Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

17.02.2021 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що відповідач, будучи споживачем комунальних послуг, що надавалися йому за адресою: [ADDRESS] , не здійснює їх оплату, внаслідок чого виникла заборгованість за період із 01.02.2018 по 01.02.2021 р. в розмірі 7185 грн. 77 коп., яку просить стягнути з відповідача разом із інфляційними збитками на суму 549,92 грн. і 3% річних у розмірі 313,51 грн., а також судовими витратами по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.. З метою встановлення підсудності справи цьому суду та місця реєстрації відповідачів у справі відповідно до ст. 187 ЦПК України 18.02.2021 був зроблений запит до відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради. Згідно з інформацією, що надійшла до суду 10.03.2021 з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації з 19.11.2020 у зв`язку з відчуженням житла. Ухвалою від 22.03.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, здійснивши виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою від 19.04.2021 відкладено розгляд справи на 24.05.2021 у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання 24.05.2021 повторно не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно з положеннями ч. ч. 7, 8 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки позивачем подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. 06 лютого 2013 року між управлінням благоустрою та житлової політики (замовник) та ТОВ "УЮТ-2011" (управитель), було укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд. Мета договору управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд на території відповідного району, створення мешканцям будинку належних умов проживання шляхом якісного обслуговування та ремонту житлового фонду, надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в обсягах та межах визначених відповідними угодами, згідно з діючими стандартами, нормативами, нормами і правилами (а.с.8). У додатку 1 акта прийняття-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд до договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд, зокрема вказано, що замовник передає, а управитель приймає функції управління, зокрема у будинку [ADDRESS] (а.с.8 зворот). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Згідно з відомостями про мешканців та власника квартири [ADDRESS] , квартира належить на праві приватної власності [PERSON] . (а.с.5). За інформацією, наданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації з 19.11.2020 у зв`язку з відчуженням житла (а.с.16,17). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Обов`язок споживачів оплатити надані послуги встановлено ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому, обов`язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено саме на споживача. Крім того, на відповідача, як споживача комунальних послуг, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Даним законом передбачено, що під договором слід розуміти усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги, а лише позбавляє його можливості скористатися в повному обсязі правами споживача, передбачених Законом «Про захист прав споживачів», на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивачем були надані житлово-комунальні послуги за адресою проживання відповідача, однак останній належним чином не виконував своїх зобов`язань по оплаті за отриманні житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, у нього перед ТОВ «УЮТ-2011» утворилася заборгованість за період з 01.02.2018 по 01.12.2020 у розмірі 7185,77 грн. (а.с.11). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За нормами ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За приписами, викладеними у ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Згідно з наданим позивачем розрахунку сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів становить 549,92грн., 3% річних становить 313,51грн.. (а.с.9,10). Факт наявності заборгованості, а також правильність розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, законність тарифів та розміру нарахування послуг, розрахунку суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів та розрахунок сум 3% річних та пені, у встановленому законом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України) порядку ніким не спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач своєчасно та в повному обсязі за надані йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не сплачував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню в повному обсязі, а тому позов товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору, суд зазначає, що згідно ч.2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №215/6831/20 відмовлено позивачу у видачі судового наказу (а.с.6). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з відповідача 2270грн. судового збору, який сплачений позивачем при подачі позову та при подачі заяви про видачу судового наказу. На підставі викладеного,

Outcome: approved