Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

12.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири № 2 в домі № 16 по вул. Івана Лейко, м. Лиман Донецької області. Відповідач [PERSON] є його рідною донькою, зареєстрована у вказаному будинку з 29.11.2006 року, але з серпня 2010 року фактично у ньому не проживає, ніяких особистих речей її у будинку не має. На теперішній час позивачу не відомі місце фактичного проживання відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, за адресою реєстрації, на підставі ст. 76 ч. 3 ЦПК України через «Краснолиманську службу Єдиного замовника», про що свідчить розписка (а.с.56), але відповідач в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечував. Судом у судовому засіданні 17.10.2016 року були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON], які (кожен окремо) підтвердили той факт, що [PERSON], яка є донькою [PERSON], в квартирі № 2 в домі № 16 по вул. Івана Лейко, м. Лиман Донецької області не проживає з 2010 року, речей її в квартирі не має. Місце перебування [PERSON] їм не відомо. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши позивача, свідків, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира № 2 в домі № 16 по вул. Івана Лейко, м. Лиман Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 25.10.2006 року, реєстровий номер № 5906 (а.с. 18), право власногсті зареєстроване КП БТІ м. Словянськ 20.11.2006 року (реєстраційний номер 16360576) (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 08 червня 1983 року відділом ДРАЦС Краснолиманського міськвиконкому Донецької області, батьками [PERSON] зазначено: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] та Партс (дошлюбне прізвище - Шаля) [PERSON] зареєстрували шлюб 25 червня 2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 79 (а.с. 16). Таким чином, відповідач [PERSON] є рідною донькою позивача. Згідно з відомостей, які містяться в акті від 07.09.2016 року, що його складено представником мікрорайону «Південний», [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], але фактично не проживає, речей її в квартирі не має (а.с. 20). Також, відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 31.08.2016 року за адресою вул. Івана Лейко, 16/2, м. Лиман Донецької області зареєстрована [PERSON] (а.с. 11). Право власності є непорушним і відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що\~\~відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сімї власника жилого будинку належать діти власника та інші особи, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Матеріали справи свідчать про те, що іншої домовленості між позивачем та відповідачем про підстави втрати права користування житлом не існувало. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач [PERSON], як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Наявність реєстрації [PERSON] в квартирі, обмежує права [PERSON] як власника, і він на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Враховуючи, що відповідач з власної ініціативи без поважних причин не користується квартирою, яка належить позивачу на праві власності, з 2010 року, тобто понад один рік, до теперішнього часу добровільно не припинила реєстрацію у вказаній квартирі, квартирою не цікавиться, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні його права на отримання соціальної допомоги, пов'язаної з підвищенням тарифів на комунальні послуги, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" № 984-VIII від 04.02.2016 року м. Красний Лиман Донецької області перейменований в м. Лиман Донецької області.

Outcome: approved