Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в якому просить стягнути солідарно з ТДВ СК «Альфа-Гарант», [PERSON] несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 12147, 85 грн., пеню в розмірі 2120,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 703,27 грн., три відсотки річних у розмірі 145,77 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 800 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що 10.04.2015р. о 14 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Міжгірна-Ніщинського мала місце ДТП за участю ТЗ NISSAN MІCRA, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та ТЗ PEOGEOT PARTNER, д.н.з. [NUMBER], водієм якого був [PERSON], внаслідок чого вказаним транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року у справі №466/4189/15- п винною у вищевказаному ДТП було визнано [PERSON] та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2015 року у справі №466/4189/15-п апеляційну скаргу [PERSON] на Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 09.07.2015 року було залишено без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 09.07.2015 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. залишено без змін. Таким чином вважає, що у [PERSON] настає відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди внаслідок вищевказаної ДТП. Зважаючи, що відповідальність [PERSON] застрахована згідно страхового полісу серії АІ/0604117, виданий ТДВ СК «Альфа-Гарант», а вищезгадана подія підпадає під визначення поняття «страховий випадок» у відповідності до ст. 6 ЗУ«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то з урахуванням положень ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність щодо відшкодування шкоди покладається на страховика, а саме на ТДВ СК «Альфа-Гарант». На виконання вимог ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 14.04.2015 року позивач подав ТДВ СК «Альфа- Гарант» повідомлення про настання ДТП зі всіма необхідними додатками (копія повідомлення додається ). За погодженням із позивачем, відповідачі після одержання повідомлення про настання страхового випадку, направляв свого уповноваженого представника для проведення огляду ТЗ PEOGEOT PARTNER, д.н.з. [NUMBER] та фіксації пошкоджень, які були спричинені внаслідок даної пригоди. За результатами проведених оглядів було зафіксовано виявлені пошкодження. Одночасно із представником страховика огляд пошкодженого КТЗ проводив судовий експерт Холодцов Д.В., який був залучений з ініціативи позивача [PERSON] Відповідно до п. б ч. 35.2 ст. 35 ЗУ«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо заявник не є потерпілим або йог законним представником до зави на виплату додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину). Враховуючи, що власником автомобіля PEOGEOT PARTNER, д.н.з. [NUMBER] є інша особа, а не позивач, [PERSON] було надано Довіреність від 16.04.2015 року, що посвідчує право позивача на отримання страхового відшкодування. суду 07.09.2015 року на виконання та з додержанням вимог ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач подав заяву у ТДВ СК «Альфа-Гарант» на виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для виплати страхового відшкодування та з усіма необхідними додатками, де дана заява 6yла зареєстрована 07.09.2015р. за вхідним № 043/15 та просив виплатити страхове відшкодування в розмір 21831,82 грн. та 475,00 грн. понесених витрат на евакуацію автомобіля. Заявлені вимоги підтверджуються Висновком № 4999 експертного автотоварознавчого дослідження, у відповідності до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ становив 21 831,82 грн. Оригінал Висновку № 4999 експертного авто товарознавчого дослідження позивачем було подано у ТДВ СК «Альфа-Гарант» 07.09.2015р. Стаття 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує термін Страховика на проведення виплати страхового відшкодування. Так, у відповідності до цієї статті Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) виплатити його. Зважаючи, що позивачем повністю виконано всі дії у відповідності до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик був зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування в повному обсязі до 06.12.2015 року (включно), оскільки Заява на виплату страхового відшкодування була отримана страховиком 07.09.2015р. Позивач також зазначає, що 28.09.2015 року отримав лише частину страхового відшкодування в сумі 10158,97 грн. Виплачена страховиком сума страхового відшкодування у розмірі 10158,97грн. складається із 9683,97 грн. матеріального збитку без ПДВ та 475 грн. витрат на евакуацію. Крім того, як стало відомо позивачу, що укладеним між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] Полісом ОСЦПВВНТЗ №АІ/0604117 передбачено нульову франшизу. Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинен сплатити на користь позивача недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі: 21831,82грн. - 9683,97 грн. = 12147,85 грн. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 625, ст. 992 ЦК України, ст. 36.5. Закону, п. 21 Постанови ПВССУ №4 від 01.03.2013р., а також враховуючи те, що страховик зобов'язаний був здійснити виплату несплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 12147,85грн. до 06.12.2015р., то із відповідача на підставі доданих розрахунків за період з 07.12.2015р. - до 30.04.2016р. слід стягнути на користь [PERSON] пеню в розмірі 2120,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 703,27 грн. та три відсотки річних у розмірі 145,77 грн. Також вказує, що з відповідачів потрібно стягнути 800,00 грн. понесених позивачем збитків на проведення експертного автотоварознавчого дослідження №4999. Окрім того, позивач скориставшись передбаченим цивільно-процесуальним законодавством правом, звернувся до ТзОВ «АВТОПОМІЧ», що здійснює діяльність у сфері права та уклав з ним Договір про надання правової допомоги від 21.12.2015 року. За даним договором позивачу було надано юридичну консультацію, послуги по аналізу законодавства та судової практики у даних правовідносинах та послуги по підготовці та складені позовної заяви. Вартість наданих послуг склала 3000,00 гривень. У зв'язку з вищенаведеним, змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали уточнені позовні вимоги, давши пояснення аналогічні фабулі позовних вимог та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2015р. о 14 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Міжгірна-Ніщинського мала місце ДТП за участю автомобіля марки «NISSAN MІCRA» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Даний факт підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року у справі №466/4189/15- п, відповідно до якої винною у вищевказаному ДТП визнано [PERSON] та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 20 серпня 2015 року у справі №466/4189/15-п апеляційну скаргу [PERSON] на Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 09.07.2015 року було залишено без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 09.07.2015 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. залишено без змін. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0604117, згідно якого забезпечений транспортний засіб марки «NISSAN MІCRA» д.н.з. [NUMBER]. 14.04.2015р. відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» одержало повідомлення про ДТП від потерпілого [PERSON] - водія транспортного засобу марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER] - позивача по справі. 07.09.2015 року позивач маючи законні підставі на отримання відшкодування пошкодженого транспортного засобу марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER], подав відповідну заяву до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування. На виконання п.34.2 ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» 17.04.2015 року направлено оцінювача ТОВ «Експертум -АВЕ» для проведення огляду пошкодженого ТЗ марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER] з метою визначення вартості матеріального збитку, якого зазнав власник пошкодженого автомобіля. Згідно звіту №12522 від 15.06.2015 року складеного оцінювачем ТОВ «Експертум -АВЕ», вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER] складає 11620,76грн. з урахуванням розміру ПДВ (9683,97 грн. без урахування ПДВ). 28.09.2015 року на підставі заяви позивача про страхове відшкодування, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 10158,97грн. (9683,97грн. матеріальний збиток без ПДВ + 475грн. витрати на евакуацію), що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2015 року. Крім того, для визначення дійсної вартості відновлювального ремонту позивач, у відповідності до п. 25.4.4. Договору страхування, звернувся до незалежного судового автотоварознавчого експерта Холодцова Д.В. За результати огляду транспортного засобу марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER], судовим експертом Холодцов Д.В. складено Висновок №4999 від 30 червня 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження по заяві [PERSON] Згідно вказаного Висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER] з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ становить 21831,82 грн. Відтак, суд не визнає, як належний доказ Висновок №4999 від 30 червня 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження по заяві [PERSON], складений судовим експертом Холодцов Д.В., яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «PEOGEOT PARTNER», д.н.з. [NUMBER] з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ - 21831,82 грн. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Крім того, стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором. У відповідності до ч.1. ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Згідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 25 вищезгаданого закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування), і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст. 22.1 вказаного закону, при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, у відповідності до Договору страхування, ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] зобов'язані відшкодувати [PERSON] збитки, отримані у зв'язку пошкодження ТЗ внаслідок ДТП в розмірі12147,85грн., оскільки сума страхового відшкодування згідно Висновку №4999 судового експерта Холодцова Д.В. становить 21831,82 грн., виплачене позивачу страхове відшкодування становить 10158,97 грн., тобто невиплачена частина страхового відшкодування складає 12147,85грн. Крім цього, у разі визначення розміру шкоди в порядку п.34.3 ст. 34 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження), у зв'язку з чим відповідний висновок експерта, який складений згідно законодавчих вимог, не може бути залишений страховиком поза увагою. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що із відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] підлягає стягненню в користь [PERSON] витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 800 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] пені в розмірі 2120,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 703,27 грн., три відсотки річних у розмірі 145,77 грн., на думку суду підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Отже, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якого, в разі порушення стороною договору своїх грошових зобов'язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що із ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] підлягає стягненню в користь [PERSON] пені в розмірі 2120,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 703,27 грн. та три відсотки річних у розмірі 145,77 грн. Статтею 79 ЦПК передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З квитанції від 09.03.2016р. за надану правову допомогу вбачається, що позивачу [PERSON] надано правову допомогу вартістю 3000 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування витрати на правову допомогу підлягають задоволенню та такі слід стягнути солідарно з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] Згідно із ст. 88 ЦПК України, з відповідачів також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved