Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

11.07.2016 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Краснолиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року в м. Донецьку Донецької області в лікарні ім. Калініна, після операції, помер її чоловік - [PERSON], причина смерті - "рак шлунку". Поховано його в м. Харцизьку Донецької області. [PERSON] був зареєстрований та проживав постійно в м. Лиман Донецької області. За фактом його смерті було видано лікарське свідоцтво про смерть № 174 від 01.07.2016 року та довідка про причину смерті № 174 від 01.07.2016. Оскільки вказані документи було видано на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, воно не відповідає встановленим вимогам законодавства України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, отримання відповідного свідоцтва про смерть, отримання допомоги на поховання та для оформлення своїх законних спадкових прав в подальшому. У судовому засіданні заявник [PERSON] надала пояснення аналогічні тим, що викладені в заяві, просила встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] [INFO] року в м. Донецьку Донецької області. Представник заінтересованої особи - Краснолиманського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції Донецької області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, вирішення заяви покладає на розсуд суду. Свідок [PERSON], який є рідним сином заявника суду пояснив, що [PERSON] був його батьком, помер [INFO] року в м. Донецьку Донецької області, в лікарні ім. Калініна, після того, як йому двічі було зроблено операцію на шлунку. Поховано його в м. Харцизьку, оскільки не було можливості переправити небіжчика до місця його постійного проживання до міста Лиман Донецької області. Саме він займався організацією поховання батька. Свідки [PERSON] та [PERSON] (кожний окремо) суду підтвердили той факт, що чоловік заявниці [PERSON] [INFO] року помер в м. Донецьку Донецької області в лікарні. Вислухавши заявника, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Конституційним Судом України в рішенні від 03.06.1999 року № 5-рп/99 надано офіційне тлумачення поняття «член сім`ї». Згідно з наведним тлумаченням членами сім'ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб'єктом і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв'язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.02.1982 року, актовий запис № 12 чоловіком заявника [PERSON] є [PERSON] (а.с. 8). Враховуючи зазначене заявник має право звернутися до суду з вказаною заявою. Заявник підтверджує факт смерті лікарським свідоцтвом про смерть № 174 від 01.07.2016 року (а.с. 9) та довідкою про причину смерті до лікарського свідоцтва про смерть № 174 від 01.07.2016 року (а.с. 10) де зазначено, причину смерті [PERSON] "рак шлунку ", фотографіями з місця поховання (а.с. 13-14), свідоцтвом про поховання № 1157 від 01.07.2016 року (а.с. 11), рахунком № б/н від 01.07.2016 року за ритуальні послуги (а.с. 12) Заявниця зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області зпроханням зареєструвати смерть [PERSON], але в проведенні державної реєстрації смерті їй було відмовлено, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, що виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження(а.с.16). Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зіст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Встановлення даного факту необхідно заявнику для подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смертьта для оформлення своїх законних спадкових прав в подальшому. Суд сприймає надані заявником лікарське свідоцтво про смерть № 174 від 01.07.2016 року та довідку про причину смерті до лікарського свідоцтва про смерть № 174 від 01.07.2016 року, як носії конкретної інформації факту смерті [PERSON], при цьому не може визнати їх належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявником доведено про неможливість одержання свідоцтва про смерть [PERSON], іншим шляхом. Досліджені докази у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявником було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог. На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року в м. Донецьку Донецької області. На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та

Outcome: approved