Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами за адресою: [ADDRESS] належали колгоспному двору, головою якого був [PERSON] згідно з свідоцтвом про право власності, що видане Городенківським райвиконкомом 16.06.1988 року. Вказане підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ за № 56654, оскільки оригінал правовстановлюючого документу втрачено. [PERSON] помер ще [INFO]. На час смерті діяв Цивільний кодекс України 1963 р. Спадкоємцем після смерті [PERSON] була його дружина - [PERSON], яка фактично вступила в управління спадковим майном, однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгадане майно. [PERSON], яка приходиться позивачу тіткою, померла [INFO]. При житті, 29.03.1996 року, [PERSON] зробила письмове розпорядження на випадок смерті та все своє майно заповіла [PERSON] Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за № 5. Бажаючи реалізувати своє спадкове майно, позивач звернулася в нотаріальну контору із відповідною заявою. 19 грудня 2017 року в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК на ім'я позивача видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В Постанові зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] неможливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Також, нотаріусом встановлено, що спадкове господарство відносилося до колгоспного двору, який був припинений 15 квітня 1991 року. З довідки Топорівської сільської ради № 10 від 03.01.2018 року вбачається, що на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві були зареєстрованими та проживали: [PERSON], [INFO] - спадкодавець, яка померла [INFO]., [PERSON], [INFO] - онук спадкодавця (відповідач). Спору щодо спадкового майна нема, відповідач на частку у спадковому майні не претендує, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався. Спадкодавець була тіткою позивача, усе своє доросле життя вони проживали разом, вели спільне господарство. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] Позивач після смерті тітки фактично вступила в управління спадковим майном - користується ним на власний розсуд, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку, оплачує комунальні послуги, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без позивачки та представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визнання права власності на будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON] Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів вих № 56654 від 15.08.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 40 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським райвиконкомом 16.06.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08.06.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). Як слідує з довідки № 8 від 03.01.2018 року, виданої виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [ADDRESS] переіменована на [ADDRESS]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1965/1985 р., загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., вбиральні, погрібу, стодоли, сараю, гаражу, літньої кухні, колодязя, воріт, 2 огорож, 2 хвірток. Висновком про вартість майна, складеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» стверджено, що ринкова вартість житлового будинку та допоміжних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 74911,02 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно довідки № 10 від 03.01.2018 року, виданої виконавчим комітетом Топорівської сільської ради встановлено, що згідно по господарської книги № 7-8 особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 роки в житловому будинку [ADDRESS] станом на 01.04.1991 року були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визнання права власності на будинковолодіння [ADDRESS] за [PERSON], що стверджено поданою до суду заявою. [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як слідує з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00018978214 від 06.11.2017 року, [PERSON] та [PERSON] 29.05.1949 року зареєстрували шлюб у виконкомі Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON], [INFO], який помер [INFO], оскільки на день його смерті разом із ним була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], про що свідчить довідка № 167 від 19.03.2018 року, видана виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. За заповітом від 29.03.1996 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрованим в реєстрі за № 5, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все своє майно, житловий будинок і всі господарські споруди, які належать їй за законом України на час її смерті заповіла [PERSON], 1966 р.н., яка проживає в [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER] Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (позивач). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Довідкою № 9 від 03.01.2018 року, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] та зробила її поховання. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 2902/02-31 від 19.12.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок [ADDRESS], який належав її чоловікові [PERSON], який помер [INFO], після смерті якого [PERSON] спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав на вищезгадане майно. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно довідки № 7 від 03.01.2018 року, виданої виконкомом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що [PERSON] користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд загальною площею 0,08 га, яка знаходиться в [ADDRESS]. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 1216 ЦК України,

Outcome: approved