Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, мотивуючи тим, що 01 травня 1999 року його було прийнято гірником очисного забою 5 розряду, підземним з повним робочим днем на шахті «Новодонецька». 20 січня 2001 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму голови. У зв'язку з цим було складено акт про нещасний випадок на виробництві №4 від 23.02.2001р. за формою Н-1. 31.05.2001р. він вперше пройшов огляд МСЕК та отримав 25% втрати працездатності з переоглядом у 2002р. Повторно пройшов огляд МСЕК 12.06.2002р., яким йому залишили 25% втрати працездатності з переоглядом у 2005р. Згідно довідки МСЕК від 19.07.2005р. він знову пройшов огляд, де йому також було встановлено 25% втрати працездатності з переоглядом у 2007 році. У зв'язку зі скрутним матеріальним положенням, він не пройшов огляд МСЕК, але 02.12.2014р. він поновив втрату працездатності 25%, що підтверджується довідкою МСЕК, яка міститься у матеріалах справи. [PERSON] вважає, що через черепно-мозгову травму, яку він отримав на виробництві, йому спричинена як матеріальна, так і моральна шкода. З моменту травми і до теперішнього часу порушена його нормальна життєдіяльність. Він відчуває моральні страждання у зв'язку з тим, що позбавлений можливості реалізувати свої звички і бажання у зв'язку з неможливістю подальшого активного суспільного життя, а також від інших негативних наслідків. Погіршився стан його здоров'я, що призвело до моральних та психічних переживань, він став неповноцінною людиною. Позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, оскільки у нього постійно болить голова, що викликає дратівливість. Він постійно змушений вживати ліки від головної болі та заспокійливі. У 2004 році він звільнився з роботи і не працює по цей день, так як головні болі змушують його постійно звертатися до лікарів. Все це викликає в нього негативні емоції й переживання, порушує його нормальні життєві зв'язки і витребує від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. До теперішнього часу він так і не зміг ні фізично, ні морально пристосуватися до такого життя. Шкоду, яка була заподіяна його здоров'ю, він вважає непоправною, оскільки пошкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Так як страховий випадок стався з ним у травні 2001 року, тобто коли первинно встановлено втрату працездатності у зв'язку з травмою, він вважає, що саме з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Позивач звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутність за участю його представника, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні представник позивача, діюча на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі та просила стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Представник відповідача, діюча на підставі довіреності, позов не визнала і пояснила, що згідно з п. 44 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2008 рік" припинена норма ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування ..." в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сім'ї незалежно від часу настання страхового випадку. Крім того, у вищевказаному Законі виключено зі ст.ст. 1,21,28, 34 та 35 норми щодо обов'язку Фонду виплачувати грошову суму потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійному захворюванню , тобто відшкодування моральної шкоди передбачено за рахунок того, хто спричинив моральні страждання, а саме за рахунок роботодавця. Просить у позовних вимогах відмовити і надала письмові заперечення. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню . Свій висновок суд обґрунтовує наступним: У судовому засіданні встановлено, що 01 травня 1999 року позивача було прийнято гірником очисного забою 5 розряду, підземним з повним робочим днем на шахті «Новодонецька». 20 січня 2001 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму голови. У зв'язку з цим було складено акт про нещасний випадок на виробництві №4 від 23.02.2001р. за формою Н-1. 31.05.2001р. він вперше пройшов огляд МСЕК ( довідка №020199) та отримав 25% втрати працездатності з переоглядом у 2002р. Повторно пройшов огляд МСЕК ( довідка №002115) 12.06.2002р., яким йому залишили 25% втрати працездатності з переоглядом у 2005р. Згідно довідки МСЕК №001746 від 19.07.2005р. він знову пройшов огляд, де йому також було встановлено 25% втрати працездатності з переоглядом у 2007 році. У зв'язку зі скрутним матеріальним положенням, він не пройшов огляд МСЕК, але 02.12.2014р. він поновив втрату працездатності 25%, що підтверджується довідкою МСЕК №136272, яка міститься у матеріалах справи. З доводів, які надав [PERSON] у своєму позові, встановлено, що нещасним випадком йому заподіяні моральні страждання, що виражаються в переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я ; у нього порушені нормальні життєві зв'язки, для відновлення яких з його боку необхідні додаткові зусилля; він тривалий час знаходився у лікарнях, постійно зазнає болі , у результаті чого йому доводиться пристосовуватися до таких умов життя; не повною мірою може виконувати роботу з будинку й допомагати родині по господарству. Йому протипоказаний важка фізична праця, повинен регулярно звертатися за медичною допомогою. Все це порушило його життєвий уклад і зажадало від його додаткових зусиль для відновлення нормального способу життя. Суд вважає, що при вирішенні даного спору слід керуватися нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» » від 23.09.1999 року №1105-XIV , що діяли на час виникнення вказаних правовідносин. Розв'язуючи питання про обґрунтованості вимог позивача, суд виходить із вимог ч.3 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-XIV, відповідно до якої завданням страхування від нещасного випадку або професійного захворювання визначене відшкодування матеріального й морального збитку застрахованим і членам їхніх родин. Ст.21 зазначеного Закону визначені зобов'язання Фонду соціального страхування по своєчасному й повному відшкодуванню збитку, заподіяного працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, у тому числі п.п.Е п.1 даної статті передбачена виплата грошової суми за моральний збиток при наявності факту заподіяння цього збитку потерпілий, а так само виходячи з вимог ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року №1105-XIV, відповідно до якої, при наявності факту заподіяння морального збитку потерпілому Фонд зобов'язаний провадити страхові виплати за моральний збиток. Суд вважає доводи представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань в м. Добропілля , на підставі яких позов не визнаний, необґрунтованим і не відповідає чинному законодавству, оскільки відповідно до п. 3 ст. 34 Закону, надання відповідного висновку медичних органів передбачено винятково для потерпілих, яким умовами виробництва заподіяний моральний збиток, що не спричинили втрати професійної працездатності, що згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року є конкретним індивідуальним випадком відшкодування морального збитку й не позбавляє застрахованого працівника, що втратив професійну працездатність права на відшкодування моральної шкоди й не виключає обов'язку Фонду відшкодувати моральну шкоду у випадку тимчасової або стійкої втрати потерпілим професійної працездатності. Відповідно до ст.58 Конституції України вбачається, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Враховуючи, що [PERSON] висновок МСЕК вперше отримав 31.05.2001 року , то він має право на відшкодування моральної шкоди. Визначаючи суму морального збитку, суд виходить із розміру позовних вимог позивача, установленої висновком МСЕК ступеня втрати працездатності потерпілого, ступеня перенесеної й стерпної в цей час фізичного болю, тривалості лікування, ступеня порушень життєво важливих функцій організму й життєвих зв'язків позивача, характеру додаткових зусиль в організації життя, викликаних заподіянням страхового випадку, і вважає необхідним стягненню з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві й професійних захворювань в м. Добропілля на користь [PERSON] у рахунок відшкодування морального збитку суми в розмірі 10000 гривень. В іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: approved