Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

11 вересня 2019 року позивач звернулась до суду із позовом до фізичної-особи підприємця [PERSON] про стягнення коштів за договором в розмірі 139160 грн. 00 коп., 3 % річних розмірі 2596 грн. 38 коп., інфляційних збитків в розмірі 7097 грн. 16 коп. та моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Свій позов обґрунтовувала тим, що 20.11.2018р. між нею та ФОП [PERSON] укладений договір замовлення поставки та встановлення меблів. Предметом даного договору є двері (вхідні та міжкімнатні) у кількості 6 шт., які відповідач зобов`язався виготовити та передати у власність позивача, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених у договорі. Згідно договору загальна вартість товару становить: 26 600 грн.- вхідна група - 1 шт., та 172 200 грн. - міжкімнатні двері - 5 шт., що разом складає 198 800 грн. (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Відповідно до п. 3.8 договору, з дня набрання чинності цим договором замовник зобов`язується внести аванс розмірі 70 % від загальної суми вартості замовлення, вказаної у Додатку № 1 даного Договору, який становить - 139 160 (сто тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп. 20.11.2018 р. позивач у якості передплати за товар згідно умов Договору передала відповідачу грошові кошти готівкою у розмірі 139 160 грн., що підтверджується виписаним ФОП [PERSON] товарним чеком від 20.11.18р. для оплати товару. Відповідно до п. 4.1. договору, термін виготовлення товару до моменту поставки складає +/- 7 календарних днів з моменту отримання авансу за товар. Відповідно до п. 4.12 договору встановлення виробу здійснюється на підставі Акту прийому-передачі виробу. Згідно договору відповідач зобов`язався виготовити та поставити товар позивачу не пізніше 26 січня 2019 року. Проте, зобов`язання згідно умов договору відповідач не виконав чим порушив права та законні інтереси позивача, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. 16.08.2019 р. позивач надіслала відповідачу цінним листом з описом вкладення Досудову вимогу № 454/1 від 13.08.2019 р., де вимагала поставити товар або повернути сплачені нею у якості передплати за товар у розмірі 139 160 грн. Досудова вимога надіслана цінним листом, та не була отримана відповідачем, оскільки проігнорована останнім. Відповідно до п. 5.3. договору, виконавець за порушення строків поставки товару, вказаних у пункті 1.3. цього договору, зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,2 % вартості товару, вказаної у п. 3.1. даного договору, за кожен день прострочення строків поставки Товару. Позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору, Позивач зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, перенесла емоційне напруження, внаслідок чого загострилися хронічні запалювальні процеси в організмі, що потягло за собою госпіталізацію та лікування у стаціонарі, про що свідчить виписка 13566-1186 із медичної карти стаціонарного хворого. Дані обставини для позивача тягнуть за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, фізичні страждання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. Позивач вважає, що виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості моральна шкода що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20 000 грн. 00 коп. Позивач посилається на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, та просить крім суми передоплати у розмірі 139 160 (сто тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп. стягнути із відповідача пеню у розмірі 0,1 % вартості товару за кожен день прострочення строків поставки товару, 3 % річних та відшкодування інфляційних втрат відповідно ст.625 ЦК України, а також відшкодування моральної шкоди. Позивач розраховуючи 3 % річних враховує період з 27 січня 2019 року по 10 вересня 2019 року, що складає 2596 грн. 38 коп., інфляційні збитки із січня 2019 року по липень 2019 року - 7097 грн. 16 коп. Також позивач просила стягнути із відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі, що планується понести - 19500 грн. 00 коп. 07 жовтня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у спар віза вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, пояснення надали аналогічні змісту позовних вимог. Позов просили задовольнити. Не заперечували проти прийняття заочного рішення суду у зв`язку із неявкою у судове засідання відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що 20 листопада 2018 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений договір-замовлення поставки та встановлення меблів б/н. Згідно п.1.1 договору виконавець зобов`язується передати у власність меблі, а замовник відповідно до умов цього договору зобов`язується прийняти та оплатити поставлений виріб, найменування та характеристики якого наведені у п. 2.1. цього договору. В п.1.2, 1.3 зазначається, що виконавець приймає на себе зобов`язання щодо доставки та монтажу виробу, а також монтажу побутової техніки та освітлювальної арматури (без послідуючого підключення). Замовник зобов`язується оплатити та прийняти виріб, в порядку та на умовах даного Договору. Згідно п.2.1., 3.8. вид виробу, найменування, модель, кількість, комплектність, комплектація, матеріал узгоджується сторонами в додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору. Замовник зобов`язується з дня набрання чинності цим договором внести аванс за замовний виріб в розмірі 70% від загальної суми вартості замовлення (встановленої в додатку № 1 п.1.4.). Відповідно до п. 4.1. договору, термін виготовлення товару до моменту поставки становить 60+/- 7 календарних днів з моменту отримання авансу за виріб. Відповідно до п. 4.12 договору встановлення виробу здійснюється на підставі Акту прийом передачі виробу. У п.6.1.,6.2. зазначається про те, що порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов`язань, що виникають з цього договору,сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України. У п.6.4. зазначається, що у разі неотримання виробу у встановлені терміни з вини виконавця останній сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення. До договору доданий акт приймання - передачі виробу в якому не проставлено дати його складання та підпису замовника, що свідчить про не виконання умов договору виконавцем. Згідно товарного чеку від 20 листопада 2018 року ФОП [PERSON] здійснила передоплату за вказаним договором у розмірі 70 % склала 139160 грн.00 коп. за вхідну групу - накладку - 1 шт. (26600 грн.) та міжкімнатні двері - 5 шт. (172200 грн.00 коп.) 16.08.2019 р. позивач надіслала відповідачу цінним листом з описом вкладення Досудову вимогу № 454/1 від 13.08.2019 р., де вимагала поставити товар або повернути сплачені нею у якості передплати за товар 139 160 грн. Проте, зобов`язання згідно умов договору відповідач не виконав чим порушив права законні інтереси позивача, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд дослідивши надані розрахунки позивачем, вважає їх належними, відповідно приймає їх до уваги, та вважає, що в цій частині позов також підлягає задоволенню, а тому задовольняє вимоги про стягнення з Фізичної - особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] кошти сплачені за договором б/н від 20 листопада 2018 року в сумі 139160 гривень 00 копійок, 3% річних в розмірі 2596 грн. 38 коп. за період з 27 січня 2019 року по 10 вересня 2019 року, індекс інфляції за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року в розмірі 7097 грн. 16 коп. , всього на загальну суму 148853 грн. 54 коп. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити про наступне. Відповідно п. 5 ч.1 ст. 4 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Зі змісту вказаної норми вбачається, що споживач має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тому в даному разі вона не може бути застосована до правовідносин, які виникли в даному разі у зв`язку із невиконанням умов договору поставки та встановлення меблів від 20 листопада 2018 року. Позивач в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на вимоги ч.2 ст. 23 ЦК України, але не надала належних та достовірних доказів для підтвердження обставин наведених у позові. Так, надана позивачем виписка за № 13566-1186 із медичної картки стаціонарного хворого про перебування на лікуванні у період з 28 серпня 2019 року по 06 вересня 2019 року із зазначеним у ній діагнозом жодним чином не підтверджує завдання моральної шкоди відповідачем. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч.1, 2 ст. 137 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається, із матеріалів цивільної справи позивачем здійснено часткову оплату за правничі послуги ОА "Курс-8" згідно платіжного доручення № 8485900611 від 12 серпня 2019 року в розмірі 5200 грн. 00 коп. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню, саме сума витрат на правничу допомогу, яка документально підтверджена в розмірі 5200 грн. 00 коп.

Outcome: partial