Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю в якому вказав, що з квітня 1996 року він проживає зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 61 від 31.01.2020 року виданою Сомівським старостинським округом № 5 Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області. Позивач зазначає, що вказаний вище житловий будинок його бабуся [PERSON] фактично придбала за домовленістю у попередніх власників будинку [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Власники нерухомого майна передали будинок, а його бабуся передавала частинами грошові кошти за придбане нерухоме майно : 1000 доларів( одна тисяча) США 26 червня 1999 року та 600 ( шістсот) гривень 20 серпня 2000 року. Даний факт підтверджується відповідними розписками. Власники житлового будинку зобов`язалися укласти з його бабусею [PERSON] договір купівлі продажу у належний спосіб після повної сплати суми за будинок, що підтверджується розпискою яка надана його бабусі [PERSON] [PERSON] 18.04.1996 року яка посвідчена секретарем Сомівської сільської ради народних депутатів Зачепилівського району Харківської області. Однак, в квітні 1996 року власники вищевказаного будинку виїхали на постійне місце проживання в Білорусію, що підтверджується відомостями з господарської книги № 2 Сомівської сільської Ради народних депутатів про вибуття членів господарства та договору купівлі продажу з його бабусею [PERSON] оформлено не було. Позивач стверджує, що у вказаному будинку він проживає з квітня 1996 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком утримує його, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги, тому просить суд визнати за ним право власності на вищевказаний будинок за набувальною давністю. Від представника позивача адвоката Прасолова І.В. надійшла заява відповідно до якої він просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області Сідельнікова Н.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вона просить розглянути справу без її участі, та вирішити справу за позовом [PERSON] відповідно до чинного законодавства. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що позивач [PERSON] з квітня 1996 року проживає в будинку розташованого за адресою : [ADDRESS] , так як проживають з ним по сусідству. Вказали, що весь цей час він підтримував будинок в належному стані. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України) , є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другаст. 344 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Судом встановлено, що з квітня 1996 року позивач проживає зі своєю бабусею [PERSON] , [INFO] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 61 від 31.01.2020 року виданою Сомівським старостинським округом № 5 Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області. Вказаний вище житловий будинок позивача бабуся [PERSON] фактично придбала за домовленістю у попередніх власників будинку [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Власники нерухомого майна передали будинок, а бабуся передавала частинами грошові кошти за придбане нерухоме майно : 1000 доларів( одна тисяча) США 26 червня 1999 року та 600 ( шістсот) гривень 20 серпня 2000 року. Даний факт підтверджується відповідними розписками. Власники житлового будинку зобов`язалися укласти з позивача бабусею [PERSON] договір купівлі продажу у належний спосіб після повної сплати суми за будинок, що підтверджується розпискою яка надана бабусі [PERSON] [PERSON] 18.04.1996 року яка посвідчена секретарем Сомівської сільської ради народних депутатів Зачепилівського району Харківської області. Однак, в квітні 1996 року власники вищевказаного будинку виїхали на постійне місце проживання в Білорусію, що підтверджується відомостями з господарської книги № 2 Сомівської сільської Ради народних депутатів про вибуття членів господарства тому договору купівлі продажу з позивача бабусею [PERSON] оформлено не було. Позивач проживає у вказаному вище будинку з квітня 1996 року по теперішній час, що також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Тобто строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, тому до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. З 2001 року пройшло більше 10 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном. Таким чином, позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно будинок надав суду достатньо доказів, тому наявні всі законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved