Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

09 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Березнегуватського районного Миколаївської області суду із зазначеним позовом до [PERSON], третя особа - Маліївська сільська рада. У позовній заяві вказала, що 09 серпня 2008 року померла її мати, [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 010204 від 24 травня 2003 року, що виданий на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 30 липня 2002 року № 327. Позивачка на час смерті матері проживала та була зареєстрована разом з нею. Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Посилаючись на те, що оформити право на спадщину в нотаріальному порядку немає можливості, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Представник позивачки, [PERSON], у судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю, справу просив розглядати без його участі. Маліївська сільська рада направила заяву про незаперечення проти задоволення позивних вимог та розгляд справи без представника сільської ради. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що позивачка, [PERSON], дійсно є донькою [PERSON], яка померла 09 серпня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про шлюб (а.с.7), з якого вбачається що позивачка при реєстрації шлюбу змінила дівоче прізвище "Діденко" на "Зотова", та копією свідоцтва про смерть матері (а.с.10). Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 010204 від 24 травня 2003 року, що виданий на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 30 липня 2002 року № 327 (а.с.12). Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою відділу Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області від 05 січня 2017 року встановлено, що зазначений державний акт дійсно видавався на ім'я померлої (а.с.14). З фотокопії спадкової справи вбачається, що 14 червня 2016 року позивачка звернулася до Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.47), проте, завідуючою ДНК їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку (а.с.49). Як вбачається з довідки Маліївської сільської ради від 23 травня 2016 року, разом з [PERSON] на момент смерті проживала та була зареєстрована за її адресою [PERSON] (а.с.8). Отже, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст.ст.1216, 1218 ЦК України ). Як вбачається зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.3 цієї ж статті, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину У відповідності із ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а ч.1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Згідно розяснень, викладених у п.п.10, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із ч.1 ст.126 ЗК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Тому, та обставина, що оригінал державного акта на землю, що належала [PERSON] було втрачено, не може бути перешкодою для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Оскільки, отримавши відмову нотаріуса, позивачка вірно звернулася до суду за захистом свого порушеного права у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, а відповідач не заперечує проти задоволення позову, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved