Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[INFO] помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з: права на право на земельну частку (пай), майнового паю та 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], 1/4 частина якого належала [PERSON], дружині [PERSON], яка померла [INFO], спадкове майно якої прийняв [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] та [PERSON] будучи синами померлого є єдиними спадкоємцями на його майно. Позивач та його дружина [PERSON] є власниками іншої 1/2 частини будинку. Однак, оформити спадкове майно позивач не має можливості по тій причині, що документи, що підтверджують його родинні відносини з померлим мають розбіжності. У його свідоцтві про народження прізвище батька записано як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть та правовстановлюючих документах: сертифікаті на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER] прізвище батька записано як «[PERSON]», та майновому паю члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], прізвище батька записано як «[PERSON]». Крім того, оформити у нотаріуса спадкове майно на будинок [PERSON] не може, оскільки даний житловий будинок відноситься до категорії колгоспного двору і відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував право власності за померлими. Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду справи, просивши встановити факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є одна й та сама особа і він є батьком [PERSON], а також визнати за [PERSON] право на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO], яке складається з: 1/2 житлового будинку разом з відповідною часткою господарських споруд та будівель, що знаходиться в [ADDRESS] що знаходиться на території Великокиріївської сільської ради Бершадського району, що складається з: А - житловий будинок, загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м.; а також господарські будівлі і споруди: а-веранда; а1 - навіс; Б-сарай; Бпід-погріб; б-веранда; б1-тамбур; б2 навіс; б3-навіс; В-сарай; Г-гараж; Е-сарай; К-навіс; 1-3 споруди, вартість 1/4 будинку на день смерті [PERSON] складає 7974 грн., вартість 1/4 будинку на день смерті [PERSON] складає 7974 грн.; майнового паю, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданим Великокиріївською сільською радою 07.05.2002 року згідно списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 07.03.2002 року вартістю 3079 грн.; визнати за [PERSON] право на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO], яке складається з права на право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим Бершадською районною державною адміністрацією 15.02.2000 року по Великокиріївській сільській раді Бершадського району Вінницької області згідно рішення Бершадської районної державної адміністрації від 15.05.1997 року за №135, розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 326 від 17.02.2000 року, вартістю земельної частки (паю) на час смерті померлого 21443,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак його представник адвокат Шишковський О.В. надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, однак її представник [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов визнав частково в частині визнання права власності, однак заперечував проти стягнення з відповідачки понесених витрат. Представник Великокиріївської сільської ради до суду не з'явився, однак сільський голова надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника сільської ради та в розгляді даного позову поклався на розсуд суду. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть а.с.5). Згідно з довідкою Великокиріївської сільської ради №974 від 03.12.2014 року (а.с.7) спадкоємцями на майно померлого є діти: [PERSON] та [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] є ? частина житлового будинку [ADDRESS], майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) на загальну суму 3079 грн. (а.с.12) та право на земельну частку (пай) розміром в 1,74 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат а.с.13). Оформити право власності на спадкове майно позивач не має можливості, так як відповідно до постанови нотаріуса (а.с. 6) наявні розбіжності в документах, які підтверджують родинні зв'язки з померлим. Крім того за життя [PERSON] не оформив право власності на належну йому частку житлового будинку та не оформив спадкове майно після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO]. Те, що померлому належала ? часина житлового будинку [ADDRESS], вказано у виписці з по господарської книги за 1991-1995 роки (а.с.8), де вказано, що даний двір відносить ся до категорії колгоспних дворів та до його складу входить голова -[PERSON], його дружина -[PERSON], яка померла [INFO], син -[PERSON] та онука [PERSON] З виписки Великокиріївської сільської ради №958 від 01.12.2014 року вбачається, що [PERSON] входив до списку на отримання права на пайовий фонд майна (майновий сертифікат) в майні КСП «Маяк», реорганізованого в «Маяк» -Агрокооператив с Велика Киріївка розміром 3079 грн., однак майновий сертифікат було видано лише 07.05.2002 року, тобто після смерті [PERSON] При цьому дійсно у свідоцтві про народження позивача (а.с.10) вказано, що його батьками є [PERSON] та [PERSON], а в свідоцтві про смерть батька вказано як «[PERSON]». Родинні зв'язки позивача з померлим підтверджені довідкою сільської ради, де вказано, що він дійсно є сином [PERSON] (а.с.7). [INFO] помер [PERSON], який у первісному позові був вказаний відповідачем (свідоцтво про смерть а.с.40), однак до участі у справі було залучено [PERSON], яка згідно з копією спадкової справи (а.с.ю.48-68) є правонаступницею та єдиною спадкоємицею померлого. Суд не розглядає позовні вимоги позивача в частині визнання права на земельну частку за відповідачем, оскільки згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому ні первісний відповідач ні його правонаступник із зустрічним позовом до суду не звертались та не надавали суду доказів того, що вони претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] Дослідивши надані суду докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з викладених нижче обставин. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 112, ч. 3, ч. 4 ст. 113 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 101 цього Кодексу в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, суд вважає доведеним те, що на день смерті [PERSON] дійсно був власником ? частки житлового будинку, який є предметом позовних вимог, а тому в цій частині позов є законним та обґрунтованим. Щодо майнового сертифікату, то відповідачем не надано суду правовстановлюючого документу, який би підтверджував те, що [PERSON] на день смерті дійсно був власником майнового сертифікату на суму 3079 грн. В якості доказу ним надано копію майнового сертифікату в якому прізвище, ім'я та по батькові власника не співпадає з анкетними даними спадкодавця. Тому в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до змісту п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, судами також не встановлюється тотожність особи. Дані твердження свідчать про те, що суд не може встановити той факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є одна й та сама особа. Однак, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], який помер [INFO] є батьком [PERSON], що дає суду можливість встановити факт родинних відносин між даними особами. Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, виходячи з аналізу поданих доказів та враховуючи положення чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial