Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 11.11.1988 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого був батько позивача - [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Олієво-Королівської сільської ради № 1025 від 06.12.2016 року. Будівництво житлового будинку та господарських споруд було здійснено у 1971 році, що доводиться технічним паспортом. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 103.8 м.кв., житловою площею 53.7 м. кв., літньої кухні, стайні, двох сараїв, стодоли, комори, двох гаражів, вбиральні, криниці, огорожі та вимощення. Згідно звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров»я» житловий будинок по [ADDRESS], перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 163 010 грн. За результатами обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. 27 листопада 2008 року [PERSON] вчинив на користь позивача заповіт, згідно з яким розпорядив їй все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.11.2014 року, актовий запис № 27. [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем, що доводиться довідкою Олієво-Королівської сільської ради №1027 від 06.12.2016 року. Реалізовуючи свої спадкові права позивач звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. В.о. державного нотаріуса відмовила їй у видачі документів на спадщину на житловий будинок через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.11.2016 року. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року. Ні чоловік позивача, ні її сини не претендуючь на частки в колгоспному дворі та не зверталися за їх виділом. Після смерті батька, позивач фактично вступила в управління спадковим майном - користується спадковим майном на власний розсуд, провела капітальний ремонт будинку, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору. Ухвалою суду від 10.01.2017 року до участі в справі як співвідповідача залучено [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 11.11.1988 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 134 від 13.07.1988 року слідує, що в цілому домоволодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1971 р., загальною площею 95,0 кв.м., житловою площею 53,7 кв.м., літньої кухні, 2 гаражів, 2 сараїв, стайні, комори, стодоли, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення. Згідно звіту, складеного ЕТВО «Придністров'я» встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами станом на 05.12.2016 року становить 163010 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно довідки № 1028, виданої 06.12.2016 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради встановлено, що в житловому будинку, що в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані за місцем проживання: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі, на будь-яку частку у спадковому майні та в колгоспному дворі не претендують, до органів нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталися та звертатися не будуть, за виділом частки у колгоспному дворі теж не зверталися; не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS] вцілому за [PERSON], що стверджено поданими до суду заявами. За заповітом від 27.11.2008 року, посвідченим секретарем Олієво-Королівської сільської ради, зареєстрованим за № 283, [PERSON] заповів на випадок своєї смерті все належне йому майно, яке належить йому і буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право (житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку, державний акт на право власності на земельну частку (пай), майновий пай, заощаджувальну книжку) заповів своїй дочці [PERSON], [INFO] [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після укладення шлюбу 12.01.1989 року з [PERSON], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідкою № 1027 від 06.12.2016 року, виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради підтверджено, що [PERSON] прийняла спадщину, оскільки на день смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, проживала разом з ним та вели спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1690/02-31 від 25.11.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок [ADDRESS] оскільки вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991 року належить відповідна частка житлового будинку; проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 1025 від 06.12.2016 року, виданої виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради слідує, що за житловим будинком, що в [ADDRESS] числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216 ЦК України,

Outcome: approved