Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

29.03.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства "Аеробуд" та, просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість з середньоо заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного рохрахунку в розмірі 242490 грн. 05 коп. В обгрунтування заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що в період з 14.09.2016 р. по 10.02.2017 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Аеробуд» та був звільнений відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. На момент звільнення [PERSON] у відповідача існувала заборгованість по виплаті останньому заробітної плати в розмірі 45213 грн. 88 коп. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2017 р. з Публічного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь [PERSON] стягнуто 45213 грн. 88 коп. на погашення заборгованості із заробітної плати, та 65732 грн. 84 коп. середнього заробітку за час затримки в розрахунку, а всього стягнути 110946 грн. 72 коп., без вирахування обов`язкових податків та зборів. Однак вказане рішення суду виконане лише 22.03.2019 р. тому відповідно до ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з середньоо заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного рохрахунку починаючи з 11 лютого 2017 р. до 21 березня 2019 р. що становить 242490 грн. 05 коп. Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 05.08.2019 р. заявлені позовні вимоги задоволено. 03.09.2019 р. відповідач ПрАТ «Аеробуд» звернулось до суду з заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 05.08.2019 р. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 10.02.2019 р. задоволено заяву [PERSON] про заміну сторони позивача на його правонаступника. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 03.06.2020 р. заяву представника ПрАТ « Аеробуд» про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 05.08.2019 р. задоволено, вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до озгляду в загальному порядку. Згідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 03.07.2020 р. закрито підготовче ровадження по справі та справу пизначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] , яка є правонаступником померлого [INFO] [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, стягнути з відповідача на її користь заборгованість з середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного рохрахунку в розмірі 242490 грн. 05 коп. Представник відповідача в судовому засіданні роти заявлених позовних вимог заперечував, вказував на те, що підприємство позбавлено можливості проводити розрахунки з незалежних від нього підстав. Починаючи з серпня 2016 р. банківські рахунки, рухоме та нерухоме майно підприємства арештоване на підставі виконавчих проваджень стосовно стягнення з підприємства заборгованості в судовому порядку. Протиправної, винної дії чи бездіяльності щодо невчасної виплати заробітної плати відповідачем не вчинялось. Позивач був звільнений у законний спосіб, із завчасним попередженням, підприємство не порушувало його прав, тому вважали дані вимоги необгрунтованими. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає часковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки на ім`я [PERSON] з 14.09.2016 року працював в ПАТ «Аеробуд» на посаді начальника відділу інженерної підготовки будівництва. Наказом товариства від 10.02.2017 року № 31-К його було звільнено з роботи на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Відповідно до довідки ПАТ «Аеробуд», заробітна плата позивача становила 12425 грн., на час звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість з виплати заробітної плати яка становила 45213 грн. 88 коп. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2017 р. з Публічного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь [PERSON] стягнуто 45213 грн. 88 коп. на погашення заборгованості із заробітної плати, та 65732 грн. 84 коп. середнього заробітку за час затримки в розрахунку, а всього стягнути 110946 грн. 72 коп., без вирахування обов`язкових податків та зборів. Однак вказане рішення суду виконане лише 22.03.2019 р. тому відповідно до ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 11 лютого 2017 р. до 21 березня 2019 р. що становить 242490 грн. 05 коп. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 10.02.2019 р. задоволено заяву [PERSON] про заміну сторони позивача на його правонаступника. Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Нормою частини 1 статті 47 Кодексу Законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 2 статті 233 Кодексу Законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). В силу положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а саме суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена (стаття 13 ЦПК України). Враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути дану заборгованість за період з 11.02.2017 р. по 21.03.2019 р., однак з вказаним періодом суд погодитись не може з огляду на наступне. Згідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2017 р. на користь [PERSON] з ПрАТ « Аеробуд» стягнуто заробітну плату за час розрахунку при звільненні з 14.09.2016 р. по час винесення рішення суду 11.10.2017 р. в розмірі 65732 грн. 84 коп. тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з 11.02.2017 р. не є обгрунтованими, крім того, як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист позивачем щодо виконання вказаного рішення суду отримано лише 23.03.2018 р. що також вказує на те, що дане заочне рішення суду не виконано відповідачем у даний період саме з вини відповідача. Вказаний виконавчий лист пред`явлено позивачем до виконання лише 02.08.2018 р. з огляду на постанову про прийняття виконавчого ровадження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ. Як вбачається з наданих суду доказів, дане рішення суду виконано відповідачем, шляхом перерахування на картковий рахунок позивача відповідних сум лише 22.03.2019 р. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за період з 03.08.2018 р. по 21.03.2019 р. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством (постанова судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-2807цс16). Таким чином, суд вважає, що в даному випадку існує 160 днів прострочки здійснення виплати належних [PERSON] сум, за період з 03.08.2018 р. по 21.03.2019 р. що з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 400,81 грн. становить ( 160х400,81 = 64530 грн. 41 коп. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість з середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного рохрахунку в розмірі 64530 грн. 41 коп. Варто зазначити, що твердження представника відповідача щодо того, що ПрАТ "Аеробуд" позбавлений можливості проводити розрахунки з незалежних від підприємства обставин не приймаються судом до уваги як підстава відмови у позові, оскільки відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачем відповідно ст. 81 ЦПК України, частково доведені в судовому засіданні позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 47, 83, 116, 117, 2371 КЗпП України, ст. ст. 13, 81, 133, 137, 141, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: partial