Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Пономаренко Н.М., звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно - будинок в порядку спадкування за законом після батьків [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що після смерті батьків відкрилася спадщина у вигляді будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] . Його сестра [PERSON] від спадщини відмовилась на його користь. 26 жовтня 2018 року державним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документа, що посвідчує право власності на житловий будинок. За життя [PERSON] , як власник будинку не звернувся в БТІ з відповідною заявою, про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку та паспортом для проведення реєстрації права власності на будинок, що не скасовує вже набуте право власності. Оскільки спадкове майно не збереглося внаслідок його руйнування, отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі виявляється неможливим з незалежних від нього причин. Тому позивач просить визнати за ним право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за померлими батьками [PERSON] та [PERSON] . У судових засіданнях представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позову, обґрунтовуючи свою позицію доводами викладеними в позові, в судовому засіданні 05 травня 2020 року сторона позивача участі не брала, однак представник надала заяву про розгляд справи без їх участі, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Сватівської міської ради - Ачкасова С.О. у судових засіданнях просила відмовити в задоволенні позову, в судовому засіданні 05 травня 2020 року представник відповідача участі не брала, про що надала відповідне клопотання та в якому обгрунтувала свою позицію тим, що право власності може бути визнане на майно яке існує та оскільки співвласник будинку [PERSON] померла [INFO] , а майно було знищено 29.10.2015 року, то на момент відкриття спадщини спадкодавець не мав майна, яке могло бути прийняте у спадщину. Третя особа - державний нотаріус Першої Сватівської державної нотаріальної контори Власов О.В. просив розглядати справи без його участі, однак будучи допитаним в судовому засіданні, він пояснив, що для оформлення спадкових прав спадкоємцем не надано документу, що посвідчує право власності на житловий будинок. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, беручи до уваги їх заяви та клопотання, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 25 червня 1957 року Сватівською міською радою на підставі рішення виконкому Сватівської міської ради народних депутатів № 12 від 13 червня 1957 року було укладено договір з [PERSON] та [PERSON] про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою: [ADDRESS] (копія договору а.с. 9). В 1958 році відповідно до умов договору на забудову побудовано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Сватівського РБТІ від 06.06.2016 року № 130 номер будинку був змінений з [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до п. 32 Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української PCP від 30.04.1958 року, яка діяла до відміни в 1964 році, документом, що підтверджує право особистої власності на одноквартирний будинок, є нотаріально посвідчений договір, укладений між виконкомом міської (районної) Ради депутатів трудящих з індивідуальним забудовником (п. 30), зареєстрований в органі технічної інвентаризації, а там де такого органу немає, - у виконкомі місцевої Ради депутатів трудящих. Цей нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, хоча виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного Кодексу України. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зі змінами) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності на будинок належало [PERSON] в ідеальній частці - 1/2 будинку та [PERSON] - в ідеальній частці - 1/2 будинку на підставі договору забудови. Крім того, належність домоволодіння на праві власності [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою Сватівського райБТІ від 06.06.2016 року № 130 (а.с. 23). 10 січня 1960 року за актовим записом № 12 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, та [PERSON] взяла прізвище - [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя від 10.12.2015 року № 00016097124 (а.с. 125-126). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено записом № 320 в книзі реєстрації актів про смерть від 26 вересня 2001 року (а.с. 7). Аналіз положень пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та статей 529-530 ЦК Української PCP із урахування положень статті 58 Конституції України в системному зв`язку з позицією Верховного Суду України, висловленою у пункті 1 Постанови Пленуму від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», дає підстави дійти висновку про те, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після [INFO] і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК Української PCP. Згідно зі статтею 525 ЦК УPCP часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За положеннями статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Приписами статті 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 06 березня 2002 року, у встановлений законом строк, [PERSON] звернувся до Першої Сватівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] , де була заведена спадкова справа № 177, тому у відповідності до вимог статті 549 ЦК УРСР позивач прийняв спадщину, що підтверджується заявою про прийняття спадщини (а.с. 20). Позивач після смерті батька не оформлював право власності на частину будинку. Відповідно до п. 1 листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику при розгляді спадкових справ» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином, [PERSON] не втратив права на спадщину на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , право на яку прийняв від батька [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що 30 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис № 420 та видане свідоцтво про смерть (а.с. 8). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] сестра позивача [PERSON] від спадщини відмовилась на користь брата, що підтверджено відповідною заявою від 18.12.2015 року (а.с. 19). 18 грудня 2015 року, позивач звернувся до Першої Сватівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після матері [PERSON] , була заведена спадкова справа № 367/2015, тому у відповідності до вимог статті 1270 ЦК України позивач прийняв спадщину після [PERSON] - 1/2 ідеальної частки житлового будинку, що підтверджується заявою про прийняття спадщини (а.с. 21). 26 жовтня 2010 року державним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності документів, що посвідчує право власності на житловий будинок, відповідно до п.п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (а.с. 14-15). 29.10.2015 року, будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , було ушкоджено внаслідок вибухів артскладів з боєприпасами у м. Сватове, а документи згоріли внаслідок пожежі. Відповідно до Акту технічного обстеження № 14 від 24.02.2016 року по [ADDRESS] , стіни будинку зруйновані на 95 %, фундамент деформовано, покрівля відсутня. Літня кухня пошкоджена, вбиральня пошкоджена на 80% (а.с. 27). Відповідно до Акту № 3 від 05.11.2015 року складеного Сватівською міською радою, по [ADDRESS] за [ADDRESS] та кухня, вбиральня, сарай зруйновані (а.с. 26). Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статті 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Аналогічного правового висновку, щодо припинення права власності на знищене нерухоме майно прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 26 червня 2019 року по справі № 334/16303/15. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 1261 ЦК України вбачається, що позивач - [PERSON] , як син померлого, є спадкоємцем за законом першої черги, його сестра як спадкоємець першої черги від спадщини відмовилася на користь брата, у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] більше ніхто не звернувся. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved