Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

23 грудня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 08 червня 2019 року між нею, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 303. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини між нами фактично припинені. Станом на час подачі позовної заяви сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте відповідач [PERSON] проживає окремо від сім`ї за іншою адресою. Їх син проживає разом з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні.? В позовній заяві також вказано, що відповідач [PERSON] добровільно не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, незважаючи на те, що малолітній син потребує постійної батьківської уваги, піклування, догляду та не надає матеріальної допомоги, яка б була достатньою для забезпечення його гармонійного розвитку, що ставить позивачку у вкрай скрутне матеріальне становище, яка наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, власного заробітку позивачка не має та позбавлена можливості працювати, оскільки син зовсім маленький. Окрім соціальної допомоги по догляду за дитиною, інших засобів для існування позивачка не має, тому також потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. В позовній заяві позивачка вказує, що утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Проте, всупереч вказаним вимогам, відповідач належним чином не виконує цей обов`язок, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, будучи здоровою та працездатною особою, який офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу по утриманню їхнього малолітнього сина. Позивачка також зазначає, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина з відповідачем не досягнуто, на теперішній час він не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] повноліття, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.19). 05 березня 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги він визнає частково, та вважає що позовні вимоги про стягнення з нього на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу та 1/6 частини від всіх видів його доходу, аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, є занадто великими, суперечать чинному законодавству та поставлять його як відповідача, в край складне матеріальне становище. Відповідач вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та посилається на ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України зазначає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Проте позивачка, будучи обізнаною, приховала від суду ту обставину, що окрім сина [PERSON] , відповідач також має обов`язок щодо утримання своєї іншої дитини, [PERSON] , [INFO] від попереднього шлюбу з [PERSON] . Та відповідно до законодавства та усталеної судової практики, розмір аліментів на утримання двох дітей становить 1/3 частину заробітку. Відповідач вказує, що він працює в ТОВ «М-ЛИГ» ковалем на молотах і пресах і з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), на підставі його заяви. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини, від всіх видів його доходу та 1/10 частини від всіх видів його доходу на утримання дружини забезпечить як потреби його сина від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , так і враховує потреби його малолітнього сина [PERSON] [INFO] та його дружини [PERSON] , а також відповідає його можливостям сплачувати аліменти. Сума загального доходу відповідача за період з січня 2020 року по листопад 2020 складає 120333,05 грн. (без утримання податків), а його середньомісячний дохід складає 10939,36 грн. Таким чином, його заробітної плати вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності, крім того, як вказує відповідач, йому потрібно сплачувати комунальні платежі, та він не отримує ніяких видів державної соціальної допомоги. Та виходячи з вищенаведеного у відзиві, відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходу та 1/10 частини від всіх видів його доходу аліментів на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.24-26). 12 березня 2021 року до суду позивачем [PERSON] в особі представника адвоката Опанасенко Л.В., подано відповідь на відзив, в якій позивачка зазначає, що вона вважає вимоги відповідача необґрунтованими, розміри аліментів, які просить стягнути позивачка є мінімальними та підтверджується усталеною судовою практикою: - на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - на утримання матері до настання дитиною 3-х річного віку в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Також позивачка вказує, що дитина від першого та дитина від другого шлюбу рівні в своїх правах щодо належного утримання від свого батька, наявність дитини від першого шлюбу не може впливати на необхідність утримання другої дитини, оскільки, розмір аліментів на двох дітей не перевищує 50 відсотків доходів батька. Враховуючи вищезазначене, позивачка вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволені у повному обсязі (а.с.32-35). 15 березня 2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких вказує, що позивач посилається на те, що розмір доходів відповідача у 2021 році порівняно з 2020 роком значно збільшився і матеріали справи не містять відомостей про розмір його заробітної плати на час розгляду справи в суді, та відповідач вважає за необхідне надати суду довідку ТОВ «М-ЛИТ» за № 6 від 12.03.2021 року, відповідно до якої з відповідача стягується аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), а згідно довідки ТОВ «М-ЛИТ» № 5 від 12.03.2021 - у грудні 2020 року розмір його заробітної плати з урахуванням всіх виплат становить 13402,96 грн.; у січні 2021 року - 9768.40грн.; у лютому 2021 року - 10180,53 грн. Також у запереченнях відповідач вказує, що розмір доходів порівняно з 2020 роком не збільшився і його майновий стан не покращився. Тобто на кожну дитину чинним законодавством визначено розмір аліментів по 1/6 частині від його доходів, що відповідатиме його фінансовим можливостям, а законні права та інтереси малолітніх: [PERSON] та [PERSON] не будуть порушуватимуться. В той же час стягнення з нього аліментів у розмірі, в якому просить позивач (1/4 частина на утримання сина + 1/6 частина на утримання дружини + аліменти у розмірі 1/6, які з нього стягуються на утримання [PERSON] частина буде дорівнювати 4/6 від його доходу, тобто розмір відрахувань з його заробітної плати буде становить 67%.) Такий розмір стягнутих з відповідача аліментів не відповідає його фінансовим можливостям та поставить його в край складне матеріальне становище, і не відповідає принципу розумності, справедливості та співрозмірності. Отже, заробітної плати, після всіх відрахувань, йому не буде вистачати на їжу та предмети першої необхідності, оплату комунальних послуг. Субсидії для покриття витрат на оплату комунальних послуг він не отримує. На підставі викладеного, відповідач вказує, що твердження позивача про те, що розмір аліментів, які вона просить стягнути з нього є мінімальним, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі (а.с.42-44, 51-53). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про дату та час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте 16.04.2021 року до суду надано позивачем заява, в якій вона просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 60). В судове засідання представник позивача адвокат Опанасенко Л.В. не з`явилась, про дату та час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте 15.04.2021 року представником позивача до суду подана заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с.59). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте 12.05.2021 року до канцелярії суду від відповідача надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає частково з підстав, вказаних у відповіді на позов (а.с. 62). Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вивчивши відзив проти позову, відповідь на відзив, заперечення та додані до них документи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] з 08 червня 2019 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за актовим записом № 303, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] , яке видано 08 червня 2019 року та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.11). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 21.11.2020 року Василівським РВ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), за актовим записом № 154, де в графі «батько» вказаний [PERSON] , відповідач у справі, а в графі «матір» - [PERSON] , позивачка у справі та копія вказаного свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.12), та вказані обставини щодо батьківства відповідачем [PERSON] не оспорені. З довідки, виданої Василівською міською радою Запорізької області за № 26 від 22.12.2020 року вбачається, що [PERSON] [INFO] має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.13), що відповідачем не оспорено. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 вересня 2011 року відділом ДРАЦС по м.Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] - народився [PERSON] , де в графі «батько» вказаний [PERSON] , відповідач у справі, а матір`ю - [PERSON] , про що буз складений актовий запис № 890, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.27). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «М-ЛИТ» за №6 від 12.03.2021 року вбачається, що [PERSON] дійсно працює у вказаному товаристві ТОВ «М-ЛИТ» ковалем на молотах і пресах з 20.03.2015 року по теперішній час та згідно заяви з його заробітної плати щомісяця утримуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі 16,67% на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.55). Як вбачається з довідки, виданої ТОВ «М-ЛИТ» від 12.03.2021 року, [PERSON] працює на ТОВ «М-ЛИТ» з 20.03.2015 року займає посаду коваля на молотах і пресах та його дохід за період з 01.12.2020 по 28.02.2021 року склав 55 241,23 грн. (а.с.54). Відповідно до довідки №1 від 12.01.2021 року, виданої ТОВ «М-ЛИТ» вбачається, що [PERSON] працює на ТОВ «М-ЛИТ» ковалем на молотах і пресах та його дохід за період з 01.01.2020 року по 30.11.2020 року склав 199 309, 41 грн. (а.с.29). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного кодексу України (далі-СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги. Відповідно до положень ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.1 ст.179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст..ст.198,199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний та постійний дохід, у зв`язку з чим може надавати допомогу на утримання дружини, про що було зазначено позивачем та не спростовано відповідачем. Судом також враховується, що у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, якій на день розгляду справи виповнилось шість місяців, позивачка не має можливості працевлаштуватись і тим самим утримувати себе, що відповідно свідчить про те, що остання потребує надання матеріальної допомоги. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи майновий стан відповідача та іншій обставини, виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дітей, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню частково та з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, а також приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки, яка має на утриманні малолітнього сина, яка на теперішній час не працює, постійного та регулярного заробітку немає, окрім виплат соціальної допомоги на дитину, та у позивачки відсутнє самостійне джерело існування, оскільки позивачка перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який не досяг трирічного віку. Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON] , який є фізично здоровою та працездатною особою, який на теперішній час офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, а також з урахуванням того, що відповідач має неповнолітнього сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого із заробітку відповідача здійснюються відрахування аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ «М-ЛИТ» від 12.03.2021 року (а.с.55), тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] саме в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Також приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітнього сина [PERSON] сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, малолітній [PERSON] на теперішній час перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивачки [PERSON] , внаслідок чого вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачкою [PERSON] позов задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] - аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з моменту пред?явлення позову до суду, відповідно до положень ст.191 СК України, тобто з 23 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, а також суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] кошти на її утримання, у визначеному позивачкою розмірі, а саме 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення коштів на утримання з 23 грудня 2020 року та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого становить 840 гривень 80 копійок, оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: partial