Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Волочиської районної державної адміністрації (третя особа залучена до участі у справі ухвалою суду 25.09.2017 року на підставі ст. 35 ЦПК України). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], відповідач по справі є батьком [PERSON], [INFO], від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ухиляється, матеріально не підтримує та її життям не цікавиться. Дочка знаходиться на повному утриманні та вихованні вітчима [PERSON], у [ADDRESS]. Мати дитини [PERSON], померла [INFO] року. А тому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Третя особа - орган опіки та піклування про розгляд справи повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з"явився. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено в порядку, визначеному ст.ст.224, 225 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину абз. 2 ч. 2 ст. 166 СК України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою/неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], як батько: [PERSON], [INFO], від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ухиляється, матеріально не підтримує та її життям не цікавиться на протязі 15 років. [PERSON] проживає разом з вітчимом, перебуває на його утриманні (а.с.6,11-13). Мати дитини, [PERSON], померла [INFO] року (а.с.7). Наявні в матеріалах справи докази, а саме: висновок органу опіки та піклування, який містить умови про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, характеристики, довідка з місця проживання позивача, свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов'язків щодо виховання дитини (а.с.8,9,10,11). В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач на протязі тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від їх виконання по відношенню до свої дитини, не цікавиться станом її здоров'я, навчанням та розвитком, а сама поведінка батька вказує на те, що він не має жодного бажання в подальшому займатися вихованням, утриманням та належним доглядом за своєю дочкою. Сукупність приведених в судовому засіданні доказів, їх оцінка переконують суд, що не дивлячись на ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка може бути застосована до батьків, виходячи в першу чергу із інтересів самих дітей суд вважає, що позовна вимога щодо позбавлення батьківських прав відповідача повинна бути задоволена. Враховуючи встановлені обставини та досліджені письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved