Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

30 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 07 червня 2003 року. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склалися, з відповідачкою не зійшлися характерами. Однією сім"єю сторони проживали до вересня 2015 року, з того часу сім»я розпалась. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою неможливе, суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей, він і звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявився, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає, примирення з відповідачкою не відбулося, відповідачка створила нову сім"ю і уникає спілкування з позивачем. Відповідачка [PERSON] також у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про місце та дату розгляду справи, про причини неявки не сповістила. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 07 червня 2003 року у Виконавчому комітеті Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №02. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви, подружжя разом проживали до вересня 2015 року, на даний час проживають окремо, причиною розпаду сім»ї послугували відсутність взаєморозуміння, відповідачка створила нову сім"ю. 19 жовтня 2015 року сторонам надався строк для примирення терміном на 2 місяці, але, як вбачається із заяви позивача, примирення не відбулося, відповідачка створила нову сім"ю, уникає спілкування з позивачем та дітьми. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. \~ Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, \~ збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, малолітніх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити відповідачці прізвище, присвоєне при одруженні, [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved