Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12. 2015 року, вона являється власником земельної ділянки [ADDRESS], однак, не зважаючи на це, відповідачі [PERSON] та [PERSON] захопили частину земельної ділянки де облаштували звалище з будівельними матеріалами та не допускають її до використання частини земельної ділянки площею 0,0071, облаштовану нею огорожу знесли. Діями відповідачів порушено її право приватної вланості на земельну ділянку, як на саму власність так і право користування, володіння та розпоряджання цим майном. Ніяки розмови з відповідачами з приводу досудового врегулювання спору не дали позитивного результату. У зв"язку з наведеним, просить винести рішення, яким захистити її право власності на земельну ділянку площею 0,0071 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди у її користуванні шляхом звільнення ділянки,, встановлення огорожі по межі ділянок та наданням їй безперешкодного доступу до майна. Стягнути з відповідачки на її користь судові витрати. В судовому засіданні, представник позивачки [PERSON] - [PERSON], позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнали. Показали суду, що позивачці [PERSON], вони не чинять жодних перешкод у користуванні нею належною земельною ділянкою. Дійсно, вони перебувають у конфліктних відносинах із сусіднім землекористувачем - громадянкою [PERSON] Земельну ділянку позивачки [PERSON], вони не займали, жодних перешкод у користуванні нею земельною ділянкою не чинять. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши нгадані докази, суд дійшов до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивачка [PERSON], являється власником земельної ділянки площею 0,0649 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Звернувшись до суду з даним позовом, позивачка вказує на порушення відповідачами її права власності, відповідно права володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, тому просить суд захистити таке. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), сторони зобов'язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування пред'явлених вимог лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України). Виходячи з підстав і предмету позову, наявності кількох відповідачів, предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) у даній катергорії справ є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивачки про те, що конкретні винні дії, вчинені кожним з відповідачів у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення її права власності на нерухоме майно, перешкоджають їй у володінні, користуванні, розпоряджанні земельною ділянкою. При цьому, позивачці слід визначитись із тим, про що саме йдеться: про взаємопов'язані спільні дії відповідачів (сукупність пов'язаних дій), виникнення у них солідарної відповідальності за порушення прав позивачки, чи про конкретні дії кожного з відповідачів та індивідуальну відповідальність кожного з них за власні дії, що передбачає відповідну мотивацію позову та особливості доказування вимог. В будь-якому разі, позивачкою мають бути зазначені, а судом - встановлені конкретні дії відповідачів, має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії права позивачки, враховуючи індивідуальність вини особи, яка порушила право, має бути встановлено, чи є дії кожного з відповідачів винними, а питання про їх відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого. Як видно з доданого до справи акту обстеження місцевості суміжних земельних ділянок від 05.03. 2015 року, відповідачкою [PERSON], навмисно створено звалище на земельній ділянці громадянки [PERSON] З позицій ст. 58 ЦПК України, вказаний доказ є неналежним, - жодним чином не стосується предмета доказування у даній справі, оскільки з такого встановлено створення відповідачкою [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою [PERSON], яка у даному процесі позивачем (співпозивачем) чи як третя особа, участі не бере, тому суд не вирішує питання про порушення її прав. На відмінність у фактах, на які вказує позивачка як на підставу свої вимог, та в діях відповідачів вказує і наявний у матеріалах справи висновок ДІМ Рахівського РВ УМВС від 03.04. 2015 року, з якого вбачається, що дільничим інспектором розглядалася заява позивачки щодо самоправства з боку її сусідів - відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], оскільки останні розібрали огорожу між земельними ділянками, однак вказаний доказ є недостатнім для констатування спору про порушення права приватної власності позивачки на земельну ділянку. Інших доказів чи даних які стосуються даного предмета та підстав позову, позивачкою суду не надано. Поряд з цим, жодних доказів позивачка не надала суду про захоплення у неї відповідачами земельної ділянки площею 0,0071 га, як вказує у позові. Суд вважає, що докази які на підтвердження своєї правової позиції які подала суду позивачка, не фіксують жодних конкретних даних щодо вчинення відповідачами перешкод у здійсненні правомочностей права власності належною позивачці земельною ділянкою, не містять конкретної інформації: час, місце, спосіб вчинення перешкод, їх характер, конкретні дії кожного з відповідачів, наслідки таких конкретних дій тощо. Сама по собі наявність у матеріалах справи окремих даних щодо неприязних, недобросусідських стосунків, що виникли між сторонами, певних даних про землеволодіння і землекористування не є достатньою для встановлення та підтвердження конкретних фактів і обставин, що можуть бути підставами для задоволення позову. Отже, попри наявність матеріалів, які певним чином ілюструють доводи позивачки, що наразі є в справі, можуть враховуватися у сукупності з іншими доказами, які підлягають оцінці судом, тому у зв"язку з недоведеністю пред"явлених вимог, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. У зв"язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України, слід залишити за позивачкою. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed