Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

15.05.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить: встановити факт спільного проживання її разом зі спадкодавцем батьком [PERSON], який помер [INFO] року, на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована на [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,1300 га, яка розташована на [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку [NUMBER] масив №17, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,771 га, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку [NUMBER]; 10 масив №17, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,515 га, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку [NUMBER]; 10 масив №17, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,668 га, кадастровий номер [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк, з дня смерті спадкодавця, звернення із заявою про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та на полягав на їх задоволенні. Представник відповідача, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, та які пояснили, що дійсно [PERSON] на протязі декількох років та по день смерті [PERSON], який помер [INFO] року, постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був похилого віку, часто хворів, не міг себе доглядати, вести господарство, у зв'язку з чим його дочка у 2014р. після смерті свого чоловіка забрала батька до себе жити, вела зі спадкодавцем спільне господарство, доглядала та хоронила його. Позивач та померлий мали спільний бюджет, побут, права та обов'язки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області «Про визнання права власності на домобудівлю по [ADDRESS]» №98 від 10.06.2003р. за членами колгоспного двору [PERSON] та померлою [PERSON] визнано право власності на домобудівлю по [ADDRESS] Згідно рішення Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №34-VІІ від 20.01.2016р. «Про перейменування вулиць [ADDRESS] з відповідними номерами домогосподарств. Згідно довідки виконавчого комітету Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №717 від 21.04.2017р. житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення №98 від 10.06.2003р. належить на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON]. Станом на 14.04.1991р. двір відносився до типу колгоспний та проживали і були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» від 28.04.2017 року, по [ADDRESS] Одеської області розташований житловий будинок. Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за №894 від 30.06.2017р. згідно матеріалів інвентарної справи власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданого Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема, 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишала. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] став її чоловік [PERSON], що підтверджено довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського районного управління юстиції Одеської області №57/04-58 від 05.07.2002р. Вказану спадщину після дружини [PERSON], прийняв фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №717 від 21.04.2017р., та він вступив в управління, володіння спадковим майном, але юридично своїх прав не оформив. 08.07.2002р. [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку розміром 3,65 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Суворово» смт. Суворово (сертифікат ОД [NUMBER] від 23.06.1997р.). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30.11.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952101028, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на [ADDRESS] Одеської області, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30.11.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952101037, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1300 га, яка розташована на [ADDRESS] Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 11.11.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.07.52100220, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,954 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради масив №17 ділянка [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]. Вказане також вбачається із листа Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 19.06.2017р. за №9-15-0.181-1242/126-17. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.05.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована на [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,1300 га, яка розташована на [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку [NUMBER] масив №17, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,771 га, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку [NUMBER]; 10 масив №17, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,515 га, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку [NUMBER] масив №17, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,668 га, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно заповіту від 20.11.2014р., посвідченого секретарем Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №90, [PERSON] заповів усе майно [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47552159 від 26.04.2017р. вказаний заповіт чинний. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Позивач спадщину після смерті батька прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено показами свідків та довідкою Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №1528 від 03.07.2017р. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. з приводу отримання свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно, нотаріусом листом за № 205/02-14 від 26.04.2017р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що йому необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця подати заяву про прийняття спадщини. Якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 N 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі N6-3629св10). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту проживання з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини необхідно [PERSON] для подальшої реалізації спадкового права після смерті [PERSON] Так, факт проживання позивача з [PERSON], який помер [INFO] року, за адресою: [ADDRESS], на час відкриття спадщини, день його смерті, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка, зокрема, довідкою Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області №1528 від 03.07.2017р. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивач, який є спадкоємцем за заповітом, проживав разом зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] року, на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], спадщину після померлого прийняв шляхом проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved