Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

30 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона з 01.09.2010 року по 29.12.2017 року працювала в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації на різних посадах, остання з яких бухгалтер. Наказом від 29.12.2017 року її було звільнено у звязку зі скороченням штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що її звільнення є не законним та таким, що порушує її трудові права, оскільки при попередженні про звільнення їй не було запропоновано перейти на іншу роботу, а також на те, що профспілковий комітет згоди на її звільнення не надав позивачка просила суд визнати незаконним і скасувати наказ № 181 к від 29.12.2017 року в частині, що стосується її звільнення, поновити її на попередній роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, надала суду відзив на позовну заяву. Вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01.09.2010 року _ працювала на різних посадах в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації, з 01.10.2016 року була переведена за її згодою на посаду бухгалтера, а з 29.12.2017 року звільнена у звязку зі скороченням штатної чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( копія трудової книжки а. с. 7-11). Згідно Розпорядження голови районної державної адміністрації № 422-ОД від 29.09.2017 року «Про організаційні засади діяльності закладів, установ району» директору територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації директору [PERSON] поручено попередити до 01.11.2017 року працівників про можливі зміни в організації їх праці, про наступне вивільнення (а.с.39). Згідно Розпорядження голови районної державної адміністрації № 577-ОД від 07.12.2017 року «Про упорядкування структури територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації» директору [PERSON] поручено привести у відповідність штатний розпис установи та провести вивільнення працівників відповідно до чинного законодавства (а.с. 46). Згідно п. 3 наказу директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації № 239 - ОД від 11.12.2017 року «Про упорядкування структури територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації» заступнику директора [PERSON] наказано розробити та подати на затвердження скорочення штату, чисельності працівників в тому числі 1 штатну одиницю бухгалтера (а.с. 48). Відповідно до штатного розпису територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації, затвердженого головою Сумської районної державної адміністрації на 2018 рік, відсутня посада бухгалтера, яку займала позивачка (а. с. 76). Виконуючою обовязки директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації винесено накази: № 202-ОД від 18 жовтня 2017 року «Про попередження працівників», № 203-ОД від 18.10.2017 року «Про попередження працівників про можливі наступні зміни істотних умов праці», № 207 ОД від 25.10.2017 року «Про попередження працівників» (а. с. 40-42). Згідно акту від 25 жовтня 2017 року бухгалтер [PERSON] в присутності виконуючої обовязки - [PERSON], головного бухгалтера - [PERSON], голови первинної профспілкової організації - [PERSON], інспектора з кадрів [PERSON] відмовилась від підпису про ознайомлення з наказом № 207-ОД від 25.10.2017 року (а.с. 43) В судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є завідувач відділення соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації і головою профспілкового комітету. 27.10.2017 року в профспілковому комітеті була зареєстрована заява [PERSON] щодо вирішення питання попередження про можливе наступне вивільнення, яку комітетом було розглянуто і вирішено звернутись до керівництва територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації. 03.11.2017 року профспілковий комітет повідомили про скорочення. Вказала, що вона була присутня під час оголошення [PERSON] наказу № 207 ОД від 25.10.2017 року «Про попередження працівників» і своїм підписом засвідчила відмову [PERSON] від підпису про ознайомлення. При цьому, зазначила, що був порушений порядок звільнення [PERSON], оскільки профспілковий комітет був повідомлений несвоєчасно, згоди на звільнення [PERSON] не надавав. Даний факт, підтверджується письмовими доказами. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась з заявою до голови первинної профспілкової організації територіального центру соціального обслуговування [PERSON] з приводу розгляду питання про попередження [PERSON] про можливе наступне вивільнення. (а.с. 18) Комітет первинної профспілкової організації територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації направив лист до керівництва територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації в якому просили надати обґрунтоване звернення повідомлення щодо майбутньої реорганізації, скорочення штатної чисельності (а.с. 20) На звернення директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації Комітет первинної профспілкової організації територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації виніс рішення від 15.12.2017 року № 06-18, згідно якого вирішено бухгалтеру [PERSON] запропонувати інші вакантні посади, які є в новій структуру територіального центру (а.с. 22). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовилась від переведення на запропоновані вакантні посади: соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації та робітника з комплексного обслуговування відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги. (а.с. 51) Даний факт позивачка не заперечувала і в судовому засіданні. Проте, вказала, що посада робітника з комплексного обслуговування відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги відсутня в новому штатному розписі, оскільки дане відділення ліквідовано, а інші посади, які були вакантні на той час їй не пропонувались. Так, відповідно до п. 1 Розпорядження голови районної державної адміністрації № 577-ОД від 07.12.2017 року «Про упорядкування структури територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації» відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної адміністрації з чисельністю 6 одиниць вирішено ліквідувати з 01 січня 2018 року (а.с. 23,46) При цьому суд звертає увагу, що вакантні посади були запропоновані лише 18 грудня 2017 року. Наказом директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Сумської районної державної від 29.12.2017 року за № 181-к [PERSON] звільнено з посади бухгалтера з 29.12.2017 року у звязку зі скороченням штату, чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 52). Частиною 3 ст. 64 ГК України, передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Відповідно до ч.2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, повязаний зі звільненням у звязку із скороченням штату, суди мають зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п. п. 2, З ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. В судовому засіданні встановлено, що комітетом органу профспілки, відмовлено у наданні згоди на звільнення позивачки, і даний факт підтвердила в судовому засіданні Голова профспілкового комітету. Відповідно до частини сьомої ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно з частиною шостою ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року. Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Між тим, роботодавцю надається право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 4, 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 5, 7 ст. 43 КЗпПУ) лише у двох випадках: якщо профспілковий орган у встановлений законом строк не повідомив про прийняте рішення у письмовій формі або у випадку відсутності обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення. Тобто, за змістом цих норм суд, розглядаючи трудовий спір, має зясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення. Наявність обґрунтування, що має недоліки, які стосуються його всебічності, повноти, правильності, достатності, відповідності чи невідповідності фактичним обставинам не дає підстав для висновку про відсутність обґрунтування. Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. Необґрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки не має посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника. Відповідна правова позиція, щодо оцінки судом рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з урахуванням наявності в рішенні посилань на порушення адміністрацією норм трудового законодавства щодо підстав і порядку звільнення позивача викладена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10.03.2011 р. та відповідає усталеній судовій практиці (ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.04.2007 року, справа № 6-19357кс04, від 04.03.2009 року, справа № 6-17393св08, від 09.12.2009 року, справа № 6-18674св08, від04.11.2009 р., справа № 6-20349св08, справа № 6-17393св08). Як вбачається із матеріалів справи, до профспілкового органу роботодавець вчасно не звернувся, в матеріалах справи взагалі відсутнє рішення профспілкового комітету щодо погодження звільнення [PERSON] з посади. Згідно рішення Конституційного суду України по справі № 1-31/98 питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник. На [PERSON], як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. В даному випадку згода профспілки на звільнення [PERSON] не була отримана. Згода виборного органу первинної профспілкової організації є елементом підстави для звільнення. Не має значення час отримання висновку профспілки, тобто роботодавцем або судом. Однак ненадання згоди на звільнення означає, що підстав для звільнення немає, а це тягне поновлення працівника на роботі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] є незаконним. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, якій розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. З матеріалів справи вбачається (а.с. 73), що середньоденна заробітна плата бухгалтера 6 тарифного розряду за січень 2018 року складає 177 грн. 29 коп., кількість робочих днів 91, а тому на користь позивачки необхідно стягнути 16133 грн. 39 коп. за час вимушеного прогулу, з відрахуванням необхідних платежів та податків. Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в зв'язку із задоволенням судом вимог.

Outcome: approved