Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до про стягнення з [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1350000 грн. та з [PERSON] 2080000 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель, посвідченого приватним нотаріусом за п.1.1 якого остання передала позивачу як Покупцю у власність належний їй на праві власності комплекс будівель, розташований в м.Бобринець Кіровоградської області по вул. Орджонікідзе, 4, на земельній ділянці, а позивач сплатила за нього користь [PERSON] оговорену грошову суму в розмірі 700000 грн. 13.11.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано її право власності на зазначений вище комплекс будівель та у позивача виникло право власності на комплекс будівель. Поряд з цим 12 вересня 2013 року позивачем з [PERSON] було підписано додатковий договір до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу комплексу будівель, що розташований в м.Бобринець Кіровоградської області по вул. Орджонікідзе, 4, за умовами якого позивач погодився купити у [PERSON], а остання продати, крім вказаного вище комплексу будівель вартістю 700000 грн. інвентар та обладнання вартістю 7300000 грн. Розрахунок за інвентар та обладнання у сумі 7300000 грн. здійснюється згідно графіка погашення, що додається до даного договору і невідємною його частиною. В той же день, 12.09.2013 року відповідно до графіка погашення заборгованості за інвентар та обладнання позивачем було передано [PERSON] у готівковому вигляді 1350000 грн., що підтверджується записом в тексті графіка погашення заборгованості. Крім цього, відповідно до графіка погашення заборгованості за інвентар та обладнання позивачем було передано [PERSON] гроші готівкою на загальну суму 2080000 грн., а саме: 21.10.2013 року в сумі 500000 грн., 12.11.2013 року в сумі 550000 грн., 12.12.2013 року в сумі 550000 грн., 12.01.2014 року в сумі 250000 грн., 12.02.2014 року в сумі 230000 грн., що підтверджується відповідними особистими записами та підписами в тексті графіка погашення заборгованості за інвентар та обладнання. Пунктом 4.7 Договору 2013 року сторони визначили, що «всі зміни та доповнення до цього Договору, що зроблені за узгодженням сторін повинні бути нотаріально посвідчені». Відповідачі набули грошові кошти без достатньої правової підстави в розумінні статті 1212 ЦК України, оскільки Додатковий договір 2013 року та графік погашення заборгованості за інвентар та обладнання не були укладені адже нотаріально не посвідчені. Крім того, [PERSON] не був стороною Договору 2013 року та Додаткової договору 2013 року. Вимога про визнання договору неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. 10 лютого 2015 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] в якому просить надати тлумачення правочину, а саме договору купівлі-прадажу інвентаря та обладнання укладеного між [PERSON] та [PERSON] 12 вересня 2013 року, стосовно встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін, а саме на укладення договору купівлі-продажу інвентаря та обладнання, перелік якого додається до договору за ціною 7300000 грн. погашення якої буде здійснюватись за графіком, що є невідємною частиною договору. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що договір купівлі-продажу комплексу будівель від 12 вересня 2013 року та Додатковий договір купівлі інвентаря та обладнання від 12.09.2013 року є різними договорами за своїм предметом, строком виконання договору, порядком та умовами розрахунку (сплата коштів за вищевказаними договорами здійснювалась за різними графіками). Ці договори були укладені одночасно (а.с. 77-78). Ухвалою Бобринецького районного суд Кіровоградської області від 10 лютого 2015 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом, та вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом (Т1 а.с.79-80). Ухвалою Бобринецького районного суд Кіровоградської області від 29 березня 2016 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивач [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в ньому, та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та відповідач [PERSON] подали письмове заперечення (60-62), за змістом якого вказують, що в своїй позовній заяві позивач неодноразово визнає факт того, що відповідачі набули гроші на загальну суму 3430000 грн. згідно положень додаткового договору 12 вересня 2013 року та графіка погашення заборгованості за інвентар та обладнання. Позивач добросовісно виконувала свої договірні зобовязання до лютого 2013 року. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу комплексу будівель від 12.09.2013 року та додатковий договір купівлі інвентаря та обладнання від 12.09.2013 року є різними договорами за своїм предметом, порядком та умовами розрахунку. Обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу інвентаря та обладнання законом не встановлено, тому жодна зі сторін договору не ставила питання про його нотаріальне посвідчення, сторони не домовлялись про нотаріальне посвідчення договору, він не є «змінами» чи «доповненнями» до окремого договору, а законодавством не передбачено обовязковість нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу рухомого майна (інвентаря, обладнання та ін.), можливість його нотаріального посвідчення не втрачено, спірний договір щодо рухомого майна не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та не вважається нікчемним та є самостійним договором, що укладений в простій письмовій формі відповідно їх інтересам, волевиявлення було вільним, умови договору відповідали реальній домовленості сторін і в договорі зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі продажу інвентаря та обладнання, все майно згідно акту прийому передачі було прийнято позивачем, частково нею оплачено його вартість та експлуатувалась на протязі більше року з метою отримання власного прибутку. Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним, а правовідносини, які склались між сторонами спірного договору, регулюються нормами зобовязального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку послався позивач як на підставу позовних вимог. Всі необхідні умови для укладення договору спірного договору було дотримано сторонами 12.09.2013 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову додатково пояснивши, що додатковий договір щодо інвентаря та обладнання є укладеним, а відповідачем обрано неналежний спосіб юридичного захисту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази в їх сукупності прийшов до висновку, в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 12 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу [PERSON] (далі - договір купівлі-продажу комплексу будівель від 12 вересня 2013 року) за п.1.1 якого Продавець передав належний йому на праві приватної власності комплекс будівель у власність Покупця, а Покупець прийняв комплекс будівель та сплатила за нього обговорену грошову суму (а.с.9-12). Пунктом 4.7 вказаного договір купівлі-продажу комплексу будівель від 12 вересня 2013 року передбачено, що всі зміни та доповнення до цього Договору, що зроблені за узгодженням сторін повинні бути нотаріально посвідчені. 12 вересня 2013 року [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) підписано «Додатковий договір до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу комплексу будівель, що розташований в м.Бобринець Кіровоградської області по вул. Орджонікідзе, 4 від 12.09.2013 року» (а.с.24) (далі [PERSON] від 12.09.2013 року), який також підписали свідки [PERSON] та [PERSON], за змістом якого за згодою сторін (продавця та покупця) вартість даного комплексу будівель, обладнання та інвентаря в сумі складає 8000000 грн. (вісім мільйонів гривень). Весь перелік обладнання та інвентаря додається до даного договору. Покупець ознайомлений з переліком та станом даного інвентаря та обладнання, перевірив його технічний стан, та згоден з його загальною вартістю. За згодою сторін комплекс будівель складає 700000 грн. (сімсот тисяч гривень), а вартість інвентаря та обладнання в одному комплексі будівель складає 7300000 грн. (сім мільйонів триста тисяч гривень). Розрахунок між продавцем та покупцем за даний комплекс будівель у сумі 700000 грн. (сімсот тисяч гривень) здійснюється згідно умов нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 12.09.2013 року, а розрахунок за інвентар та обладнання на даному комплексі будівель у сумі 7300000 грн. (сім мільйонів триста тисяч гривень) здійснюється згідно графіка погашення що додається до даного договору і є невідємною його частиною. Продавець зобовязується підписати всі необхідні документи для повного нотаріального оформлення комплексу будівель на покупця, при умові повного виконання покупцем нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.09.2013 року, та даного договору та графіка погашення заборгованості по інвентарю та обладнанню що передано йому разом з даним комплексом будівель. З моменту підписанню даного договору та акту прийому передачі інвентаря та обладнання покупець несе повну відповідальність перед продавцем за цілісність та технічний стан даного майна до моменту повного погашення заборгованості по комплексу будівель та майну згідно графіків погашення що додаються. На виконання вказаного Договору від 12.09.2013 року сторонами складено акт прийому - передачі від 12.09.2013 року про те, що [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла матеріальні цінності згідно переліку, де сторонами визначена найменування та кількість кожного предмету (а.с.63-66). На виконання вказаного Договору від 12.09.2013 року також сторонами підписано графік погашення заборгованості за інвентар та обладнання від 12.09.2013 року на загальну суму 7300000 грн., згідно якого [PERSON] прийняла 1350000 грн., а [PERSON] отримав 21.10.2013 року - 500000 грн., 12.11.2013 року - 550000 грн., 12.12.2013 року - 550000 грн., 12.01.2014 року - 250000 грн., 12.02.2014 року - 230000 грн. (а.с.25). Відповідно ч.ч.1, 2 до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, досліджуючи Додатковий договір від 12.09.2013 року на підставі якого набуте спірне майно та інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1212 ЦК України повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. [PERSON] укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.639 ЦК України [PERSON] може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. [PERSON] про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 640 ЦК України (зі змінами, що чинні на час укладення договору) визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. [PERSON], що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (зі змінами, що чинні на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України (зі змінами, що чинні на час укладення договору) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. [PERSON] про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зміст умов Договору від 12.09.2013 року та фактичні дії сторін свідчать про те, що вказаний [PERSON] від 12.09.2013 року був укладений, адже містить всі істотні умови щодо договору купівлі-продажу рухомого майна, адже зі змісту умов вказаного договору вбачається, що [PERSON] та [PERSON] домовились саме про укладення окремого договору купівлі-продажу щодо інвентаря та обладнання, де досягли згоди щодо предмету договору, яким є інвентар та обладнання, перелік якого наведений в акті прийому - передачі від 12.09.2013 року, його технічного стану, загальної вартості (ціни), порядку розрахунку за нього, що здійснюється згідно доданого графіка погашення, який є невід?ємною його частиною, де визначено дати здійснення платежів саме за інвентар та обладнання. Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Зі змісту умов Договору від 12.09.2013 року вбачається, що він укладений з приводу відчуження інвентаря та обладнання від однієї сторони та передання його у власність іншої сторони. Вказані договори укладені в один день та з приводу різних предметів, різними строками виконання, порядком та умовами розрахунку, що свідчить про волевиявлення сторін на укладення різних договорів. Вказаний [PERSON] від 12.09.2013 року також не вносить будь-які зміни до пунктів договору купівлі-продажу комплексу будівель від 12.09.2013 року, що визначають його умови, зокрема до п.1 щодо предмету договору купівлі-продажу комплексу будівель. За вказаних обставин сама по собі вказівка в назві Договору від 12.09.2013 року про його додатковість не змінює суті його змісту та умов. Загальні положення про купівлю-продаж регулюються параграфом 1 глави 54 ЦК України, які не передбачають обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу рухомого майна. [PERSON] від 12.09.2013 року не містить умови щодо досягнення його сторонами згоди щодо обовязкового його нотаріального посвідчення, обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу рухомого майна (інвентаря та обладнання) законом не встановлено, будь-яких доказів того, що позивач вимагав його нотаріального посвідчення суду не надано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] від 12.09.2013 року обовязковому нотаріальному посвідченню не підлягає та є укладеним з моменту його підписання сторонами. Разом з тим, можливість його нотаріального посвідчення не втрачено. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). [PERSON] є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, за вказаним Договором від 12.09.2013 року сторони приступили до його виконання, адже продавець - [PERSON] передала, а покупець - [PERSON] прийняла інвентар та обладнання за Договором від 12.09.2013 року, а [PERSON] на виконання умов Договору від 12.09.2013 року за графіком погашення передала на користь продавця [PERSON] кошти на загальну суму 3430000 грн., з яких 1350000 грн. [PERSON] отримала особисто, а 21.10.2013 року - 500000 грн., 12.11.2013 року - 550000 грн., 12.12.2013 року - 550000 грн., 12.01.2014 року - 250000 грн., 12.02.2014 року - 230000 грн. через [PERSON], що фактично сторонами не тільки не оспорюється, але і визнається відповідачами в запереченнях, де відповідачі зазначили, що позивач добросовісно виконувала свої договірні зобовязання до лютого 2014 року (а.с.60). Позивач також в позовній заяві зазначає, що кошти позивачем передані [PERSON] відповідно до графіка погашення заборгованості за інвентар та обладнання, який згідно умов Договору від 12.09.2013 року є невідємною його частиною. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З вищевикладеного вбачається, що всю суму сплачених позивачем [PERSON] коштів в розмірі 3430000 грн. за графіком погашення заборгованості за інвентар та обладнання до Договору від 12.09.2013 року набула у власність продавець [PERSON], тобто [PERSON] вказані кошти не набув та не зберіг, що виключає можливість стягнення вказаних коштів в сумі 2080000 грн. з останнього. З Договору від 12.09.2013 року вбачається договірний характер спірних правовідносин, що виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України, що регулює набуття, збереження майна без достатніх правових підстав. Статтею 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-88цс13 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Представником позивача та позивачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України на підтвердження підстав позову. Разом з тим, посилання позивача на ту обставину, що спірний договір не укладений суд оцінює критично, адже визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (висновок Верховного Суду України викладені у постанові по справі № 3-58гс11 від 25 червня 2011 року). Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed