Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

14 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 10752,00 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 880,00 гривень та судових витрат в розмірі 960,00 гривень. Позивач свої вимоги обгрунтовує наступними обставинами. 17 квітня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 400 доларів США та зобов"язався повернути гроші через 2 місяці, тобто 17 червня 2014 року. Договір позики був оформлений розпискою, написаною власноруч відповідачем в цей же день та скріпленою його особистим підписом. Однак, в зазначений строк та до теперішнього часу [PERSON] борг не повернув. На вимоги позивача щодо повернення боргу відповідач не реагує, ухиляється від виконання зобов"язання, мотивуючи це відсутністю коштів. Тому позивач змушений звернутися до суду тапросить стягнути з відповідача вказану суму боргу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив, викладені в позовній заяві, обставини, наполягав на задоволенні позову. [PERSON] був належним чином в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 99, 100-101), однак, відповідач в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі суду не надав. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свдків, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд враховує, що за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 17 квітня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 400 доларів США, які зобов"язався повернути за два місяці, тобто у строк до 17 червня 2014 року. Договір позики був оформлений розпискою написаною в цей же день власноруч [PERSON] та скріпленою його підписом (а.с. 6). Крім того, факт укладання договору позики підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що [PERSON] в іх присутності отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 400 доларів США та повинен був повернути через 2 місяці, про що була складена розписка. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання між сторонами 17 квітня 2014 року договору позики на умовах, викладених в розписці. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 року № 6-79цс14 стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.ст. 527-545 ЦК). За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов'язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами. Частина 1 статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. В частині 1 статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, частина 2 статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Як вбачається з розписки від 17 квітня 2014 року сума позики зазначена як 400 доларів США. Позивач просить стягнути грошове зобов'язання у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 13 квітня 2017 року ( 2687,5671 грн. за 100 доларів США) (а.с. 7). Приймаючи до уваги, що на час винесення судом рішення офіційний курс НБУ станом на 06 листопада 2017 року складає 26.9626 грн. за 1 долар США та враховуючи, що в цій частині розмір позовних вимог позивачем не збільшений, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позовні вимоги у цій частині ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в розмірі 10752,00 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 3 % річних від простроченої суми боргу, що складає 880,00 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525,526 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в чатині стягнення боргу за договором позики та 3% річних від простроченої суми боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, бо відповідачем порушено право позивача за договором позики, борг до теперішнього часу не повернуто. Відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо існуючої заборгованості. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання позову [PERSON] було сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень, що підтверджено наданою позивачем квитанцією ТВБВ 10004/0149 № 1 від 14 квітня 2017 року (а.с. 3), також за подання до суду заяви про забезпечення позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 320,00 гривень, що підтверджено наданою позивачем квитанцією ТВБВ 10004/0149 № 2 від 14 квітня 2017 року (а.с. 2). Однак, враховуючи те, що судом було відмовлено [PERSON] в задоволенні зави про забезпечення позову, позовні вимоги в частині стягнення судового збору в розмірі 320,00 гривень задоволенню не підлягають. За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial