Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 8,27 га та 7,91 га, які розташовані на території В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 8,27 га згідно державного акту серії ІV - ХР №003703, яку [PERSON] фактично успадкував за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] та земельної ділянки площею 7,91 га згідно державного акту серії ІV - ХР №003703, яку [PERSON] фактично успадкував за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач з метою прийняття спадщини звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем першої черги за законом, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки після смерті батька [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та про слухання справи у її відсутність. Представник відповідач та третьої особи в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність та при прийнятті рішення покладалися на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 7,91 га, яка розташована на території В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №003827, що підтверджується копією державного акту, оскільки з оголошення в газеті вбачається, що оригінал вказаного державного акту втрачено. Як вбачається зі ст. 524 Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно заповіту, посвідченого 06.11.2002 року секретарем В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, яке на день його смерті йому належатиме заповідав [PERSON] . Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований, про що свідчить відмітка в заповіті та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.12.2020. Як вбачається з матеріалів справи, а копії спадкової справи №190/2003 року до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] , то єдиним спадкоємцем майна померлого є [PERSON] , який фактично прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Окрім цього з довідки В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 11.02.2020 року вбачається, що [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований сам. Також матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яка складається з земельної ділянки площею 8,27 га, яка розташована на території В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №003703, що підтверджується копією державного акту, оскільки з оголошення в газеті вбачається, що оригінал вказаного державного акту втрачено. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно заповіту, посвідченого 12.08.2004 року секретарем В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку розміром 8,27 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV - ХР №003703 заповідала своєму синові [PERSON] . Вказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не скасований, про що свідчить відмітка в заповіті та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28.10.2020. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняв її син [PERSON] проживаючи з нею на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 11.02.2020 року №33, копія якої мається в матеріалах справи. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62231534 від 28.10.2020 року, з якої вбачається, що по параметрам запиту: [PERSON] , дата смерті: [INFO] - інформація відсутня. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 8,27 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №003703, яку [PERSON] фактично успадкував за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] та земельної ділянки площею 7,91 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №003703, яку [PERSON] фактично успадкував за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Факт, що позивач являється сином спадкодавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи. Позивач з метою прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у оформленні спадкових справ після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2020 року. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62231524 від 28.10.2020 року, з якої вбачається, що по параметрам запиту: [PERSON] , дата смерті: [INFO] - інформація відсутня. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №003703 та серії ІV - ХР №003827. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] та до спадкового майна входять земельні ділянки. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті батька - [PERSON] , має законне право на земельні ділянки в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved