Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

20.01.2021 АТ КБ "Приватбанк" подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15115,62грн, яка виникла через невиконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту №б/н від 14.07.2017. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 14.07.2017, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконав і з нього необхідно стягнути 15115,62 грн., з яких 11411,15 - заборгованість за тілом кредиту, 3704,47 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 10.02.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 14.07.2017 року відповідач [PERSON] заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку згідно якої отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.16). З розрахунку заборгованості [PERSON] видно, що станом на 24.09.2020 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 15115,62 грн., з яких: 11411,15 - заборгованість за тілом кредиту, 3704,47 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач звертався до позивача за отриманням кредитних коштів, що доводиться його заявою від 14.07.2017. Також, як встановлено судом з розрахунку заборгованості за кредитом відповідача, сума коштів, які використано позичальником в межах кредитного ліміту станом на 24.09.2020 складає 11411,15 грн. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом у сумі 11411,15 грн., який необхідно стягнути на користь позивача. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Відсотки є договірною умовою згідно положень ЦК України. Однак, в заяві-Анкеті від 14.07.2017, яка підписана відповідачем, така не обумовлена. Як на підставу для стягнення таких коштів з відповідача, позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг», а також «Тарифи Банку», які викладені на сайті банку. Проте, вказане не може бути визнане складовою частиною договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила правову позицію, де вказала, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками. На підставі вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення суми основного боргу 11411.15 грн. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1586,85 грн.

Outcome: partial