Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

\~\~ [PERSON] (далі Позивач) 05 липня 2017 року звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обґрунтування якої вказує, що 25 лютого 2006 року між нею та [PERSON] (далі Відповідач) був укладений шлюб, який зареєстрований Чуднівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №14. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Позивач вважає, що збереження сім'ї та подальше спільне проживання з Відповідачем неможливе. На час предявлення позову між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Позивач зазначає, що вона є інвалідом 2 групи, має пенсію і постійне місце роботи. Дитина відвідує садочок, облікована в медичних установах. Позивач постійно слідкує за станом здоровя сина, його розвитком, виховує т а піклується про нього. Враховуючи ту обставину, що Відповідач останні роки не надавав кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини Позивач вважає, що Відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятися від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів. На підставі викладеного, Позивач просить, стягувати з Відповідача аліменти на її користь на утримання сина в твердій грошовій сумі 1000 гривень, починаючи з 05 липня 2017 року до досягнення повноліття. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав не заперечував проти стягнення з нього 1000 гривень на користь Позивача для утримання дитини. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 153183, 25 лютого 2006 року Чуднівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на «Шевчук». Як вбачається з Свідоцтва про народження серії І-ТП № 224742, батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 13 червня 2017 року № 3762, [PERSON], [INFO] зареєстрована і проживає за адресою: [INFO] та має склад сім'ї: чоловік [PERSON],[INFO] та син [PERSON], [INFO], останній проживає разом з матірю і знаходиться на її утриманні. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтями 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої\~статті 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Згідно пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 розяснив, що відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно частини першої\~статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до частини першої\~статті 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Частиною першою, третьою пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень статтями\~183,\~184 СК України. Відповідач по справі не надає достатньої регулярної допомоги для належного утримання сина, у зв'язку з чим порушуються інтереси сина. Відповідач по справі не працює, має нерегулярний дохід. Згідно до\~статті 184 СК України\~суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним Позивачем.\~\~\~ При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до\~статті 182 СК України\~матеріальне становище платника аліментів, що Відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і являючись батьком [PERSON], зобов'язаний утримувати його до повноліття. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги та матеріальне становище Відповідача, відсутність у останнього постійного місця роботи та заробітку, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з Відповідача на користь Позивача у твердій грошовій сумі в розмірі встановленому між сторонами, а саме в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на дитину і до його повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. При цьому згідно зі частини другої\~статті 184 СК України\~розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 06 листопада 2013 року у справі №6-113цс13. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації закону згідно пункту 8 статті 8 ЦПК України у порядку,передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення". Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Враховуючи те, що Позивач за подання позову, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved