Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

24 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 30 червня 2000 року по 22 січня 2015 року. 10 жовтня 2000 року вона обміняла однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, 63-94, яка належала їй, на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95. Договір міни був укладений на універсальній біржі «Примус». 24 січня 2001 року [PERSON] зареєструвала у квартирі свого колишнього чоловіка [PERSON] Після розірвання шлюбу вона просила відповідача знятися з реєстрації у цій квартирі, але він у відповідь запропонував поділити квартиру як майно, що нажите у період шлюбу. Позивач не згодна з цим, оскільки вважає, що квартира придбана нею за власні кошти, а тому просить визнати за нею право власності на цю квартиру. Крім того, оскільки відповідач не мешкає у квартирі більше шести місяців, не сплачує плату за користування житловим приміщенням та комунальними послугами, не є членом сімї власника квартири, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що фактично у 2000 році вона купила квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95, але з невідомої їй причини був укладений договір міни. Цей договір був зареєстрований у Дружківському БТІ. Свою однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, 63-94, вона продала, решту грошей на купівлю двокімнатної квартири давала її мати. Відповідач зареєстрований у цій квартирі, періодично приходить туди, міняє свої речі. Інколи він приходить не тверезий, пізно вночі. Раніше він сплачував комунальні платежі, але останні два роки цього не робить. В останній раз вони домовилися з відповідачем про те, що він забере свої речі з квартири. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що він фактично у квартирі мешкає, має там свої речі. Там живуть його діти, до яких він приходить. Іншого житла він не має, вважає, що має право мешкати у цій квартирі. Він робив ремонт у цій квартирі, сплачував комунальні платежі. Він працює водієм вантажних автомобілів, і часто їздить у довготривалі рейси, через що і буває відсутнім у квартирі. Просить у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] вважає необґрунтованими, оскільки її право власності на квартиру не оспорюється. Щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, то [PERSON] вважає, що у судовому засіданні доведено, що [PERSON] періодично мешкає у цій квартирі, має там свої речі, меблі, інструменти. Також він має ключі від цієї квартири. Вважає, що підстав для позбавлення відповідача права на користування житлом немає. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, встановив таке. 30 червня 2000 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Дружківки Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 155. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 22 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набуло чинності 02 лютого 2015 року. Сторони та їх діти зареєстровані у квартирі, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95. Суд встановив, що ця квартира належить позивачу [PERSON] на підставі договору міни №74-Н від 10 жовтня 2000 року, укладеному на універсальній біржі «Примус». Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору міни, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Стаття 242 цього Кодексу встановлювала, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР, в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору міни, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої [PERSON] народних депутатів. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР договір міни був зареєстрований у Дружківському міському бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2000 року у реєстрову книгу №318кн2 (а. с. 17 зв.бік). Реєстрація Дружківським міським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95, на підставі договору міни №74-Н, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2000 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (в редакції на час укладення договору міни), затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р. N 121, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839. Ця Інструкція передбачала, що договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, є підставою для державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Оскільки договір міни у відповідності до вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в Дружківському міському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку цей договір не визнавалася судом недійсним з підстав недотримання нотаріальної форми, [PERSON] набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач не надала суду доказів, що її право власності на квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, 63-94, оспорюється або не визнається іншою особою, суд вважає, що підстав визнавати за нею права власності на зазначену квартиру у судовому порядку немає, оскільки фактично воно вже існує. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до акту обстеження квартири від 06 квітня 2015 року, складеного комісією у складі голови територіального комітету мікрорайону №9 «Сонячний» та мешканців цього мікрорайону, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95, але проживає в іншому місці з травня 2014 року. Суд, надаючи оцінку цьому письмовому доказу, критично ставиться до його змісту. Як сама позивач, так і свідок [PERSON] у судовому засіданні вказували, що відповідач періодично живе в квартирі, має там свої речі: меблі, одяг, інструменти. Це свідчить про те, що відповідач хоч і періодично, але мешкає в квартирі, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95. Періодична відсутність відповідача у зазначеній квартирі повязана з характером його роботи, про що зазначала й позивач [PERSON] у судовому засіданні, а також небажанням відповідача зустрічатися з родичами своєї колишньої дружини. Суд вважає, що ці обставини не дають законних підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 62-95, з підстав, визначених статтею 405 ЦК України. З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та визнання особи такою, що втратила право користування житлом не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed