Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

31 жовтня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Державний ощадний банк України" від імені якого діє філія Хмельницьке обласне управління (далі Банк) звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що [PERSON] 13 лютого 2018 року підписав заяву про приєднання № 716359 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі Заява про приєднання). На підставі вказаної Заяви про приєднання [PERSON] було відкрито поточний рахунок за тарифним пакетом "Мій комфорт" та встановлено кредит в розмірі 50000 грн. зі сплатою відсотків за користування в розмірі 35% річних. [PERSON] отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 21 жовтня 2019 року заборгував 65687,65 грн., у тому числі 49519,78 грн. основний борг; 12288,72 грн. - нараховані та несплачені відсотки; 186,88 грн. - комісія; 3375,19 грн. - нарахована пеня за неналежне виконання умов договору; 206,88 грн. - розмір 3 % річних на суму простроченого кредиту; 110,21 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Банк просить стягнути з [PERSON] 65687,65 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2019 дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 02 березня 2020 року. 02 березня 2020 року судове засідання було відкладено на 25 травня 2020 року о 10 год. 30 хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Із матеріалів справи встановлено, що 13 лютого 2018 року [PERSON] підписано Заяву про приєднання № 716359 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі Заяву від 13.02.18). Відповідно до п.6.3 Заяви від 13.02.18 [PERSON] погодився, що йому може бути встановлено бажаний розмір кредиту 50000 грн. та максимальний розмір кредиту 250000 грн. зі строком кредитування 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 35 % річних за користування кредитними коштами (п.6.6.1. Заяви від 13.02.18). Відповідно до п. 3.4.1 Договору відповідачу Банком був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] встановлено для [PERSON] суму ліміту (відновлювальної кредитної лінії)/кредиту в розмірі 50000 грн. з процентною ставкою в розмірі 35% та строком кредитування, який відповідає строку дії платіжної картки з можливістю наступної пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки за бажанням позичальника. Наданим позивачем розрахунком заборгованості доведена заборгованість за 49519,78 грн. - основним боргом; 12288,72 грн. - нарахованих та несплачених відсотків та 3375,19 грн. - нарахованої пені за неналежне виконання умов Договору, які підлягають до стягнення з відповідача. Пред`явлена Банком до стягнення з відповідача така складова як заборгованість за комісією у сумі 186,88 грн. до стягнення не підлягає. Так, у тексті підписаних відповідачем Заяв (п.6.6.4, п.6.8 Заяви від 24.04.18) комісія установлена у розмірі 0,00 %. Договір комплексного банківського обслуговування умови про розмір, порядок оплати за комісією не містить. За правилами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У силу ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідач, як такий, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити 206,88 грн. суму трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу та 110,21 грн. суму трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Таким чином, суд вважає підставними й обгрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості у розмірі 65500,72 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд стягує з відповідача в користь позивача сплачені ним та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог в сумі 1915,53 грн.

Outcome: partial