Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ Банк «Траст», третя особа ПАТ «Юпітер страхування життя воєнна іншуранс груп» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Свій позов обґрунтовує тим, що 12 серпня 2015 року між нею та ПАТ Банк «Траст» був укладений договір №R141.0050745. Договір включає в себе Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, Тарифи ПАТ Банк «Траст» на розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку фізичної особи, відкритий для здійснення операцій з застосуванням міжнародних платіжних карток VISA INSTANT ( в залежності від обраного клієнтом типу рахунку, про що зазначається у заяві), Графік платежів, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, Заяву про надання кредиту на споживчі цілі. Відповідно до п 2.2. заяви про надання кредиту на споживчі цілі, сума кредиту становить 32200 грн. Відповідно до п.п. 2.4,2.5 заяви - строк користування кредитом 36 місяців при відсотковій ставці за кредитом - 8,54 %. Вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, що полягає у наступному: 1) Порушення норм встановлених ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, працівники банку її з умовами кредитування не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого їй було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вимогами ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін , має бути досягнуто згоди. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом ( ч.3 ст.1054 ЦК України), Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Проте згідно п. 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п. 2.5 вказаних Правил, банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Проте будь-яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією встановленою відповідно до ч.2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» вона не отримувала і про що не ставила підпис. Також ця інформація не доводилася в усній формі, в тому числі не було роз'яснено позичальнику умови кредитування (хоча відповідний підпис стоїть в кінці додатку № 2 до кредитного договору), тобто все робилося нашвидкуруч працівником та абияк. Пам'ятки клієнта про основні умови споживчого кредитування, нею так і не було отримано. Вона не мала часу детально ознайомитися з кредитним договором за такий короткий строк. Їй повинні були надати можливість детально ознайомитися з умовами договору та законодавством що його регулює. Крім цього, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив у тому, що всі істотні умови договору їй роз'яснено та спонукав підписав договір швидше. Даний договір містить безліч умов, які регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалась. Вона не мала можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримує в результаті підписання цієї угоди. Вона не тільки не мала часу прочитати кредитний договір але й не могла цього зробити фізично, оскільки текст є дрібним. Отже, недотримання та невиконання відповідачем вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача» є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання даного кредитного договору недійсним в зв'язку з недотриманням банком вимог закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладання. 2)Порушення норм, встановлених ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів». Відповідно до п.2.6 Заяви та додатку №2 до кредитного договору, щомісячна комісія за супроводження кредиту ( за обслуговування кредитної заборгованості) становить -2,69% (866 грн. 18 коп. щомісячно). За положеннями ч. 5 ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачем про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо плати за супроводження кредиту (за обслуговування кредитної заборгованості), і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладання кредитного договору тощо.) У зв'язку з цим вона вважає незаконним встановлення п.2.6. Заяви, що є частиною кредитного договору умови щомісячної плати за супроводження кредиту (за обслуговування кредитної заборгованості), як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснив на власну користь. 3) Порушення норм встановлених ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». 12 серпня 2015 року між нею та ПАТ «Юпітер страхування життя воєнна іншуранс груп» було укладено договір страхування життя №ТВ03/R141.0050745. Відповідно до розділу 4 договору страхування вигодонабувачем за договором страхування у розмірі невиконаних зобов'язань страхувальника за кредитним договором №№R141.0050745 є ПАТ «Банк Траст» Відповідно до п.п.6.2., 6.3, 6.4. договору страхування страхова сума становить 25000 грн., страховий тариф 0,80% та страховий внесок становить 7200 грн. Як пояснили позивачці в банку, що якщо вона не погодиться на послуги з добровільного страхування, кредит вона не отримає. Таким чином, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав'язаною відповідачем страховою компанією - є несправедливими. Спірні положення кредитного договору є порушенням законодавства про банки та банківську діяльність. Так відповідно до частини третьої статті 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність " банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів або послуг від банку або від спорідненої або пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг. Отже, пункт додатку 2 до кредитного договору «Розпис сукупної вартості кредиту» де встановлений обов'язковий страховий платіж в розмірі 7200 грн. повинен бути визнаний не дійсним. Крім того, вважає, що при укладанні кредитного договору були порушені норми, встановлені ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки розмір пені, встановлений в п. 3.4. Умов, за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором є значно завищеним. Просила суд визнати недійсним кредитний договір №R141.0050745 від 12 серпня 2015 року разом з додатками до нього, а розгляд справи провести у її відсутності. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, представником позивачки [PERSON] до позовної заяви додане клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви в яких справу просили розглянути у їхню відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та їх представників на підставі наявних в ній матеріалів і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2015 року на підставі заяви [PERSON] про надання кредиту на споживчі цілі, між нею та ПАТ Банк «Траст» був укладений договір №R141.0050745, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 32200 гривні шляхом відкриття поточного рахунку строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування грішми у розмірі 8,54% річних, щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 2,69% гривень. Аналізуючи договір №R141.0050745 від 12 серпня 2015 року, суд приходить до висновку, що він є змішаним договором та містить елементи Договору банківського рахунку фізичної особи з використанням платіжної картки та Кредитного договору, про що зазначено в Заяві про надання кредиту на споживчі цілі від 12 серпня 2015 року а також в п. 1.4. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі. Відповідно до п.1.4 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі «Договір - змішаний договір, укладений між Кредитором та Клієнтом в порядку визначеному статтею 638 ЦК України шляхом акцепту Кредитором Заяви (оферти), який включає в себе елементи Договору банківського рахунку фізичної особи - Договору про відкриття поточного рахунку фізичної особи або Договору про відкриття поточного рахунку фізичної особи з використанням платіжної картки (в залежності від обраного Клієнтом типу рахунку, про що зазначається у Заяві) і Кредитного договору. Договір включає в себе в якості складових та невід'ємних частин ці Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, Тарифи ПАТ Банк «ТРАСТ» на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб або Тарифи ПАТ Банк «Траст» на розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку фізичної особи, відкритий для здійснення операцій з застосуванням міжнародних платіжних карток VISA INSTANT (в залежності від обраного Клієнтом типу рахунку, про що зазначається у Заяві), Графік платежів, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, Заяву про надання кредиту на споживчі цілі. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони також мають прав укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів. За ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За п.2.2 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною кредитного договору, розрахунок процентів на залишок заборгованості по кредиту здійснюється щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці і у році. Нарахування процентів починається з першого дня одержання кредиту до передостаннього дня строку дії кредиту. У ст.639 ЦК йдеться, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З заяви-анкети позичальника від 11 серпня 2015 року вбачається, що [PERSON] 11 серпня 2015 року особистим підписом підтвердила те, що вона ознайомлена з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби в ПАТ Банк «Траст», його недоліками та перевагами, що уся інформація надана нею в банк в цій анкеті є повною та достовірною. Підписанням цієї анкети вона підтверджує, що банк надав їй в письмові формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону від 1 грудня 2005 року. При цьому суд враховує, що 11 серпня 2015 року [PERSON] особисто отримала пам'ятку клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст», попередній розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Суд звертає увагу на те, що за нормами ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону. Статтею 15 Закону закріплено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Отже, законодавчо закріплений обов'язок банку надати споживачу інформацію про послугу у письмовому документі. Судом встановлено, що до підписання кредитного договору відповідач надав позичальнику письмовий документ з інформацією про правила кредитування в ПАТ банк "ТРАСТ" Ознайомившись із пам'яткою, позивачка своїм підписом посвідчила цей факт. За таких обставин суд вважає, що твердження позивачки про те, що банк не надав позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту є необґрунтованими та спростовуються належними доказами, наданими представником відповідача. Крім цього, у п.2.6 заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 12 серпня 2015 року, яка підписана позивачкою, встановлена щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 2,69 %, а в розпису сукупної вартості кредиту від 12 серпня 2015 року, який також підписаний позивачкою зазначено, що позивачка повинна сплатити страховку в розмірі 7200 грн. В пункті 2 Заяви про надання кредиту на споживчі цілі позивачка підтвердила, що вона ознайомлена та зобов'язалася неухильно дотримуватися умов, що зазначені в таких документах, які розуміє та якими повністю згодна: у цій Заяві про надання кредиту на споживчі цілі; в Умовах надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі; в Тарифах ПАТ «Банк «Траст» на розрахункове-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб або в Тарифах ПАТ «Банк «Траст» на розрахункове-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб для здійснення операцій з використання платіжної картки VISA ELECTRON INSTANT та VISA CLASSIC INSTANT, що отримані при відкритті споживчого кредиту. Також розуміє та погоджується, що ця Заява, Тарифи РКО, Умови, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту і Графік платежів є невід'ємною частиною договору. Своїм підписом на Заяві позивач підтверджує одержання на руки одного примірника Пам'ятки Клієнта про основні умови споживчого кредитування, Розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням в ньому реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, Заяви, Умов, Графіку платежів, Тарифів РКО, а другий примірник з її підписом залишається у кредитора. Укладаючи кредитну угоду та підтверджуючи підписом, позивачка взяла на себе зобов'язання сплачувати комісію банку у розмірі 2,69 %, - фіксовану величину, та сплатити одноразовий страховий платіж в сумі 7200 грн. На момент укладення договору позичальник не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, в подальшому виконувала його умови: позивач надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, а саме: Заяву анкету, Пам'ятку клієнта, Додаток до пам'ятки клієнта, Умови надання кредитів на споживчі цілі, в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування, у тому числі розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки договору, які підписані та погоджені позивачкою. Статею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії, але лише тоді коли вони не були зазначені у договорі. Тобто, законом передбачено право позичальника, у разі нарахування комісії за користування кредитними коштами, не сплачувати їх, якщо про інше не було домовленості. За положеннями ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пункт 2.6 Договору зобов'язує позичальника щомісяця сплачувати комісію. Плата за кредит - це проценти та комісії, які позичальник сплачує банку за надання та обслуговування кредиту згідно з умовами кредитного договору. Відповідно до ч.14 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Із цього пункту слідує, що банкам надано право нараховувати як відсотки так і комісію, та страховий платіж якщо вони передбачені договором. Крім того, суд вважає помилковим твердження позивачки про те, що при укладанні кредитного договору були недотримані вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин», з огляду на наступне. Так, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів, щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Однак суб'єктами даних правовідносин є підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності. Таким чином, посилання позивачки на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин» є безпідставними, оскільки позивачка не є суб'єктом підприємницької діяльності та отримувала кредитні кошти на споживчі потреби як фізична особа. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що вимикають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054-1055), статті 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] діяла як особа, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, мала вільне волевиявлення, вона діяла у відповідності до внутрішньої волі і повністю погодилася з його умовами як у момент підписання, так у подальшому, не висловлюючи своєї незгоди з умовами договору. На момент укладення договору [PERSON] не вважала положення кредитного договору неправомірними та незаконними, такими, що порушують її права, а якщо б вважала, то могла б від підписання договору відмовитися або здійснити інші заходи, направлені на недопущення порушення власних прав та інтересів. Проте, цього не було зроблено. З матеріалів справи судом встановлено, що договір кредиту між сторонами підписаний уповноваженими особами, договір містить усі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами шляхом звернення позичальника з пропозицією щодо укладання договору та погодження кредитодавцем на укладення такого договору. На переконання суду, при укладенні умов спірного кредитного договору позичальник [PERSON] діяла вільно та виходила виключно з власних інтересів, рішення про вибір ПАТ Банк «Траст» в якості контрагента та про вступ із ним у договірні відносини прийняла на власний розсуд. Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладанні та підписанні договору дотримані норми чинного законодавства і вчинення порушень не встановлено. У договорі зазначені усі суттєві умови. Кредитодавець передав позичальнику грошові кошти (кредит), остання їх прийняла. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним, а тому позовні вимоги [PERSON] до ПАТ Банк «Траст» про визнання кредитного договору №R141.0050745 від 12 серпня 2015 року недійсним, не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 203,215, 628,629, 638,639 ЦК України,

Outcome: dismissed