Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

20.01.2015 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 28 жовтня 2014 року, згідно із квитанцією №51618 від 28.10.2014 року у відділенні ПАТ «Імексбанк» в м. Харкові по вул. Плеханівській, буд.63, нею на підставі рахунку [NUMBER] від 28.10.2014 року на користь ПАТ «Завод ім. Фрунзе» було сплачено вартість автомобіля в розмірі 255800(двісті п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот) грн. Однак, станом на 29.12.2014 року, згідно із довідкою ПАТ «Завод ім. Фрунзе», вказані грошові кошти на розрахунковий рахунок підприємства не надходили. 6 січня 2015 року набрало законної сили рішення Балаклійського районного суду від 15.12.2014 року, яким ПАТ «Імексбанк» зобов'язано перерахувати грошові кошти у розмірі 255800,00 грн. на розрахунковий рахунок ПАТ «Завод ім. Фрунзе». У зв'язку з наведеним вона просить стягнути з ПАТ «Імексбанк» три відсотки річних в розмірі 1324,55 грн. та відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, хоча і повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення у справі про отримання судових повісток. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, який був повідомлений про час і місце судового засідання не надійшло повідомлення про причини неявки, а позивач не заперечує проти такого розгляду. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що 28 жовтня 2014 року, згідно із квитанцією №51618 від 28.10.2014 року у відділенні ПАТ «Імексбанк» в м. Харкові по вул. Плеханівській, буд.63, [PERSON] на підставі рахунку [NUMBER] від 28.10.2014 року на користь ПАТ «Завод ім. Фрунзе» було сплачено вартість автомобіля в розмірі 255800(двісті п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот) грн. Однак, станом на 29.12.2014 року, згідно із довідкою ПАТ «Завод ім. Фрунзе», вказані грошові кошти на розрахунковий рахунок підприємства не надходили. 6 січня 2015 року набрало законної сили рішення Балаклійського районного суду від 15.12.2014 року, яким ПАТ «Імексбанк» зобов'язано перерахувати грошові кошти у розмірі 255800,00 грн. на розрахунковий рахунок ПАТ «Завод ім. Фрунзе». За змістом п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, лише у випадку завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Укладений між сторонами договір не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі прострочення виконання зобов'язання продавцем. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини. Суд вважає, що підстав для застосування п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" немає, оскільки у відповідності до вказаної правової норми споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди виключно у випадку завдання такої шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), а не внаслідок виконанням зобов'язання з порушенням строку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 28 жовтня 2014 року, згідно із квитанцією №51618 від 28.10.2014 року у відділенні ПАТ «Імексбанк» в м. Харкові по вул. Плеханівській, буд.63, [PERSON] на підставі рахунку [NUMBER] від 28.10.2014 року на користь ПАТ «Завод ім. Фрунзе» було сплачено вартість автомобіля в розмірі 255800(двісті п'ятдесят п'ять тисяч вісімсот) грн. За умовами договору купівлі-продажу №1808 від 28 жовтня 2014 року п.2.7 «До отримання продавцем повної сплати вартості, товар знаходиться у продавця». Згідно пункту 3.2 зазначеного договору продавець зобов'язаний передати товар покупцю на протязі 2(двох) банківських днів, з моменту надходження на поточний рахунок 100% суми вказаної п.2.2 даного Договору», тобто 255800,00 грн. 28 жовтня 2014 року ПАТ «Завод ім. Фрунзе» відповідно до видаткової накладної №ЗіФ-693874 від 28 жовтня 2014 року відвантажив автомобіль покупцю, тобто [PERSON] Тобто претензій по оплаті товару у сторін договору не було, договір купівлі-продажу відбувся. Враховуючи те, що гроші за автомобіль не були перераховані на рахунок ПАТ «Завод ім. Фрунзе», ПАТ «Імексбанк» виступає боржником по відношенню до ПАТ «Завод ім. Фрунзе»(кредитор), а тому право вимоги на підставі ч.2 ст. 625 ЦПК України виникає у ПАТ «Завод ім. Фрунзе», а не у [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо сплати відповідачем на її користь трьох процентів річних від простроченої суми не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed