Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

31.03.2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовними вимогами до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів, мотивуючи свій позов тим, що 08.01.2015 року між нею та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філія «Полтавське РУ» було укладено договір-заявку №331832/284666/7-15 про банківський строковий вклад «Стандарт» терміном на 7 місяців. Відповідно до якого вона 08.01.2015 року вона внесла на владний рахунок банку [NUMBER] грошові кошти у сумі 11 330,00 доларів США. 10.02.2015 року нею було подано заяву про дострокове повернення вкладу в повному обсязі. Однак відповідачем умов заявки виконано не було. 11.02.2015 року банком було повернуто 55,80 доларів США, а 06.03.2015 року - 58,02 доларів США. Враховуючи те, що банк належним чином умов договору не виконав, та продовжує користуватися її коштами, сума неповернутого внеску становить 11 330,00 доларів США. Просила суд стягнути з відповідача на її користь внесок в розмірі 11 330, 00 доларів США, 11% річних у розмірі 162,76 доларів США, 3% річних в сумі 33,52 доларів США та індекс інфляції в розмірі 1232,81 доларів США. 07.05.2015 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, в який просить стягнути з відповідача на її користь суму внеску у розмірі 11 330,00 доларів США, а також 11,00% річних в розмірі 289,09 доларів США та індекс інфляції в розмірі 5 367,16 доларів США , 3% річних - 67,98 доларів США, пеню в розмірі 24 812,70 доларів США, а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 02.06.2015 року [PERSON] змінила позовні вимоги, де просить стягнути з відповідача на її користь суму внеску у розмірі 11 330,00 доларів США, а також 11,00% річних в розмірі 377,87 доларів США та індекс інфляції в розмірі 4 526,75доларів США , 3% річних - 92,19 доларів США, пеню в розмірі 33 650,10 доларів США, а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с.73), заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. На підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача, що не з'явився в судове засідання. Суд, заслухавши думку позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2015 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філія «Полтавське РУ» було укладено договір-заявку №331832/284666/7-15 про банківський строковий вклад «Стандарт» терміном на 7 місяців (а.с.7). Відповідно до вищевказаного договору 08.01.2015 року позивач внесла на вкладний рахунок банку [NUMBER] грошові кошти у сумі 11 330,00 доларів США. Крім того, сторони домовилися про дострокове розірвання договору, що передбачено п. 5 договору № 331832/284666/7-15 про банківський строковий вклад «Стандарт». Так, [PERSON] неодноразово зверталася з заявами до відповідача про дострокове повернення банківського вкладу (а.с.16-20). Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав і в установлений строк вклад не повернув. Позивачеві були частково повернуті відсотки за користування внеском, а саме: 11.02.2015 року 55,80 доларів США та 06.03.2015 року 58,02 доларів США. Заяви [PERSON] про повернення залишку вкладу, керівництво банку ігнорує. В зв'язку з чим залишок неповернутого внеску станом на день розгляд справи становить 11 330,00 доларів США. Крім того, відповідно до п.2 вищевказаного договору розмір процентної ставки за користування коштами становить 11,00% річних, що складає 289,09 доларів США. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідачем до суду заперечення на позовну заяву, докази чи письмові пояснення не подавалися. Суд, вирішуючи даний спір, керується та застосовує нормами Цивільного кодексу України, оскільки норми Цивільного кодексу України порівняно з Постановою НБУ мають вищу юридичну силу . Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, як і встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно з умовами договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги, що відповідач повернув позивачу суми банківського вкладу не в повному обсязі та не виконав умови договорів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення суми внеску в розмірі 11 330 доларів США, 11% річних в сумі 377 доларів США 87 центів, 3% річних в сумі 92 долара 19 центів, а всього: 11 800 доларів США 06 центів. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, приходжу до висновку, що в цій частині слід відмовити оскільки, відповідно до ст.536 ЦК України та п. 5.3 договору сторони визначили про розмір процентів на вклад у разі повернення банком вкладу на рахунок позивача за ставкою 1,00 процентів річних, а доводи позивача щодо застосування процентної ставки ґрунтується лише на припущеннях, що за правилами ч.4 ст. 60 ЦПК України не допускається. Доказів невиконання банком даних договору позивачем по справі не надано і суду таких обставин не доведено. Відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України. Іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, які поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, застосуванню до спірних відносин не підлягають. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення пені в сумі 33650,10 доларів США, то оскільки пеня не передбачена умовами договору, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що правовідносини між сторонами виникли з договорів про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає із її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Чинним законодавством України не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди за невиконання чи неналежне виконання договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави 3 654 грн. судового збору.

Outcome: partial