Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

09.11.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог, - виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, про визнання особи такою, що втратила право житловим приміщенням, в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: - визнати громадянку [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] внаслідок відсутності в ньому понад шість місяців; - судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині обгрунтовує наступним. Він, [PERSON] , - позивач по справі, є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.07.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2008 року, зареєстрованого в Кагарлицькому БТІ за № 24184668 (копії зазначених вище свідоцтв та довідки про зміну назви вулиці додаються). [PERSON] (відповідач по справі), яка колись була його невісткою, зареєстрована та раніше проживала у даному будинку. 11 квітня 2018 року рішенням Кагарлицького районного суду шлюб між його сином та відповідачем було розірвано (копія судового рішення додається). Проте, ще задовго до розлучення, а саме - у жовтні 2013 року, відповідач, зібравши свої власні речі, залишила наш будинок та з того часу разом з дітьми проживає в квартирі [ADDRESS] . Спільного господарства з ними відповідач з моменту свого від`їзду не веде, її особистих речей в будинку, господарських будівлях і спорудах та на території домоволодіння немає, за комунальні послуги, звісно, вона також не платить. Проте на його неодноразові прохання до відповідача добровільно знятися з реєстрації свого місця проживання за адресою мого будинку, в якому вона не проживає понад п`ять років, остання відповідає необгрунтованою відмовою. У відповідності до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, ст. 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь- які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу Української PCP гласить, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, протягом семи днів на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Дану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Такі повноваження має виконавчий комітет Ржищівської міської ради, залучений до розгляду даної справи у якості третьої особи. З наведеного вище випливає, що відповідач, яка не є членом моєї сім`ї, втратила право на користування житловим будинком за нормами цивільного законодавства. На виконання припису п. 8 ч. З ст. 175 ЦПК України повідомляю про наявність у мене оригіналів письмових доказів, копії яких додано до цієї заяви. Заходи досудового врегулювання спору та заходи забезпечення доказів або позову до подання даної заяви не здійснювалися. Судові витрати, які я поніс у зв`язку із розглядом справи складають 704,80 грн., сплачені у якості судового збору. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які я очікую понести в зв`язку із розглядом справи мною не проводився. Іншого позову (позовів) до цього відповідача з тим самим предметом позову та з тих самих підстав я не подавав. На підставі викладеного,

Outcome: approved