Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області, Приватного орендного підприємства «Чонгар» про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після смерті чоловіка залишилась спадщина у вигляді житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 13150 грн., п'ять сараїв вартістю 9470 грн., літньої кухні вартістю 8230 грн. та споруд вартістю 3150 грн.. За життя її чоловік не встиг оформити право власності на будинок, оскільки з 2008 року він захворів, ті сім'я була зайнята його лікуванням, у зв'язку з цим вони не звертались до Генічеського ДБТІ для одержання документів про реєстрацію будинку. Тому при зверненні позивачки до нотаріальної контори, нотаріус роз'яснив їй, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на майно та витягу про реєстрацію майна, позивачці слід вирішити зазначене питання у судовому порядку. Також зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, інших спадкоємців першої черги не має. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вищезазначений житловий будинок з прибудовами, який залишився після смерті її чоловіка, оскільки іншим шляхом прийняти спадщину вона не може. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Чонгарської сільської ради в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позову, та просить суд розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача ПОП «Чонгар» Скрипник М.І., в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши позивача, його представника та представника відповідача вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Так, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 18 листопада 1983 року Гресовською селищною радою м.Сімферопіль, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 14); відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 23 травня 2014 року виконкомом Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області актовий запис № 17 [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10); За час подружнього життя, а саме в березні 1985 року [PERSON] та [PERSON] переїхали по переселенню в с.Чонгар в колгосп «Грузія» Генічеського району, де відповідно до акту 20 березня 1985 року колгосп «Грузія», передав їхній сім'ї в особі [PERSON] переселенський будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] розміром 7х10 кв.м. із трьох кімнат та сараєм розміром 5х6 кв.м. (а.с.8); В той же день 20 березня 1985 року було складено зобов'язання, згідно якого колгосп «Грузія» не заперечував про передачу родині [PERSON] будинку у власність, а сім'я в особі [PERSON] взяла на себе зобов'язання сплатити колгоспу позику яку він взяв в держави при будівництві переселенських будинків, в сумі 2300 крб. шляхом погашення її на протязі 20 років. Тобто до 2004 року, що було передбачено Постановою Кабміна СРСР від 31 травня 1973 року № 364 «Про пільги по переселенню» (а.с. 7); В той же час, згідно Постанови Кабміна СРСР від 24 травня 1982 року № 434 яким доповнено і змінено Постанову Кабміна від 31 травня 1973 року, побудовані для переселенців за рахунок кредита Держабанку СРСР жилі будинки з подвірними будовами і отримана худоба переходить в особисту власність переселенців з моменту передачі їм будівлі і іншого майна. Тобто, на підставі даної постанови сім'я [PERSON] стала власником даного будинку і прибудов з 20 березня 1985 року, з моменту передачі їм колгоспом даного будинку. З пояснень позивачки, керівництво колгоспу сказало їм, що оформить на них право власності на даний будинок після того, як вони сплатять позику перед Держбанком СРСР в сумі 2300 крб., як вказано в зобов'язанні від 20 березня 1985 року, тому вони не звертались в інвентарбюро для реєстрації будинку у їх приватну власність. В 1992 році колгосп «Грузія» було реорганізовано в КП СП «Чонгар», в 1996 році в КСП «Грузія» а в 2000 році в ПП ПОП «Чонгар». (а.с. 6,11, 15); Весь час [PERSON] та її чоловік продовжували працювати в цих реорганізованих сільськогосподарських підприємствах, та в 1996 році їх родина достроково погасила позику за будинок (а.с. 5); Фактично після погашення позики, будинок повністю належав родині [PERSON]. В той же час у [PERSON] була приватизована земельна ділянка розміром 0,16 га. Біля вищевказаного будинку, згідно рішення виконкому Чонгарської сільської ради від 12 жовтня 1994 року № 51. (а.с. 12); Також, будинок по [ADDRESS], після реорганізації колгоспу «Грузія» правонаступники колгоспу перереєстрували на себе, хоча на балансі у них він був і тому будинок не був переоформлений на [PERSON] (а.с. 26); Також в період проживання в будинку [PERSON] разом з чоловіком за згодою колгоспу «Грузія» і Чонгарської сільської ради прибудували до 1989 року веранду, літню кухню, та чотири сараї, що підтверджується інвентарною справою Генічеського МБТІ від 11 серпня 1989 року, де вказано що всі прибудови побудовані не самовільно (а.с. 20 -25); Згідно довідки ПОП «Чонгар» № 12 від 10 лютого 2015 року, балансова вартість житлового будинку з верандою за [ADDRESS], складає 13150 грн, балансова вартість п'яти сараїв - 9470 грн., літньої кухні - 8230 грн., та споруд - 3150 грн., а всього сума складає 34000 грн. (а.с. 16). За період життя [PERSON] належним чином не оформив право власності на вищезазначений житловий будинок, тобто у нього відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок з прибудовами. При зверненні позивачки до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, базуючись на тому, що не може видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом мотивуючи її відсутністю правовстановлюючих документів про належність житлового будинку спадкодавцю [PERSON]. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Такий запис зроблений в березні 1985 року про передачу житлового будинку за адресою [ADDRESS] [PERSON]. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не заявив про відмову від неї. Відповідно до запису про реєстрацію місця проживання позивач зареєстрована за тією ж адресою, що й померлий чоловік. Від спадщини не відмовлялась. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). В данному випадку позивач є спадкоємцем першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України та прийняла фактично спадщину, що не визнається, тому позов підлягає задоволенню. На підставі, ч. 1 ст. 58 КУ, ч.ч.1, 3 ст.5, ч.1 ст.126, ст.ст.328, 392, 1216-1218, 1221, 1223, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 208-209, 212-215, 294,ч.1 ст.124 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved