Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Братцева Надія Сергіївна звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною і образливою та спростування інформації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у грудні 2018 року на сайті телеканалу новин « [INFO] », засновником та власником якого є приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» було опубліковано статтю та розміщено відеоролик, в яких містилася недостовірна і образлива інформація стосовно народного депутата України [PERSON] . Ця недостовірна і образлива інформація була поширена відповідачем шляхом розміщення її на сайті за адресою [INFO] . Суб`єкт інформаційної діяльності телеканал новин «24», на сайті якого була розміщена така інформація, належить приватному акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс» (код ЄДРПОУ 20765851). Позивач вказує, що поширена інформація є неправдивою, недостовірною і образливою, такою, що не відповідає дійсності, в цих публікаціях не наводиться жоден належний та достовірний доказ фактів та обставин, про які йде мова у інформаційному повідомленні. Також позивач зазначає, що така інформація є проявом неповаги до честі та гідності [PERSON] , вона не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці, думці окремих громадян з точки зору додержання ним законів, в тому числі принципів моралі, як громадянина та публічного (політичного) діяча - народного депутата України. У зв`язку з наведеним, просить визнати інформацію, поширену стосовно [PERSON] у відеоролику « [INFO] », яка була розміщена 14.12.2018 року Приватним акціонерним товариством Телерадіокомпанія Люкс», на інтернет-сторінці за посиланням [INFO] а саме: «<...> І про сховані квартири. [PERSON] не задекларував квартиру в Парижі... Це багатомільйонний родинний бізнес <... >»; «<...> що насправді [PERSON] ... он утверждает, что он не человек, а пришелец с другой планети....; Я приехал не поездом. А где ваш дом? Кей-пекс. Кей-пекс? Зто планета <... >»; «<... > А днями і [PERSON] спалився: радикал [PERSON] угрожает лично подорвать [PERSON] мост <...>»; «Тобто гроші радикалам дає інопланетянин»; « [PERSON] \~-\~іншопланетний гаманець\~радикалів» - недостовірною, образливою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Також просить визнати інформацію, поширену стосовно [PERSON] , у назві та тексті статті «Плати або страждай: як нові закони про аліменти змусили батьків згадати про дітей», яка була розмішена 18.12.2018 року Приватним акціонерним товариством «Телерадіокомпанія Люкс», на інтернет-сторінці за посиланням [INFO] а саме: «<...> Схоже,\~вплинули санкції\~і на\~депутатів.\~На початку\~року у\~реєстрі неплатників\~знайшли нардепа\~від радикальної\~партії [PERSON] ,\~зараз його\~у списку\~вже немає\~<...>» - недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» у строк не пізніше трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили, вилучити з сайту (інтернет-порталу) https://24tv.ua/наступні відомості, а саме: -відеоролик під назвою « [INFO] », яка була розміщена [INFO] , за посиланням [INFO] -статтю під назвою «Плати або страждай: як нові закони про аліменти змусили батьків згадати \~ \~ \~ \~про \~ \~ \~ \~дітей», \~ \~ \~ \~розміщену \~ \~ \~ \~ [INFO] \~ \~ \~ \~за \~ \~ \~ \~посиланням [INFO] . Крім того, просить зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» у строк не пізніше трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду у справі законної сили, спростувати поширену зазначену вище недостовірну та образливу інформацію про [PERSON] , яка міститься у відеоролику та статті від 14.12.2018 року та [INFO] , шляхом розміщення на сайті (інтернет-порталі) відповідача [INFO] резолютивної частини судового рішення у цій справі, не допускаючи при цьому жодних власних коментарів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю. Вказала, що вищенаведена недостовірна інформація, а також порівняння [PERSON] із інопланетянином, надання йому характеристики «іншопланетний гаманець радикалів», зважаючи на риторику, вислови, використані мовні засоби у відеоролику, є образливою та принижує ділову репутацію, тобто суспільну оцінку позивача, його ділових і професійних якостей, у тому числі при виконанні ним обов`язків народного депутата України. Накладення зображення [PERSON] на персонажів художніх фільмів має на меті підсилення враження у глядачів відеоролику, що народний депутат, знову ж таки за твердженням автору відеоролику, є інопланетянином. Таке використання зображення [PERSON] має яскраво виражений негативний відтінок. Наведена у відеоролику інформація про наявність у позивача багатомільйонного родинного бізнесу, наявність у нього квартири у Парижі, яку він не задекларував, намір позивача підірвати Кримський міст, не підтверджується належними та достовірними доказами і є недостовірною, а, зважаючи на використані мовні засоби, риторику та відповідний відеоряд у ролику, також є образливою. Поширена інформація, яка була розміщена у статті від 18 грудня 2018 року про те, що на початку 2018 року відомості про позивача знаходились у Єдиному реєстрі боржників зі сплати аліментів, також не відповідає дійсності. У статті відповідач не навів жодного доказу, жодного підтвердження того, що відомості про позивача були внесені до Єдиного реєстру неплатників аліментів. Відомості, що містяться у вищевказаних відеоролику та статті є неправдивими, образливими, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію народного депутата [PERSON] , а також умисно формують його негативний образ серед необмеженого кола користувачів сайту. Вказала, що приниження честі, гідності та ділової репутації позивача внаслідок поширення недостовірної інформації відповідачем, полягає у тому, що необмежене коло осіб оцінюватимуть діяльність позивача, як публічної особи, як таку, що здійснюється з порушенням закону, не відповідає загальновизнаним нормам моралі, чим підривається довіра до її державної та публічної діяльності, а також необмежене коло осіб негативно оцінюватиме особисті якості позивача, вважаючи, що позивач недобросовісно ставиться до своїх батьківських обов`язків з утримання дитини, маючи заборгованість зі сплати аліментів. Представник Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» подав до суду відзив, згідно якого вказує, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Однак, позивач не навів доказів того, хто саме є власником веб-сайту, де спірний матеріал опублікований. Вказує, що дії позивача щодо заповнення та подачі декларації про майновий стан у 2014, 2015 рр. набули значного суспільного резонансу. Аналізуючи зміст щорічних декларації народного депутата України, видно, що позивач справді не задекларував квартиру у м. Париж, а тому така інформація є достовірною та правдивою. Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м Києва від 10 січня 2019 року у справі №760/26988/18, було скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження №52018000000000706 від 12.07.2018 року, у зв`язку з відсутністю в діянні позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України, оскільки згідно з договором про передачу часток від 11.06.2015 року, [PERSON] передав у власність Товариству «Adosita Incorporation Limited» наявні у нього 85% часток, якими він володів у статутному капіталі Товариства керування нерухомістю «Vesta Estate» і станом на 31.12.2015 року у нього не було обов`язку декларувати корпоративні права на «Vesta Estate» і належні йому об`єкти нерухомості. Додатково пояснив, що програма « [INFO] » є гумористичним проектом, у якому новини України подаються засобами сатири. Оприлюднений вислів « [PERSON] - іншопланетний гаманець радикалів» є оціночним судженням, адже не містить фактичних даних, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів та не може бути перевірений на правдивість. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт заподіяння шкоди його особистим немайновим благам або перешкоджання йому повно і своєчасно здійснювати його особисте немайнове право, внаслідок поширення щодо нього інформації, а тому немає підстав вважати що було вчинено юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. При цьому, оскільки [PERSON] є народним депутатом України, а отже публічною особою, межі припустимої критики відносно нього є ширшими, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд\~ і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи\~ чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної\~в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про\~захист прав\~людини\~ і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду\~ на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Положеннями частини першою\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~закріплено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав\~людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 3 Конституції України\~передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до\~ст. 32 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України\~передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до\~ст. 68 Конституції України,\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ч. 2\~ст.5 Закону України «Про інформацію»,\~реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ч.1-3\~ст. 297 ЦК України,\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторкані. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч. 1-2\~ст. 299 ЦК України,\~фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1\~(далі - Постанова Пленуму ВСУ), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно п. 18\~вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо відомості такого характеру було опубліковано в пресі, в якості відповідальної сторони притягується автор та орган преси. Коли ж такі відомості опубліковано під умовним іменем чи без зазначення імені автора, чи його ім`я редакцією чи виданням не названо, відповідачем у справі є орган преси - юридична особа. Згідно з вимогами п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). У зв`язку з тим, що автор публікації (поширеного інформаційного матеріалу), розміщеної на веб-сторінці об`єкта інформаційної діяльності - телеканала новин «24», який належить ПАТ Телерадіокомпанія Люкс», є невідомим позивачеві та встановити його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) не являється можливим, оскільки інформація про такого автора (його прізвище, ім`я, посада тощо) під публікаціями, розміщеними на веб-сторінці відповідача, відсутня, при цьому доступ до сайту, на якому була розміщена недостовірна інформація є вільним, суд вважає, що відповідач ПАТ Телерадіокомпанія Люкс» є належним відповідачем по справі. Крім того, як встановлено в ході розгляду справи на сайті телеканалу новин «24» у розділі «загальна інформація» розміщена інформація стосовно структури власності, відповідно до якої власником каналу зазначено ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» (т. 1 а.с. 46-55). Судом встановлені такі факти та правовідносини. У відеоролику « [INFO] », який був розміщений 14.12.2018 року Приватним акціонерним товариством Телерадіокомпанія Люкс», на інтернет-сторінці за посиланням [INFO] поширено наступну інформацію стосовно [PERSON] : «<...> І про сховані квартири. [PERSON] не задекларував квартиру в Парижі... Це багатомільйонний родинний бізнес <... >»; «<...> що насправді [PERSON] ... он утверждает, что он не человек, а пришелец с другой планети....; Я приехал не поездом. А где ваш дом? Кей-пекс. Кей-пекс? Зто планета <... >»; «<... > А днями і [PERSON] спалився: радикал [PERSON] угрожает лично подорвать [PERSON] мост <...>»; «Тобто гроші радикалам дає інопланетянин»; « [PERSON] - іншопланетний гаманець радикалів». Вищенаведена інформація поширена за допомогою авторського коментаря та відеомонтажу зображення [PERSON] , а саме було накладено на зображення персонажів з художніх фільмів із відповідним аудіосупроводом. На частину хронометражу відеоролику були накладені титри з написом «іншопланетний гаманець радикалів»; ці титри були увімкнені під час демонстрування зображення [PERSON] . 18.12.2018 року Приватним акціонерним товариством «Телерадіокомпанія Люкс», на інтернет-сторінці за посиланням [INFO] розмішено стосовно [PERSON] , у назві та тексті статті «Плати або страждай: як нові закони про аліменти змусили батьків згадати про дітей» таку інформацію: «<...> Схоже, вплинули санкції і на депутатів. На початку року у реєстрі неплатників знайшли нардепа від радикальної партії [PERSON] , зараз його у списку вже немає <...>». Факт розміщення та знаходження вищезазначених статті та відеоролику на сайті (інтернет-порталі) відповідача підтверджено експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 07.02.2019 року № 25/2019-ЕВ-ЦК, здійсненим Центром компетенції Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». Розглядаючи і вирішуючи справу про захист гідності, честі чи ділової репутації позивача, суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-ому засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] являвся народним депутатом України, публічною особою, а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відігравав важливу роль у діяльності держави та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес. З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Крім того, встановлено, що 29.12.2018 року та 14.01.2018 року представник позивача звернувся до відповідача з вимогою про спростування недостовірної інформації. Однак, 21.01.2020 року відповідач повідомив представника позивача про те, що інформація яка поширена ним і стосується [PERSON] є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню чи доведенню їх правдивості (а.с.56-61). Факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а також дослідженими в ході розгляду справи відеоматеріалами на відповідному Інтернет-ресурсі, які беруться судом до уваги як належні та допустимі. Даних та доказів, які б спростували факт поширення вищевказаної інформації суду відповідачем не надано. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2\~ст. 302 ЦК України,\~фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 року у справі № 484/2781/19-ц. Водночас, оцінюючи доводи представника відповідача стосовно посилання на практику суду касаційної інстанції, як на підставу відмови в задоволенні заявлених позивачем вимог та спростування його доводів, суд приходить до переконання, що хоча наведені представником відповідача правові висновки висловлені у справах, які стосуються подібних з цією справою правовідносин, однак обставини зазначених справ не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у даній справі, тобто не є релевантними, а відтак не можуть бути застосовані у даній справі, як законна підстава для спростування і відхилення доводів позивача. Частиною 4\~ст. 14 Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що поширення інформації, це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень частин першої, другої\~статті 30 Закону України «Про інформацію»,\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277\~ЦК України,\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оціночне судження в образливій формі тільки тоді не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження, коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за якими відбувалось поширення таких висловлювань (рішення від 01.07.1997 у справі "Обершлік (Oberschlick) проти Австрії (№ 2)"). Проаналізувавши інформацію наведену у спірній публікації та відеоматеріалів, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, в тому числі на предмет застосування алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних та критичних, образливих для позивача тверджень (даних) і, відповідно, не може кваліфікуватись та визначатись як оціночні судження, оскільки не має під собою достатнього фактичного підґрунтя і є надмірною. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення). Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями.\~\~\~\~ Так, згідно наявних у матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] не вказаний в жодних суб`єктах господарювання серед його власників чи бенефіціарів. Також відсутні докази, що [PERSON] займає керівні посади в таких суб`єктах господарювання та має контроль над ними. З цього слідує висновок, що інформація поширена відповідачем щодо «багатомільйонного родинного бізнесу» позивача та того, що він є «іншопланетним гаманцем\~радикалів» є недостовірною. Відповідно до консультаційного висновку №548914 за результатами проведення лінгвістичного (сематико-текстуального) дослідження складеного 04.07.2019 року, у тексті відео сюжету від 14.12.2018 року « [INFO] » за посиланням [INFO] міститься інформація негативного образливого характеру щодо особи [PERSON] та його діяльності. Оцінюючи твердження про намір [PERSON] підриву Кримського мосту, встановлено, що таке побудовано на заголовку статті, розміщеної в мережі Інтернет та показано у відеоролику, без вказівки назви сайту. Прямої мови народного депутата наведено не було. Також, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] володіє квартирою у Парижі, яку не задекларував, а відтак відомості у відеоролику про наявність у нього квартири, яку, як вказав відповідач, він переховує і не задекларував є недостовірною інформацією. Посилання відповідача на ухвалу Солом`янського районного суду м Києва від 10 січня 2019 року у справі №760/26988/18, якою скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 52018000000000706 від 12.07.2018 року, у зв`язку з відсутністю в діянні позивача складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 Кримінального кодексу України, вказаних обставин не доводить. Зі змісту даної ухвали не вбачається, що у володінні позивача є об`єкти нерухомості у Парижі. Крім того, дане рішення слідчого судді не є остаточним процесуальним рішенням в межах даного кримінального провадження. З матеріалів справи видно, що в Печерському районному відділі Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві дійсно знаходиться на виконанні виконавчий лист № 757/30294/15-ц від 19.11.2015 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини позивача. Водночас, як підтверджено листом Печерського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 26.02.2018 року за № 487/1, у позивача не було заборгованості зі сплати аліментів, а до Єдиного реєстру боржників не вносились відомості про позивача як такого, що має заборгованість зі сплати аліментів. Відтак, поширена інформація, яка була розміщена у статті від 18 грудня 2018 року про те, що на початку 2018 року відомості про позивача знаходились у Єдиному реєстрі боржників зі сплати аліментів, знову ж таки не відповідає дійсності. Не може залишитись поза уваги суду і той факт, що поширена відповідачем інформація стосовно наявності даних про позивача у реєстрі боржників зі сплати аліментів може вкрай негативно вплинути на неповнолітню дитину позивача. Зокрема, внаслідок ознайомлення дитиною або будь-якою іншою особою з його оточення з інформацією про фактичне небажання батька піклуватися про дитину, стосунки батька та дитини можуть суттєво погіршитись, а також наведені обставини можуть негативно вплинути на морально-психологічний стан дитини, зокрема погіршити його самооцінку та сформувати у дитині думку про відсутність інтересу з боку батька до її особистості. Водночас, зважаючи на те, що негативна інформація була поширена у мережі Інтернет, такі негативні наслідки можуть проявитися як відразу, так і через значний проміжок часу, оскільки інформація у Всесвітній мережі фактично залишається назавжди або треба докласти значних зусиль для її видалення. Отже, поширення інформації яка так чи інакше може вплинути на інтереси неповнолітнього, за переконанням суду, вимагала більш відповідального ставлення до перевірки її змісту з боку відповідача. В свою чергу, суд погоджується з доводами позивача про те, що у статті відповідач не навів жодного доказу, що відомості про позивача були внесені до Єдиного реєстру неплатників аліментів. Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд погоджується з тим, що опубліковані про позивача відомості не ґрунтуючись на жодних фактичних даних, є образливими та такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 24, 25\~вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому засоби доказування мають бути належними та допустимими (ч.1 ст.81 ЦПК України). У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача у строк не пізніше трьох днів з дня набранням рішення законної сили у цій справі спростувати зазначену вище недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайту (інтернет-порталі) https://24tv.ua/ в мережі Інтернет, під заголовком «Спростування». Крім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст.141 ЦПК, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який позивач сплатив при поданні позовної заяви, а саме 3073,60 гривень. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 2300 гривень 00 копійок, відповідно до норм ст. 141 ЦПК також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та адвокатським об`єднанням «АДВІС» в особі власника [PERSON] 04.10.2017 року укладено Договір про надання правової допомоги №ЮО-01/01/19 від 01.01.2019 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Відповідно до акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 26.03.2019 року, вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 19\~500,00 гривень. Суд вважає, що визначена адвокатським об`єднання сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відтак, з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі, які становлять 24\~873 гривень 00 копійок.

Outcome: approved