Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

22.09.2020 року в Іванівський районний суд Херсонської області з позовною заявою про\~ стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання звернулася [PERSON] до [PERSON] , в якій просить стягувати на її користь аліменти на утримання однієї повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій одиниці в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, до 30.06.2021 року, Позовна заява подана особою, яка згідно вимог ст. 47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю. Предметом позову є стягнення аліментів. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України\~ передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Справа підсудна Іванівському районному суду Херсонської області, оскільки ст.ст. 23, 27, 162 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. П. 1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Стислий виклад позиції сторін по справі. Позиція особи, яка подала позов. Позивачка в своєму позові вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.09.2010 року. Від даного шлюбу є одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Дитина, будучи повнолітньою, продовжує навчатися в державному навчальному закладі Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти група № 216 на другому курсі денної форми навчання по професії «Слюсар з ремонту рухомого складу. Машиніст тепловоза» і не знаходиться на повному державному забезпеченні. Термін навчання з 02.09.2019 року по 30.06.2021 року згідно наказу про зарахування №1 «3-УДЗ» державного навчального закладу «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» від 27.08.2019 року. Відповідач є працездатним, зобов`язаний та має можливість утримувати свого повнолітнього сина який навчається та потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання. Позиція відповідача. Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позовних вимогах позивачці, в судовому засіданні підтвердив вимоги відзиву і додатково пояснив, що він не працевлаштований, не має роботи, одружений і від шлюбу має на утриманні ще одну дитину, яка потребує стороннього догляду і додаткових витрат у зв`язку з тим, що є особою з інвалідністю, не заперечив і підтвердив, що від колишнього шлюбу з позивачкою є спільна дитина [PERSON] , який навчається в «Мелітопольському багатопрофільному центрі професійно-технічної освіти» і перебуває на державному забезпеченні, оскільки отримує стипендію. Матеріальної допомоги не в змозі надавати, оскільки відсутня достатня кількість грошових коштів, так як не працевлаштований, займається вирощуванням сільськогосподарських культур для власних потреб, здійснює догляд за сином, який потребує допомоги. Просить в задоволенні позову відмовити.\~ Представник відповідача [PERSON] підтримав заперечення відповідача, зазначені у відзиві, а також дав аналогічні пояснення щодо неможливості сплати аліментів довірителем, просить відмовити в задоволенні позову. Позиція третьої особи. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача\~ [PERSON] в своєму поясненні підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити, зазначив, що навчається в «Мелітопольському багатопрофільному центрі професійно-технічної освіти» з вересня 2019 року по червень 2021 року, отримує стипендію, якої не достатньо на харчування, йому допомагає фінансово у витратах позивачка, відповідач фінансово не допомагає. Заяви (клопотання) учасників справи. 22.09.2020 року позивачка звернулася з позовом в суд. Позивачкою подано заяву 22.09.2020 року про надсилання на мобільний номер телефону при допомозі телекомунікаційних мережах коротке текстове повідомлення (СМС-повідомлення), а також в позовній заяві та в окремо поданій заяві сформульовано прохання про розгляд справи без участі позивачки. Інших клопотань і заяв від позивачки на адресу суду не надходило. Відповідачем 20.10.2020 року заявлено клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з наданням можливості залучити представника по справі. 05.11.2020 року відповідач та його представник заявили клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з наданням можливості подати відзив та додаткові докази, 06.11.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив відповідача, з підтвердженням скерування 05.11.2020 року відзиву позивачці. Інших клопотань і заяв від відповідача і представника відповідача інших заяв, клопотань на адресу суду не надходило. 18.11.2020 року від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшло пояснення, з підтвердженням скерування 18.11.2020 року пояснення відповідачу, в якому він підтримав висунутий позов, просить справу слухати в його відсутність.\~ Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.10.2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання 20.10.2020 року. В судові засідання 20.10.2020 року, 05.11.2020 року, 16.11.2020 року, 30.11.2020 року позивака [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві крім вимоги про стягнення аліментів, просить справу розглядати без її участі. Окрім цього, позивачкою подано заяву в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач та представник відповідача не заперечили проводити розгляд справи у відсутність позиваки. В судове засідання 20.10.2020 року з`явився відповідач, заявив клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з наданням можливості залучити представника по справі, у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 20.10.2020 року судове засідання перенесено до 05.11.2020 року. В судове засідання 05.11.2020 року з`явився відповідач та його представник, заявили клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з наданням можливості подати відзив та додаткові докази, у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 05.11.2020 року судове засідання перенесено до 16.11.2020 року. Залучено начальника відділу Іванівське бюро правової допомоги, оскільки повноваження такої особи в дотримання вимог ст.ст. 58, 60, 62 ЦПК України належним чином підтверджені копією наказу №163 від 23.10.2020 року «Про уповноваження працівника для надання безоплатної вторинної правової допомоги», довіреністю №404 від 23.10.2020 року для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оскільки згідно Законну України «Про безоплатну правову допомогу», передбачено що після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначає особу, яка надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом. Повноваження підтверджуються доданими документами, у зв`язку з чим така особа має право представляти інтереси особи в\~ суді, оскільки особа має право на представництво інтересів в суді. 06.11.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив відповідача, з підтвердженням скерування 05.11.2020 року відзиву позивачці.\~ В судове засідання 16.11.2020 року позивака [PERSON] не з`явилася, явився позивач та його представник, які подали інформацію державного навчального закладу «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти» та довідку про доходи за період листопад 2019 року жовтень 2020 року. Ухвалою суду від 16.11.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки [PERSON] , судове засідання перенесено до 30.11.2020 року. В судове засідання 30.11.2020 року не з`явилася позивачка, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки. З`явився позивач та представник позивача. Не заперечили проводити розгляд справи у відсутність позиваки та третьої особи. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Судом приймається до уваги те, що учасник справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, розгляд справи проводиться за відсутності такого учасника справи, оскільки в судове засідання учасник справи не явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки; такий учасник повторно не явився в судове засідання. Згідно з ст.. 223 ЦПК України\~ у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З метою недопущення відкладення судового розгляду справи на строк, який перевищує строк розгляду справи, встановлений законом, з метою недопущення затягування справи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності сторони в справі на підставі наявних матеріалів справи оскільки в змозі всебічно, повно та об`єктивно вирішити спір, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність позивача і третьої особи по наявних матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 07.09.2010 року, про що підтверджує свідоцтво про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу народилася одна спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , про що підтверджує свідоцтво про народження [NUMBER] . Зі свідоцтва вбачається, що позивачка зазначена матір`ю, а відповідач батьком дитини. На час звернення з позовом в суд, [INFO] , дитині виповнилося 18 років ( [INFO] ). З довідки державного навчального закладу Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти вбачається, що згідно наказу про зарахування №1 З УДЗ від 27.08. 2019 року навчається у державному навчальному закладі Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти на другому курсі денної форми навчання по професії «Слюсар з ремонту рухомого складу. Машиніст тепловоза» з терміном навчання з 02.09.2019 року по 30.06.2021 року. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що вимога позиваки, яка вказана в позовній заяві про те, що [PERSON] не знаходиться на повному державному забезпеченні приймається до уваги, оскільки підтверджується поясненням третьої особи в тій частині що третя особа отримує лише підвищену стипендію через відмінне навчання, а також доказами, які надані відповідачам з приводу того, що дитина отримує стипендію.\~ В свою чергу суд не приймає до уваги твердження відповідача та його представника, що третя особа знаходиться на державному забезпеченні, отримує власні грошові кошти у вигляді стипендії, має право доступу до безкоштовних бібліотек де є безкоштовний інтернет зв`язок. Суд приймає до уваги твердження позиваки і третьої особи, а критично ставиться до позиції сторони відповідача з частині держаного забезпечення з огляду на наступне. Статтями 22,36,40,41 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року передбачено, що громадяни України мають рівні права на здобуття професійної (професійно-технічної) освіти відповідно до своїх здібностей і нахилів, є суб`єктами професійної (професійно-технічної) освіти. До основних повноважень та напрямів діяльності закладу професійної (професійно-технічної) освіти належать організація харчування здобувачів освіти з числа дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, осіб з інвалідністю, осіб з особливими освітніми потребами, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, дітей із числа внутрішньо переміщених осіб та дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям". За досягнення високих результатів у навчанні та оволодінні професією, спеціальністю, за активну участь у виробничій діяльності та за інші досягнення застосовуються різні форми морального та матеріального заохочення здобувачів освіти, передбачені статутом закладу професійної (професійно-технічної) освіти. Право на особливий соціальний захист в галузі професійної (професійно-технічної) освіти мають особи з інвалідністю, діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, особи з особливими освітніми потребами, та здобувачі освіти, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а також інші особи - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Державна цільова підтримка для здобуття професійної (професійно-технічної) освіти надається у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів освітніх субвенцій державного та місцевих бюджетів; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи здобувачем професійної (професійно-технічної) освіти, не відноситься до категорій осіб, відносно яких застосовується особливий соціальний захист в галузі професійної (професійно-технічної) освіти, до нього не застосовується в навчальному закладі моральне та матеріальне заохочення, не має права на особливий соціальний захист в галузі професійної (професійно-технічної) освіти і до нього не застосовується державна цільова підтримка. Окрім цього, Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 23.11.2016 року «Про надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти» передбачено, що державна цільова підтримка надається у вигляді 1) повної оплати навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів у разі зарахування вступників на навчання за державним (регіональним) замовленням відповідно до цих Порядку та умов, а також умов та правил прийому на навчання до закладів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти на відповідний рік (далі - умови та правила прийому); 2) часткової оплати навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів шляхом надання особам, зарахованим на навчання за рахунок коштів фізичних і юридичних осіб, пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти; 3) першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення; 4) соціальної стипендії - для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання; 5) безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти; 6) безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти; 7) безоплатного проживання в учнівських та студентських гуртожитках або проживання у студентських гуртожитках з пільговою оплатою - для осіб, які навчаються за денною формою навчання. Судом встановлено, що [PERSON] , як здобувачу професійної (професійно-технічної) освіти, не надається державна цільова підтримка, так як усі витрати несе позивачка. На [PERSON] лише поширюється Постанова Кабінету Міністрів України №627 від 17.07.2019 року\~ «Деякі питання забезпечення осіб, які здобувають освіту в закладах професійної (професійно-технічної) освіти» якого визначено механізм забезпечення спеціальним одягом під час виробничого навчання та виробничої практики на роботах із шкідливими та небезпечними умовами праці, а також роботах, пов`язаних із забрудненням або здійснюваних у несприятливих умовах - спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, призначені для носіння і використання здобувачами освіти з метою індивідуального захисту від одного або більше ризиків, які можуть становити загрозу безпеці та здоров`ю під час виробничого навчання та виробничої практики, за збереження якого відповідає і повинено повернути після закінчення навчання. У зв`язку з чим [PERSON] вимушений купувати одяг за власні кошти, які йому надає позивачка на його придбання, або одяг, який купує також позивака, а не відповідач. Також на [PERSON] не поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України №116 від 02.02.2019 року «Про затвердження Порядку надання послуг з харчування дітей у дошкільних, учнів у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, операції з надання яких звільняються від обкладення податком на додану вартість» оскільки він, не будучи учнем, якому згідно із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" гарантується пільгове харчування, не будучи дитиною-сирою та дитиною, позбавленої батьківського піклування; не будучи дитиною з особливими освітніми потребами, які навчаються в спеціальних і інклюзивних класах не має права в загальноосвітньому навчальному закладі денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів здійснювати харчування. Харчуватися вимушений за рахунок власних коштів, які отримує від позивачки, а не від відповідача. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову. Оскільки судом встановлено, а сторони не оспорюють, що відповідач є батьком дитини, яка навчається і потребує матеріальної допомоги, а батьки [PERSON] мають рівні обов`язки, суд дійшов висновку, що відповідач, дійсно має можливість надавати певну матеріальну допомогу на утримання сина, який навчається на денній формі навчання. Позивач сама несе всі витрати пов`язані з навчанням сина, тому має право на отримання аліментів на утримання дитини від відповідача. Згідно відповіді, яка видана державним навчальним закладом «Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти», а також довідки про доходи студента [PERSON] підтверджується, а сторонами не оспорюється даний факт, про отримання стипендії [PERSON] , оскільки стипендія це постійна або тимчасова матеріальна підтримка у вигляді грошових виплат, що надається студентам і стипендія є однією з форм державної допомоги студентам середніх спеціальних навчальних закладів за умови успішного навчання. Даний доказ підтверджує, що третя особа навчається, і за успішне навчання отримує стипендію, оскільки\~ неуспішне навчання не передбачає отримання стипендії. На думку суду, успішне навчання, це самореалізація третьої особи, при допомозі якої є можливість отримати хоча б мінімальний дохід від держави, допомогти в матеріальному навантаженні позивачці, оскільки третя особа не розраховує на допомогу відповідача, що вбачається з пояснення третьої особи. Суд надає віри поясненням третьої особи, що стипендії навіть в підвищеному вигляді за успішне навчання в розмірі 713 грн., йому не достатньо і він би пішов працювати, проте цього не дозволяє навчальний процес і це може негативно відобразитися на успішності навчання. Такий розмір стипендії є в дійсності матеріальною підтримкою, проте держава надає таку мінімальну підтримку як заохочення за навчання, а не батько, відповідач по справі, в обов`язок якого входить утримувати дитину, яка продовжує навчання. З довідки №403 про склад сім`ї, виданої 07.09.2020 року Агайманською сільською радою Іванівського району Херсонської області вбачається, що позивачка і третя особа зареєстровані та проживають в одному житловому будинку, що узгоджується з твердженням позиваки про її право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає син, а також сам, син, який продовжує навчання. Підставність висунення позову про стягнення аліментів на час навчання позивачкою підтвердила в своєму поясненні третя особа, яка погодилася з висунутим позовом, підтримала такий позов, не заперечила проти такого позову, оскільки потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, оскільки стипендія не покриває цих витрат. Під час розгляду справи встановлено і підтверджено твердження позивачки про те, що угоди про сплату аліментів у добровільному порядку не досягнуто, оскільки відповідач підтвердив, що не проводить оплати спільному сину на час навчання по причині відсутності грошових коштів. Окрім цього, про відсутність угоди про сплату аліментів у добровільному порядку підтверджено поясненням третьої особи, який зазначив, що відповідач грошових коштів ні [PERSON] ні йому, [PERSON] , не надає. Такі вимоги узгоджується зі ст..199 СК України, якою передбачено, що якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання і право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає син, а також сам син, який продовжує навчання. Твердження позивачки про те, що відповідач працює неофіційно в с. Українському в фермера [PERSON] оператором на дощувальній машині та щомісячно одержує заробітну плату не знайшло свого підтвердження, оскільки документально підтверджено поданими доказами відповідача про його не працевлаштування в даного фермера, і про відсутність будь-якого іншого працевлаштування в передбачений законом порядок. Звертаючись з даним позовом, позивачка зазначила, а судом підтверджено, що позивачка і відповідач не проживають разом, розлучені в 2010 році, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який навчається у державному навчальному закладі Мелітопольський багатопрофільний центр професійно-технічної освіти на другому курсі денної форми навчання по професії «Слюсар з ремонту рухомого складу. Машиніст тепловоза» з терміном навчання з 02.09.2019 року по 30.06.2021 року, на навчання, проживання і харчування якого крім отримуваної ним стипендії, витрачаються позивачкою додатково кошти. В свою чергу посилання відповідача на те, що він не взмозі працювати, оскільки має на утриманні дитину, яка потребує сторонньої допомоги, витрачання часу на таку допомогу, частково заслуговують на увагу, оскільки таку допомогу відповідач міг би надавати в позаробочий час і у вільний від роботи час, і відповідач не є особою (не призначений), як такою особою, що в передбачений законом порядок здійснює такий догляд (опіку). Подані докази відповідача, а саме довідка управління соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області №343 від 13.10.2020 року, вказує на те, що не відповідач, та [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам», і отримує допомогу на сина [PERSON] в розмірі 3516,40 грн. Також посвідчення серії [NUMBER] , яке видане 26.10.2017 року Іванівським управлінням соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області підтверджується, що [PERSON] є особою яка здійснює догляд, а не відповідач. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Херсонської області вбачається, що 10.10.2010 року згідно актового запису в книзі реєстрації шлюбів [PERSON] одружився з [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . А згідно свідоцтва про народження, виданого Новосеменівською сільською радою Іванівського району Херсонської області вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , і його батьками вказано [PERSON] , як батька, та [PERSON] , як мати. З даних документів вбачається існування у відповідача другої сім`ї, на утримання якої покладено в обов`язок відповідача. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній доньці, яка її потребує. Згідно форми ОК-5, виданої 13.10.2020 року Пенсійним фондом України про індивідуальні відомості про застраховану особу\~ [PERSON] вбачається, що в період 2010-2011 років відповідач працював в сільськогосподарському ТзОВ «Терра 2017» та в сільськогосподарському виробничому кооперативі «Новосеменівське». В 2011 -2016 роках відповідач працював в сільськогосподарському виробничому кооперативі «Новосеменівське». В 2017-2018 роках та січень-березень 2019 року відповідач працював в сільськогосподарському ТзОВ «Терра 2017». Даним документом підтверджується факт не працевлаштування відповідача з березня 2019 року. Окрім цього, довідкою Іванівської селищної ради №458 від 02.10.2020 року підтверджується, що згідно записів трудової книжки відповідача серії [NUMBER] [PERSON] не працює з 23.03.2019 року. Дана обставина вказує на те, що відповідач, будучи працездатною особою, не будучи пенсіонером, не будучи особою з інвалідністю і не будучи особою з обмеженими можливостями, будучи фізично здоровою особою, в обов`язок якого входить утримання своїх двох дітей та другої сім`ї для забезпечення належний рівня життя не працевлаштований. З березня 2019 року по сьогоднішній день відповідач, будучи звільненим, не проявив бажання стати на облік в районний центр зайнятості щоб отримати статус безробітного, отримувати допомогу від держави як безробітна особа, вирішити питання допомоги в пошуку роботи і подальшого працевлаштування через центр зайнятості. Пояснення відповідача, які дані ним в судовому засіданні про те, що він перебував в 2019 році на обліку в районному центрі зайнятості, не приймаються до уваги судом, оскільки спростовуються формою ОК-5, виданої 13.10.2020 року Пенсійним фондом України про індивідуальні відомості про застраховану особу\~ [PERSON] вбачається, що в період 2019 2020 років він не перебував на обліку в районному центрі зайнятості. Приходячи до висновку про платоспроможність відповідача, суд враховує приписи сімейного кодексу, який визначає, що при вирішенні питання платоспроможності ураховується наявність нерухомого і рухомого майна, будь-яких коштів, навіть наявність кредитів і дорогої техніки свідчить про те, що в людини є певний фінансовий рівень, хоча вона має статус безробітної. Судом встановлено, оскільки відповідач підтвердив позицію позивача і третьої особи, що відповідач не виконує вимоги ст.. 187 СК України, якою передбачено добровільний спосіб виконання матір`ю або батьком свого обов`язку утримувати дитину шляхом сплати аліментів обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. У зв`язку з тим, що між сторонами не було договірної домовленості про сплату аліментів на дитину, у якому визначаються розмір та строки виплати, не було\~ досягнуто угоди про добровільне відрахування (сплату) одним з них аліментів, позивачка вимушена була звернутися з позовом в суд з вимогою стягувати кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує, і приходячи до висновку про стягнення аліментів судом враховане те, що відповідач фізично здоровий, не перебуває на\~ обліку як особа з хронічними захворюваннями, не є особою з інвалідністю, наявність у відповідача іншої дитини, яка потребує стороннього догляду, однак з наданих доказів опікуном є дружина відповідача а не сам відповідач, на утриманні непрацездатних батьків не має, є у користуванні відповідача майнове право користування земельною ділянкою на якій вирощує сільськогосподарські культури. Судом також враховане те, що третя особа, на утримання якої стосується спір, є особою молодого віку, студентом, який власного заробітку не має, виявляє бажання працевлаштуватися, проте вважає що це може негативно вплинути на успішність в навчанні, витрачає отримані кошти від позиваки на харчування, проживання, доїзду до місця навчання з місця проживання, отримуваної стипендії недостатньо, у зв`язку з чим грошові кошти дає позивака. Суд, вирішуючи даний спір, застосовує наступні норми права. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 6 Конвенції, яка з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, ст.. 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст..13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст..89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст..264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах 16 справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1, 2 ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд зазначає, що за правилами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст..ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні ще одну дитину від другого шлюбу, не звільняє відповідача від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та не сплачувати взагалі аліменти. Або сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, під силу фінансово сплатити, хоча про такий мінімально спроможний розмір відповідач не вказував. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Приходячи до висновку про стягнення з відповідача аліментів саме із заявленої позивачкою суми, судом враховано те, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у зв`язку з чим з 01.07.2020 року мінімальний гарантований розмір аліментів становитиме для дітей віком від 6 до 18 років суму 1159 грн. Оскільки [PERSON] є повнолітній, навчається на денній формі навчання, в силу навчання не може бути працевлаштованим, у зв`язку із знаходженням навчального закладу та місця проживання в різних областях, у зв`язку з необхідністю доїздити до місця навчання з місця свого проживання, у зв`язку з необхідністю проживати в іншій області в гуртожитку за який потрібно проводити оплати, необхідністю харчуватися і одягатися, не маючи пільг у навчанні потребує грошових коштів, які, на думку суму, в заявленому розмірі позивачкою, будуть достатніми для його утриманням на час навчання, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку. Суд надає віри поясненням третьої особи в тій частині, що [PERSON] не взмозі під час навчального процесу працювати та заробляти собі на життя. Згідно із ч.1 ст 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини тощо). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Під час розгляду вказаної категорії справ відповідно до ст.3607 Цивільного процесуального кодексу суди застосовують правові висновки Верховного Суду. Так, у Постанові ВС від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц, викладено правову позицію згідно до якої Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. В постанові від 08.08.18 у справі № 643/14115/16-ц Верховний Суд зауважив - «у разі якщо повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення двадцяти трьох років, зазначені правовідносини регулюються ст..199 СК України». В постанові від 23.01.19 у справі № 346/103/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування повнолітньої дитини на канікулах оскільки цей час входить в період навчання. Приходячи до висновку про задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача на користь позиваки аліменти на дитину яка навчається суд урахував, що відповідач є працездатною особою, який не перебуває на обліку як особа яка має хронічні захворювання, не є особою з інвалідністю і не є особою з обмеженими можливостями, не вбачається, що потребує постійного підтримуючого лікування та грошових витрат, є фізично здоровою особою, що забезпечує належний рівень утримання, як себе, своєї другої сім`ї, здатний і в подальшому забезпечувати належний рівень утримання себе, своєї другої сім`ї так і сина від першого шлюбу, який навчається. Розмір аліментів в суді 1500 грн. буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього сина, який навчається та платоспроможності самого відповідача оскільки витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина, а відповідач, самоусунувшись від покладених обов`язків, фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved