Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 02 жовтня 1973 року Четвертою Харківською державною нотаріальною контрою, зареєстрованого за № 1-5550, та договору купівлі-продажу, посвідченого 02 жовтня 1973 року Четвертою Харківською державною нотаріальною контрою, зареєстрованого за № 1-5552, по 1/2 частці належав житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої залишилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Позивач в шестимісячний строк після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2015 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність реєстрації спадкового майна як об'єкта права власності у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». На підставі викладеного до суду подано відповідний позов. В судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Цимбалюк С.Г., що діяла на підставі ордеру Серії [NUMBER] від 25 серпня 2016 року, до якого додано витяг з угоди № 1-Ц від 25 серпня 2016 року, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просили їх задовольнити та зазначили про обставини, викладені вище. В судове засідання представник Харківської міської ради, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 02 жовтня 1973 року Четвертою Харківською державною нотаріальною контрою та зареєстрованого за № 1-5550, [PERSON] належить половина будинку і надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 жовтня 1973 року Четвертою Харківською державною нотаріальною контрою та зареєстрованого за № 1-5552, [PERSON] належить половина будинку і надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей 19 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за [NUMBER] (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER], видане 19 серпня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 27 травня 1966 року Орджонікідзевським р/б ЗАГС, батьками [PERSON], [INFO], записано [PERSON] та [PERSON]. В ході судового розгляду встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа [NUMBER], що містить заяву від 23 серпня 2006 року сина спадкодавиці [PERSON], який мешкає в [ADDRESS]. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (лист Завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. № 3134/01-16 від 20 вересня 2016 року). Згідно приписів ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В судовому засіданні встановлено, що постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Доценко О.О. від 30 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що житловий будинок літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS], знесений та за цією ж адресою збудований самочинно інший житловий будинок літ «З-1», правовстановлюючий документ на який відсутній та право власності на який не зареєстровано. Згідно матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної Ради народних депутатів від 04 липня 1989 року № 229/9 «Про узаконення самочинно збудованого житлового будинку літ. «З-1» по [ADDRESS] та про видачу свідоцтва про право приватної власності на ім'я [PERSON]» узаконено [PERSON] самочинно збудований житловий будинок літ. «З-1» корисною площею 73,0 кв.м, житловою - 56,4 кв.м по [ADDRESS]; затверджено акт приймання вказаного житлового будинку та зобов'язано [PERSON] зареєструвати будинок в МіськБТІ. З довідки, наданої 16 вересня 2015 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за [NUMBER], вбачається, що право власності на житловий будинок літ. «З-1» в [ADDRESS], не оформлено, самочинне будівництво відсутнє. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконним нормативним актом, зокрема таким, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, у вищевказаному Листі ВССУ зазначалося, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок за наявності рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної Ради народних депутатів від 04 липня 1989 року № 229/9 «Про узаконення самочинно збудованого житлового будинку літ. «З-1» по [ADDRESS] та про видачу свідоцтва про право приватної власності на ім'я [PERSON]» зобов'язано Фрунзенське житлове об'єднання видати [PERSON] свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з будівництвом нового житлового будинку. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. З огляду на те, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], у визначений ст. 1270 ЦК України строк прийняв спадщину, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved