Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

09.03.2012р. позивач звернувся до суду з уточненим позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та з [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (скорочено ПАТ "Дельта Банк", МФО 380236, код ЄДРПОУ 34047020, рах.№ [NUMBER] - для погашення заборгованості, юридична адреса якого зареєстрована за адресою: 01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б), - заборгованість за кредитним договором №234/ПК-12/06-П від 12.12.2006р. в сумі 59315 доларів та 37 центів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42199,33доларів США, за відсотками - 17116,04 дол.США, а також - 8144 гривні 24 коп. комісії за ведення кредиту і 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду позивачем, встановлено, що 12.12.2006 року позивач та відповідачка [PERSON] уклали кредитний договір № 234/ПК-12/06, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 45000дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.12.2026 року. Судом у судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.12.2006 року позивач та відповідачка [PERSON] уклали кредитний договір № 234/ПК-12/06, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 45000дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.12.2026 року, оскільки цей факт ніким не спростовувався. Згідно умов укладеного договору, він складається з заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен був надавати банку певні грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитними коштами, комісією за надання кредиту, та погашення інших витрат згідно умов договору. В якості забезпечення кредиту між позивачем та [PERSON] було підписано договір поруки від 20.12.2006р., згідно п.1.2 якого [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язанням [PERSON] , з умовами договору поруки був ознайомлений та згодний. Відповідно п.3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, [PERSON] та [PERSON] несуть солідарно відповідальності перед позивачем на всю суму заборгованості, встановленою на момент подання позовної вимоги. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши Заяву разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою між ним та Банком, що, згідно Договору, підтверджується його підписом у заяві. При укладанні Договору, сторони керувались ч.1ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував ніяким чином. Представник позивача стверджує, що у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором зі своєчасного повернення коштів [PERSON] , в неї станом на 21.03.2019 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 59315 доларів та 37 центів США (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42199,33долари США, за відсотками - 17116,04 дол.США, а також - 8144 гривні 24 коп. - комісії за ведення кредиту. Відповідачі та їх представник не надали суду доказів щодо виконання відповідачем [PERSON] умов договору в повному обсязі - повернення кредитних коштів, а також не надали свого розрахунку неправильності нарахування заборгованості. Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України регламентується недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання; відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору, зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1ст.1054 ЦК України), а відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, згідно ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», умови договору несправедливі, якщо штрафні санкції перевищують 50 % від суми заборгованості. А згідно зі ст. 233 ЦК України, в разі, якщо штрафні санкції, що підлягають до оплати занадто великі порівняно із збитками кредитора, суд має право знизити розмір санкцій. За змістом ч.3ст.551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч.3 т. 51 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п.п.1,2ч.1ст.214 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно правового висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч.3ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України - щодо загальних засад цивільного законодавства та ст.5,6,ст.10 ЦПК України - щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч.3ст.551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, проте позивачем надано відомості щодо нарахування позивачу пені та штрафних санкцій за неповернення кредитних коштів у розмірі, що не перевищують у значному розмірі заборгованість, а також відсотків за користування кредитом, про умови нарахування яких відповідач погоджувався, підписуючи кредитний договір. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими виходячи з наданих ним ніким не спростованих доказів, а тому підлягають задоволенню. Дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, суд має виконати вимоги п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі судові витрати - в даному випадку - в розмірі судового збору - 3219 гривень, - який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с.1).

Outcome: approved