Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася до суду з позовною заявою, якою просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом, право власності на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Новоукраїнка Більмацького району Запорізької області, що належала [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Новоукраїнка Більмацького району Запорізької області та належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 02.01.1995 року. Позивачка у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Ярошенко С.В. із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала свої повноваження представниці, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволені позовних вимог наполягала. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом особистого отримання повістки про виклик до суду, в судове засідання повторно не прибув, відзив на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26.04.2011 року у справі № 2-0-26 визнано встановленим факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що [PERSON] є дружиною [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26.08.2010 року виконкомом Новоукраїнської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої зокрема увійшла земельна ділянка площею 0,60 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області. Зазначена земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Новоукраїнською сільською радою 02.01.1995 року. [PERSON] прийняла спадщину за законом після померлого [PERSON] подавши 27.02.2011 року відповідну заяву Приватному нотаріусу Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області Ярошенко С.В. З матеріалів спадкової справи також встановлено, що іншими спадкоємцями [PERSON] є його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які відмовились від прийняття спадщини за законом подавши нотаріусу відповідні заяви. На звернення позивачки із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті чоловіка, постановою приватного нотаріуса Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області Ярошенко С.В. у видачі свідоцтва відмовлено, з посиланням на не подання спадкоємицею витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо спадкового майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця на народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень наданих в п. п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом г) ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як передбачено ч. 1 та п. а ч. 3ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осібна земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено правомірність набуття померлим [PERSON] за життя права власності на земельну ділянку площею 0,60 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради Більмацького району Запорізької області, у зв`язку з чим після його смерті право на частку земельної ділянки перейшло до позивачки, яка є спадкоємицею першої черги та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, проте відсутність у неї витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку стала підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу створює перешкоди для реалізації та належного оформлення позивачкою своїх спадкових прав. Окрім зазначеного, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Спадеа і Скалабріно проти Італії», « Максименко та Герасименко проти України», «Новоселецький проти України» тощо, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах; а також таке втручання передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивачки права на вирішення спору щодо набуття права власності в порядку спадкування у судовому порядку, факт неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку, наявність відповідної відмови у вчиненні нотаріальної дії та з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивачки щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони доведені, обґрунтовані та підтверджені належними доказами. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 373, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1225, 1261, 1269ЦК України, ст. 81 ЗК України,

Outcome: approved