Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго - Новомосковськ», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у квартиру, в якому просить вселити її та її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS], а також зобов'язати відповідачів не чинити їй та її дитині перешкоди в користуванні даною квартирою. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що вона перебувала з відповідачем [PERSON]. в зареєстрованому шлюбі з 17.01.2003 року, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Одразу після укладення шлюбу вона у встановленому законом порядку вселилася в квартиру, де мешкав і був зареєстрований її чоловік, розташовану по вул. Радянській 48/106 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. За цією ж адресою, окрім її чоловіка [PERSON]. та їх сина [PERSON]., зареєстровані також її свекруха - [PERSON] і брат її чоловіка - [PERSON]. Квартира не приватизована. У 2009 р. чоловік [PERSON]. пішов проживати до іншої жінки, а позивака з сином залишилась проживати у квартирі по [ADDRESS] У 2010-2011рр. у квартиру за вищевказаною адресою, вселився брат чоловіка - [PERSON], зі своєю дружиною та ії дитиною від першого шлюбу. З цього часу вони почали обмежувати життя позиваки в квартирі. Так, вони почали погрожувати, словесно ображати, обмежувати користування кухнею, ванною, туалетом. І це, незважаючи на те, що позивачка постійно у повному обсязі сплачувала усі комунальні послуги. За 10 років проживання у цій квартирі за її кошти придбано чимало речей, таких як пральна машина, пилосос, праска, телевізор, диван, кресла, посуд, килими, ковдри, постільна білизна. Врешті решт, 22.06.2013 р. позивачку та її сина відповідачі вигнали з даної квартири, пояснивши, що в неї є належний їй будинок, успадкований після смерті свого батька, де вона може проживати. З цього приводу позивака неодноразово зверталася до правоохоронних органів, однак їй повідомляли, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а тому, спір між сторонами повинен вирішуватися в судовому порядку. Позивач зазначає, що вона дійсно успадкувала будинок, розташований по [ADDRESS], однак він не придатний для проживання. Таким чином, посилаючись вимоги ст. 177 СК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК України, позивачка звернулася з даним позовом до суду, за захистом своїх порушених прав та порушених прав своєї неповнолітньої дитини. В свою чергу [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що згідно ордеру № 231/1 від 09.06.1989 року, виданого на підставі рішення Новомосковської міської ради, її бабусі - [PERSON], була надана у користування квартира, розташована за [ADDRESS] З 1989 року [PERSON] прописана (зареєстрована) за зазначеною адресою, а з 1994 року, після смерті бабусі, вона стала основним наймачем квартири. У вказаній квартирі зареєстровані, крім неї, її сини [PERSON] і [PERSON] та онук [PERSON], [INFO]. До березня 2012 р. у вказаній квартирі мешкала жінка її сина [PERSON] - [PERSON]. Втім, більше 18 місяців, з березня 2012 року відповідачка не живе в її квартирі. З того часу [PERSON]. не має сімейних стосунків з своїм чоловіком (сином позивача), не веде спільного господарства. З березня 2012 р. [PERSON]. добровільно виїхала разом з сином [PERSON] і переїхала на [ADDRESS] до іншого чоловіка, де зараз і проживає. З цього часу відповідачка не робила жодних заходів для реалізації права на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації сина і помешкання чоловіка. Також позивачка зазначає, що вона, як основний наймач квартири, перешкод для проживання за місцем реєстрації відповідачці не чинила. Відсутність відповідачки має безперервний тривалий (понад 18 місяців) характер. В даний час відповідачка мешкає разом з іншим чоловіком в його квартирі, веде з ним спільне господарство. А тому просила взнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Позивач за первісним позовом та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В наступне судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позов підтримали, просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. При цьому позивач за первісним позовом зазначила, що дитина зареєстрована у спірній квартирі, а вона сама зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак даний будинок не придатний для проживання. Відповідачі [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. та їх представник [PERSON]. в судовому засіданні первісний позов не визнали, вважаючи його безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. [PERSON] зазначила, що коли син пішов до іншої жінки, вона неодноразово просила [PERSON] виселитися добровільно. Виїхала [PERSON] сама, ніхто її не виганяв. В квартирі дійсно є деякі речі позивачки за первісним позовом, зокрема, килимова доріжка, однак вона не заперечує, проти того, щоб [PERSON] їх забрала. Вхідний замок вони дійсно змінили, однак лише через те, що загубили ключі. [PERSON] ключі не пропонували, бо вона вже поїхала мешкати в інше місце. [PERSON]. зазначив, що [PERSON]. виїхала добровільно. Щодо подій, які відбулися 22.06.2013 року, то [PERSON]. приїхала о 23.00 годині зі своїм цивільним чоловіком і забрали частину речей. На наступний день вони забрали ще частину речей. Зустрічний позов відповідачі за зустрічним позовом підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В наступне судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Представник відповідача - виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Справу просив розглянути з урахуванням акту обстеження від 01.04.2014 року. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, ТОВ «КК «КомЕнерго - Новомосковськ» в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що вона сусідка сторін по справі. Позивач за первісним позовом - [PERSON]. з дитиною мешкала у спірній квартирі до літа 2013 року. Як виїжджала [PERSON] їй не відомо, однак в травні 2013 року вона бачила її на лавочці біля під'їзду. Коли вона запитала у неї, чого не йде до дому, [PERSON] відповіла, що [PERSON] - брат її чоловіка, її не пускає в квартиру. В судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що вона сусідка сторін по справі. Може повідомили, що їй відомо зі слів [PERSON], що у спірній квартирі речей [PERSON] нема. Як вибиралась з квартири [PERSON], їй не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що вона знайома [PERSON]. Літом 2013 року остання приїхала до неї і попросила пожити, пояснивши, що [PERSON] - брат її чоловіка, вигнав її з квартири, де вона мешкала раніше. Вони звернулись до міліції, однак в міліції повідомили, що вони повинні розібратись самі. Деякий час [PERSON] з дитиною мешкали у неї, а потім з'їхали на квартиру. Суд, вислухавши сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] уклав шлюб 17.01.2003 року з [PERSON] (а.с.7). А згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] 17.02.2014 року розірвано (а.с.68-69). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.9). Суду надано копію висновку Новомосковського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровської області № 436 від 22.08.2013 року, з якого вбачається, що 22.06.2013 р. [PERSON] та її сина [PERSON] було вигнано з квартири [ADDRESS] братом чоловіка[PERSON]. -[PERSON]. і чиняться перешкоди з його боку у користуванні даним житлом. Висновком зазначено, що у зв'язку з тим, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, даний факт не підлягає внесенню до єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.10). Дані обставини також підтверджуються довідками та листами виданими Новомосковським МВ ГУ МВС України в Дніпропетровської області (а.с.11, 13, 16, 17, 49, 50). Також, судом встановлено, що [PERSON]. зверталася до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, прокуратури Дніпропетровської області з приводу того, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] (а.с.14-15). Суду надано копію довідки виданої 20.11.2013 року квартальним комітетом № 29 міста Новомосковська, згідно якого [PERSON]. проживає разом зі своїм сином [PERSON]. за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Суду також надано ордер № 231/1 від 09.06.1989 року, виданий[PERSON] на підставі рішення Новомосковської міської ради 13.06.1989 року і з цього часу [PERSON] прописана (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS] (а.с.44, 45-об). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] є донькою [PERSON], про що свідчить свідоцтво про її народження (а.с.46), а тому після смерті вона стала основним наймачем квартири. Згідно акту обстеження будинку, розташованого по [ADDRESS], даний будинок не придатний для проживання (а.с.62). Згідно акту від 22.07.2014 року, виданого ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ», [PERSON] проживає разом зі своїм сином [PERSON], 2003 року народження, по [ADDRESS] (а.с.105). Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Із матеріалів справи вбачається, і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні що з моменту народження неповнолітній [PERSON]., [INFO] проживав у спірній квартирі і користувався нею. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Згідно із ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні, дитина позивача за первісним позовом з народження мешкала у спірній квартирі та була там зареєстрована. Зареєстрованою є і на момент розгляду справи в суді, а відтак суд приходить до висновку, що неповнолітній [PERSON], [INFO] має право на проживання у спірній квартирі. Однак, на даний момент він позбавлений можливості користуватися спірними житловим приміщенням, бо [PERSON]. перешкоджає цьому. Дана обставина підтверджується свідченнями свідків, а також зверненням до правоохоронних органів [PERSON]. Крім того, і сам [PERSON]. в судовому засіданні не заперечував той факт, що ним були змінені замки на вхідних дверях і [PERSON]. він дублікати ключем не віддає. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON]. в частині вселення в квартиру [ADDRESS] неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Щодо вселення у квартиру [ADDRESS] [PERSON]., то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось самою позивачкою [PERSON]. їй на праві приватної власності належить будинок, розташований за [ADDRESS], де вона зареєстрована (а.с.6-об). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач мала і має власне житло, зареєстрована там з 2001 року. Той факт, що дане житло відповідно до Акту, складеного службою у справах дітей (а.с.62) непридатне для проживання, не позбавляє права [PERSON]. привести його у належний стан. А тому підстави для визнання за нею права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], відсутні. Том у в цій частині первісних позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити. Щодо зустрічного позову[PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, то суд вважає, що підстави для його задоволення відсутні, виходячи з наступного. Згідно роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак, як встановлено в судовому засіданні, на момент вселення [PERSON]. вона була зареєстрованаза [ADDRESS]. Даний будинок належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. В порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано доказів того, що [PERSON]. набула право на користування спірним житловим приміщенням, а тому позовна вимога про визнання її такою, що втратила це право не підлягає задоволенню. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON]. обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, в той час, як зустрічний позов не підлягає задоволенню. Крім того, суд,

Outcome: partial