Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON], [INFO], яким заборонити йому перебувати в місці реєстрації та проживання за адресою: [INFO]. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що 18 травня 1984 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у м. Тернополі Відділом ЗАГСу міськвиконкому, про що зроблено актовий запис за № 424. Однак, укладений даний шлюб виявився невдалим, оскільки [PERSON] впродовж багатьох років не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, зловживає алкогольними напоями, не дбає про матеріальне забезпечення родини, внаслідок чого між ними втрачено взаємоповагу один до одного. З 2005 року [PERSON] постійно чинить на неї психологічне та фізичне насильство, ображає, погрожує, принижує перед іншими, наносить побої, а також завдавав неодноразово тілесні ушкодження. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який є інвалідом з дитинства ІІ групи та потребує відповідного догляду та стабільного емоційного стану, однак атмосфера насильства, яка панує у сімї негативно відображається на здоровї сина. Неодноразові звернення до правоохоронних органів, проведені співбесіди працівниками поліції та притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] не мають жодних наслідків, зокрема її чоловік надалі продовжує чинити насильство в сімї. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали повністю та просили її задовольнити, з підстав викладених у ній. [PERSON] в судове засіданні не зявився, що не перешкоджає розгляду справи. Представник заінтересованої особи\~\~Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами\~ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За п. 9 ч. 1\~ст. 1 цього ж Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Судом встановлено, що 18 травня 1984 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували в м. Тернополі у відділі ЗАГСу міськвиконкому, актовий запис № 424, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ИД № 389717. Після одруження [PERSON] присвоєно прізвище «Рожкова». За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ИД № 443072 від 11 березня 1985 року. Заявник стверджує, що [PERSON] з 2005 року вчиняє дії, які направлені на фізичне та психологічне насильство відносно неї, ображає, погрожує, принижує перед іншими, наносить побої, а також неодноразово завдавав тілесних ушкоджень. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1\~статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Як зазначено заявником, вона спільно із [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Проте доказів щодо права приватної власності на зазначене домоволодіння, щодо заборони на перебування в якому [PERSON] подано обмежувальний припис, заявником не надано, заява лише містить про зазначення спільного проживання із останнім за цією адресою.\~ Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, висновки про результати розгляду її звернень до правоохоронних органів від 23.07.2015 року, 10.03.2016 року, 02.09.2016 року, висновок про результати розгляду звернення лікаря [PERSON] від 02 березня 2016 року, лист начальника Тернопільського МВ УМВС в Тернопільській області від 28.07.2015 року, листи начальника Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 11.03.2016 року, 02.09.2016 року, 02.03.2018 року, 07.03.2018 року, 02.05.2018 року, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до неї зі сторони [PERSON] психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі такі висновки та листи не можуть підтвердити факт застосування такого насильства. Крім того, заявником до заяви про видачу обмежувального припису не додано доказів, які б підтверджували факт того, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вказані правопорушення, з доданням відповідних протоколів та постанов. Статтею 350-6 ЦПК України\~передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Отже, оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що заявником не надано належних та достатніх доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї, не долучено матеріалів в підтвердження факту притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а отже не доведено, що [PERSON] є кривдником своєї дружини. Окрім цього, судом не встановлено обставин, що [PERSON] на даний час продовжує вчиняти щодо заявника домашнє насильство, а також не обґрунтовано ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно останнього обмежувального припису. За таких обставин, суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявника для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя (право на житло) [PERSON], а тому\~ слід відмовити у видачі обмежувального заходу. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов'язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed