Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 76171 грн. 54 коп., витрати за проведені експертні дослідження у розмірі 5983 грн., стягнути з [PERSON] на його користь суму моральної шкоди у розмірі 500 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь позивача витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05 травня 2017 року, приблизно о 09 годині 35 хвилин, у місті Харкові по проспекту Ювілейний, буд. 45-Б, відбулась дорожньо-транспортна подія за участі автомобіля Mitsubishi Grandis, державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] , та Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого знаходився син позивача [PERSON] , та Hyundai Solaris, державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача було завдано механічних пошкоджень. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 року, яка набрала законної сили, закрите провадження в адміністративній справі, в зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, провина водіїв [PERSON] та [PERSON] не встановлена. Постановою Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/6081/17 від 10 серпня 2017 року призначалася комісійна судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза. Згідно з висновком експертизи № 16334/18714 від 30.10.2017 року, водій автомобіля Mitsubishi Grandis відповідач [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat [PERSON] для водія автомобіля відповідача визначалась шляхом виконання ним вимог п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії відповідача не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди 05 травня 2017 року. Позивач погоджується з висновком експерта та вважає винною особою у ДТП, що сталася 05 травня 2017 р. саме [PERSON] . Наразі автомобіль Volkswagen Passat, державний \~ \~ \~ \~ номерний знак [NUMBER] , потребує ремонту, шкода позивачу ніким не відшкодована. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , належить позивачу [PERSON] , а [PERSON] його син, який керував автомобілем в момент ДТП, вписаний у вищезазначене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тобто, на думку позивача, є належним законним володільцем зазначеного автомобіля. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який був за кермом автомобіля Mitsubishi Grandis, д.н.з. [NUMBER] , застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» (серія і номер поліса [NUMBER] , термін дії до 29.08.2017 року). Позивач звернувся до Страхової компанії «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП в установлений законом строк. Працівниками СК «ВУСО» було проведено огляд його пошкодженого автомобіля, складено оцінку вартості збитків. У відповіді від 23.11.2017 р. СК «ВУСО» повідомили про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки не доведена вина [PERSON] . Оскільки на розгляді Московського районного суду м. Харкова була справа про адміністративне правопорушення, позивач вирішив дочекатись постанови суду по справі про адміністративне правопорушення № 643/6081/17 та повторно звернутись до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування та із наданням відповідної постанови суду. Також страховій компанії було надано копію висновку експертизи № 16334/18714 від 30.10.2017 року, якою фактично підтверджується вина [PERSON] у ДТП. Але 02.04.2018 року ПрАТ СК «ВУСО» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, зазначивши що ним не надано необхідних документів, а саме постанови суду по справі про адміністративне правопорушення відносно водія Mitsubishi Grandis, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] щодо ДТП від 05 травня 2017 року. Син позивача [PERSON] звертався з позовом до суду щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року позовна заява [PERSON] до ПрАТ СК «ВУСО» та [PERSON] була задоволено частково. Зокрема, було стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] суму матеріального збитку у розмірі 76171 грн. 54 коп. та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 5983 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 761,71 грн., а всього стягнуто 6744,71 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.02.2021 року рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку позивача, висновок Харківського апеляційного суду йде в розріз з чинним законодавством та усталеною практикою та висновками Верховного Суду в аналогічних справах. Ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.03.2021 відмовлено у відкритті провадження через малозначність даної справи. Відповідно до Звіту №153/03-20 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля VW PASSAT, реєстраційний номер [NUMBER] , який виготовлений 24.03.2020 року ТОВ «Клевер Експерт» було встановлено, що ринкова вартість пошкодженого легкового автомобіля (вартість транспортного засобу після ДТП) VW PASSAT, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 5500 гривень. Сума матеріальних збитків, що підлягає стягненню з ПрАТ СК «ВУСО» складають суму 76171,54 грн. Зазначена сума є різницею між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після ДТП 81671,54 грн. 5500 грн. = 76171,54 грн. Крім того, позивач не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним та бажає залишити пошкоджений автомобіль у себе. Крім того, витрачені грошові кошти на оплату призначеної в межах справи № 643/7113/18 судової автотоварознавчої експертизи зокрема грошову суму у розмірі 2983 грн. Ухвалою суду від 12.04.2021 (суддя Мельникова І.Д.) відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 07.06.2021 суддею Мельниковою І.Д. заявлено самовідвід. На підставі розпорядження керівника апарату Московського районного суду м. Харкова від 07.06.21 № 01-08/19 проведено повторний автоматичний розподіл справи та справа надійшла в провадження судді Харченко А.М. Ухвалою суду від 11 червня 2021 року справа прийнята до провадження та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року задоволене клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна В.А. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. направив суду відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати строк позовної давності для звернення до суду, присічний строк в один рік, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV; позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» залишити без задоволення. В обгрунтування зазначив, що вимоги позовної заяви безпідставні та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Спір між тими самими сторонами (звернення сина відбулося на підставі речового права на авто), про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглянутий Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/7113/18 та ухвалено рішення 24.09.2020 року, яке скасовано Харківським апеляційним судом 22 лютого 2021 року та позовні вимоги залишено без задоволення. Вважали, що суд згідно з п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України повинен закрити провадження у справі. Крім того, позивачем пропущений річний строк для звернення з заявою про страхове відшкодування. В позовній заяві відсутні докази про факт звернення з заявою про страхове відшкодування в межах річного строку, як до страховика, так і до суду. 30 жовтня 2017 року [PERSON] до ПрАТ «СК «ВУСО» подане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 05.05.2017 по пр-ту Ювілейному, 45-Б у м. Харкові за участю водії трьох автомобілів Mitsubishi Grandis, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; Hyundai Solaris, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Позовна заява від 31 березня 2021 року не містить доказів про наявність поданої заяви в межах присічного строку відповідно до вимог статті 35 Закону № 1961-ІV. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, визначені зазначеною статтею Закону. Документи надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів подаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена, або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. В даному випадку, на думку відповідача, не має значення чи було звернення до страховика, в межах присічного строку чи не було. Верховний Суд встановив граничні терміни реалізації прав потерпілої особи на відшкодування шкоди за наслідками ДТП, які поновленню не підлягають. Встановлення факту, коли позивач звернувся до страховика або до суду з заявою про страхове відшкодуванні за межами одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, є правомірною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не має змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) здійснюється у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-ІV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Вважають, що позовна заява не містить належних, допустимих та достовірних доказів, що є підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідач заперечував проти вимог про стягнення судових витрат, не погодився з їх правомірністю, вважав необгрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають стягненню. Вимога про стягнення на професійну правничу допомогу в розмірі 22700 грн. порушує загальні засади цивільного процесуального закону: пропорційності та співмірності, враховуючи ціну позову та нескладність справи, яка має штучний характер. Представник позивача адвокат Ейбатов З.М. огли надав відповідь на відзив, в якій позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. 20.08.2021 представник ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. направив суду заяву про розмір судових витрат. 07.09.2021 представник позивача адвокат Ейбатов З.М. огли звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки жодного детального обгрунтування заявленого розміру витрат на правничу допомогу не надано. Просив відмовити ПрАТ «СК «ВУСО» у стягненні з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу як необгрунтованих, неспівмірних та безпідставних. \~ \~Ухвалою суду\~від 08\~вересня 2021\~року в задоволенні\~клопотання представника відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» адвоката Шиліна В.А. про закриття провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовлено. Встановлено відповідачу - ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» строк подання заперечень протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення цієї ухвали. Задоволене клопотання представника відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» адвоката Шиліна В.А. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 21.09.2021 представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. направив суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких просив застосувати загальний строк позовної давності для звернення до суду, який сплив 06.05.2020, застосувати присічний строк в один рік, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV, який сплив 06.05.2018 року: позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» залишити без задоволення. Крім того, зазначив, що присічний строк сплив 06 травня 2018 року. Належних доказів подання заяви про страхове відшкодування до Страховика (відповідача) відповідно до вимог статті 35 Закону № 1961-ІV не було надано до суду при обгрунтуванні позовних вимог. Позивач у відповіді на відзив посилається, що така заява, начебто, була подана 30 жовтня 2017 року одночасно з повідомленням про ДТП, але належних доказів подання такої заяви та доказів отримання її страховиком до позовної заяви не надано. Повідомлення про ДТП та заява про страхове відшкодування є різними за юридичною природою. Твердження позивача, що ним одночасно з повідомленням про ДТП подано і заяву про страхове відшкодування не грунтується на вимогах закону та не має належних доказів про подання такої заяви до Страховика в межах присічного строку. Всі відповіді страховика відповідачу, що надано до позовної заяви, є відповідями на повідомлення про ДТП від 30.10.2017, ані на заяву про страхове відшкодування, зокрема і листи від 23.11.2017 року, від 02.04.2018 року, на що безпідставно звертає увагу позивач про начебто, як відповідь на заяву про страхове відшкодування. А лист від 25.05.2018 року це відповідь страховика на заяву від 27 квітня 2018 року представника [PERSON] за підписом його представника адвоката Ейбатова З.И. про надання роз`яснення можливості виплати страхового відшкодування. До відповіді на відзив представником позивача надано копію заяви позивача [PERSON] до Страховика про страхове відшкодування від 22 лютого 2018 року з відміткою про її отримання страховиком 22.02.2018 року. Однак заява про страхове відшкодування від 22 лютого 2018 року ніколи не надходила до страховика Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО». Заява про страхове відшкодування від 22 лютого 2018 року не фігурувала під час розгляду справи № 643/7113/18 як обгрунтування позовних вимог сином власника КТЗ [PERSON] . Заява про страхове відшкодування від 22 лютого 2018 року не була подана як доказ і в обгрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] (в порядку ч. 5 ст. 177 ЦПК), а з`явилась як додаток до відповіді на відзив. Справжність такої заяви про страхове відшкодування від 22 лютого 2018 року відповідач оцінює критично, тому що вона не містить належних та допустимих доказів про її направлення позивачем Страховику та отримання Страховиком. Крім того, заява містить начебто штамп ЧАО СК ВУСО дату 22.02.2018 року №19105/21, але така заява ніколи не надходила до страховика, не була зареєстрована, а судячи з відмітки, - то вона отримана у поточному 2021 році, але не зрозуміло ким. У сукупності наведених суперечностей вважає, що представником позивача надано до суду штучно створені докази про підстави і обгрунтування позовних вимог та наявності заяви про страхове відшкодування. Таким чином, вважає заперечення позивача у відповіді на відзив є необгрунтованими, не спростовують заперечення відповідача проти позовних вимог у відзиві та законність застосування присічного строку, строку позовної давності і залишення позовних вимог без задоволення. Також зазначили, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності для звернення до суду у три роки після ДТП, що сталося 05 травня 2017 року, який сплив 06 травня 2020 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. 07.10.2021 представник позивача адвокат Ейбатов З.М. огли направив додаткові письмові пояснення, в яких позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~В судовому\~ засіданні\~ представник позивача адвокат Ейбатов З.М. огли підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позовні вимоги позивача не визнав та в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] направив суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 (справа №643/6081/17) провадження у справі відносно [PERSON] та [PERSON] за\~ст. 124 КУпАП\~закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. З цієї постанови убачається, що відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON] , 05.05.2017 о 09:30 годині в м. Харкові по пр. Ювілейний, б. 45-Б, [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Grandis, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] , керуючи автомобілем «Hundai Solaris» д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перед цим здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Grandis, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Для встановлення причин дорожньо-транспортної пригоди постановою від 10.08.2017 у справі про адміністративне правопорушення у відношенні водіїв [PERSON] та [PERSON] призначено судову автотехнічну експертизу. Згідно з висновком комісійної судової автотехнічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 16334/18714 від 30.10.2017, складеного судовими експертами ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, пояснення водіїв автомобілів Mitsubishi Grandis [PERSON] та Volkswagen Passat [PERSON] стосовно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди не позбавлені технічної спроможності. Пояснення водія автомобіля Volkswagen Passat [PERSON] відносно швидкості автомобілів Mitsubishi Grandis та Volkswagen Passat при їх русі на стадії зближення транспортних засобів, - з технічної точки зору, є неспроможними. Вирішити питання: «Чи спроможні, з технічної точки зору пояснення водія [PERSON] про механізм виникнення зіткнення транспортних засобів?», - експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Mitsubishi Grandis [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.3\~Правил дорожнього руху\~України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat для водія автомобіля Mitsubishi Grandis [PERSON] визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.3\~Правил дорожнього руху\~України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Mitsubishi Grandis [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3\~Правил дорожнього руху\~України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Volkswagen Passat [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3\~Правил дорожнього руху\~України. Вирішити питання: «Чи мав можливість водій [PERSON] запобігти зіткненню транспортних засобів, і шляхом виконання яких конкретно вимог безпеки руху? Чи маються в діях водія [PERSON] невідповідність вимог\~Правил дорожнього руху\~України, що знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події?», - на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai Solaris [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3\~Правил дорожнього руху\~України. Вирішити питання: «Чи мав можливість водій [PERSON] запобігти зіткненню транспортних засобів, і шляхом виконання яких конкретно вимог безпеки руху? Чи маються в діях водія [PERSON] невідповідність вимог\~Правил дорожнього руху\~України, що знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події?», - на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим. Власником транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак [NUMBER] , яким під час ДТП керував [PERSON] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 10-11). ПрАТ «Страхова компанії «ВУСО» листом від 23.11.2017 з приводу розгляду повідомлення від 30.10.2017 про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 05.05.2017, повідомила власника автомобіля [PERSON] про відмову у виплаті відшкодування, оскільки вина [PERSON] не встановлена. ПрАТ «Страхова компанії «ВУСО» листом від 02.04.2018 з приводу розгляду повідомлення від 30.10.2017 про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 05.05.2017, повідомила [PERSON] про зупинення обчислення строків у відповідності до п. 5 ч. 36.2 ст. 36 Закону, до надання Страховику повного переліку документів, оскільки заявником не надано постанови суду по справі про адміністративне правопорушення відносно водія автомобіля Mitsubishi Grandis, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з висновком експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №7240 від 11.11.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, що мало місце 05.05.2017, визначалась ринковою вартістю автомобіля та складає 81671,54 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, номерний [NUMBER] , складає 1 666 043,45 грн. Сплата за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 3000 грн. виконана [PERSON] (а.с.42). Згідно з звітом №153/03-20 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , який виготовлений 24.03.2020 ТОВ «Клевер експерт» на замовлення [PERSON] - ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 5500 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України,\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі завдання майнової (матеріальної) шкоди. Статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 3\~ст. 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1166 ЦК України \~шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до положень\~ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви серед іншого додаються: б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Згідно з п. 1.3 ч. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі\~це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 30.10.2017 повідомив ПрАТ «СК «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно з п.10.1. ст. 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77, 80 ЦПК України). Позивачем [PERSON] не надано суду поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі поліс), на підставі якого він звертається з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО». З клопотанням про витребування зазначеного полісу позивач не звернувся, тому суд позбавлений можливості в межах розгляду зазначеної справи встановити строк дії полісу, наявність франшизи, ліміт відповідальності страхової компанії тощо. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином, з вимогами про встановлення вини учасників дорожньо-транспортної пригоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, позивач не звертався. Позивач вважає винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідача [PERSON] , однак належних та допустимих доказів суду на підтвердження даного факту не надано. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.\~ Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовляє у повному обсязі за його необгрунтованістю. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 п.1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру судових витрат представником відповідача адвокатом Шиліним В.А. наданий додаток № 1 від 25 червня 2021 р. у справі № 643/5977/21 до ДОГОВОРУ б/н від 12.06.2020 про надання правової допомоги, де зазначено, що розмір фіксованого гонорару в сумі 10000 грн. за надання правничої допомоги, представлення інтересів Клієнта в Московському районному суді м. Харкова у справі № 643/5977/21 за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО». Оплату гонорару за надання правничої допомоги не пізніше 30 днів після ухвалення остаточного рішення судом першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «ВУСО» у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, однак доказів сплати коштів не надано. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: dismissed