Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду із позовом до\~Вінницької міської ради про визнання права власності. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 1996 року був членом житлово-будівельного кооперативу Маяк, в зв`язку з чим, йому було видано ордер № 247 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Вінницької міської Ради народних депутатів від 26.07.1996 № 621 житловий будинок за відповідною адресою було прийнято в експлуатацію. Позивач як член кооперативу сплатив пайові внески в повному обсязі. Однак, 11.02.2020 року при зверненні позивача до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на вищезгадану квартиру йому було відмовлено у державній реєстрації на підставі неподання всіх необхідних документів, а саме: довідки кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до різних суб`єктів за одержанням вищеназваної довідки, однак, як вбачається з листів-відповідей на його звернення отримання такої довідки є неможливим, оскільки відповідна документація не збереглася. У свою чергу, позивач звертає увагу на те, що ані Департамент міського господарства Вінницької міської ради, ані ТОВ Житлово-експлуатаційне об`єднання, ані ОСББ Збишко 37 не заперечують факт членства позивача в кооперативі та факт сплати ним пайових внесків в повному обсязі, а лише повідомлять, що з формальних підстав не можуть надати довідку про членство в кооперативі та сплату пайових внесків. Враховуючи вищевикладене, позивач позбавлений можливості отримати довідку кооперативу про його членство в кооперативі і внесення ним пайового внеску в повному обсязі та відповідно позбавлений можливості надати таку довідку державному реєстратору для проведення державної реєстрації його права власності на квартиру. Таким чином виникли підстави для звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просив суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 19.03.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13.07.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано із Комунального підприємства "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" для огляду в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.08.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , будучи членом житлово-будівельного кооперативу «Маяк», на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу від 11.07.1996 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 622 від 26.07.1996 року, видано Ордер на житлове приміщення № 247 (а.с.12). Рішенням Вінницької міської ради народних депутатів від 26.07.1996 року № 621 житловий будинок [ADDRESS] прийнято в експлуатацію (а.с.21). Як вбачається із звернення № 9 від 01.02.2000 року, керівництво ЖЕК-20 просило зареєструвати і визначити долю квартири [ADDRESS] , квартиронаймачем якої є [PERSON] (а.с.13). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виписаний на ім`я [PERSON] (а.с.14). Рішенням Виконавчого комітету ВМР Народних депутів від 26.07.1996 року № 622, вирішено затвердити протокол загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Маяк» від 11.07.1996 року про надання 108 кооперативних квартир членам цього кооперативу (а.с.60). Протоколом від 11.07.1996 року, затвердили списки на заселення 108 квартирного будинку по [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали дозвіл на на заселення у квартиру [ADDRESS] у даному будинку (а.с.61-64). Відповідно до Звіту про оцінку квартири [ADDRESS] , вартість квартири становить 242\~640,00 грн. (а.с.26-39). Як вбачається із довідки КП "ВМБТІ" від 10.04.2019 року за № 3431 та інвентаризаційної справи, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , не проведена (а.с.15). Відповідно до рішення № 52012924 від 17.04.2020 року, державним реєстратором Вихристюк М.А. позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на приватну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Суд звертає увагу, що доказів про сплату пойових внесків, які позивач мав сплатити чи будь-яких інших доказів, які свідчили про сплату пайових внесків суду не надано. Статтею 16 ЦК України визначено,\~\~що\~одним із способів захисту судом цивільних прав і інтересів є визнання права. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник має право користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном. Згідно зі\~ст.4 ЖК УРСР\~житлові будинки, а також жилі приміщення в інших забудовах, які знаходяться на території України, створюють житловий фонд. Житловий фонд включає житлові будинки, які належать житлово-будівельному кооперативу. Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу позивач мав право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру. Відповідно до п.19\~постанови Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 «Про затвердження Типового статуту житлово-будівельного кооперативу», жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності. Як визначено у частині 1\~статті 384 ЦК України\~будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплене і в\~статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, отриманих від її реалізації та інше. Член ЖБК має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає, якщо він не викупив її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише в разі викупу квартири член ЖБК стає її власником (ч.ч.2, 3ст.384 ЦК України). Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу (ст. 2 Закону України «Про кооперацію») і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру. Статтею 147 ЖК УРСР\~передбачене виключення члена житлово-будівельного кооперативу з такого кооперативу з підстав, в тому числі, несплати пайового внеску. Тоді як відповідно до\~ст.148 ЖК УРСР\~член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта. А тому, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів про внесення ним всіх пайових внесків, які є обовязковою умовою для визнання права власності на кооперативну квартиру, суд вважає, що підстав вважати, що позивачем було здійснено виплату всіх пайових внесків, (виплачено вартість квартири) немає, а отже фактично вона не була ним викуплена в ЖБК. Також, позивачем не надано доказів, постійного проживання у квартирі, сплати житлово-комунальних послуг, отримання особових рахунків. У свою чергу, відповідно до Довідки № 105 від 24.01.2020 року виданої ТОВ «ЖЕО», у ТОВ «ЖЕО» відсутні дані, які підтверджували членство в кооперативі [PERSON] та факту сплати паю за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). З Архівної довідки № Г-01-11119/1-18 від 11.02.2020 року вбачається, що в документах ЖБК «Маяк» загальна вартість квартир не зазначена, також відсутні відомості про сплату пайових внесків членами ЖБК «Маяк». При сплаті членом ЖБК «Маяк» пайого внеску в касу госп. розрахункового відділу по житлово-будівельним кооперативам міськвиконкому, члену ЖБК надавалися корінці квитанції, з зазначенням внесених сум, які він повинен зберігати постійно. Представник позивачав в судовому засіданні суду пояснив, що відповідні корінці в позивача не збереглися. Інших доказів про сплату пайових внесків у позивача відсутні. Відповідно до ч.1 ст.15\~Закону України «Про власність»\~(чинного на момент виникнення спірних правовідносин), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Селмуні проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії») (п.167 рішення). Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінивши допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов не підлягає до задоволення, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Узв`язку із відмовою у задоволенні позову, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати\~залишити за\~позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed