Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]Г.) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON]Ю.), в якому просить стягнути з останнього моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 квітня 2017 року близько 11 години 00 хвилин, [PERSON], знаходячись на території Ковязької селищної ради Валківського району Харківської області наніс їй один удар кулаком в область потилиці з лівої сторони та один удар в область лівої нирки, чим спричинив легкі тілесні ушкодження. Вироком Валківського районного суду Харківської області від 01.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) та призначено йому покарання у виді 180 годин громадських робіт. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, спричиненої моральними та фізичними стражданнями, які полягали у порушені нормальних життєвих звязків, через неможливість продовження активного громадського життя, зокрема позивач не могла зявлятися на людях, у звязку із наявністю на обличчі синців, відчувала емоційний стрес, фізичний біль та вимушена була проходити лікування. Відповідач проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов є необґрунтованим, оскільки доводи позивача документально не підтверджені. Окрім того, вказує, що позивачем необґрунтовано розмір моральної шкоди, не надано розрахунку суми моральної шкоди, у звязку з чим просить відмовити у задоволенні позову. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача, з думкою якого погодився відповідач, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що вироком Валківського районного суду Харківської області від 01.12.2017 року (справа № 615/679/17, провадження № 1-кп/615/89/17) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) та призначено покарання у виді 180 (ста вісімдесяти) годин громадських робіт та на підставі ч. 2 ст. 86 КК України, п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнений від відбування покарання. Зазначений вирок набрав законної сили. Цивільний позов в межах кримінальної справи [PERSON] не заявлявся (а.с. 36-37). Із змісту вищезазначеного вироку Валківського районного суду Харківської області від 01.12.2017 року вбачається, що під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що 25 квітня 2017 року близько 11 години 00 хвилин, [PERSON], знаходячись на території Ковязької селищної ради, яка розташована по вул. Центральній, 6, смт. Ковяги Валківського району Харківської області, маючи прямий умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень своїй колишній дружині [PERSON], на ґрунті раптово виниклих відносин між [PERSON] та [PERSON], наніс один удар кулаком в область потилиці з лівої сторони своїй колишній дружині [PERSON] та один удар в область лівої нирки, чим спричинив [PERSON], відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 47-Важ/17 від 19.05.2017 року, набряк мяких тканин на голові, синець на спині та бічній поверхні живота, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 36-37). Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, оскільки факт заподіяння відповідачем [PERSON] легких тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] встановлено вказаним вироком суду, обставини заподіяння тілесних ушкоджень не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин (справа Мельниченко проти України). Судовим розглядом, що в результаті заподіяних легких тілесних ушкоджень [PERSON] відчувала почуття приниженості, емоційного стресу, фізичного болю. З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що неправомірними діями відповідача позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У підготовчому судовому засіданні на виконання приписів ч. 5 ст. 12 ЦПК України, позивачу судом роз'яснено її право заявити клопотання про призначення судово-психологічної експертизи для встановлення ступеню важкості заподіяння моральної шкоди, висновок якої був би належним та допустимим доказом у справі, роз'яснено наслідки неподання клопотання про проведення експертизи. Однак, позивачем не заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та в підготовчому судовому засіданні зазначено, що на її думку справа може бути вирішена на підставі наявних доказів. Крім того, позивачем на виконання вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що вона проходила лікування з приводу отриманих тілесних ушкоджень. При визначенні розміру моральної шкоди, з урахуванням обставин справи і виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 7000,00 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд, з урахуванням часткового задоволення позову, присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 840, 00 грн., а також, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 197,34 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial