Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

22 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 4,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Антонівської сільської ради Окнянського (Красноокнянського) району Одеської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0267232 , зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 09 квітня 1997 року за № 537, виданого на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області від 08.04.1997 року № 91, на ім`я [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав в с. Нагірне Окнянського району Одеської області. Після його смерті залишилась спадщина, до складу якої також входить право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП «Шлях до Комунізму», розміром 4,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0267232 , який зареєстровано у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 09.04.1997 року за №537, на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації від 08.04.1997 року за №91. За життя батько займався переоформленням правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Однак, оформити до кінця не встиг. Після смерті батька, мати сертифікат не змогла знайти, як з`ясувалося, оригінал даного сертифікату було втрачено, про що розміщено оголошення в місцевій газеті «Красноокнянський вісник» від 22 листопада 2019 року на стор.7. Заповіт батько не залишив, а на час його смерті позивач та його сестра були малолітніми. Крім того, позивач вважає себе таким, що прийняв спадщину і фактично вступив у володіння нею. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки ним не було надано оригінал сертифікату. Законодавством України не передбачена можливість повторної видачі Сертифікатів про право на земельну частку (пай) та Державних актів на право власності на землю, відновити втрачений документ можливості немає, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Ухвалою від 19 лютого 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Також, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, а також за клопотанням позивача, витребувано з Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, додаткові докази Ухвалою від 25 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.03.2020 року, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області подав письмові пояснення, з яких вбачається, що позов не підтримують, оскільки [PERSON] за життя не здійснив заміну сертифікату на право на земельну частку (пай) на державний акт на право приватної власності на землю, тобто не оформив у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, а тому вона не є об`єктом спадкування і не входить до складу спадщини. 07.04.2020 року позивач подав до канцелярії суду, відповідь на письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгекадастру в Одеській області, з якої вбачається, що він не згоден з позицією представника третьої особи, оскільки предметом позову є визнання права на земельну частку (пай), а не визнання права власності, як було зазначено представником в своїх письмових поясненнях. Також, позивач зазначив, що його батько отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) ще до смерті, а тому мав цивільну правоздатність на час отримання документу, що посвідчує його право на земельну частку (пай) /а.с.70-73/. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав /а.с.55/. У зв`язку з чим розгляд справи проведено у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали /а.с.50, 54/. У зв`язку з чим судове засідання проведено у відсутність відповідачів, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, про поважність своєї неявки не сповістив, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області,у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти задоволення заяви /а.с.79, 82/. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини. [INFO] у віці 34 років, помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 15.10.1997 року зроблено запис за №20 /а.с.17/. Як вбачається з довідок виданих Антонівським старостинським округом Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав в с. Нагірне Красноокнянського району Одеської області, разом з ним проживали: дружина - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] , інші особи не були зареєстровані та не проживали. Поховання [PERSON] здійснювала дружина [PERSON] , а також доглядала за житловим будинком та присадибною ділянкою /а.с.18-21/. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] 01 вересня 1984 року одружився з [PERSON] , і після укладення шлюбу їм присвоєнні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] /а.с.12/. [INFO] , у подружжя [PERSON] народилась донька - [PERSON] , яка 31.07.2004 року одружилась і змінила прізвище на [PERSON] /а. с.15-16/. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.03.1991 року, батьком позивача зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] /а.с.8/. Як вбачається з довідок Відділу у Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 13.11.2019 року № 97-15-0.330-307/174-119 та від 19.12.2019 року за №97-15-0.330-357/174-19, на ім`я [PERSON] видавався сертифікат серії ОДН №0267232 , на право на земельну частку (пай) площею 4,6 умовних кадастрових гектарів на території Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області із земель КСП «Шлях до комунізму», на підставі розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації від 08.04.1997 року за №91 і про, що зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються, 09.04.1997 року за №537. Окрім того, обміну сертифікату на державний акт на право власності на земельну частку (пай) на території Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області, не здійснювалося /а.с.22, 26/. Вищезазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що позивачем опубліковано повідомлення у районній газеті «Красноокнянський вісник» № 44 від 22 листопада 2019 року на стор.7 /а.с.23/. Земельна частка (пай), згідно договору оренди перебувала в оренді в МССП «Старт» /а.с.24-25/. [PERSON] звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак йому повідомили про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду /а.с.28/. Згідно ст.527 ЦК Української РСР, 1963 року (редакція, що діяла на час відкриття спадщини), спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, 1963 року (редакція, що діяла на час відкриття спадщини), вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька і фактично вступив в управління його майном. Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Позивач на момент смерті спадкодавця був неповнолітнім, і вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру /а.с.49/. Відповідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Як вбачається із ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай), також мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Статтею 2 вищезазначеного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Відповідно до п.15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковане. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст.16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно п.1 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Окрім того, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову судом не виявлено.

Outcome: approved