Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідачів на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 4.07.2011 року на утримання [PERSON] , [INFO] та судового наказу Житомирського районного суду Житомирської області від 27.09.2019 року на утримання [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що при видачі згадуваного судового наказу суд не дослідив істотних обставин справи, у нього значно погіршилося матеріальне становище, немає свого житла, а сума аліментів, яка стягується на користь двох дітей є непосильною для виплати останнім, а тому у нього виникли підстави для звернення до суду з даним позовом. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 4.07.2011 року з позивача на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів прибутків, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (а.с. 5). Дане рішення позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили 14.07.2011 року. Судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 27.09.2019 року присуджено стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 6). Посилаючись на те, що Житомирським районним судом при винесенні згадуваного судового наказу від 27.09.2019 року не враховано факт сплати позивачем аліментів за рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 4.07.2011 року, погіршення матеріального становища, відсутність власного житла, а також на те, що розмір стягуваних аліментів на двох дітей є непосильним для позивача, останній просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на кожну дитину. Відповідачі відзиву на позов не подали, свого ставлення до позовної заяви не висловили. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Загальний розмір аліментів, які присуджено до стягнення з позивача, не перевищує встановленого законом розміру. На підставі вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено та судом не встановлено визначених законом підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 4.07.2011 року та судовим наказом Житомирського районного суду від 27.09.2019 року. Посилання позивача на те, що його матеріальне становище погіршилося не підтверджене жодними належними доказами. Решта наведених позивачем посилань не визначені законом як підстави для зменшення розміру аліментів. З системного аналізу обставин справи та норм законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed