Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

26 листопада 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], а також зобов'язати відділ ЦНАП виконавчого комітету Куликівської селищної ради зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому вона зареєстрована та проживає. Окрім неї, у зазначеному будинку зареєстровані її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON]. Відповідач тривалий час вже не проживає в її будинку без поважних причин, участі у веденні господарства не приймає, особистих речей немає, про що комісією Авдіївської сільської ради складено акт від 22.11.2018. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу ряд перешкод та незручностей, а саме: вона вимушена нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб, не може оформити житлових соціальних пільг, оскільки для їх нарахування визначається сукупний дохід та кількість зареєстрованих в будинку осіб. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані вона, ані члени її сім'ї відповідачу не чинили В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. У зв'язку з тим, що реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що не проживає разом з відповідачем протягом 3-4 років, має іншу родину. Будинок, де вони зареєстровані був придбаний у шлюбі з відповідачем, але на кошти її родичів. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає її отримати субсидію та інші соціальні виплати, оскільки від не ї вимагають довідку про його доходи. Відповідач позов не визнав та пояснив, що на даний час не має де жити, не має коштів для існування. У будинку не проживає з 17.09.2015 року, оскільки був ув'язнений. Відбував покарання до 20.06.2017 року, після чого в будинку не проживав. Будинок був куплений в період шлюбу. Представник третьої особи - відділ ЦНАП виконавчого комітету Куликівської селищної ради в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву за підписом Куликівського селищного голови Халімон Н.М., в якій повідомляє, що заперечень проти задоволення заявлених вимог не має, справу просить розглядати у відсутності представника селищної ради за наявними у справі матеріалами. Позовна заява надійшла до суду 26.11.2018. 07.12.2018, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі з призначенням судового засідання для розгляду справи по суті. Дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. [PERSON] значиться власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу будинку від 02.11.2001 року, зареєстрованим в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 12.11.2001, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначений будинок за 5000 грн. (а.с. 5). З довідки виконкому Куликівської селищної ради від 22.11.2018 № 410 вбачається, що до складу сім'ї позивача входять три її сини: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON], 1979 року народження, який зареєстрований, але не проживає (а.с.6). Про реєстрацію відповідача в будинку позивача зазначено в домовій книзі, а також в повідомленні Куликівської селищної ради наданому на запит суду від 28.11.2018 за № 5945 (а.с. 8,9,13). Відповідно до акту обстеження проживання громадян в будинку [ADDRESS] від 22.11.2018, [PERSON] протягом тривалого часу, а саме з 05.05.2015, не проживає за вказаною адресою та не приймає участі в утриманні житла, згідно свідчень сусідів, підписи яких в даному акті підтверджені в.о. старости села Авдіївка Корявець В.М. (а.с. 7). Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2000 року по 11.01.2016 року, про що свідчать відповідні записи у паспорті позивача (а.с. 4). Зазначений вище договір купівлі продажу будинку, у якому сторони зареєстровані, був укладений в період зареєстрованого шлюбу. Доказів придбання будинку не за спільні кошти подружжя суду не надано, та ця обставина не є предметом доказування у справі. Згідно із ч.2 ст. 60 СК вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На майно, набуте чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі між собою або з іншою особою, під час проживання однією сім'єю також поширюється режим спільного сумісного майна та положення гл.8 СК, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст.74 СК). Припинення спільної власності подружжя здійснюється, зокрема, шляхом її поділу між співвласниками. Поділ скасовує режим спільності на набуте подружжям майно і, як правило, є наслідком, припинення шлюбу. Поділ спільного майна можливий і під час шлюбу (за ініціативою подружжя або у примусовому порядку у зв'язку із зверненням стягнення на майно дружини-боржника). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Висновок суду підтверджений усталеною судовою практикою. Так, з постанови Верховного Суду N 61-4509св18 від 28.02.2018 р. вбачається, що Верховний Суд у порядку спрощеного позовного провадження розглянув справу про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Згідно з матеріалами справи, чоловік (позивач) є власником квартири, в якій зареєстровані також його діти та колишня дружина (відповідач). У зв'язку з тим, що відповідач була відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, з позовом про поділ майна подружжя до суду не зверталася та у встановлений строк своїм правом про поділ майна не скористалася, позивач просить суд визнати її такою, що втратила право на користування квартирою. Судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником вказаної квартири. Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що відповідач не втратила право власності на вказану квартиру в силу вимог статей 319 "Здійснення права власності" та 321 "Непорушність права власності" ЦКУ. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову колишнього чоловіка про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки положення ч. 2 ст. 405 ЦКУ (член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом) не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦКУ. Ті обставини, що відповідач була відсутня у квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про її відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. А сам факт незвернення жінки до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов'язує припинення права власності на спільну сумісну власність. Таким чином, [PERSON], як співвласник житлового будинку, не може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, оскільки відповідно до ст. 317 ЦК України змістом права власності є права (правомочності) володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Що стосується позовних вимог позивача про зобов'язання відділу ЦНАП виконавчого комітету Куликівської селищної ради зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, то в цій частині позивачу в позові необхідно відмовити, оскільки дана вимога є похідною від рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та не може розглядатися в порядку цивільного судочинства. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed