Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

30 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 12 вересня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, про що було зроблено актовий запис за № 784. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї, як зазначає позивачка, стало те, що після народження другого сина, між ними постійно виникали сварки на грунті пияцтва відповідача, який неодноразово в нетверезому стані бив позивачку у присутності їхніх дітей, постійно принижував, неодноразово виражався нецензурною лайкою на їх адресу, тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, на теперішній час вона з відповідачем не підтримує шлюбні відносини, з 12.05.2017 року мешкають окремо один від одного, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.15 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, строк на примирення просив не надавати (а.с.18). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 12.09.2008 року (а.с.5), 12 вересня 2008 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, про що було зроблено актовий запис за № 784. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.2009 року, виданого першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.6) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.2016 року, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, не спілкуються, тривалий час проживають окремо, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення не бажають. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Абаза" на "[PERSON]". В поданій заяві (а.с.2), остання просила залишити їй прізвище «[PERSON]», що не суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 704 гривень 80 копійок згідно квитанції №0.0.952262139.1 (а.с.1) від 30.01.2018 року.

Outcome: approved