Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2019 року, вона звернулась до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, із клопотанням про передачу їй у власність земельної ділянки площею 2 гектари для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту, однак 27.01.2020 року їй надано відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Даний наказ вважає незаконним, який порушує її Конституційне право та на який вона звернулась із скаргою, однак 02.03.2020 року вона отримала знов відмову на її клопотання, посилаючись на те, що відсутнє зазначення орієнтованого місця розташування земельної ділянки. 07.02.2020 року вона повторно звернулась із клопотанням про передачу їй у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Наказом ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, від 06.03.2020 року, який вона вважає незаконним та корумпованим їй знову безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки землі які вона просить передати їй у власність призначені для сінокосіння та випасання худоби. 09.06.2020 року вона втретє звернулась до ГУ Держкадастру у Закарпатскій області, однак їй знову було відмовлено. Таким чином вважає, що посадовці ГУ Держакадастру Закарпатській області займаються формальними відписками, навмисно перекручують факти свідомо не добачають дані зазначені у клопотанні та додатках, підмінюють поняття та на власний розсуд трактують норми закону, з метою затягування процесу передачі їй у приватні власність земельних ділянок. Зазначеними діями, які вчиняють посадові особи ГУ Держкадастру Закарпатської області у неї порушився стандартний ритм життя, вона зазнала переживань та емоційних хвилювань, погіршився її стан здоров`я, що завдало їй моральної шкоди, яку позивачка оцінює в розмірі 300 000 грн. Враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] просить стягнути на її користь з ГУ Держкадастру в Закарпатській області суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. Представником ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області подано відзив на позовну заяву, посилаючись на те, що у позовній заяві відсутні будь-які докази - фактичні дані на підставі яких можна встановити наявність обставин, що обґрунтовують позові вимоги про те, що позивачці [PERSON] діями Головного управління було завдано моральну шкоду та інші обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Окрім того, клопотання позивачки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність були розглянуті Головним управлінням в рамках чинного законодавства і за результатами їх розгляду прийнято відповідні накази в межах повноважень Головного управління, що підтверджено й вищестоящою інстанцією Держгеокадастру України, до якого зверталась позивачка з відповідними скаргами. Таким чином, враховуючи те, що позивачкою належним чином не доведені факти заподіяння ними моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між школою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого вона виходила при оцінюванні заподіяної їй шкоди, вважають що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак надала суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.12.2019 року позивачка [PERSON] звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області на полонині Терентин, поруч із земельною ділянкою за кадастровим номером - 2123610100:63:002:0071. Наказом Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за №574-сг від 27.01.2020 р., гр. [PERSON] , у зв`язку з невідповідністю поданого клопотання вимогам частини шостої статті 118 ЗК України, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області, відмовлено. 07.02.2020 року позивачка [PERSON] звернулась з даного приводу зі скаргою до Офісу Президента України, яку було розглянуто Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру України. Листом від 02.03.2020 № П-855/0-0.13-1461/6-20 за результатами розгляду скарги позивачки від 07.02.2020, Держгеокадастром повідомлено, що у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй відмовлено, у зв`язку з відсутністю зазначення орієнтовного місця розташування земельної ділянки у поданих графічних матеріалах. Одночасно заявницю повідомлено про можливість повторного звернення з приводу даного питання до Головного управління з клопотанням в порядку, визначеному частиною шостою статті 118 ЗК України. 07.02.2020 року гр. [PERSON] звернулась повторно до Головного управління з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області на полонині Терентин, кадастровий номер - 2123610100:63:002:0073. Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за № 1732-сг від 06.03.2020 р. гр. [PERSON] , у зв`язку з невідповідністю поданого клопотання вимогам частини сьомої статті 118 ЗК України та вимогам статті 37 Закону України "Про охорону земель", у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області, відмовлено. 16.04.2020 року позивачкою [PERSON] оскаржено вищезазначену відмову до Держгеокадастру України. Згідно з відповіддю Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України (лист від 06.05.2020 № П-855/0-0.13-3159/6-20) порушень у діях Головного управління при видачі даного наказу вищестоящою інстанцією не виявлено та рекомендовано заявниці повторно звернутись з приводу розгляду даного питання до Головного управління з клопотанням в порядку, визначеному частини шостої статті 118 ЗК України. 09.06.2020 року позивачка [PERSON] знову звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області на полонині Терентин за координатами 48.0984, 24.2002, кадастровий номер - 2123610100:63:002:0073. Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за № 4129-сг від 13.08.2020 р. гр. [PERSON] , враховуючи, що наказом від 07.04.2020 № 2320-сг "Про включення до переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах", вказані у клопотанні землі, в тому числі й земельну ділянку за кадастровим номером 2123610100:63:002:0073, включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області. Позивачка вважає, що такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка виразилася у порушенні її стандартного ритму життя, вона зазнала переживань, емоційних хвилювань, погіршився стан її здоров`я, та відповідно яку, [PERSON] оцінює у розмірі 300 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. У позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії державного органу були незаконними. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Особливу увагу суд звертає на ту обставину, що в даних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Як слідує зі змісту поданого позову та встановлених судом фактичних обставин справи, позивачем не доведено ані наявності незаконних рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, ані заподіяння їй моральних страждань, ані причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача шкоди та самою завданою шкодою. Суд зазначає, що посилання позивача про здійснення посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, щодо неї протиправних дій, є необґрунтованими, безпідставними та голослівними, оскільки, позивачем на підтвердження вказаних обставин не надано до суду жодних достатніх та належних доказів, підтверджуючих вказані обставини. Крім цього, як встановлено, позивачка [PERSON] не зверталась до суду з позовом щодо визнання наказів Головного управління стосовно відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність недійсними або визнання неправомірними дій Головного управління при прийнятті зазначених наказів, відповідно відсутнє жодне рішення суду з даного приводу, яке могло б підтверджувати неправомірність дій Головного управління та прийнятих ним рішень. Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди на її користь з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області задоволенню не підлягають, у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: dismissed