Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача, який не перерахував та не виплатив йому страхові виплати з 1 квітня 2001 року по даний час, виходячи із розміру заробітної плати за період з лютого по квітень 1994 року включно в розмірі 917 гривень 83 копійки з врахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємства у галузях національної економіки, мінімальної заробітної плати, які відбулися після його професійного захворювання та зобов`язати відповідача перерахувати страхові виплати починаючи з 1 квітня 2001 року по даний час. На виконання вимог ухвали судді від 19 серпня 2016 року про залишення позовної заяви без руху 01 вересня 2016 року [PERSON] позовні вимоги уточнив та крім визнання неправомірною бездіяльності відповідача просив визнати за ним право на страхові виплати, починаючи з 1 квітня 2001 року по даний час, виходячи із розміру заробітної плати за період з лютого по квітень 1994 року, з урахуванням перерахунку від 06 березня 1997 року, в розмірі 917 гривень 83 копійки з врахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємства у галузях національної економіки, мінімальної заробітної плати, які відбулися після його професійного захворювання. Ухвалою судді від 02 вересня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Рожнятівського районного суду від 31 січня 2017 року за клопотанням представника позивача до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року по справі призначалася судова бухгалтерська експертиза для визначення середньомісячного заробітку [PERSON] для відшкодування шкоди у зв"язку з ушкодженням здоров"я. 20 березня 2018 року ухвала суду повернута без виконання у зв"язку з неможливістю позивача провести оплату за проведення експертизи у розмірі 17160 гривень. 07 лютого 2017 року позивач надав суду уточнену позовну заяву в якій, крім попередніх вимог просив встановити, що селянською спілкою «Струтинська» неправильно нарахований його середній заробіток для обчислення відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків та встановити, що розмір такого середнього заробітку становить 917 гривень 83 копійки. Свої позовні вимоги позивач остаточно виклав у заяві про зміну позовних вимог від 25 травня 2018 року в якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність відповідача, який не перерахував та не виплатив йому страхові виплати починаючи з 1 квітня 2001 року по даний час, виходячи із розміру заробітної плати за період з лютого по квітень 1994 року що станом на 01 квітня 2001 року становить 790 гривень 60 копійок, з врахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати у період з 1 квітня 2001 року по даний час, визнати за ним право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, починаючи з 1 квітня 2001 року, виходячи із розміру заробітної плати станом на 01 квітня 2001 року, з урахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємства у галузях національної економіки, мінімальної заробітної плати, які відбулися після часу його професійного захворювання та встановити, що селянською спілкою «Струтинська» неправильно вирахувано його заробіток для обчислення відшкодування шкоди, що розмір такого заробітку складає станом на 01 квітня 2001 року 790 гривень 60 копійок, а розмір щомісячної виплати станом на 31 грудня 2016 року складає 6432 гривні, зобов`язати відповідача провести відповідний перерахунок розміру страхових виплат та стягнути на його користь судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що працював трактористом - машиністом бульдозера у колгоспі «Ленінським шляхом» в с. Нижній Струтин Рожнятівського району, у 90-х роках захворів професійним захворюванням, внаслідок чого визнаний інвалідом другої групи зі стійкою втратою працездатності, що встановлено довічно. Рішенням Рожнятівського районного суду від 26 квітня 2000 року присуджено стягувати на його користь в рахунок відшкодування втраченого заробітку з правонаступників колгоспу «Ленінським шляхом» - селянської спілки «Струтинська» та агрофірми «Чечва» 134 гривні щомісячно, починаючи з 1 квітня 2000 року. Вказана виплата в сумі 134 гривні, починаючи з 1 квітня 2001 року по даний час, проводиться відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Рожнятівському районі, і змінюється в зв`язку з щорічними перерахунками. Вважає, що неправильно вирахувано його середньомісячну заробітну плату станом на 1 квітня 2001 року в сумі 223 гривні 30 копійок, виходячи із заробітку за 12 місяців до встановлення групи інвалідності, а слід було в основу розрахунку взяти його заробіток за три місяці до професійного захворювання, чим порушено його права та охоронювані законом інтереси на отримання страхових виплат. У зв`язку з цим він звернувся до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області з заявою про проведення перерахунку страхових виплат. 20 листопада 2014 року листом № 1252 йому відмовлено у проведенні вказаного перерахунку. Відмова мотивована тим, що перерахунок страхових виплат уже проведено в 2003 році Головним управлінням праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації, а також відсутністю довідки про розмір заробітної плати у тому розмірі, який він вважає правильним, у його особовій справі. У зв`язку з тим, що селянською спілкою «Струтинська» подано довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 01 квітня 2001 року, де неправильно нарахована сума відшкодування, відповідно з розділом II Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, 16 березня 2015 року він звернувся до відповідача із заявою та просив призначити виплату відшкодування втраченого заробітку виходячи із заробітку за останні 3 місяці роботи перед захворюванням, а саме січень, лютий, березень 1994 року. У квітні 1994 року він знаходився у відпустці, а далі 140 днів перебував у відпусті в зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. Дані про це є у його особовій справі. Аудиторська фірма «Вест Аудит» підготувала на його звернення звіт про фактичні результати стосовно розрахунку страхових виплат, відповідно до якого його середній заробіток за січень, лютий та березень 1994 року складає 4,02 гривні. Таким чином з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати за період з 01 квітня 1994 року по 31 грудня 2016 року станом на останню дату розмір щомісячних страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням повинен складати 6432 гривні. Вважає неправомірною бездіяльність відповідача який не перерахував та не виплатив йому страхові виплати з 1 квітня 2001 року по даний час, виходячи із розміру заробітної плати за період з лютого по квітень 1994 року включно, у вказаному ним розмірі. Через таку бездіяльність відповідача, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача направив письмове заперечення на позов, мотивуючи тим, що Особова справа [PERSON] була передана у відділення Фонду селянською спілкою «Струтинська» актом передачі № 60 від 16 липня 2001 року з довідкою про розмір щомісячної страхової виплати, що становив 134 гривні станом на 01 квітня 2001 року. Постановою № 105 від 16 липня 2001 року відділенням Фонду продовжено раніше призначену роботодавцем страхову виплату в розі 134 гривні. 28 листопада 2003 року селянська спілка «Струтинська» відповідним Актом прийняття-передачі нової довідки про розмір щомісячних страхових виплат потерпілого (члена його сім`ї), передала у відділення Фонду нову довідку про розмір втраченого заробітку [PERSON] станом на 01 квітня 2001 року , який становить 147 гривень 29 копійок. З виписки із протоколу №1 засідання правління спілки селян «Струтинська» вбачається, що перерахунок щомісячної страхової виплати здійснено згідно розрахунку головного управління праці та соціальні захисту населення Івано-Франківської обласної держаної адміністрації від 13 травня 2003 року №04/668. Постановою від 28 листопада 2003 року № 105/7 відділення Фонду призначило новий розмір щомісячної страхової виплати з 01 квітня 2001 року з одночасним проведенням перерахунку станом на 01 березня 2002 року та на 01 березня 2003 року. Після проведеного перерахунку розмір страхової виплати збільшився до 193 гривень 68 копійок на місяць. За 2004-2013 роки щороку проводиться перерахунок страхової виплати і станом на 01 березня 2013 року розмір щомісячні страхової виплати [PERSON] становить 1186 гривень 49 копійок. Також при призначенні перерахунку щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року, здійснено донарахування щомісячних страхових виплат в розмірі 93 гривні 73 копійки, тому розмір щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року становить 1280 гривень 22 копійки. Вважає,\~що [PERSON] \~правомірно відмовлено\~у перерахунку\~страхових виплат,\~оскільки відділення\~Фонду продовжило\~щомісячну страхову\~виплату [PERSON] \~згідно довідок,\~які передала\~селянська спілка\~«Струтинська» 16\~липня 2001\~року на\~підставі інструкції\~про порядок\~передачі виконавчій\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~від нещасних\~випадків на\~виробництві та\~професійних захворювань\~України документів,\~що підтверджують\~право застрахованого\~або членів\~його сім`ї\~на страхову виплату, що затверджена постановою правління Фонду 20 квітня 2001 року. Що стосується розрахунків, наведених у звіті ТОВ АФ «Вест Аудит» про фактичні результати стосовно розрахунку розміру страхових виплат [PERSON] вважає, що вони проведені неправильно у супереч нормам законодавства. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Якименко позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити з підстав наведених у письмовому запереченні на позов. Зроблений аудиторською фірмою розрахунок середньомісячної заробітної плати [PERSON] вважає неправильним, однак зазначила, що здійснити перевірку щодо правильності визначення середньомісячного заробітку [PERSON] при визначенні розміру відшкодування втраченого заробітку на даний час не можливо у зв`язку з тим, що селянська спілка «Струтинська» ліквідована. Представник третьої\~особи \~пояснила,\~що подана позивачем вимога щодо призначення йому відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, виходячи з середньої заробітної плати станом на 01 квітня 2001 року у визначному ним розмірі є безпідставною. Визначення розміру відшкодування шкоди втрачено заробітку станом на 01 квітня 2001 року можливе не тільки за наявності відомостей про заробітну плату позивача за 1993-1994 роки, а і за наявності інформації про підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відповідних працівників на підприємстві та для порівняння - середньомісячний заробіток відповідного працівника з жовтня 1997 року. При цьому, згідно п.3 Порядку проведення перевірок, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390 інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів. Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, яке затверджено наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року № 8, Управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Враховуючи, що селянська спілка «Струтинська» ліквідована, то відповідно до повноважень Управління немає можливості здійснити перевірку щодо правильності визначення середньомісячного заробітку [PERSON] при визначенні розміру відшкодування втраченого заробітку. Вислухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається\~ своїми вимогами на свій розсуд. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~ як\~на підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач працював у спілці селян «Струтинська» трактористом -машиністом 6 розряду та 28 листопада 2011 року був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки та копією посвідчення серії [NUMBER] (а. с. 7, 8 Т-1). Внаслідок професійного захворювання позивачу встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а. с. 6 Т-1). Внаслідок трудового каліцтва позивач втратив 60% професійної працездатності, що встановлено безстроково, та підтверджується копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії ІФ № 000525 (а.с.15 т.1). Розмір щомісячної\~страхової виплати,\~яка встановлена\~згідно довідок,\~ переданих\~селянською спілкою\~«Струтинська» 16\~липня 2001\~року на\~підставі Інструкції\~про порядок\~передачі Виконавчій\~дирекції Фонду\~соціального страхування\~від нещасних\~випадків на\~виробництві та\~професійних захворювань\~України документів,\~що підтверджують\~право застрахованого\~або членів\~його сім`ї\~на страхову\~виплату,\~на станом\~01\~березня 2013\~року становив\~1186\~гривень 49\~копійок.\~Перерахунок щомісячної\~страхової виплати\~здійснено згідно\~розрахунку головного\~управління праці\~та соціального\~захисту населення\~Івано-Франківської\~обласної державної\~адміністрації від\~13\~травня 2003\~року №\~04/668.\~При перерахунку щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року, здійснено донарахування щомісячних страхових виплат в розмірі 93 гривні 73 копійки, тому розмір щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року становив 1280 гривень 22 копійки. На даний час розмір щомісячної страхової вплати становить 2351 гривня 51 копійка, що не заперечується сторонами та підтверджується копіями відповідних аркушів особової справи [PERSON] (а. с. 54-76 Т-2). В основу своїх позовних вимог позивач ставить питання про те, що розмір середньомісячного заробітку, з якого йому здійснюється відшкодування втраченого заробітку визначений не правильно, оскільки в основу розрахунку взято заробіток за 12 місяців до втрати працездатності, а слід було взяти заробіток за 3 повних календарні місяці роботи. Відповідно до ст. 22 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23 червня 1993 року № 427, середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні стійкій втраті професійної працездатності. За результатами\~перевірки архівних\~документів нарахування\~заробітної плати\~ [PERSON] \~ у\~селянській спілці\~«Струтинська» за\~період з\~1993\~року по\~1994\~рік,\~проведеної Управлінням\~праці та\~соціального захисту\~населення Рожнятівської\~РДА,\~розбіжностей \~у вирахуванні\~ середньомісячного\~заробітку не\~виявлено та\~ встановлено,\~ що\~розрахунок розміру\~середньомісячного заробітку, з\~якого позивачу\~ [PERSON] \~здійснюється відшкодування\~втраченого заробітку, проведено правильно за останній рік роботи, тобто за 12 місяців. За три останні місці середньомісячний заробіток визначити неможливо, оскільки в листопаді 1994 року [PERSON] був визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок професійного захворювання, а перед встановленням групи інвалідності 140 днів не працював у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, у червні відпрацював тільки 21 робочий день, у травні знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, у квітні знаходився у щорічній відпустці. Березень, лютий та січень 1994 року для розрахунку не беруться, оскільки вони не є трьома останніми місяцями перед встановленням інвалідності, що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА№ 1229/03/01-11 від 30 червня 2015 року (а.с. 78 Т1). На звернення [PERSON] до управління Держпраці в Івано-Франківській області позивачу надано відповідь про те, що підняте у його зверненні питання щодо проведення перерахунку заробітної плати за 1994 рік не належить до компетенції Управління Держпраці в Івано-Франкіській області, що підтверджується копією листа № 15-10/2399 від 03 квітня 2017 року (а.с. 124 Т1). Ухвалою суду від 02 березня 2017 року було доручено Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області провести перевірку правильності визначення середньомісячного заробітку [PERSON] , на підставі якої здійснюється йому відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я, отриманого при виконанні трудових обов`язків у селянській спілці «Струтинська», у зв"язку з чим він 28 листопада 1994 року був визнаний інвалідом третьої групи від професійного захворювання, та надати суду відповідну довідку (а. с. 117-119 Т1). Повторно копія вказаної ухвали суду неодноразово направлялася до виконання начальнику Управління Держпраці в Івано-Франківській області (а. с. 127, 128 Т1). Однак перевірка правильності визначення середньомісячного заробітку [PERSON] Управлінням не проведена, та відповідна довідка суду не надана, натомість направлено лист за підписом начальника Управління, в якому зазначено, що селянська спілка «Струтинська» ліквідована, отже відповідно до повноважень Управління немає можливості здійснити перевірку щодо правильності визначення середньомісячного заробітку [PERSON] при визначенні розміру відшкодування втраченого заробітку, що підтверджується копією листа управління Держпраці в Івано-Франківській області № 17-08/15-10/3401 від 13 травня 2017 року (а. с. 133-135, 150,151 Т1). Таким чином, не зважаючи на вжиті судом заходи, компетентними органами не проведено розрахунку середньомісячного заробітку за три останні місці повні календарні місці роботи. За вимогами абзацу 1 п. 9 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року №472 (із змінами і доповненнями від 18.07.1994 року № 492 та 03.10.1997 р. №1100), розмір втраченого потерпілим заробітку визначають із середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я, пропорційно ступеню втрати професійної працездатності. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку відповідно до п. 22 Правил № 472 обчислюють за бажанням\~потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванню - стійкій втраті професійної працездатності. У зв`язку з тим, що іншого розрахунку середньомісячного заробітку [PERSON] учасниками справи суду не надано, суд погоджується зі Звітом про фактичні результати стосовно розрахунку розміру страхових виплат [PERSON] (а. с. 36-37 Т-2), з доповненням до нього вих. 06/06-19 від 06 червня 2019 року (а.с.179-180 Т-2), відповідно до яких середньомісячна заробітна плата [PERSON] за три останні повні календарні місці роботи (січень, лютий та березень) становить 402\~296 карбованців, яка станом на 01 квітня 1994 року складала 4 гривні 02 копійки. Даний розрахунок визнаний правильним як представником відповідача так і представником третьої особи. Аудитором перерахунок зазначеного середньомісячного заробітку здійснений у зв`язку з підвищенням мінімального розміру заробітної плати, який визначено відповідно о пункту 28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472 та визначено, що станом на 01 квітня 2001 року він становив 790 гривень 60 копійок. Відповідно до зазначеного розрахунку з урахуванням ступеню втрати працездатності 60%, розмір відшкодування втраченого заробітку станом на 01 квітня 2001 року складав 474 гривні 36 копійок, а станом на 01 грудня 2016 року 6432 гривні. При чому, як представник відповідача так і представник третьої особи, заперечивши правильність даного розрахунку аудитора, свій розрахунок суду не надали. Свою позицію мотивували тим, що розрахунок необхідно проводити виходячи з підвищення заробітної плати на підприємстві. Однак, враховуючи той факт, що підприємство ліквідоване, то відповідно підвищення заробітної плати не відбувається, тому неможливо здійснити перерахунок відшкодування втраченого заробітку позивача на даний час. Застосовувати підвищення заробітної плати у галузях національної економіки, які відбулися після його професійного захворювання нема підстав. Приймаючи за основу при постановленні рішення аудиторський висновок суд аналізує такі дані зазначеного звіту. Визначена аудитором середньомісячна заробітна плата [PERSON] , яка взята за основу при розрахунку станом на 1 квітня 2001 року становить 4 гривні 02 копійки, з чим погодилися всі учасники процесу. Мінімальна заробітна плата по Україні за вказаної період становила 0,60 гривні, тобто його заробітна плата на той час у 6,7 разів перевищувала мінімальну заробітну плату по Україні. Мінімальна заробітна плата, з врахуванням коефіцієнту співвідношення по Україні станом на 01 квітня 2001 року, тобто перед настанням страхового випадку, що призвів до втрати працездатності [PERSON] становив 118 гривень , а розрахована аудиторською фірмою середньомісячна заробітна плата [PERSON] станом на вказаний період встановлена у розмірі 790 гривень 60 копійок, що перевищує мінімальну заробітну плату у 6,7 разу. Суд вважає таке співвідношення розмірів заробітної плати позивача та відповідно вирахуваного з нього розміру відшкодування втраченого заробітку співмірним, що є підтвердженням правильності визначення розміру належних позивачу виплат. Судом встановлено, що на даний час розмір щомісячної страхової виплати позивачу становить 2351 гривня 51 копійка, при цьому за основу її розрахунку взята середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні 12 повних календарних місяців роботи. При цьому середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку відповідно до закону обчислюють за бажанням\~потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Позивач бажає, щоб середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування був взятий за три останні календарні місяці у розмірі 790 гривень 60 копійок. У зв`язку з тим, що доказів, які б з достовірністю підтверджували, що розмір середньомісячного заробітку, на якому наполягає [PERSON] та який підтверджується відповідним аудиторським звітом, неправильний, матеріали справи не містять, іншого розрахунку учасниками справи суду не надано, суд вважає, що за позивачем слід визнати право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, починаючи з 1 квітня 2001 року по даний час, виходячи із розміру заробітної плати станом на 01 квітня 2001 року, що становить 790 гривень 60 копійок з урахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємства у галузях національної економіки, мінімальної заробітної плати, які відбулися після часу його професійного захворювання, встановивши при цьому, що розмір щомісячної виплати відшкодування шкоди, заподіяної [PERSON] ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, станом на 31 грудня 2016 року складає 6432 гривні та, у зв`язку з цим зобов`язати відповідача провести перерахунок щомісячних виплат відшкодування шкоди. При цьому суд приходить до висновку, що перерахунок втраченого заробітку [PERSON] правильно зроблений з врахуванням підвищення тарифних ставок працівників підприємств у галузях національної економіки та мінімальної заробітної плати, які відбулися після професійного захворювання позивача, тому, що не доведена його вина у ліквідації підприємства, на якому він отримав трудове каліцтво, як і в тому, що він отримав стійку втрату професійної працездатності з власної вини. Отже, якби позивач був професійно здоровим, він після ліквідації підприємства мав би можливість працювати на іншому підприємстві чи створити своє власне і не потребував би відшкодування втраченого заробітку. Що стосується позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відповідача, який не перерахував та не виплатив [PERSON] страхові виплати з 1 квітня 2001 року по даний час, то суд вражає її безпідставною, оскільки відповідач, при проведенні відшкодування втраченого заробітку [PERSON] . діє у межах своїх повноважень,

Outcome: partial