Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

09 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 03.02.2015. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, а померлій матері позивача за життя належала на праві власності квартира № 67, що знаходиться в місті Чернігові по вул. Пухова, буд. 133. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на зазначену квартиру державним нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючий документ на спірну квартиру. У судове засідання учасники судового процесуне з'явилися, про час та місце розгляду справи оповіщені, позивач та представник третьої особи просили справу розглядати без їх участі, позивач просив позовні вимоги задовольнити, представник третьої особи при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник відповідача до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 лютого 2015 рокупомерла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 250601 (а.с. 7). 14 червня 2013 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй квартиру [ADDRESS], заповіла [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої 03.02.2015 [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1994, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів згідно рішення № 172, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] в цілому (а.с. 14). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2015 за № 3896/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру № 67, що знаходиться в місті Чернігові по вулиці Пухова в будинку № 133, оскільки право власності на житло в Комунальному підприємстві «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради не було зареєстровано (а.с. 10). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухомемайно, щовиникли до набраннячинностіцим Законом, визнаютьсядійсними у разівідсутностіїхдержавноїреєстрації, передбаченоїцим Законом, за таких умов: якщореєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, щодіяло на момент їхвиникнення, абоякщо на момент виникнення прав діялозаконодавство, що не передбачалообов'язковоїреєстрації таких прав. Тобто, згідно зі статтею 3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Свідоцтво на право власності на житло, видане 03.02.1994 на ім'я [PERSON], підтверджує право власності на спірну квартиру за спадкодавцем, проте здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру спадкодавця неможливо у зв'язку з її смертю. Відповідно у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, у зв'язку з чим він звернувся до суду з метою визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. З огляду на зазначені обставини та докази, що містяться в матеріалах справи, суд не вбачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved