Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. 13 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], після його смерті якого відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS]. Протягом строку, встановленого законом вона подала заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності за законом у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Крім того, у свідоцтві про народження прізвище її та батьків зазначено «[PERSON]» тоді як в свідоцтві про смерть батька його прізвище вказано як «[PERSON]», а тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт, що вона є рідною дочкою [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового будинковолодіння. [PERSON] зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], після його смерті якого відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS]. Протягом строку, встановленого законом вона подала заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності за законом у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння. Крім того, у свідоцтві про народження прізвище її та батьків зазначено «[PERSON]» тоді як в свідоцтві про смерть батька його прізвище вказано як « [PERSON]», а тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт, що вона є рідною дочкою [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового будинковолодіння [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечувала. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву в якій розгляд справи просить проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечувала. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] та зустрічну позовну заяву [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] року помер [PERSON], що пітверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER], яке видане 12 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (а.с.14). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого бюро ЗАГС м. Сміла Черкаської області 31 грудня 1961 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого ЗАГС м. Сміла Черкаської області 28 грудня 1955 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] зареєстрованого міськвідділом ЗАГС м. Сміла Черкаської області та виданого 17 вересня 1983 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] зареєстрованого відділом ЗАГС м. Сміла Черкаської області та виданого 1 листопада 1975 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 12). Як вбачається із технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку (а.с. 5 на звороті). З листа Смілянської державної нотаріальної контори №2115/02-14 від 22 листопада 2017 року вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Разом з тим, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, Свідоцтва про право на спадщину. Згідно з листом Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заяви про встановлення факту родинних відносин підлягають до задоволення, оскільки факт, який просять встановити [PERSON] та [PERSON] має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить вирішення їх особистих майнових прав. За таких обставин позивачем та відповідачем визнаються обставини справи, зазначені в первісному та зустрічному позовах, відтак такі ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved