Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

26.12.2018 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Першого Київського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, в якій просить суд скасувати постанову Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області серії АА № 436985 від 20.11.2003 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3787, виданого Київським районним судом м. Одеси 19.08.2003 року про накладення арешту на належну йому на підставі свідоцтва про право власності від 25.03.1998 року 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 20.11.2003 року під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа №2-3787, виданого 19.08.2003 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з нього заборгованості за отримання послуг теплопостачання у розмірі 1624 грн. на користь Комунального підприємства « Теплопостачання міста Одеси», Першим Київським відділом ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження шляхом накладення арешту на належну йому на праві приватної власності 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що внаслідок проведення виконавчих дій Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції по виконанню рішення Київського районного суду м. Одеси вимоги виконавчого документу було виконано ним у повному обсязі,грошові кошти стягнуто згідно виконавчого документу та перераховано за належністю до КП «Теплопостачання міста Одеси», в тому числі, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. У подальшому, як вказує позивач, виконавче провадження за виконавчим листом №2-3787, виданого 19.08.2003 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з нього заборгованості за отримання послуг теплопостачання у розмірі 1624 грн. на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» Першим Київським відділом ДВС ОМУЮ було закрито у зв`язку з повним проведенням ним розрахунку та повним погашенням заборгованості, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» за № 02\\02\\06-89 від 15.02.2018 року на адресу Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Однак, як стверджує позивач, у січні 2018 року, при закритті зазначеного виконавчого провадження, забезпечення виконання виконавчого листа до теперішнього часу не було скасовано та належна йому 1/2 частина квартири [ADDRESS] знаходиться під арештом, що порушує його право власності та утворює йому незручності у праві розпорядження своєю власністю. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 28.12.2018року позовну заяву [PERSON] до Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про виключення майна з-під арешту було залишено без руху. Повідомлено [PERSON] про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: зазначити повне найменування відповідача, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін (за наявності); зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надати копії всіх документів, що додані до позовної заяви, для направлення відповідачу. Роз`яснено [PERSON] , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.03.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про виключення майна з-під арешту. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 19.04.2019 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити [PERSON] у задоволені позову у повному обсязі. В обґрунтування заявленого позову представник відповідача посилається на те, що порядок зняття арешту по завершеним виконавчим провадження чітко визначено статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та у пункті 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. У зв`язку із закінченням строків зберігання, вищезазначене виконавче провадження знищено у порядку, передбаченому законодавством. При цьому, представник відповідача зазначає, що відомості щодо фактичного виконання [PERSON] вищезазначеного виконавчого провадження у відділі відсутні та до позовної заяви позивачем не додані. Твердження позивача, що ним вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі, сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, що виконавче провадження закрите, у зв`язку з повним погашенням заборгованості, будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджено. Додатково, представник відповідача вказує, що коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушеннями норм процесуального права. Відповідно до частини 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже, на думку представника відповідача, Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області повинен бути залучений до справи лише як третя особа, а відповідачем по справі повинно бути залучено КП «Теплопостачання міста Одеси». Таким чином, представник відповідач стверджує, що вимога про зняття арешту з майна у спосіб, заявлений позивачем, є безпідставною та задоволенню не підлягає. У підготовчому засіданні 21.05.2019 року, судом, з власної ініціативи, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», оскільки Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» є стягувачем по вищевказаному виконавчому провадженню. У підготовчому засіданні 21.05.2019року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 25.09.2019 року позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні 25.09.2019 року представник відповідача - Першого Київського відділу ДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, у судове засідання 25.09.2019 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмові пояснення або заперечення на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, позивачу - [PERSON] на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 березня 1998 року Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції Іскольдом Є.Ю. 20.11.2003 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3787, виданого 19.08.2003 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] суми 1624 грн. на користь КП «Одестеплокомуненерго», було накладено арешт на все майно заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] , а саме: Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 12.01.2018 року № 572, згідно з інформацією, наданою Третьою Одеською державною нотаріальною конторою арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 436985 від 20.11.2003, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3787 Київського районного суду м. Одеси від 19.08.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «Одестеплокомуненерго» грошової суми у розмірі 1 624,00 грн. Згідно відповіді Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (колишнє КП «Одестеплокомуненерго») від 15.02.2018 року № 02/02/06-89, рішення № 2-3787, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості, з [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , сплачений в повному обсязі. На теперішній час заборгованість відсутня. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснює п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить йому, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України. На думку суду позивач звернувся до відповідача про зняття арешту як до неналежного, оскільки, виконавча служба виконує дії, в тому числі про накладення арешту та про його зняття і не може бути відповідачем по справі та вимоги в межах даної цивільної справи неможливо вирішити, оскільки вирішення цієї позовної вимоги стосується прав та обов`язків іншої особи, у даному випадку стягувача, який не є відповідачем у даній справі, а є третьою особою - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», а відтак вирішення даної вимоги є можливим шляхом пред`явлення інших позовних вимог до інших осіб поза межами даного цивільного провадження. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77, 78, ч. 3 ст. 82 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як роз`яснює п. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 3.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Так, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В даному конкретному випадку відсутні обставини, передбачені ч.ч. 1-4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 40Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до пункту 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. Суд приймає до уваги, що згідно відповіді Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (колишнє КП «Одестеплокомуненерго») від 15.02.2018року № 02/02/06-89, рішення № 2-3787, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості, з [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , сплачений в повному обсязі. На теперішній час заборгованість відсутня. Разом з тим, позивачем документально не підтверджено сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, відповідно до вимог ч. 1 ст. 40Закону України «Про виконавче провадження», тобто позивачем не надано доказів того, що вимоги виконавчого документа виконані у повному обсязі, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування також ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує його права власності на це майно, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах ч.2 ст. 321 ЦК України, а тому позовні вимоги [PERSON] до Першого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про виключення майна з-під арешту,є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed