Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (далі - УПСЗН), начальника УПСЗН Соборної районної у місті Дніпрі ради [PERSON], про стягнення із УПСЗН на його користь, на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., завданої протиправними діями щодо відмови у наданні довідки на безоплатне зубопротезування. В обґрунтування позову зазначив, що 23.03.2016 він звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до УПСЗН про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні довідки на безоплатне зубопротезування та зобов'язання видати йому довідку. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, визнано протиправними рішення УПСЗН у Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у наданні позивачу довідки на безоплатне зубопротезування, викладені у листах від 03.11.2015 рок № 7167 та від 01.12.2015 року № Д-12(15). Позивач вказував, що він є ветераном праці та інвалідом ІІ групи загального захворювання. У 2015 року він звернувся до УПСЗН із заявою про надання довідки на безоплатне зубопротезування, але отримав письмову відмову за підписом керівника управління [PERSON], у зв'язку із чим був вимушений тривалий час доказувати право на безоплатне зубопротезування у судовому порядку. Впродовж усього часу він страждав від зубного болю, який відображався і на загальному стані здоров'я, а також естетичному вигляді порожнини рота, що спричиняло багато дискомфорту в повсякденному житті. Від протиправних дій відповідача він зазнав душевних страждань, його повсякденне життя змінилося, оскільки він відчував дискомфорт. Противоправні дії відповідача, які підтверджені судовим рішенням, призвели до страждань, знаходяться у тісному прямому зв'язку із даними діями. Позивач оцінив завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 34.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», просив позов задовольнити. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є ветераном праці та інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням ветерана праці та довідкою до акту огляду МСЕК (а.с. 6,7). У зв'язку із необхідністю у зубопротезуванні у 2015 році [PERSON] звернувся до УПСЗН із заявою про надання довідки на безоплатне зубопротезування. 04.08.2015 року УПСЗН звернулось за роз'ясненнями до Міністерства соціальної політики України стосовно надання пільг окремим категоріям громадян, на яке 24.09.2015 року отримало роз'яснення про те, що відповідно до п. 10 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 389, видаються довідки для отримання пільг з урахуванням доходу лише пільговика. 02.11.2015 року позивач звернувся до УПСЗН із питання видачі довідки сукупного доходу сім'ї в зубопротезний відділ лікарні ім. «Мечнікова» (а.с. 39). Листом УПСЗН від 03.11.2015 року за № 7167 позивачу надана відповідь про те, що його середньомісячний дохід із розрахунку на одну особу складає 2 391,73 грн., що перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (1 710 грн.), у зв'язку з чим управління не має законних підстав для видачі довідки на безоплатне зубопротезування (а.с. 38). Внаслідок уточнення розміру пенсії [PERSON] 09.11.2015 року УПСЗН зроблено запит на адресу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі, яке 23.11.2015 року надало довідку про розмір виплаченої пенсії [PERSON] за період із 01.01.2015 року по 30.06.2015 року, що видно із листа УПСЗН від 01.12.2015 року (а.с.42). 24.11.2015 року позивач знову звернувся до УПСЗН із питання видачі йому довідки сукупного доходу (а.с.43). 01.12.2015 року УПСЗН надіслана відповідь про те, що при визначенні права на отримання пільг із 01.07.2015 року по 31.12.2015 року УПСЗН врахована уточнююча довідка управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі. Середньомісячний дохід [PERSON] склав 1 793,80грн., що перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (а.с. 42). Листом УПСЗН від 25.03.2016 року № 1825 [PERSON] повідомлено, що його середньомісячний дохід за попередні шість місяців не перевищує величину доход, який дає право на податкову соціальну пільгу з 01.01.2016 року (1 930 грн.), і він має право на отримання відповідної довідки на зубопротезування (а.с.44). 05.04.2016 року УПСЗН видано [PERSON] довідку про право на отримання пільг з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року, форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України та автоматично формується базою ЄДАРО (а.с. 44). До вказаних правовідносин суд застосував приписи ст. 1167, 1173 ЦК України, роз'яснення пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та зазначив, що при вирішенні справи, суд повинен встановити наявність шкоди, протиправність діяння (незаконність винесеного рішення) та наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями органів держави, а саме УПСЗН при відмові у видачі довідки. Суд вказав, що у березні 2016 року [PERSON] звертався до суду із позовною заявою до УПСЗН у Жовтневому районі міста Дніпропетровська про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні довідки на безоплатне зубопротезування та зобов'язання видати йому довідку. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 8, 9). Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, визнано протиправними рішення УПСЗН у Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у наданні [PERSON] довідки на безоплатне зубопротезування, викладені у листах від 03.11.2015 року № 7167 та від 01.12.2015 року № Д-12(15) (а.с. 10). Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, підставою для відмови [PERSON] у видачі довідки на безоплатне зубопротезування в 2015 році, що викладено в листах УПСЗН від 03 листопада та від 1 грудня 2015 року, став висновок відповідача, що середньомісячний дохід позивача перевищує величину податкової соціальної пільги (1710 грн.). При цьому відповідач брав до уваги не середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу, а особистий дохід пільговика. Згідно п. 10 Порядку видача пільговикам довідки для отримання інших видів пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо), віднесено до повноважень структурних підрозділів з питань соціального захисту населення, тобто є компетенцією відповідача. Така позиція відповідача не відповідає вимогам законодавства, а саме п. 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та Порядку №389, в яких право на отримання пільг поставлено в залежність від середньомісячного доходу сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу. Посилання відповідача на лист Мінсоцполітики від 11.09.2015 року № 1355/5/75-15, в якому роз'яснено, що для визначення доходу пільговики відносно права на інші види пільг, відмінних від житлово-комунальних послуг, слід враховувати розмір доходу лише пільговика, колегія суддів вважає недоречними, оскільки лист Міністерства не є нормативно-правовим актом і, відповідно, джерелом права. А викладені в ньому роз'яснення не випливають зі змісту законодавства. Про хибність таких роз'яснень свідчить і той факт, що в 2016 році Кабінет Міністрів України постановою від 27.01.2016 р. № 36 доповнив пункт 4 Порядку № 389 абзацем другим, яким конкретизував коло осіб, яких слід відносити до членів сім'ї пільговика під час підтвердження права на пільги з безоплатного придбання ліків за рецептами лікарів та зубопротезування відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Такими вважаються: дружина (чоловік); неповнолітні діти (до 18 років); батько, мати дитини-пільговика. Встановлено, що в 2015 році до членів сім'ї позивача відносилась дружина, дохід якої у вигляді пенсії складав до вересня 2015 року 1 073,98 грн., а з вересня 2015 р. 1 198,98 грн. Отже середньомісячний дохід сім'ї пільговика в 2015 році був нижчим податкової соціальної пільги, а відтак позивач мав право на отримання довідки на безоплатне зубопротезування за ознакою рівня доходу, тому відповідач в листах від 03 листопада та від 01 грудня 2015 року протиправно відмовив у наданні такої довідки. Разом з тим, позивач в позові просив визнати протиправними дії УПСЗН щодо відмови у наданні довідки, але при цьому посилався на те, що відмова була викладена у листах УПСЗН, які позивач отримував на свої звернення. За таких обставин колегія суддів вважала, що порушення прав позивача відбувалось не в результаті дій відповідача, а в результаті прийнятих ним рішень за результатами розгляду заяв позивача і саме про ці прийняті рішення, а не про дії, УПСЗН повідомляло позивача в своїх листах від 03 листопада та від 01 грудня 2015 року. Отже, задля ефективного та належного захисту порушених прав позивача визнанню протиправними підлягають саме рішення відповідача, оскільки дії на порушення прав позивача УПСЗН не вчинялись. Отже, внаслідок саме протиправних рішень УПСЗН було порушено право позивача на отримання довідки, але не внаслідок його дій. В своєму позові позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок протиправних дій відповідача, а не його рішень про відмову у видачі довідки на пільгове зубопротезування. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, на всі його звернення УПСЗН надані вмотивовані відповіді. Тобто, його звернення не залишені без реагування. Відповідач дійсно вживав заходи щодо можливості з'ясування питання про підставність видання позивачу довідки, зокрема звертався за роз'ясненнями до Міністерства соціальної політики України та із запитом до органу Пенсійного фонду України для з'ясування порядку та підстав визначення доходу. Отже, в матеріалах відсутні докази, які б вказали, що УПСЗН своїми діями спричинило шкоду позивачу. Медичні документи, виписки з медичних карт позивача, надані в судовому засіданні датовані 17.09.2009, 30.09.2009, 17.08.2010, 04.12.2015 стосуються загального захворювання позивача, у зв'язку із яким йому присвоєна група інвалідності - захворювання прямої кишки, яке він отримав заздалегідь до звернення до УПСЗН та до суду. Жодних медичних документів, які б підтверджували, що він звертався до медичної установи, стоматолога з проблемою гострого зубного болю у період звернення до відповідача із заявами про видачу довідки або ж до суду - не надано. Для стягнення моральної шкоди необхідні три умови, а саме протиправність дій, шкода та причинний зв'язок між дією та шкодою. Як вбачається з матеріалів, позивачем не доведено ані факту спричинення шкоди, ані того, що саме діями відповідачем - УПСЗН завдано йому моральну шкоду, а ні самого розміру моральної шкоди (50 000,00 грн.). Крім того, згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, у зв'язку з чим суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та Порядком надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389. Дані нормативно-правові актами не передбачають підстав відшкодування моральної шкоди. Як вбачається з прохальної частини позову, вимоги до начальника Управління праці та соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради [PERSON] позивачем не заявлені і навіть не вмотивовані, хоча позивач зазначає її як відповідача у справі. Виходячи із установлених судом обставин, начальник УПСЗН не повинен відповідати за даним позовом, оскільки вимоги про стягнення з неї моральної шкоди не заявлені, позивачем не зазначено у чому полягають її протиправні дії. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до вимог статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. А статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, визнано протиправними рішення УПСЗН у Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у наданні [PERSON] довідки на безоплатне зубопротезування, викладені у листах від 03.11.2015 року № 7167 та від 01.12.2015 року № Д-12(15) (а.с. 10). Ця постанова набрала законної сили. Рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови [PERSON] у видачі довідки на безоплатне зубопротезування в 2015 році, що викладено в листах УПСЗН від 03 листопада та від 1 грудня 2015 року, став висновок відповідача, що середньомісячний дохід позивача перевищує величину податкової соціальної пільги (1710 грн.). При цьому відповідач брав до уваги не середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу, а особистий дохід пільговика. Згідно п. 10 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 № 389, видача пільговикам довідки для отримання інших видів пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо), віднесено до повноважень структурних підрозділів з питань соціального захисту населення, тобто є компетенцією відповідача. Така позиція відповідача не відповідає вимогам законодавства, а саме п. 2 ст. 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та Порядку №389, в яких право на отримання пільг поставлено в залежність від середньомісячного доходу сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу. Посилання відповідача на лист Мінсоцполітики від 11.09.2015 року № 1355/5/75-15, в якому роз'яснено, що для визначення доходу пільговики відносно права на інші види пільг, відмінних від житлово-комунальних послуг, слід враховувати розмір доходу лише пільговика, колегія суддів вважає недоречними, оскільки лист Міністерства не є нормативно-правовим актом і, відповідно, джерелом права. А викладені в ньому роз'яснення не випливають зі змісту законодавства. Про хибність таких роз'яснень свідчить і той факт, що в 2016 році Кабінет Міністрів України постановою від 27.01.2016 р. № 36 доповнив пункт 4 Порядку № 389 абзацем другим, яким конкретизував коло осіб, яких слід відносити до членів сім'ї пільговика під час підтвердження права на пільги з безоплатного придбання ліків за рецептами лікарів та зубопротезування відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Такими вважаються: дружина (чоловік); неповнолітні діти (до 18 років); батько, мати дитини-пільговика. Встановлено, що в 2015 році до членів сім'ї позивача відносилась дружина, дохід якої у вигляді пенсії складав до вересня 2015 року 1 073,98 грн., а з вересня 2015 р. 1 198,98 грн. Отже середньомісячний дохід сім'ї пільговика в 2015 році був нижчим податкової соціальної пільги, а відтак позивач мав право на отримання довідки на безоплатне зубопротезування за ознакою рівня доходу, тому відповідач в листах від 03 листопада та від 01 грудня 2015 року протиправно відмовив у наданні такої довідки. Разом з тим, позивач в позові просив визнати протиправними дії УПСЗН щодо відмови у наданні довідки, але при цьому посилався на те, що відмова була викладена у листах УПСЗН, які позивач отримував на свої звернення. За таких обставин колегія суддів вважала, що порушення прав позивача відбувалось не в результаті дій відповідача, а в результаті прийнятих ним рішень за результатами розгляду заяв позивача і саме про ці прийняті рішення, а не про дії, УПСЗН повідомляло позивача в своїх листах від 03 листопада та від 01 грудня 2015 року. Отже, задля ефективного та належного захисту порушених прав позивача визнанню протиправними підлягають саме рішення відповідача, оскільки дії на порушення прав позивача УПСЗН не вчинялись. Отже, цією постановою суду визнано протиправними рішення УПСЗН у Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови у наданні [PERSON] довідки на безоплатне зубопротезування, викладені у листах від 03.11.2015 року № 7167 та від 01.12.2015 року № Д-12(15), а тому наявні підстави для відповідальності УПСЗН, відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, у зв'язку із незаконністю рішення цього органу при здійсненні ним своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Таким чином, саме УПСЗН є особою, яка повинна нести відповідальність, та в силу ст. 1167 ЦК України за заподіяну шкоду відповідає самостійно як юридична особа, а правовідносини, які виникли між сторонами, не передбачають підстав для відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України, оскільки відсутній окремий закон чи інший нормативний акт, який би регулював порядок відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету у разі застосування положення ст.1173,1174 ЦК України. Такий висновок не суперечить і правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року (цивільна справа № 6-440цс16). Отже, внаслідок саме протиправних рішень УПСЗН, яке всупереч п.9 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 № 389, неправильно визначило середньомісячний сукупний дохід сім'ї в розрахунку на одну особу, і як наслідок відмовило позивачу у видачі довідки, чим було порушено право позивача на безоплатне зубопротезування, а тому наявні підстави для покладення на УПСЗН відповідальності за спричинену шкоду. Факт спричинення моральної шкоди є доведеним позивачем та не спростований відповідачем, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання, та протягом п'яти місяців вимушений доказувати право на безоплатне зубопротезування, впродовж усього часу він страждав від зубного болю, який відображався на загальному стані здоров'я, а також естетичному вигляді порожнини рота, що спричиняло дискомфорт у повсякденному житті, і як наслідок душевні страждання. Оцінюючи розмір спричиненої шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, що відповідає положенням ст.23,1167 ЦК України, роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому вважає за можливе задовольнити позов частково та стягнути із відповідача на відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень. Отже, положення зазначених нормативних актів, встановлені у справі обставини, надані докази, та наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду першої інстанції, а тому наявні підстави для скасування судового рішення, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial