Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

24.05.2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Зазначила, що 22 вересня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, від сумісного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей. Сторони припинили шлюбні відносини, через нерозуміння одне одного та різних поглядів на життя. Майнового спору та спору щодо виховання дитини вони не мають. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с. 20), позивач в судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі (а.с. 21). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи (а.с.18), але відповідач в судове засідання не прибув та надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив справу розглянути без його участі (а.с. 22). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON]зареєстрували шлюб 22 вересня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області зроблений відповідний актовий запис № 137. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача - "[PERSON] " (а.с.7). Від сумісного життя сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2013 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 53 та [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 2014 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 217. Батьками дітей зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON]припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, позивач не має наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON],збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на це, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище " [PERSON]". Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved