Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

26.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 11.05.2006 року, сина [PERSON], померлого 19.10.2008 року, право власності на земельну ділянку площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлого [PERSON], у звязку із тим, що заяви про відмову від прийняття спадщини від [PERSON], [PERSON] надійшли 10.10.2017р, тобто вже після спливу встановленого шестимісячного строк. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судовому засіданні визнали позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення, зазначили, що на спадщину не претендують, до суду звертатися з питання продовження строку на прийняття спадщини не будуть. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] (особа, що здає помешкання [PERSON]В.), [PERSON] (співмешканець [PERSON]В.), [PERSON] (співмешканець [PERSON]В.) пояснили, що дійсно позивач [PERSON] проживала постійно зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: вул. Молодіжна (Комсомольська), №26 в с. Каланча, також з ними проживав їх син [PERSON], який 19.10.2008р. помер. Дочки [PERSON], [PERSON] у вказаному будинку були зареєстровані, але ж на день смерті їхнього батька [PERSON], та на день смерті їхнього брата [PERSON], вони в будинку не мешкали та мешкали зі своїми співмешканцями у інших помешканнях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №475752, виданого 08.12.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право за №10-04-743, власником земельної ділянки площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказаний [PERSON]. Вказане також підтверджено листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.11.2017 року за №3525/126-17. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №056761 від 12.05.2006 року, виданого виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 11.05.2006 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49411284 від 10.10.2017р. інформація про заповіт від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України, стали: дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №266101 від 29.07.1981р.; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД №460776 від 09.04.1984р.; дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД №275154 від 01.07.1985р.; дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД №386517 від 08.08.1987р. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли фактично дружина [PERSON] та син [PERSON], оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №845 від 21.08.2017р. Інші спадкоємці за законом першої черги після смерті батька [PERSON] доньки [PERSON], [PERSON] були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 845 від 21.08.2017р., але ж на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців зі спадкодавцем за однією адресою вони не мешкали, що підтверджується показами свідків. Крім цього, [PERSON], [PERSON] надали до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] 10.10.2017р. письмові заяви про те, що на спадщину після [PERSON] не претендують, до суду з питання продовження строку на прийняття спадщини звертатися не будуть. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №134631 від 21.10.2008 року, виданого виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 19.10.2008р. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка земельної ділянки площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він фактично успадкував після смерті батька [PERSON], але ж юридично своїх прав за життя не встиг оформити. За життя [PERSON] заповіт не складав. Згідно листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №818/02-14 від 14.05.2016, який надіслано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі кредитора після померлого 19.10.2008 року [PERSON] було заведено спадкову справу №135/2016 від 12.05.2016 року. З будь якими заявами спадкоємці [PERSON] до контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину на їх імя не видавалися. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України, стала його мати [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження спадкодавця серії ІІІ-ЖД №460776 від 09.04.1984р. Позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 951 від 09.10.2017р. На звернення позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON]з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після померлого 11.05.2006р. [PERSON], їй листом №463/02-14 від 10.10.2017р. було відмовлено у звязку з тим, що заяви про відмову від прийняття спадщини від [PERSON], [PERSON] надійшли 10.10.2017р, тобто вже після спливу встановленого шестимісячного строк. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved