Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON] батько [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що у період з жовтня 2011 року до січня 2014 року, позивач проживав однією родиною з [PERSON]. [INFO] у них народився син [PERSON], актовий запис про народження зареєстрований Міським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції за № 4241. Одразу після народження дитини [PERSON] покинула свою дитину, перестала спілкуватись та підтримувати відносин як з позивачем так і з дитиною. Відповідача не цікавила доля дитини, вона ніколи не відвідувала сина, не поздоровляла на свята та дні народження. [PERSON] не займалась лікуванням дитини, не піклувалась про її здоров'я. Відповідач ніколи не приймала участі в у триманні дитини. [PERSON] не водила сина до дитячого садочку, не приходила на батьківські збори, не приймала участі у навчанні. Позивач та його представник позов підтримали, пояснили, що мати не виявляє ні якого бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідач та його представник заперечили проти позову, вважають його не обгрунтованим та пояснили що батько звернувся з проханням зустрітися з сином після чого дитину не повернув. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що у період з жовтня 2011 року до грудня 2014 року, позивач та відповідач проживали однією родиною. [INFO] в них народився син [PERSON], актовий запис про народження зареєстрований Міським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції за № 4241. З січня 2015 року син [PERSON] проживає з батьком, після припинення відносин між подружжям [PERSON] намагалася бачитися з дитиною, добровільно перераховувати позивачу гроші на утримання дитини, що підтверджується копією чека. Вищевказане підтверджується допитаними у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Як вбачається з Висновку № 1174/02.02.01-22/22/14/16 від 25.05.2016 р. Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до дитини, [PERSON], [INFO] Суд не може погодитися з висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на сина [PERSON]. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги намагання матері зустрітися з дитиною, сам факт заперечення нею позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про її інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина, допомагати їй матеріально, її бажання бути матір'ю. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Також до суду не надано доказів про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed