Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

17.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими, просить суд визнати за ним право власності на обовязкову частку у спадщині після смерті 21.03.2012 року [PERSON], а саме на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами № 58 по вул. Транспортників в м. Ізмаїлі Одеської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку у спадщині, у звязку з тим, що ним не було надано усіх необхідних документів для оформлення спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги та проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №284 від 21.04.2011р. [PERSON] належить право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по вул. Транспортників, № 58 в м. Ізмаїлі Одеської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 293192 від 23.03.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла 21.03.2012 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами №58 по вул. Транспортників в м. Ізмаїлі Одеської області. За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] 01.06.2011 року, зареєстрований у реєстрі за №2714, згідно якого спадкоємцем зазначеного майна в заповіті є її син [PERSON], та якому 31.10.2013 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по вул. Транспортників, № 58 в м. Ізмаїлі Одеської області. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] є її другий син, позивач, - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЕР №763801 від 21.12.2012 року, виданого повторно. Згідно довідки МСЕК Серії 2-18 ОД № 075534 позивач [PERSON] є інвалідом другої групи. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується прибудинковою книгою. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] № 337/02-14 від 02.11.2012 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що ним не було надано усіх необхідних документів для оформлення спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). За законом позивачу належала б 1/3 частини зазначеного житлового будинку, а отже відповідно до ст.1241 ЦК України [PERSON] у якості обовязкової частки спадкує 1/6 будинку. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 4 статті 1268 ЦК України визначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд вважає можливим позов задовольнити, та визнати за позивачем право власності на спадкове майно, що складається із 1/6 частини зазначеного житлового будинку.

Outcome: approved