Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом до відповідачів. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2009 року приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за реєстраційними номерами 1385,1389 посвідчено договори дарування, за умовами яких вона передала у власність сину [PERSON] безоплатно належні їй на праві власності деревяний житловий будинок №315, житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 83,1 кв.м., вартістю 59371 грн. 00 коп. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1555 га, що знаходяться в с.Ільці прис.Грабовець Верховинського району Івано-Франківської області. Вважає дані договори недійсними, так як під час дарування своєї нерухомості, вона вважала, що укладає із сином договір довічного утримання, а також уклала договори дарування під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Вона є пенсіонеркою, особою похилого віку, страждає рядом тяжких хвороб, її єдиним доходом є пенсія, що свідчить про несприятливе матеріальне становище. Житловий будинок є єдиним житлом, де вона зареєстрована та проживає. Після укладення договорів вона залишилася проживати у житловому будинку, сплачує комунальні послуги, про що свідчить відсутність у неї намірів дарувати будинковолодіння. [PERSON] пообіцяв їй, що коли вона подарує йому свій будинок та земельну ділянку, він буде її доглядати та утримувати, інакше вона б свого будинку ніколи не подарувала, адже в такому разі вона б позбавила себе свого єдиного житла. Однак, впродовж останнього часу син перестав піклуватися про неї, не доглядає її, не готує їсти, не опалює хату, а тому вона повідомила відповідачу, що якщо він не хоче її доглядати, то нехай поверне їй житловий будинок та земельну ділянку, і вона знайде когось іншого, хто буде піклуватися про неї. Відповідач, [PERSON] відмовився в добровільному порядку повернути їй у власність подарований житловий будинок та земельну ділянку. Згодом їй стало відомо, що [PERSON], діючи з метою позбавлення її власності, в 2013 році передарував її житловий будинок та земельну ділянку своїй дружині [PERSON] Вважає, що відповідачка по справі [PERSON] достеменно знала, що він не мав права цього роботи. Просить визнати недійсними договори дарування на підставі яких вона безоплатно передала у власність [PERSON] свій житловий будинок та земельну ділянку, визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку та витребувати їх у [PERSON] на її користь. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що [PERSON], підписуючи договори дарування свого нерухомого майна помилялась щодо правової природи цих правочинів. Також вважає, що договори дарування від 28.12.2009 року вчиненні [PERSON]В під впливом обману та тяжких обставин. З наведених підстав просить визнати недійсними договори дарування, визнати за позивачкою право власності на нерухоме майно та витребувати це майно у відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю визнав та пояснив, що мати подарувала йому житловий будинок та земельну ділянку з тією умовою, що він буде довічно утримувати та доглядати її. На даний час обставини так склалися, що він не може доглядати за матір'ю, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала пояснила, що жодні підстави для визнання недійсними договорів дарування, укладених [PERSON] та [PERSON] 28.12.2009 року відсутні, позовні вимоги безпідставні, не підтверджені належними доказами. Враховуючи, що з часу укладення договорів дарування(грудень 2009 року) минуло більше 5 років, то строк позовної давності, перебіг якого не зупинявся, у даному випадку сплив, а тому просить застосувати позовну давність щодо позовних вимог [PERSON] та в задоволенні позову з цих підстав відмовити. \~Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не договором дарування. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно ст.210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Судом встановлено, що 28.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, які нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за реєстраційними номерами 1385,1389. За умовами цих договорів [PERSON] передала у власність сину [PERSON] безоплатно належні їй на праві власності деревяний житловий будинок №315, житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 83,1 кв.м., вартістю 59371 грн. 00 коп. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1555 га, що знаходяться в с.Ільці прис.Грабовець Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 8,9). Згідно договорів дарування, які 20.11.2013 року нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за реєстраційними номерами 1390,1392 [PERSON] вищевказані житловий будинок та земельну ділянку подарував [PERSON], з якою з 28.08.2010 року по 21.05.2015 року перебував у шлюбі (а.с.10,11,12,109). Позивачка на даний час зареєстрована та постійно проживає у спірному будинковолодінні, інше житло у неї відсутнє. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги обгрунтовують тим, що спірні договори дарування на користь [PERSON] укладено під впливом тяжких обставин, на вкрай невигідних для позивачки умовах та помилки, оскільки вона вважала , що укладає з відповідачем договір довічного утримання. Суд, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачка, будучи перестарілою та хворою людиною, маючи у власності єдиний житловий будинок, відчужуючи своє нерухоме майно шляхом укладення договорів дарування на користь сина [PERSON] помилялася у суті правочинів, вважаючи, що в результаті бзоплатно переданого нею синові будинковолодіння, останній, як набувач буде зобов'язаний забезпечити її утримання та догляд. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, визнавши позов в повному обсязі підтвердив, що мати подарувала йому житловий будинок та земельну ділянку з тією умовою, що він буде довічно утримувати та доглядати її, однак на даний час обставини так склалися, що він не може доглядати за матір'ю. Разом з цим посилання позивача та її представника на те, що підставами для скасування договорів дарування є також те, що ці правочини вчинено під впливом тяжкої обставини та обману суд визнає не доведеними належними доказами. Таким чином, суд приходить до переконання, що договори дарування житлового будинку та земельної ділянки від 28.12.2009 року не відповідали внутрішній волі позивача, у неї під час укладення договорів дарування було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого [PERSON] Позивач фактично безоплатно передала своє єдине нерухоме майно у власність відповідача [PERSON] при умові, що він при цьому зобов'язаний буде доглядатиме за нею та утримувати її. Укладаючи ці договори дарування, позивач помилялась, щодо правової природи й змісту цих правочинів, їх наслідків, прав та обов'язків сторін і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст. 229 ЦК України підстави для визнання правочинів недійсними . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], заперечуючи проти задоволення позову, заявила про застосування щодо позовних вимог [PERSON] позовної давності, мотвувуючи тим, що з часу укладення оспорюваних договорів дарування минуло більш як 5 років. Суд посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності визнає необгрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено, що справжню правову природу договорів дарування від 28.12.2009 року позивач усвідомила тільки після того як дізналася, що її син в 2013 році передарував спірне нерухоме майно на користь [PERSON], з якою на той час перебував у шлюб та після цього перестав за нею доглядати. Крім цього встановлено, що відповідач [PERSON] згідно рішення виконкому Ільцівської сільської ради № 24 від 14.05.2014 року також здіснювала догляд за перестарілою [PERSON] з 26.05.2014 року, отримуючи за це відповідну соціальну допомогу. Виплату цієї допомоги [PERSON] було припинено з 28.02.2015 року за її заявою (а.с.161-170). Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач про порушення своїх прав при укладенні договорів дарування від 28.12.2009 року довідалася після 20.11.2013 року, раніше про ці порушення довідатись не могла, то звернувшись до суду із даним позовом 09.04.2015 року нею загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки не пропущено. Виходячи з вищевикладеного, суд, дослідивши всі обставини справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 28.12.2009 року, при визнанні їх відповідачем [PERSON] Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним" рішення про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним прапвочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Враховуючи наведене, а також те, що суд прийшов до висновку про визнання недійсними договорів дарування, належних [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки від 28.12.2009 року на користь [PERSON], то до задоволення підлягають також позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на це майно та витребування належного їй нерухомого майна у [PERSON], яка як доросовісний набувач отримала це нерухоме майно за безвідтплатними договорами дарування від 20.11.2013 року у особи, яка не мала права його відчужувати.

Outcome: approved