Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

12 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 січня 1982 року на підставі рішення виконкому міської ,Ради народних депутатів міста Миргород від 12.01.1982 №4 йому було видано Ордер № 302 на право зайняття 2 кімнат загальною площею 28,88 кв.м. в квартирі [ADDRESS] як члену ЖБК «Миргород». Пайові внески за квартиру були сплачені ним в повному обсязі. Позивачем було зареєстровано в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності на спірну квартиру. В жовтні 2018 року, позивач звернувся до Миргородського центру надання адміністративних послуг для державної реєстрації речових прав на спірне майно, проте йому було відмовлено з підстав відсутності належного правовстановлюючого документу. Відсутність належного документу, що посвідчує його право власності перешкоджає позивачу в здійсненні права власності щодо майна яке йому належить, в зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення першого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання [PERSON] , не з`явився, до суду подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити, розгляд справи прохав провести без його особистої участі. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав, окрім того прохав розгляд справи провести у його відсутність. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, 23 січня 1982 року на підставі рішення виконкому міської ,Ради народних депутатів міста Миргород від 12.01.1982 №4 [PERSON] було видано Ордер № 302 на право зайняття 2 кімнат загальною площею 28,88 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с.6). Довідкою № 142 від 10.08.1993, виданою головою ЖБК «Миргород», підтверджується що [PERSON] , як членом ЖБК «Миргород», було сплачено повну вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.7). Право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою з ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с.10). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Погребської К.С. Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 12 грудня 2018 року, відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно законодавства, чинного на момент набуття позивачем права власності, зокрема ст. 15 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» , якою передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. У відповідності до п.6 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 , суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема,\~у разі\~повного внесення\~пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач повністю сплатив пайові внески, таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, у встановлено законом порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності позивача , перешкоджає йому здійснювати право власності щодо належного йому майна , суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved