Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

25 лютого 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500, 00 гривень на дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалась на те, що батьком доньки є [PERSON] з яким остання не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Протягом семи років сторони проживали разом та вели спільне господарство. За спільною заявою сторін, яка була подана до органу реєстрації, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Дитина на даний момент проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. На протязі останніх років відповідач не підтримував із позивачем та спільною дитиною ніяких відносин, матеріально її не забезпечував та не надавав їй жодної допомоги. За таких умов, позивач не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати спільну дитину. 11 квітня 2014 року позивач в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. 11 квітня 2014 року відповідач в судове засідання не з'явився про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2000 року, яке наявне в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік». Так, відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Відповідно до ст. 183 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет в Україні на 2013 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2013 року становить 1210 гривень, з 1 грудня 2013 року - 1286 гривень. Нормою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ч. 2 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи спір по суті, визначаючи розмір аліментів на дитину суд виходив з положень Закону України «Про державний бюджет в Україні на 2013 рік» щодо застосування мінімального прожиткового мінімуму на відповідну дитину, де мінімальний прожитковий мінімум на дитину на час розгляду справи, що досягла 6 річного віку до 18 років становить - 1286, 00 гривень на місяць. Виходячи з вимог ст. 180 СК України щодо спільного обов'язку батьків на належне утримання дітей, суд з урахуванням обов'язку батьків покладає на відповідача 50 % від мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 643, 00 гривень на [PERSON] На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати до досягнення нею повноліття, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, присудивши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі 643,00 гривень, з індексацією, що відповідає ? частини мінімального прожиткового мінімуму на відповідну дитину, відповідно до закону, починаючи з 25 лютого 2014 року, тобто з дати звернення позивача до суду, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, як заявлені надлишкове. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243, 60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial