overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син перебуває на її утриманні, відповідач сплачує аліменти за рішенням суду у розмірі 300 грн. Позивач вважає, що цієї суми недостатньо для утримання дитини, а також вказує, що відповідач фізично здоровий, є військовослужбовцем та отримує заробітну плату, інших утриманців не має, тому просить збільшити розмір стягуваних аліментів до 1/3 частки від усіх видів доходів позивача. Також просила допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць та судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з"явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтрималата просила його задовольнити. Відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи та встановив, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], батьківство [PERSON] визнано за рішенням суду (а.с. 2, 7). Дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач сплачує аліменти за рішенням суду у розмірі 300 грн., цієї суми недостатньо для утримання дитини, що спонукало позивача звернутися до суду із позовом збільшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є військовослужбовцем (а.с. 6) та отримує грошове забезпечення (а.с. 25), а отже спроможний сплачувати аліменти на утримання сина у більшому розмірі, ніж 300 грн. Оскільки відповідач доказів неможливості сплати аліментів у більшому розмірі не надав, суд вважає позов про зміну розміру аліментів таким, що підлягає до задоволення частково, а саме в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача. При цьому слід відмовити у вирішенні питання щодо негайного виконання рішення суду в межах місячного платежу, оскільки судом вирішується питання збільшення розміру аліментів, а не стягнення аліментів. Також слід стягнути з відповідача 551 грн. 20 коп. судового збору на користь держави, оскільки позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від його сплати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявив позов про розірвання шлюбу, що був укладений ним з [PERSON] Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому позивач на вимогах позову наполягав, а відповідач їх визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 07 жовтня 2011 року, на що вказує свідоцтво про шлюб. Разом з тим, позивач в заяві вказує, що раніше в 1999-2003 роках сторони також перебували в зареєстрованому шлюбі між собою. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (див. свідоцтва про народження). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, позивач 29.08.2013р. змінив прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". За поясненнями позивача, повторна спроба налагодити сімейні відносини виявилась невдалою, з червня 2012 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, діти проживають з матір'ю, спору щодо участі у вихованні, утриманні дітей, майнового спору не має. Крім того, позивач вказує, що створив нову сім'ю. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про перерозподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений ним з [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в заяві. [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи, проте доказів на поважність причин неможливості явки в судове засідання не надала, а тому суд не знайшов достатніх підстав для відкладення розгляду справи. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 07 жовтня 2011 року, на що вказує свідоцтво про шлюб (а.с. 4). Разом з тим, позивач пояснив , що раніше в 1999-2003 роках сторони також перебували в зареєстрованому шлюбі між собою. Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON]-марію [INFO] (див. свідоцтва про народження). 29.08.2013р. позивач змінив прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". За поясненнями позивача, повторна спроба налогодити сімейні відносини виявилась невдалою, з червня 2012 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, діти проживають з матір'ю, спору щодо участі у вихованні, утриманні дітей, майнового спору не має. Підстав для примирення позивач не вбачав та пояснив, що створив нову сімю. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про перерозподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] вернулась до суду з заявою, в якій вказала, що 31 березня 2000 року в с.Вільськ, Черняхівського району Житомирської області помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,90га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0074479 від 18 квітня 1997 року. Заявниця та її син [PERSON] постійно проживали із спадкодавцем, тому вважаються, такими, що фактично пройняли спадщину після смерті [PERSON] Однак, при оформленні права на спадкування зясувалось, що у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) допущена помилка у прізвищі чоловіка та вказано «Сіров» замість «Серов», як згідно свідоцтва про смерть. В звязку з цим, заявниця просила суд встановити факт, що Сертифікат серії ЖТ №0074479 виданий 18 квітня 1997 року належить її чоловіку [PERSON], який помер 31 березня 2000 року с.Вільськ, Черняхівського району. Даний факт просила встановити для оформлення спадщини. Представник заявниці [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, заяву підтримав, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу Черняхівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Заяву визнає, не заперечує проти її задоволення. Згідно ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення такого факту в даному випадку необхідне заявниці для оформлення права на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки в свідоцтві про смерть прізвище чоловіка вказане "Серов", а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) - "Сіров". Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON], сертифікатом на право на земельну частку (пай) , свідоцтвом про шлюб. (а.с.6, 7,8). У відповідності із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів. Враховуючи також ті обставини, що даний факт ніким не оспорюється і не встановлення факту належності правовстановлюючого документу потягне за собою порушення майнових прав заявниці, а інший порядок встановлення даного факту законом не визначено, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2020 року звернувся до суду з позовом, згідно з яким просив стягнути з ТОВ "Київ-Експрес-1" 431739,66 грн. втрат від інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 70428грн., у зв`язку із неналежним виконанням рішення суду, за підстав передбачених ст. 625 ЦК України. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 26.10.2020р., справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відзиву на позов не надходило. Судом встановлено таке. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2017р., разом з іншим, постановлено стягнути з ТОВ "Київ-Експрес-1" на користь [PERSON] 2347600 грн. на відшкодування збитків. Дане рішення виконанується в примусовому порядку через ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві (а.с. 14). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Даною нормою, як це вбачається з її змісту, регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. В даному випадку, на думку суду, відносини виникають не із цивільно-правових підстав, а з виконання рішення суду та регулюються законом України «Про виконавче провадження». Цим же законом передбачена і відповідальність за невиконання у добровільному порядку, ухилення, перешкоджання виконання рішення суду, тощо. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову і вважає за необхідне в задоволенні його вимог відмовити. За такого рішення витрати у справі розподілу не підлягають. Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] в заяві від 27 серпня 2015 року вказує, що 16 січня 2003 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Бистрицької сільської ради, площею 0,12 га, яке заявник прийняла, оскільки проживала разом з спадкодавцем на час його смерті. Приватного нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу [PERSON]В за її заявою заведено спадкову справу, однак вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю, прізвище спадкодавця вказано як "Осіпчук". Допущені помилки\~ є наслідком\~ неуважності посадових осіб, які оформляли вказані правовстановлюючі документи, вони перешкоджають їй реалізувати своє право на спадщину. Просить встановити факт належності чоловіку [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю, видане Бистрицькою сільською радою народних депутатів 25 квітня 1995 року на імя [PERSON] - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Бистрицької сільської ради, Березнівського району Рівненської області, площею 0,12 га. В судовому засіданні заявниця, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Бистрицької сільської ради, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть\~ серії 1-ГЮ 119047 від 17 січня 2003 р. [PERSON] помер 16 січня 2003 р. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 25 квітня 1995 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться на території Бистрицької сільської ради Березнівського району Рівненської області, площею 0,12 га. Таким чином, в судовому засіданні дослідженими доказами безспірно встановлено, що при видачі заінтересованою особою 25 квітня 1995 року державного акту на право приватної власності на землю на підставі рішення Бистрицької сільської ради Березнівського району № 11 від 05 квітня 1994 року в ньому помилково було зазначено\~ прізвище спадкодавця "Осіпчук". Адже у вказаних документах, які дослдіжені судом і в яких по різному вказано прізвище спадкодавця, повністю співпадають його ім'я і по батькові, місце народження, проживання та вік. Це, на думку суду, доводить факт належності цього правовстановлюючого документу саме спадкодавцю [PERSON]І, який помер 16 січня 2003 року (свідоцтво про смерть на а. с. 9),\~ в смт. Соснове, Березнівського району, Рівненської області у віці 42 років. На підставі наведеного суд в повному обсязі задовольняє заяву [PERSON]\~ \~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON], в інтересах [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] та Знам'янської районної державної адміністрації, третя особа: виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, і просить винести рішення, яким встановити факт належності [PERSON] державного акту серії Р1 №314330, виданого Знам'янською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Знам'янської РДА від 27.06.2002 року №239-р та визнати право власності за неповнолітніми дітьми на земельні ділянки. Провадження у справі в частині визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом закрито. Встановити факт належності документу необхідно позивачу для прийняття спадщини, оскільки з'ясувалось, що в державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 №314330 прізвище спадкодавця записано невірно "[PERSON]", замість правильного "[PERSON]". Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, надав до суду заяву де, підтримуючи вимоги щодо встановлення факту, просить справу розглядати за його відсутності. Відповідачі заперечень не надали щодо встановлення факту належності документу, до суду також не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, Дослідивши матеріали справи суд встановив, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №314330, виданий 15 серпня 2002 року Знам'янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області на підставі розпорядження від 27 червня 2002 року № 239-р видано [PERSON]. Відповідно до архівного випису з розпорядження голови Знам'янської районної державної адміністрації від 27.06.2002 № 239-р про передачу в приватну власність земельних часток членам колишнього АТ «Колос» [PERSON] передана земельна ділянка [NUMBER] на плані. Відповідно до уточненого розрахунку землевласником земельної ділянки [NUMBER] являється [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть та свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] помер [INFO]. Згідно зі ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, а також що встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу - державного акту, породжує юридичні наслідки, не пов'язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а також що вказаний документ не є документом, що посвідчує особу, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Агродар-Україна", за участю третьої особи: управління Держземагентства у Знам'янському районі, про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки від 2003 року, додаткової угоди № 1, акту прийому-передачі земельної ділянки, зобов'язання повернути земельну ділянку та розірвати договір оренди земельної ділянки [ADDRESS] В процесі судового розгляду позивач змінив свої позовні вимоги, відповідно до яких просить суд визнати договір оренди земельної ділянки [ADDRESS] таким, що не відповідає вимогам закону та розірвати його; визнати додаткову угоду до договору оренди землі та акт прийому-передачі недійсними та зобов'язати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку [ADDRESS] Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2013 року, в позовних вимогах [PERSON] - відмовлено. При ухваленні вищезазначеного рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, в частині вимог матеріального характеру , а саме повернення земельної ділянки, що є підставою для ухвалення додаткового рішення. Згідно з п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання з'явився представник позивача який заперечував проти вирішення питання стосовно судових витрат матеріального характеру , мотивувавши тим, що при поданні позову вимоги матеріального характеру не заявлялись, а тому сплачений судовий збір при подачі позову в розмірі 114 , 70 грн. є правильний. Відповідач в судове засідання не з'явився повідомлений належним чином , але його неявка не перешкоджає розгляду справи. Вивчивши документи справи, позовну заяву подану 01.04.2013 року (первісну) , а також позовну заяву остаточну подану та прийняту судом до розгляду 17.05.2013 року суд вважає, що позовна вимога про повернення земельної ділянки позивачу [PERSON] являється вимогою матеріального характеру , так як земельна ділянка має вартість і відповідно до витягу з поземельної книги про земельну ділянку (а.с. 107) складае 99269 грн., а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, можливо ухвалити додаткове рішення, яким у відповідності до ст.88 ЦПК України та ЗУ "Про судовий збір" стягнути з позивача [PERSON] недоплачений судовий збір матеріального характеру в розмірі 992 грн. 69 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом зазначивши, що [INFO] помер його батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно у виді земельної частки (паю) із земель, які перебувають у колективній власності реформованого КСП "Меленівський" Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, площею 4,12 га, розташованої на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Вказав, що фактично прийняв спадщину після смерті батька, однак отримав у нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0182100. Просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримав, представники відповідача та третьої покладаються на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [INFO] в с.Мелені Коростенського району помер батько позивача, [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на право на земельну частку (пай) із земель, яка перебуває у колективній власності реформованого КСП "Меленівський" Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, площею 4,12 га, розташованої на теритоії Меленівської сільської ради Коростенського району Житомисрької області. Належність [PERSON] права на земельну частку (пай) стверджується копією сертифіката на право на земльну частку (пай) серії ЖТ № 0182100. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори та отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що стверджується копією спадкової справи № 206/1999. Відповідно до ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки спадкодавець [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав іншій особі, яка реалізувала свої спадкові права, до того ж подані позивачем докази не містять відмови нотаріуса в оформленні його спадкових прав, що дає підстави для звернення з вимогою про визнання права на спадкове майно в судовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed