Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовом до відповідача, про визнання права власності на земельну ділянку, вказавши, що 03.08.2005 року між [PERSON] та відповідачем, було укладено договір купівлі - продажу домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку з чим [PERSON] стала власником домоволодіння та до неї перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,1047 га., що розташована за зазначеною адресою та на якій розташований житловий будинок з господарськими побудовами. Відповідно до акту на право приватної власності на землю, власником зазначеної земельної ділянки цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства є [PERSON] (матір відповідача), яка померла [INFO], спадкоємцем цілої частки майна померлої є її дочка - [PERSON], (відповідач по справі), що успадкувала право приватної власності на зазначену земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, відповідач на момент укладання договору купівлі - продажу домоволодіння від 03.08.2005 року, користувалась спірною земельною ділянкою, як фактичний власник на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, але не отримала на своє ім'я державного акту на право приватної власності на землю, а тому після укладання договору купівлі - продажу зазначеного домоволодіння право користування спірною земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок з господарськими побудовами, перейшло від відповідача до [PERSON], тобто [PERSON] отримала у власність разом з придбаним житловим будинком з господарськими побудовами право фактичної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на якій розташований житловий будинок з господарськими побудовами, але отримати правовстановлюючий документ (Державний акт на право приватної власності на землю) на належну їй земельну ділянку не має можливості в зв'язку з наявністю не скасованого Державного акту на право приватної власності на землю виданого на ім'я [PERSON] Просить суд, визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1047 га., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON], звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] до суду не з"явилася, про день слухання справи повідомлялася. Представник третьої особи - Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Криворізької міської ради у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлені. Надали письмові пояснення відповідно до яких проти задоволення позову не заперечують , просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 серпня 2005 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими побудовами розташованого за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3086 (а.с.53) Як вбачається з матеріалів справи та з копії договору купівлі - продажу від 03.08.2005 року [PERSON] набула право власності на зазначений житловий будинок з господарськими побудовами що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], та до неї перейшло право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Даний факт був перевірений судом та підтверджений витягом КП ДОР «Криворізьке БТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.09.2005 року (а.с. 54). Отже, предметом судового спору є земельна ділянка під отриманим позивачем у власність будинком з господарськими приміщеннями. З цих підстав предметом доказування є встановлення обсягу прав, які мали власники будинку (право власності чи право володіння і користування), тобто [PERSON] , на спірну земельну ділянку (померла [INFO]) , спадкоємцем цілої частки майна померлої є відповідач [PERSON] (дочка померлої) яка прийняла спадщину в порядку спадкування за законом зокрема на земельну ділянку площею 0,1047 гектарів цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS], користувалася земельною ділянкою у зв'язку з чим до неї перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,1047 гектарів за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з господарськими побудовами, однак належним чином право власності на спірну земельну ділянку не оформила та не отримала у визначеному законом порядку Державний акт на право приватної власності на землю на своє ім'я. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] оформити правовстановлюючий документ на право приватної власності на спірну земельну ділянку вона не має можливості в зв'язку з наявністю не скасованого державного акту на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] яка є померлою. Належність спірної земельної ділянки [PERSON], яка як вже встановлено з матеріалів справи померла [INFO] підтверджується копією державного акту від 12 січня 1999 року та наданою інформацією від 22 12 2014 року Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області (а.с. 6). Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2005 року належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1047 гектарів цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с 52), але вона не отримала на своє ім'я державного акту на право приватної власності на землю , як того потребує чинне законодавство. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Як зазначено в ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (із змінами, внесеними Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-V1). Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, яка передбачає, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно - правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. В ст. 116 ЗК України від 25 жовтня 2001 року № 2768 - 111 теж зазначено, що набуття права на землю громадянам та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. За приписами ч.1 і ч.2 ст.120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) та ч.1 і ч.2 ст.377 ЦК України (в редакції, що діяли до прийняття Закону України № 1702- VI від 05 листопада 2009 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови № 7 від 16.04.2004р. „Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " роз'яснив, що при переході права власності на будівлі та споруди разом з цими об'єктами переходить й право власності чи право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не встановлено в договорі відчуження будівлі та споруди. Законність володіння, користування й розпорядження позивачем житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Теміртауська, 2 ніким не заперечується. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; Пункт "а" частини першої статті 81 із змінами, внесеними згідно із Законом N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007 Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що набуте на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, оскільки позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], то і відповідно з вимогами ст.120 ЗК України за позивачем може бути визнано право власності на вищевказану земельну ділянку, таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved