колективного договору шахта зобов`язалася забезпечувати його побутовим вугіллям у кількості 5900 кг на рік, однак вчасно вугілля йому не вивозиться, заборгованість складає 20 650 кг за період-з першого 2008 року по друге півріччя 2012 року. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по вугіллю в повному обсязі, поновивши строк звернення до суду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Магденко Т.П. позовні вимоги визнала в повному обсязі, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову відповідає закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому визнання позову необхідно прийняти і ухвалити рішення про задоволення позову відповідно до ст. 174 ЦПК України. Сторони досягли між собою згоди щодо розміру заборгованості по вивозу побутового паливу, а тому суд вважає, що саме в такому розмірі заборгованість треба стягувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Інституту хімії високомолекулярних сполук Національної академії наук України, в якому просить поновити його на роботі на посаді головного інженера Інституту хімії високомолекулярних сполук Національної академії наук України; визнати грубим порушенням норм трудового законодавства дії директора Інституту; стягнути з відповідача на його користь 5700,30 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 58 000,00 грн. моральної шкоди. Мотивуючи вимоги тим, що позивач працював в Інституті хімії високомолекулярних сполук Національної академії наук України на посаді головного інженера інституту. Наказом № 56-К від 01.07.2017 року Позивача було звільнено з роботи на підставі п.1. ст.40 КзпП у зв'язку зі змінами в штатному розписі інституту та скороченням штатної одиниці. Позивач вважає таке звільнення незаконним, посилаючись на те, що в Наказі № 56-К від 01.07.2017 року йдеться про скорочення штатної одиниці "головний інженер" з причин скорочення чисельності працівників, що є порушенням норм трудового законодавства, оскільки поняття скорочення чисельності та скорочення штату - чітко визначено нетотожними. Вважає, що при його звільненні відповідачем відбулося недотримання вимог ч.1. ст. 42 КзпП Украни. Ознайомлення Позивача із списком наявних вакантних посад здійснено неналежно з причин не затвердження такого списку директором. Також, Позивач зазначає, що скорочувати посаду "головного інженера" Відповідач не мав права, оскільки дану посаду займає одна особа, відсутність в штаті посади головного інженера робить неможливим функціонування Інституту і таке скорочення суперечить вимогам Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року №336. У зв'язку з наведеним Позивач просить суд про задоволення позову. У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, якими обгрунтовується позовна заява, та зазначили, що звільнення Позивача відбулося з порушенням вимог п.1. ст.40 КзпП, оскільки у Відповідача не відбулося змін в організації праці. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог, відсутність належних та допустимих доказів, якими вони обґрунтовуються. Надали суду письмові заперечення, які повністю підтримані в судовому засіданні. В обґрунтування заперечень послались на те, що скорочуючи чисельність, відповідач діяв у межах наданих законодавством повноважень,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Чернігівводоканал" про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить зобов'язати Комунальне підприємство "Чернігівводоканал" здійснити позивачу періодичну повірку (обслуговування та можливий ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів квартирного обліку води № 121599, № 080868, № 041016, № 120240, що знаходяться в помешканні позивача за адресою: [ADDRESS], за власний рахунок та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу. Мотивуючи вимоги тим, що в грудні 2013 року ним було отримано повідомлення про необхідність в строк до 01 лютого 2014 року здати водолічильники на держповірку. Позивач звернувся до абонентського відділу КП «Чернігівводоканал» з проханням зняти водолічильники та здійснити їх періодичну повірку на підприємстві, де йому повідомили, що зняття, повірка та установка водолічильників буде здійснюватись за плату. 13 грудня 2013 року позивач письмово звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення оплати періодичної повірки, демонтажу та монтажу засобів квартирного обліку води № 121599, № 080868, № 041016, № 120240 відповідно до вимог ч. 3 ст.28 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» та п.9 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630. У відповідь на письмове звернення відповідач листом № 104/2363 від 27 грудня 2013 року повідомив позивача, що оплата цих послуг (періодична повірка, монтаж, демонтаж та ремонт засобів обліку) має здійснюватись споживачем на підставі договорів між виконавцем послуг та споживачем або спеціалізованою організацією з періодичної повірки та ремонту квартирних засобів обліку. Не погоджуючись з даним твердженням позивач звертається до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить відхилити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Чернігівводоканал" про зобов'язання Комунального підприємства "Чернігівводоканал" провести повірку засобів вимірювальної техніки, що знаходиться в помешканні позивача, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] за власний рахунок; стягнення з Комунального підприємства «Чернігівводоканал» витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що наприкінці грудня 2014 року на адресу позивача надійшло повідомлення про необхідність в строк до 01 березня 2015 року здати водо лічильники на держповірку. Після отримання даного повідомлення позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням звертатися з цих питань до організації, яка надає послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання та в разі погодження даного питання з відповідною організацією, для вільного доступу до лічильників позивача, просив погодити з ним час для демонтажу лічильників за вказаним телефоном. 12.02.2015 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача просить зобов'язати відповідача здійснити [PERSON] періодичну повірку обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку води № 321198, № 321484, що знаходяться в помешканні квартири за адресою [ADDRESS] за рахунок КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради, стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. В судове засідання позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить відхилити уточнені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Луганської міської ради про визнання права власності на майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 червня 2010 року він придбав трикімнатну квартиру загальною площею 73,8 кв. метрів у місті Луганську. У звязку із проведення АТО в м. Луганську позивач не має змоги отримати дублікат правовстановлюючих документів, що знаходяться у обласному нотаріальному архіві. У звязку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру площею 73,8 квадратних метрів, що знаходиться у місті Луганську. Позивач у судове засідання не з'явився, у заяві просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Луганської міської ради в судове засідання 14.09.2018, 24.09.2018, 02.10.2018, 12.10.2018 року не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.. \~ \~ \~ \~12.10.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 09.06.2010 року позивач придбав у власність трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: кв. [PERSON] [ADDRESS] (а.с.с15). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 086191 [PERSON] розірвав шлюб 02.09.2008 року (а.с.16).Згідно копії технічного паспорту на квартиру № 126 в житловому будинку № 15 позивачу належить вказана квартира (а.с.19). Згідно ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд визнає, що позивач є власником вказаної квартири і відповідно позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" правонаступник ЗАТ КБ "ПриватБанк", третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: [PERSON] про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. Оскільки складання повного тексту рішення вимагає значного часу, суд обмежується складанням та оголошенням його вступної та резолютивної частини. На підставі наведеного ст.ст. 15, 16, 628, 638 ЦК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП "Брайловський" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного між ним та відповідачем 14 серпня 2008 року, так, як при його укладенні відповідач його обманув. Після вияснення того, що фактично ніякого обману не було, а договору оренди між сторонами від 14 серпня 2008 року взагалі не існує, позивач ознайомившись з договором між ним та відповідачем від 28 травня 2008 року та його заявою від 28 травня 2008 року про реєстрацію договору, змінив позовні вимоги та просить суд розірвати цей договорі, так як він бажає передати свою земельну ділянку в оренду Кривовиду 1.1. В судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] своєчасно і в повному обємі розрахувався за оренду землі і не порушує своїх зобовязань за договором. Назвати якість інші підстави для розірвання договору не може. Просить суд задовольнити зміненні позовні вимоги. Представник позивача підтримав прохання свого довірителя, хоча і не вбачає законних підстав для розірвання договору. Представник відповідача [PERSON] змінені позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що умови договору від виконує і підстав для його розірвання не вбачає. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, представника позивача, третіх осіб та дослідивши матеріали справи суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, виходячи з нас тупного. Договір про оренду землі від 28 травня 2008 року між позивачем та відповідачем оформлений належним чином відповідно до вимог ст.ст. 14, 15, 16 Закону України від 6 жовтня 1998 року "Про оренду землі" і зареєстрований. Цей факт сторони не оспорюють. Фат своєчасного і повного розрахунку по орендній платі сторони також не оспорюють. Ніяких підстав для розірвання договору, передбачених пунктом 38 Договору оренди землі від 28 травня 2008 року між сторонами позивачем не вказано і суд таких підстав не вбачає. Відповідно до пункту 39, вище вказаного, договору одностороннє розірвання договору не допускається. Правовідносини сторін регулюються земельним та цивільним законодавством України. Відповідно до частини 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано тільки у разі істотного порушення другою стороною умов договору. Якихось порушень умов договору і і сторони відповідача не встановлено, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Прибузького сільського споживчого товариства про визнання права власності на нерухоме майно, в якому посилається на те, що 13.10.1992року він купив в Прибузького сільського споживчого товариства нежитлове приміщення - магазин, розташований по [ADDRESS]. В 2001році було виготовлено технічний паспорт на дане майно, на момент купівлі магазину не вимагалася державна реєстрація договору купівлі-продажу. На даний час позивачеві необхідно укласти договір оренди земельної ділянки, на якій знаходиться магазин, однак документу, який підтвердив право власності на нього, немає. Враховуючи заначене, позивач просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення. Позивач [PERSON].в судове засідання не з"явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки Прибузького сільського споживчого товариства №142, [PERSON] вніс кошти в сумі 18 тис.рублів за споруду меблевого магазину в [ADDRESS]. Згідно Виписки з розпорядження №48 по Прибузькому ССТ від 13 жовтня 1992року вирішено продати [PERSON] приміщення меблевого магазину з 13.10.1992року, вартістю 18 тисяч рублів. 20.01.2001 року Комунальним підприємством "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентарізації" виготовлено технічний паспорт на нежитловий об"єкт - магазин по [ADDRESS]. Власником є [PERSON]. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що він є колишнім головою Прибузького ССТ, та підтвердив факт купівлі [PERSON] спірного магазину по [ADDRESS]. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з встановлених судом фактів та досліджених доказів , Прибузьке сільське споживче товариство продали, а [PERSON] купив 13 жовтня 1992 року нежитлове приміщення - магазин, що розміщений по [ADDRESS] та продовжує до цього часу безперешкодно володіти вищевказаним майном, тобто позивач набув права власності на нерухомість з моменту її передачі, а тому , відповідно до вимог ст. ст.128,153,154 ЦК УРСР, його позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved