overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства "Нігинський кар'єр" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 7698 гривень 32 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що відповідач з жовтня 2013 року не виплачує заробітну плату , заборгованість станом на 01 травня 2014 року становить 7698 гривень 32 коп. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що вона вимушена позичати гроші в інших людей для придбання товарів , продуктів харчування. Сторони в судове засідання не з'явились. Про день слухання справи повідомленні. До початку розгляду справи позивачка подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала , представник відповідача причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін фіксація судового розгляду з застосуванням технічного засобу не здійснювалась. Вивчивши матеріали Судом встановлено, що позивач працює на Державному підприємстві "Нігинський кар'єр" охоронником з 13 вересня 2013 року , що підтверджується довідкою відповідача від 07 травня 2014 року за № 208. Заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2013 року по 01 травня 2014 року становить серпня 2013 року по квітень 2014 року включно становить 7698 гривень 32 коп, що підтверджується довідкою відповідача № 168 від 07 травня 2014 року. Відповідно до ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань позивача , те що позивач повинен був вживати додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в сумі 900 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Губицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що батько позивачки [PERSON], який помер 05.12.2004 року, склав заповіт на імя своїх дітей. Згідно складеного заповіту, спадкодавець заповів все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, [PERSON] було відмовлено у прийняття документів, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] зазначає, що після відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини, протягом шести місяців, вона не зверталась, спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась. Причину пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] вважає поважною, оскільки має захворювання хребта та через загострення хвороби була позбавлена можливості самостійно рухатись, у звязку з чим потрапила до лікарні та знаходилась на лікуванні, у період з 19.04.2005 по 06.05.2005 року, де 20.04.2005 року, їй було зроблено операцію та протягом місяця змушена була носити шийний комір для фіксації шийного відділу хребта, а тому не змогла своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просять розглянути справу за наявними у ній доказами, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, просить прийняти визнання позову, наслідки визнання позову зрозумілі та задовольняють. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Малинівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті брата позивачки [PERSON], який помер 08.08.2006 року, відкрилась спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай). Позивач зазначає, що вона являється спадкоємицею за законом другої черги. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, позивачці було відмовлено в прийнятті документів, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] зазначає, що після відкриття спадщини до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, протягом шести місяців, вона не подавала, інші спадкоємці за законом, які могли б прийняти спадщину відсутні, спадкова справа після померлого [PERSON], не заводилась. Причину пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] вважає поважною, оскільки хворіє на цукровий діабет, ІІ тип, середньо-важка форма. Через загострення хвороби вона потрапила до лікарні, де перебувала з 09.01.2007 року по 06.02.2007 року, а тому не змогла своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просять розглянути справу за наявними у ній доказами, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову зрозумілі та задовольняють. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Малолиственської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері позивачки [PERSON], яка померла 30.08.2011 року, відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай). Позивач зазначає, що вона являється спадкоємицею за заповітом, про існування якого їй було невідомо. Про те, що [PERSON] 31.03.2004 року склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла на користь позивачки, остання дізналася в сільській раді в серпні 2017 року. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, позивачці було відмовлено в прийнятті документів, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначає, що після відкриття спадщини заяву про відмову від спадщини, протягом шести місяців, до нотаріальної контори вона не подавала, інші спадкоємці за законом, які могли б прийняти спадщину відсутні, спадкова справа після померлої [PERSON], не заводилась. Причину пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме, необізнаність про існування заповіту, просить визнати поважною та визначити додатковий строк тривалістю 3 місяці. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просять розглянути справу за наявними у ній доказами, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову зрозумілі та задовольняють. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Тарасо-Шевченківської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2017 року, позивач звернулась до Тарасо-Шевченківської сільської ради з метою отримання інформації про те, чи мала її тітка [PERSON] право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім.Шевченка с. Тараса-Шевченка. У сільській раді їй повідомили про те, що дійсно її тітці видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), а також повідомили про те, що за життя тітка позивачки [PERSON], яка померла 21.07.2010 року, склала заповіт на імя своєї племінниці [PERSON], згідно якого заповіла їй все своє майно. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, позивачці було відмовлено, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що після відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, протягом шести місяців, інші спадкоємці не звертались, спадкова справа після померлої [PERSON], не заводилась. Причину пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] вважає поважною, оскільки вона дізналась про наявність заповіту тільки після спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини, а тому не змогла своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просять розглянути справу за наявними у ній доказами, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає, наслідки визнання позову зрозумілі та задовольняють. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила провести розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив провести розгляд справи у його відсутність. Крім того просив змінити його прізвище на дошлюбне. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 163, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.9). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка було змінено на "[PERSON]", а дружини - "[PERSON]". Як вбачається з свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.8), від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, спільне життя позивача та відповідача не склалося через різних поглядів сторін на сімейне життя, в зв'язку з чим вони з квітня 2016 року проживають окремо, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме інтересам обох сторін. Спору про розподіл майна та утримання дитини між позивачем та відповідачем на день розгляду справи не виникає. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Статтею 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем так як їх сімейне життя не склалось. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, під час перебування в шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки. Сторони по справі не підтримують сімейних та подружніх стосунків, проживають окремо один від одного. Позивач вважає, що їх шлюбні відносини існують формально, шлюбних стосунків вони не підтримують. Спору про розподіл спільно нажитого майна між ними не має. Просить неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Сторони до суду не з»явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач визнає. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. 21.10.2006 року сторони уклали шлюб, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Судом надавався строк на примирення, який до примирення не привів. Сімейне життя сторін не склалося, відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків. Його ставлення до сім`ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. За таких обставин сім'ю зберегти не можливо. А тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню: шлюб розірвати; неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] залишити на вихованні матері; залишивши прізвище позивачки після розлучення "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем так як їх сімейне життя не склалось. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, під час перебування в шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки. Сторони по справі не підтримують сімейних та подружніх стосунків, проживають окремо один від одного. На даний час відповідач має намір створити сім'ю з іншою жінкою. Позивач вважає, що їх шлюбні відносини існують формально, шлюбних стосунків вони не підтримують. Просить неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Спору про розподіл між ними спільного майна не має. Примирення між сторонами не можливе. Сторони до суду не з»явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач визнає. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 року, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося, сторони по справі проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені. За таких обставин сім'ю зберегти не можливо. А тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню: шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати; неповнолітніх дітей необхідно залишити на вихованні матері, залишивши прізвище позивачки після розлучення "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], посилаючись на те, що вже три роки не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, спільне життя з відповідачем не склалося, в сім"ї склалися неприязні стосунки одне до одного. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, що часто призводило до сварок між ними, які негативно впливають на атмосферу в сім"ї та душевний стан. Крім того, відповідач жодним чином не цікавиться проблемами сім"ї, в той час, коли сім"я розраховує на його моральну та матеріальну підтримку, а тому вона дійшла до висновку про недоцільність збереження даного шлюбу і зберігати його надалі немає сенсу, шлюб існує формально, тому змушена звертатись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Судом встановлено, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02.04.2001 року (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Під час спільного проживання, між подружжям виникали часті непорозуміння у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя кожного з подружжя. Подружжя спільного господарства не веде, шлюбно-сімейні відносини припинені. За час, наданий судом для примирення, стосунки сторін не змінилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу заперечував. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], посилаючись на те, що у них різні погляди на подружнє життя, відповідач зовсім не забезпечує сім"ю матеріально, не займається дитиною. Майже два місяці не проживають разом, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати даний шлюб вона не бажає, а тому змушена звертатись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач просила суд її шлюб з [PERSON] розірвати. Відповідач повторно у судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних чи доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Судом встановлено, що подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2001 р. (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Подружжя спільного господарства не веде, шлюбно-сімейні відносини припинені, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не з"явився у судове засідання та не повідомив суд про своє бажання зберегти сім"ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини. На підставі викладеного і

Outcome: approved