Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2005 року позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] як колишній співмешканець [PERSON] зареєстрований у квартирі, однак, фактично у квартирі понад півтора роки не проживає та його місцезнаходження невідоме. У судове засідання позивачі не з'явилися, згідно поданих заяв просять розглядати справу у їх відсутності та не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.26, 28). Відповідач у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також згідно ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.27). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивачів, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4705 (а.с.3), позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації (а.с.4). Як вбачається з довідки КП "ВЖРЕП №11" Житомирської міської ради №414 від 27.04.2016 року (а.с.11) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] як цивільний чоловік [PERSON]. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Власник майна відповідно до положень ст.ст.319, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі понад один рік, житлово-комунальні послуги не оплачує, наявність реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS] перешкоджає позивачам вільно розпоряджатись власністю, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, то статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" в Україні встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.

Outcome: partial