Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу, який у процесі розгляду справи було уточнено. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.12.2014 року, між ним з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк» з іншої сторони, був укладений договір № 10007009653348 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая оn-line» у гривнях, відповідно до якого, вів передав Банку, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 400000 гривень строком розміщення до 20.06.2015 року включно. У зв'язку з дестабілізацією на фінансових ринках, 26.05.2015 року позивач особисто звернувся до Банку з заявою про дострокове припинення вищевказаного договору. Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. На виконання вказаного Закону 16.06.2015 року [PERSON] отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 200000 грн., в зв'язку з чим, сума неповернутого вкладу складає 200000 грн. Крім того, відповідно до п. 1.11 договору вищезазначеного договору Банківського вкладу, у разі дострокового припинення його дії на вимогу Вкладника, Банк виплачує Вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку за ставкою 0,01% річних. За період з 22.12.2014року по 02.03.2015 року сума відсотків складає: 400000 грн. х 71 день = 2840 грн. Вказані відсотки також позивачу не виплачені. Вважає, що дії відповідача є такими, що порушують положення Договору, законодавство та його права як споживача. У судове засіданні сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення (а.с. 116). Представник відповідача про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідно до ст. 74 ЦПК України. 01.09.2015 року надіслав заперечення проти позову, у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 98-99). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Як встановлено судом, 22.12.2014 року, між ним з однієї сторони, та ПАТ «Дельта Банк» з іншої сторони, був укладений договір № 10007009653348 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая оn-line» у гривнях, відповідно до якого, вів передав Банку, а Банк прийняв грошову суму в розмірі 400000 гривень строком розміщення до 20.06.2015 року включно (а.с. 4, 6). У зв'язку з дестабілізацією на фінансових ринках, 26.05.2015 року позивач особисто звернувся до Банку з заявою про дострокове припинення вищевказаного договору (а.с. 5). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача належного [PERSON] вкладу за договором, однак це зобов'язання належним чином виконане не було. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Таким чином, Постанова Національного банку України, не може скасовувати права, надані особі Конституцією України та законами України, та не може застосовуватись у разі її невідповідності вимогам закону. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач вправі вимагати дострокового повернення здійсненого ним вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк отримавши від нього відповідну заяву, повинен видати вклад та нараховані відсотки у повному обсязі, відповідно до умов Договору. [PERSON] надані докази того, що він звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, але відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 200000 грн., в зв'язку з чим, сума неповернутого вкладу складає 200000 грн. Зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. За вказаних обставин суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договором банківського вкладу у повному обсязі не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 10, 21, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] має право звернутися вказаним позовом до відповідача і при цьому, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. З урахуванням системного аналізу цієї норми Закону та норми ст. 88 ЦПК України, зазначене слід розуміти так, що особи, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, але й від участі у розподілі судових витрат. Тому, судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved