Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

26.05.2020 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання останньої та її неповнолітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування житлом по [ADDRESS] , та зняття їх з реєстрації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В 2014 році її син [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. В зв`язку з укладанням шлюбу, відповідачку як члена сім`ї 11.06.2014 року було зареєстровано в будинку, де вона проживала до 2017 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05.05.2017 року шлюб між її сином та відповідачкою розірваний, і з того часу відповідачка разом з донькою в будинку не проживають без поважних причин. Відповідач не є членом її сім`ї, в будинку не проживає, але продовжує бути зареєстрованою в ньому, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що в свою чергу тягне за собою порушення її права на розпорядження майном. Тому змушена була звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 27.05.2020 року було відкрито спрощене провадження із викликом сторін у судове засідання. 15.06.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, [PERSON] , у якій просила визнати право [PERSON] , [INFO] , та її як законного представника на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] шляхом заборони зняття їх з реєстрації в вищевказаному житловому будинку до настання повноліття [PERSON] . Свій позов обґрунтовує тим, що під час шлюбу з [PERSON] [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Після народження доньки шлюбні відносини між ними погіршились і, як наслідок, 05.05.2017 року шлюб між ними було розірвано. У зв`язку із загрозою для життя вона з донькою змушені були залишити житло за місцем своєї реєстрації. Враховуючи, що у неї з дитиною немає іншого житла для реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації в будинку [ADDRESS] спричинить проблеми з нормальним існуванням в суспільстві. Ухвалою суду від 16.06.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, [PERSON] , про визнання права користування житловим приміщенням було прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом. 17.06.2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому вона просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. 22.07.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , у якій вона просила визнати, що через відсутність без поважних причин понад один рік [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . 30.07.2020 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому [PERSON] просила відмовити [PERSON] за безпідставністю та необґрунтованістю заявленого позову. Позивач-відповідач та її представник у судовому засідання первісний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити, заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач-позивач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення первісного позову, просили задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити за його безпідставністю, первісний позов - задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, заперечила проти задоволення первісного позову в частині визнання через відсутність понад один рік неповнолітньої [PERSON] як такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 19.11.1998 року належить жилий будинок [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до будинкової книги та довідки КП Новоград-Волинської міської ради "Новоград-Волинськжитлосервіс" № 1241 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2017 № 285/834/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 28). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з травня 2017 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради [PERSON] від 21.05.2020 року (а.с 5). Окрім цього, з пояснень допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] встановлено, що через постійні сварки та погрози зі сторони чоловіка - [PERSON] , [PERSON] була змушена покинути житло позивача-відповідача [PERSON] . У судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] повідомила, що немає наміру вселятися до житло позивача-відповідача, а факт реєстрації їй потрібен для реалізації особистих прав її та дитини (відвідування школи, садочку, лікарні тощо). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16). Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, виходячи з вище встановлених обставин, враховуючи, що [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будинком з 2017 року не користується, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право на користування житлом, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо визнання втративши право на житло малолітньої дитини [PERSON] , то суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , являється донькою [PERSON] , а також онукою позивача-відповідача [PERSON] , чого в судовому засіданні остання не заперечувала. Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Встановлено, що третя особа [PERSON] проживає у спірному будинку та є батьком [PERSON] . Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем-відповідачем не надано. Таким чином, враховуючи, що дитина наданий час за своїм віком не може самостійно визначати своє місце проживання, є членом сім`ї [PERSON] та [PERSON] , а сам по собі факт її не проживання у будинку, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Щодо зустрічних позовних вимог суд дійшов наступного висновку. У зустрічному позові позивач просить визнати право [PERSON] , [INFO] , та її як законного представника на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] шляхом заборони зняття їх з реєстрації в вищевказаному житловому будинку до настання повноліття [PERSON] . Відповідачем-позивачем не обґрунтовано яким чином суд може визнавати право на житло шляхом заборони зняття з реєстрації. Крім цього, задоволення позовної вимоги за текстом: "...заборони зняття їх з реєстрації до настання повноліття [PERSON] " може порушити права невизначеного кола осіб. Поний текст рішення складено 16.12.2020 року. На підставі вищевикладеного у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial