Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач, як батько їх спільної дитини [PERSON] [INFO], який від них проживає окремо з січня 2009 року, неналежним чином виконує свої батьківські обов»язки, зокрема протягом 2012-2014 років жодного разу не скористався правом спілкування із своїм сином, у спосіб, який було визначено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року, до дитини жодного разу не з»явився, його життям, здоров»ям, навчанням, розвитком не цікавиться, матеріально його в необхідному розмірі не утримує, що вказує на ухилення [PERSON] від виконання ним своїх батьківських обов»язків, сам [PERSON] має схильність до зловживання спиртними напоями, а тому такого необхідно позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON] [INFO]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, він окрім того, що є представником позивачки є також її чоловіком, а тому достеменно знає склавшуся ситуацію сторін. Так, пояснив, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO], починаючи з січня 2009 року проживає окремо в іншому місті та жодних з покладених законом на батьків обов»язків не виконує, а саме за період часу з 11.10.2012 року з дитиною не спілкується, до дитини не приїжджає, про нього не піклується, на лист сина, який той відправив поштою йому не відповів, успіхами сина не цікавиться, його розвитком, досугом не займається, дозвіл на виїзд дитини за кордон не надає, у встановлені часи зустрічей з дитиною не приїздить, аліменти в належному розмірі не сплачує, тому просив позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. Так, відповідач суду пояснив, що він любить свого сина та бажає спілкування з ним, як і виконання покладених на нього батьківських обов»язків, проте в такій реалізації обов»язків та його особистого бажання, постійно чиняться позивачкою перешкоди, зокрема [PERSON] не дозволяє йому бачитися із сином, кожен його візит до сина і до його школи закінчується викликом міліції та сварками, що негативно впливає на [PERSON] про, що йому повідомила шкільний психолог, у зв»язку з чим вважає за необхідне налагоджувати процес його спілкування із сином в спосіб найменш травматичний для психіки дитини. Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року, яким йому визначено способи участі у вихованні сина та спілкуванні з ним також не може нормально виконувати, оскільки [PERSON] постійно оскаржує всі можливі процесуальні рішення та дії, у зв»язку з чим він не може взяти виконавчий лист на виконання такого, а без представників Органу опіки та піклування таке виконання також є неможливим, оскільки позивач взагалі не контактує з приводу побачень із сином без таких. Зазначив і те, що аліменти на утримання сина він сплачує, такі вираховуються у нього із кожної заробітної плати без його на те втручання. Щодо пояснень представника позивача в частині ненадання ним відповіді сину на його лист, то вказав, що про такий йому взагалі невідомо. Пояснив і те, що він проживає та працюєв місті Києві, а син із позивачкою в місті Суми, а тому в поєднанні із перешкодами, які чинить позивачка в побаченні йому із сином, це ще є складнішим, хоча саме з метою зустрічей його із сином, участі у його житті та вихованні, він орендував довгостроково квартиру в м. Суми. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що заборгованості відповідача по аліментам немає, бачитися із сином, чи-то приймати участь у його житті та вихованні відповідач наразі не може через поведінку позивача, яка всіляко цьому перешкоджає. Виконати рішення суду щодо порядку зустрічей з дитиною відповідач також не може, оскільки позивач постійно оскаржує, то описку у виконавчому листі по ньому, то поновлення строків видачі його, які переглядалися відповідним чином судами. Зазначила і те, що позивач всіляко створює умови для хибного висновку про поганого батька, яким [PERSON] не являється, оскільки любить свого сина та будь-якими способами намагається приймати участь у долі та житті сина, тоді як таке не вдається реалізувати належним чином саме з вини позивача. Третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради до суду свого представника не направила, як і відповідного висновку необхідного у вирішенні такої категорії справ, зазначивши, що складення такого є неможливим, оскільки [PERSON], який є представником [PERSON], не впустив представників служби до квартири в якій вони разом із дитиною проживають, зухвало зазначивши, що про такий візит його необхідно повідомляти завчасно та належним чином через листування на абонентську скриньку. Зазначено в листі третьої особи і те, що на таке завчасне повідомлення через листування на абонентську скриньку [PERSON] та її чоловік [PERSON] все одно не відреагували, до служби не з»явилися, доступ до квартири де проживає малолітній [PERSON] не надали, у зв»язку з чим висновок скласти не змогли, а тому просили розглядати справу без участі їх представника. Слід зазначити, що суд неодноразово направляв повідомлення Службі у справах дітей Сумської міської ради про необхідність складання відповідного висновку, на які остання повідомляла про неможливість складання такого з вини позивачки та її представника. У вирішенні питання можливість розгляду даної справи без участі представника вказаної служби та відповідного її висновку, представник позивача наполягав на розгляді справи без таких, нарікаючи на порушення строків розгляду справи, що визначені нормами ЦПК України. Суд в свою чергу роз»яснював необхідність такого висновку у вирішенні такої категорії справ, тоді як вказаний представник апелював строками розгляду справи, які мають бути дотримані. З огляду на зазначене, на норми цивільного процесу, якими визначені строки розгляду справи, на наполягання сторони позивача в розгляді справи без участі представників третьої особи та її висновку, суд вважає за необідне розглядати вказану справу без участі таких. Вислухавши в судовому засіданні представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14.08.2009 року вказаний шлюб розірвано та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? з усіх видів заробітку, стягнення яких проводиться з моменту звернення позивача до суду , а саме з 13.05.2009 року. З»ясовано, що після розірвання шлюбу сторін, [PERSON] проживає разом із матір»ю [PERSON] в м. Суми за фактичною адресою її проживання, яка є відмінною від місця реєстрації позивачки, зокрема по [ADDRESS] про що вказує в судовому засіданні представник позивача, який пояснив, що після одруження вдруге [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] та стала проживати разом із сином та новонародженими дітьми від шлюбу з ним за адресою його проживання. Вказане також вбачається із наданих суду рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року та постанов СВ Залізничного РВ СМУ УМВС України в Сумській області про закриття кримінального провадження. 16.11.2011 року Святошинським районним судом м.Києва вже постановлялося рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Коли в даному випадку позивачка ставить питання про позбавлення відповідача батьківських прав, у зв»язку з його неналежним виконанням батьківських обов»язків за інший період, зокрема з 2012-2014 років, який і є предметом розгляду в рамках вказаного провадження. Із наданих рішень судів вбачається також, що за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, Краснодонським міськрайонним судом Луганської області було постановлено ухвалу від 10.01.2012 року про укладення між сторонами мирової угоди, зокрема, що [PERSON] має право на спілкування з онуком [PERSON] у вихідні дні - першу та третю суботу, неділю місяця з 8-00 год. суботи до 21-00 год. неділі; у святкові дні - державні свята з 8-00 год. до 21-00 год. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 26.07.2012 року змінено в частині визначення способу участі у вихованні дитини, а саме визначено спосіб участі [PERSON]та [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO] та спілкуванні з ним, зокрема: з 17 годин кожної четвертої та п»ятої п»ятниці кожного місяця, кожну четверту та п»яту суботу кожного місяця, до 17 години кожної четвертої та п»ятої неділі кожного місяця забирати дитину у вказаний час з місця його проживання до місця проживання [PERSON] або [PERSON] з правом прогулянок по населеному пункту, де вони мешкають, не порушуючи при цьому режиму дня та харчування дитини, дбаючи про його стан здоров»я; дозволити [PERSON] та [PERSON] щорічно забирати [PERSON] для проживання з батьком [PERSON] за місцем проживання останнього чи дідом [PERSON] за його місцем проживання на один тиждень протягом зимових канікул та на один місяць протягом літніх канікул з правом виїзду дитини до санаторію для оздоровлення дитини. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 01.12.2014 року за заявою [PERSON] та [PERSON] було поновлено пропущений строк для пред»явлення до виконання виконавчих листів на виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року. При вирішенні вказаного питання поновлення пропущених строків для пред»явлення до виконання виконавчих листів судом також було встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року стягувачам були видані виконавчі листи, які негайно були пред'явлені до виконання. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.01.2014 року було виправлено помилку у вказаних виконавчих листах у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні. У зв»язку з чим 12.06.2014 року [PERSON] повторно отримав виконавчі листи із виправленими помилками та пред»явив їх до виконання, проте постановами державного виконавця ВДВС Сумської МУЮ від 13.06.2014 року відмовлено у прийнятті до виконання таких з підстав закінчення строку на пред»явлення їх до виконання 11.10.2013 року, які вказаною вище ухвалою суду Октябрського районного суду м.Полтави від 01.12.2014 року були визнані поважними, строки поновлено. Із наданих суду доказів вбачається, що така ухвала Октябрського районного суду м.Полтави від 01.12.2014 року оскаржувалася [PERSON] в апеляційному порядку. Так, лише 16.03.2015 року Апеляційний суд Полтавської області її розглянув та постановив ухвалу про залишення її без змін. Отже, вказані судові рішення та зокрема встановлені по ним факти підтверджують існування між сторонами складних, неприязних стосунків. Також вбачається, що [PERSON] вчиняє всі необхідні дії по виконанню рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2012 року, яким визначено порядок участі батька у вихованні та спілкування із сином [PERSON] у визначений законом спосіб виконання рішення суду, зокрема в рамках виконавчого провадження, тоді як таке з об»єктивних причин не відбувалося. Слід зазначити, що в даному випадку вбачається відсутність вини [PERSON] у не виконання такого вчасно, бо саме його дії вказують на зворотнє. Вказані дії [PERSON] також свідчать про його намагання діяти в рамках норм закону, зокрема і процесуального, що також узгоджується із його поясненнями щодо того, що в іншому випадку це є неможливим з огляду на складні відносини, які склалися у них з позивачкою та недопущення ним психологічного тиску чи стресу дитини. Отже, вбачається, що [PERSON] відразу після набранням чинності рішення суду про визначення порядку зустрічей батька з дитиною отримав відповідний виконавчий лист та негайно його пред"явив до виконання, що свідчить не тільки про бажання [PERSON] виконувати рішення суду, але й приймати повноцінну участь у житті та вихованні сина. Про намагання останнього в належному виконанні батьківських обов"язків свідчать і наступні дії [PERSON], зокрема по виправленню помилок у виконавчому листі, які як пояснила сторона відповідача мали місце у зв"язку із зміною прізвища [PERSON] на [PERSON], по поновленню строків для пред"явлення виконавчого листа до виконання, які за ініціативою [PERSON] проходили перегляд апеляційної інстанції, що оцінюється судом відповідним чином. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 16 цієї постанови йде мова про те , що ухилення батьків від виконання своїх обов»язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов»язків, сторона позивача надала суду постанови СВ Залізничного РВ СМУ УМВС України в Сумській області про закриття кримінального провадження від 02.12.2013 року, 26.12.2012 року, 08.02.2013 року, 30.01.2013 року, 20.04.2013 року, висновки про відсутність ознак кримінального правопорушення вказаного органу від 26.12.2012 року, висновки за фактом звернення [PERSON] від 03.06.2013 року, 06.08.2013 року, 26.11.2013 року 02.12.2013 року, 30.12.2013 року, 03.01.2014 року, 08.01.2014 року 28.01.2014 року, 31.03.2014 року, 29.04.2014 року, 25.05.2014 року, 02.06.2014 року, 03.06.2014 року, 08.07.2014 року, висновки по матеріалам ЖЄО від 02.10.2013 року, 29.10.2013 року, 04.08.2014 року, які загалом стосуються викликів та заяв позивача [PERSON] щодо невиконання відповідачем [PERSON] рішення суду з приводу зустрічей його з дитиною, тоді як такі, з огляду на зазначені вище рішенні судів та встановлених по ним фактам, а також самі по собі, не можуть бути належними доказами невиконання [PERSON] батьківських обов»язків по відношенню до сина [PERSON]. Згідно відповіді Сумської спеціалізованої школи № 29 від 29.04.2014 року за № 198 вбачається, що [PERSON] є її учнем, додатково займається в гуртках, до школи його приводить та забирає, відвідує батьківські збори мати [PERSON] та зазначено, що відповідач [PERSON] був у вказаному навчальному закладі за 2012-2013 роки два рази, що також вказує на намагання відповідача спілкуватися із сином, враховуючи, окрім вказаних вище перепон, його проживання в іншому місті, зокрема в м.Києві, коли дитина разом із своєю матір»ю проживає в м.Суми. Отже, з аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини, вбачається, що для позбавлення батьківсьх прав необхідним фактом є те, що особа має реальну можливість виконати свої батьківські обов»язки, але не вчиняє для цього відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, хоча має можливість. Тоді як, у судовому засіданні встановлено намагання та бажання [PERSON] на виконання ним батьківських обов»язків по відношенню до сина [PERSON], коли реалізація таких є ускладненою в силу склавшихся складних між сторонами відносинах та рядом законодавчих процесуальних перепон цьому, що загалом вказує на відсутність беззаперечної вини останнього в нездійсненні належним чином, в повному об»ємі своїх обов»язків по відношенню до дитини. Крім того, поруч із вказаним, суд враховує в комплексі і те, що відповідач [PERSON] сплачує на утримання сина аліменти, які вираховуються із його заробітної плати щомісяця, що підтверджується довідкою-розрахунком ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва станом 01.04.2011 рік та станом на 30.06.2011 року, довідкою про доходи з місяця роботи відповідача від 05.03.2015 року з якої вбачається відрахування таких щомісяця, що відповідач [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи. Натомість посилання сторони позивача на ненадання відповідачем дозволу дитини на виїзд за кордон, доведені в належний спосіб не були та не свідчать про підстави позбавлення батьківських прав. Не були належним чином доведені і посилання сторони позивача на зловживання відповідачем спиртними напоями, а тому оцінюється судом критично. Оцінюється судом досить критично і поведінка сторони позивача в частині вчинення перешкод також у здійсненні своїх функціональних обов»язків Службою у справах дітей Сумської міської ради, зокрема по складанню відповідного висновку по вказаному питанню, який при вирішенні такої категорії справ має бути. Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову, оскільки належних та допустимих доказів, саме ухилення [PERSON] від виконання ним своїх батьківських обов»язків по віднощеню до сина [PERSON] не встановлено. Також суд вважає,що відмова у задоволенні позову виявиться в позитивному результаті для дитини, яка повинна мати як матір та і батька, в яких є рівні права та обов»язки щодо дитини. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed