Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

25.01.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання приватизації квартири незаконною, скасування свідоцтва\~ про право власності на житло. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 09.06.1997 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (після перейменування та зміни нумерації - вул. Соборності, 4) в м. Новоград-Волинський, власниками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] В період з 04.03.1992 року позивач постійно проживала в зазначеній квартирі як член сімї [PERSON] та [PERSON] і вважала себе співвласником квартири. Однак, після смерті [PERSON], 23.07.2015 р., позивач дізналась про порушення її права на приватизацію квартири. Вважає причини пропуску позовної давності поважними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що позивач постійно проживала у спірній квартирі з 1992 року, що підтверджується додатком до ордеру та копією картки поквартирного обліку. У звязку з втратою паспорту, позивач отримала новий, який містить відмітку про її реєстрацію у спірній квартирі лише з 02.09.2005 року. [PERSON] неї у квартирі проживала її неповнолітня дочка, брат, мати, та вітчим. У 1997 році квартира була приватизована. У свідоцтві про право власності власниками зазначено дві особи [PERSON] (мати) та [PERSON] (вітчим). Таким чином, право позивача на участь у приватизації було порушено. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що оформленням приватизації у 1997 році займався її чоловік [PERSON], який помер 23.07.2015 року. [PERSON] є її дочкою від першого шлюбу, яка постійно з 1992 року проживає разом з нею в квартирі № 30 по вул. К. Маркса, б. № 6 в м. Новоград-Волинський. Разом з ними також з 1992 року від народження проживає її внучка [PERSON], - дочка [PERSON] [PERSON] того, на час приватизації у зазначеній квартирі був зареєстрований та проживав її син [PERSON], - брат [PERSON], який на теперішній час помер. Оскільки всі питання, повязані з квартирою вирішував чоловік [PERSON], інші члени сімї не використовували свідоцтво про приватизацію і виявили його лише після похорон [PERSON], в серпні 2015 року. Обставини оформлення приватизації та причини не включення інших членів сімї до кола власників квартири, відповідачу не відомі. Представник Новоград-Волинської міської ради в судовому засіданні пояснила, що спірне свідоцтво про право власності оформлено у 1997 році Представництвом фонду державного майна в м. Новоград-Волинський, яке на теперішній час ліквідовано. Архів документів з приватизації жилого фонду було передано міській раді, але повноважень правонаступника після ліквідації цього органу міська рада не має. При вирішенні спору міська рада покладається на розсуд суду. Представник [PERSON] державного майна України в судове засідання повторно не зявився. Надали письмові пояснення, в яких зазначили, що відповідно до п. 1 Положення про представництво [PERSON] державного майна України у районі, місті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №412, яке діяло на момент видачі свідоцтва про право власності, представництво [PERSON] державного майна України у районі, місті є державним органом, який створюється регіональним відділенням [PERSON] державного майна. Представництво в межах повноважень, визначених [PERSON] державного майна здійснювало державну політику в сфері приватизації майна, що перебувало у загальнодержавній власності, у комунальній власності району і міста. Згідно п. 11 Положення передбачено, що представництво є юридичною особою. Разом з тим, повідомили, що представництво [PERSON] державного майна України в м. Новограді-Волинському було ліквідовано, та згідно з Актом передачі майна та справ Представництва від 20.041998 року всі матеріали передані до міськвиконкому Новоград-Волинської міської ради, в особі [PERSON] керуючого справами. Також повідомили, що наказом [PERSON] державного майна України було доручено вжити заходів щодо скасування всіх виданих свідоцтв про власність. Будь-яких порушень прав та інтересів позивача [PERSON] не вбачають (а.с. 98-105) Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що вона є дочкою [PERSON] та спадкоємцем його частки у праві власності на вищезазначену квартиру. Позовні вимоги вважає безпідставними, оскілки позивач не була зареєстрована у квартирі на час приватизації, отже не мала права на участь у приватизації. [PERSON] того, посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності. В судовому засіданні допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] з 1992 року постійно проживала у квартирі за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. К. Маркса, б. № 6, кв. №30. Разом з нею проживала дочка [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON], вітчим [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази\~\~подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1997 року, яке видане Представництвом [PERSON] державного майна України в м. Новоград-Волинський, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] (а.с.11) Свідоцтво видано на підставі Наказу Представництва [PERSON] державного майна України в м. Новоград-Волинський від 09.06.1997 року №36 (а.с. 32). Правовстановлюючий документ містить штамп КП «Новоград-Волинське МБТІ» про зміну адреси на «м. Новоград-Волинський, вул. Соборності, б. 6, кв. 30» на підставі рішення Новоград-Волинської міської ради №236 від 22.11.2007 року. Згідно копії поквартирної картки на квартиру № 30 по вул. К. Маркса (Соборності № 4), [PERSON] була прописана з 12.09.1989 р. по 29.08.1991 р., з 04.03.1992 р. по 12.06.2004 р. та з 02.09.2005 року по теперішній час. За клопотанням представника третьої особи суд витребував у ОСББ «Перспектива» оригінал зазначеної картки, але такий документ надано не було. Разом з тим, ОСББ «Перспектива» письмово повідомило суд про наявність записів у витребуваній картці, які не відповідають дійсності, а саме записів про реєстрацію проживання [PERSON] станом на момент приватизації. На запит суду про місце реєстрації [PERSON] Новоград-Волинський РС УДМСУ в Житомирській області повідомив, що позивач зареєстрована за адресою [INFO] з 02.09.2005 року. Інформація щодо місця реєстрації даної особи у 1997 році, відсутня (а.с. 97) Згідно довідки Управління житлово-комунального господарства, енергозбереження та комунальної власності міської ради від 25.03.2016 року №148 підтверджується, що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] з 04.03.1992 року по даний час і своє право на приватизацію відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не використала (а.с. 64) Той факт, що позивач не використала право на приватизацію житла за рахунок державного жилого фонду також підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк» від 22.03.2016 року (а.с. 112) та паспортом позивача. З копії контрольного талону до ордеру №5781 від 08.02.1983 року квартира за адресою [ADDRESS] була надана [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 37, 38) Аналогічна інформація зазначена у корінці до ордера (а.с. 65). Поясненнями відповідача [PERSON] та показами свідків підтверджується факт постійного проживання позивача у спірній квартирі. Будь-яких доказів на його спростування третьою особою не надано. У матеріалах справи також наявні докази на підтвердження факту проживання у спірній квартирі на час приватизації неповнолітньої дочки позивача (а.с. 42,44, 46) Серед наданих міською радою копії документів про приватизацію спірної квартири відсутня письмова відмова [PERSON] від участі у приватизації. Згідно\~\~ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію житла належить громадянам, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення. Передача займаних квартир у власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають в даній квартирі (будинку). Згідно із ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.\~Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда і інше.\~ Таким чином, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі №6-125цс12 за наслідками перегляду справ з підстав неоднакового застосування законодавства судом касаційної інстанції при розгляді подібних спорів. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України. Отже, приватизація квартири № 30, яка знаходиться за адресою\~\~по вул. К. Маркса, 6 в м. Новоград-Волинський, вчинена з порушенням прав позивача та інших членів сімї. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна тривалість позовної давності встановлена у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК) Позивач звернулась до суду 25.01.2016 року та посилається на те, що дізналась про факт приватизації спірної квартири лише у серпні 2015 року, - після смерті [PERSON] Судом встановлено, що вона не брала участь у приватизації, а доказів на підтвердження її повідомлення про такий факт до січня 2013 року (за межами строку позовної давності) сторонами не надано. Таким чином, відсутні достатні підстави для висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки [PERSON] або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Спірне свідоцтво та наказ про приватизацію видани Представництвом [PERSON] державного майна України в м. Новоград-Волинський, яке на теперішній час ліквідовано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про [PERSON] державного майна України», [PERSON] державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Оскільки суду не надано доказів про особу, яка є правонаступником ліквідованого Представництвом [PERSON] державного майна України в м. Новоград-Волинський, суд дійшов висновку, що [PERSON] державного майна України, як орган, до сфери управління якого належало ліквідоване Представництво, а також компетенція якого поширюється на спірні правовідносини, є належним відповідачем у даній справі, а позовні вимоги є належним способом захисту прав позивача.. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] Державного майна України про визнання приватизації квартири незаконною, скасування наказу про приватизацію, який виданий\~ Представництвом [PERSON] державного майна України в м. Новоград-Волинський 09.06.1997 р. за № 36, в частині приватизації квартири [ADDRESS] (Соборності, 4) в м. Новоград-Волинський та визнати свідоцтво про право власності недійсним. Разом з тим, Новоград-Волинська міська рада не є правонаступником ліквідованого Представництва [PERSON] державного майна України в м. Новоград-Волинський, не має будь-якого відношення до приватизації спірної квартири та оформлення свідоцтва, прав позивача не порушила, отже не є належним відповідачем у даній справі. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог до Новоград-Волинської міської ради. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved