Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

30.10.2017 позивачі\~\~звернулися до суду\~\~з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації, в якому просили визнати їх такими, що втратила право користування житловим будинком №25, по вулиці Підгорна в с. Марківка Марківського району Луганської області. В обґрунтування свого позову позивачі посилаються на те, що їм на праві власності належить житловий будинок з належними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Підгорній, 25 в с. Марківка Луганської області. Відповідач [PERSON] їхній зять, [PERSON] та [PERSON] їхні доньки, та малолітня [PERSON] їхня внучка. Відповідачі [PERSON] виїхали з с. Марківка в 2010 році, а відповідач [PERSON] в 2015 . Проте з реєстраційного обліку відповідачі не знялися та значаться зареєстрованими у вищевказаному житловому будинку. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку створює труднощі позивачам у здійсненні свого права власності, зокрема для оформлення житлової субсидії при призначенні якої враховуються доходи всіх зареєстрованих в будинку осіб. В судове засіданні позивачі не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, свої вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Відповідачі в судові засідання не зявилися, надіслали заяви, в яких просять розглянути справу в їх відсутність. Позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник третьої особи, служби у справах дітей Марківської районної державної адміністрації, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, справу просять вирішити на розсуд суду, оскільки до нихсторни з цього питання не зврталися. Допитана в судовому засіданнів якості свідка [PERSON] будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення або за відмову від їх дачі засвідчила суду, що вона є сусідкою сторін з 2007 року, які між собою є батьками та дітьми та вже протягом, як мінімум двох - трьох років вона не бачила нікого відповідачів за адресою вул.Підгірна,25 с. Марківка Луганської області. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення або за відмову від їх дачі засвідчив суду, що є сусідом сторінз восьмидесятих років. Раніше всі вони жили разом, а вже років зо два він не бачив ні [PERSON] ні Каті з чоловіком та дитиною за місцем проживання [INFO]. Суд, вивчивши позовну заяву, вислухавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно копії паспортів громадян України, серії ЕМ №191245, №191244 виданих Марківським РВ УМВС України в Луганській області 13.05.1999 позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [INFO]. (а.с.5). Згідно копії паспорта громадянина України, серії ВЕ №990033, виданого Сніжненським МВ УМВС України в Донецькій області 11.02.2004, [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 09.11.2011. (а.с.7). Згідно копії паспорта громадянина України, серії ЕН №808575, виданого Марківським РВУМВС України в Луганській області 07.07.2011, [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 14.07.2007. (а.с.8). Згідно копії паспорта громадянина України, серії ЕМ №775811, виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 23.11.2000, [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 14.07.2017. (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕД №178454, виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 14.05.2010, [PERSON] народилася 02.05.2010, її батьком вказаний [PERSON], а матірю - [PERSON]. (а.с.10). Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями, який розташований по вул. Підгірна, 25 в смт Марківка Луганської області на підставі договору купівлі-продажу №1188, виданий 13.12.1989 Марківською державною нотаріальною конторою. (а.с.11-12, 13-14). Згідно копії технічного паспорта від 02.09.1991, житловий будинок №25 по вул. Підгірній в смт Марківка Луганської області належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.1517). Згідно домової книги, в житловому будинку №25 по ву. Підгірна, смт Марківка Луганської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-20). Із довідки про склад сім'ї, виданої Марківською селищною радою №2671 від 26.07.2017 , до складу сім'ї, які проживають [INFO] входять: [PERSON], його дружина [PERSON], їхні доньки [PERSON] А та [PERSON], зять [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.21). Згідно акту обстеження, складеного депутатом селищної ради, помешкання [PERSON] за адресою: смт. Марківка, вул. Підгірна,25, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ю, які зареєстровані за вказаною адресою не проживають з 2010 року та [PERSON] - з 2015 року. (а.с.22). Таким чином судом встановлено, що між позивачами та відповдачами виникли правовідносини, що регулюються\~главою 28,32 Цивільного кодексу України\~"Право власності на житло" та "Право користування чужим майном". Вирішуючи спір по суті заявлених поховних вимог суд виходить з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що сторони мають родинні відносини: відповідач [PERSON] та [PERSON] доньки позивачів, малолітня [PERSON] їхня внучка , а [PERSON] - зять, отже були членами сімї позивачів. При цьому місцем реєстрації малолітньої [PERSON] також вважається вул.Підгірна,25 в с.Марківка Луганської області, оскільки обоє її батьків теж там зареєстровані. Так, предявлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже суд вважає, що позивачі мають право вимагати визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки вони відсутні понад один рік. Крім того відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі, мати неповнолітньої дитини вказала, що дитина іншим житлом забезпечена. Втрата права користування житловим приміщенням є підставою відповідно до\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі\~Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» . На підставі\~ викладено,

Outcome: approved