Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], Рахівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав, вони являються по 1/2 частині власниками житлового будинку [ADDRESS]. В цьому житловому будинку, на даний час прописана і відповідач [PERSON], яка являється колишньою дружиною їхнього сина [PERSON]. Однак, відповідач вже більше року не проживає за місцем своєї реєстрації в будинку [ADDRESS]. Виписатися (знятися з реєстрації місця проживання) відповідач [PERSON], у добровільному порядку відмовляється. У зв'язку з реєстрацією вданий час відповідачки, у житловому будинку, належному на праві приватної власності позивачам, порушується їх право власності, як на саму власність, так і на їх право вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням, яке проявляється в одержанні певних документів для нарахування допомоги, отримання соціальних пільг. Крім того, відповідач [PERSON]. членом сім'ї позивачів не являється, не проживає в житловому будинку, спільного господарства не веде. В липня 2014 року позивачі в усній формі звернулися до Рахівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області із вимогою проведення адміністративної виписки [PERSON] із житлового будинку, однак у проведенні таких дій їм було відмовлено. На підставі наведеного просили винести судове рішення, за яким [PERSON] визнати такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], зняти з реєстрації місця її прописки та зобов'язати РВ ГУДМС України в Закарпатській області зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні присутні не були, оскільки ними, кожен окремо, подано заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Причини її неявки суду невідомі. Представник відповідача - ГУДМС України в Закарпатській області в особі Рахівського районного відділу ГУДМС України в Закарпатській області, в судове засідання не з'явився. начальник управління Андрусяк Ф.Ф. надав заяву про розгляд справи без їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Лужанської сільської ради серії САЕ №031229 від 19.04.2012 року, позивачі, [PERSON] та [PERSON] являються власниками, кожний в 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON], при цьому остання фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, доказів про вселення її у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самовправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачами, [PERSON] та [PERSON] право власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачами не ставилося.

Outcome: approved