Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

11.07.2012 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.06.2015 просить: - визнати недійсною довіреність, посвідчену 30 вересня 2011 року на ім'я [PERSON] за реєстровим номером № 117 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Г.О.; - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] через [PERSON] та [PERSON], посвідченого 10 жовтня 2011 року за реєстровим номером 1809 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О. О.; - скасувати право власності [PERSON], ІПН - [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS]; - внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності за [PERSON], ІПН - [NUMBER] на квартиру за адресою [ADDRESS]; - визнати дійсним договір-дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О. на підставі якого [PERSON] має право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]; - поновити право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за [PERSON], ІПН - [NUMBER], на підставі Договору- дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О.; - внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за [PERSON], ІПН - [NUMBER], на підставі Договору-дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.10.2011 року [PERSON], діючи від її імені за недійсною довіреністю, уклав від її імені договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що належала позивачці на праві особистої приватної власності. При цьому позивачка довіреність, посвідчену 30.09.2011 року та зареєстровану за реєстровим № 117 приватним нотаріусом КМНО Ігнатовою Г.О., на представлення її інтересів, яку [PERSON] пред'явив при оформленні договору купівлі-продажу, вона ніколи не підписувала. За наведеними вище фактами [PERSON] 04 липня 2012 року звернулася до органів внутрішніх справ із заявою про вчинення злочину, яка зареєстрована в ЖРЗПЗ за № 12405. За наслідками розгляду матеріалів ЖРЗПЗ за № 12405 , 13.07.2012 року ст. слідчим слідчого відділу Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві Мельничуком М.С. винесено постанову про порушення кримінальної справи по факту підробки документу та по факту шахрайства вчиненого в особливо великих розмірах, за ознаками складів злочинів, передбачених ч.1 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України. Кримінальній справі присвоєно реєстраційний номер 09-26317. В рамках розслідування зазначеної кримінальної справи 11.02.2013 року [PERSON] було вручено повідомлення про підозру про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України. В подальшому [PERSON] пред'явлено обвинувачення за ч.1 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України. Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України. Згідно вказаного вироку встановлено, що довіреність бланк серії ВРЕ № 886033, підпис та рукописний текст в якому виконаний від імені власника цієї квартири [PERSON], згідно якої [PERSON] надано право користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою є підробленою. Маючи завідомо підроблені документи, які давали [PERSON] право користуватися та розпоряджатися квартирою [ADDRESS], останній заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої [PERSON], завдавши останній майнової шкоди на суму 935 995 грн. Крім того встановлено, що 10.10.2011 в денний час доби [PERSON] маючи в розпорядженні квартиру [ADDRESS], якою заволодів шляхом зловживання довірою [PERSON], продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами шляхом обману в особливо великих розмірах, зустрівся з [PERSON] та [PERSON], для оформлення договору купівлі - продажу цієї квартири, у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О.О., в офісі [ADDRESS], при цьому [PERSON] достеменно було відомо, що продаж вказаної квартири він здійснює на підставі завідомо підроблених документів. Крім цього, у вироку зазначено, що договір-дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О., який [PERSON] повернув позивачу, виконаний на нотаріальному бланку серії ВЕМ № 628519, є підробним, а дійсний договір-дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О. [PERSON] залишив нотаріусу Метелиця О.О. під час укладання оспорюванного договору продажу майна позивача, та приховав від позивача факт незаконного продажу майна позивача. Таким чином, на думку позивачки, договір-дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О., є дійсним, відповідає вимогам, передбаченим ст. 203, 209, ст. 210 Цивільного кодексу України. В той же час, вищевикладені обставини вказують на те, що вона була протиправно позбавлено права власності на зазначену квартиру, а тому, вона звертається до суду з проханням скасувати право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], та відновити право власності [PERSON] на вищевказану квартиру, а також зобов'язати відповідні державні органи внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахування положень ст. 224 ЦПК України суд знаходить можливим розглянути справу у їх відсутності в заочному порядку. Треті особи приватні нотаріуси Ігнатова Г.О., Метелиця О.О., Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд знаходить можливим провести розгляду справи у відсутності третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно з положеннями ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 244 ЦК, представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч. 2 ст. 202 ЦК передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Видача довіреності, письмового документу, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами - є одностороннім правочином (ст. 244 ЦК). Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що 14.07.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., зареєстрованим в реєстрі за №1656. На підставі вказаного договору право власності на квартиру було зареєстроване за [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що вбачається із реєстраційного посвідчення №003485. Реєстраційний запис записано в реєстрову книгу №6-242-44 за реєстровим номером 44126 16.07.2009. 10.10.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О. посвідчено договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за №1809. Даний договір укладений між [PERSON], який діяв за довіреністю, посвідченою 30.09.2011 за реєстром №117 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Г.О., від імені [PERSON] як продавця з однієї сторони та [PERSON] як покупця з другої сторони. На підставі вказаного договору право власності на квартиру було зареєстроване за [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що вбачається із листа БТІ від 27.08.2015 №10963 (И-2015). Крім цього, 14.05.2012 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно внесно запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформацією з зазначеного реєстру сформованого 18.08.2015 року за №42411324. З матеріалів справи вбачається, що вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України. Згідно вказаного вироку встановлено, що довіреність бланк серії ВРЕ № 886033, підпис та рукописний текст в якому виконаний від імені власника квартири [PERSON], згідно якої [PERSON] надано право користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою є підробленою. Маючи завідомо підроблені документи, які давали [PERSON] право користуватися та розпоряджатися квартирою [ADDRESS], останній заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої [PERSON], завдавши останній майнової шкоди на суму 935 995 грн. Крім того встановлено, що 10.10.2011 в денний час доби [PERSON] маючи в розпорядженні квартиру [ADDRESS], якою заволодів шляхом зловживання довірою [PERSON], продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами шляхом обману в особливо великих розмірах, зустрівся з [PERSON] та [PERSON], для оформлення договору купівлі - продажу цієї квартири, у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О.О., в офісі [ADDRESS], при цьому [PERSON] достеменно було відомо, що продаж вказаної квартири він здійснює на підставі завідомо підроблених документів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав. Як вбачається з обставин наведених вище [PERSON] не вчиняла дій спрямованих на виникнення у [PERSON] повноважень на представництво її інтересів, а тому суд приходить до висновку, що довіреність видана від імені [PERSON] на [PERSON] посвідчена 30.09.2011 за реєстром №117 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовою Г.О. є недійсною. Згідно ст. 657 ЦК, договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч.2 ст.203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6 ст.203 ЦК України). Оскільки договір купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] від 10.10.2011 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О. зареєстрований в реєстрі за №1809, було укладено з використанням недійсної довіреності, суд приходить до висновку про те, що даний договір є недійсним, так як не відповідає вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК. З огляду на викладене, вимоги позивачки в частині вимог про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 10 постанови № 9 від 6.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позов предявлено, зокрема, до сторони недійсного правочину [PERSON], яка зареєструвала своє право власності на спірне майно на підставі правочину який визнається судом недійсним, суд дійшов вичновку про задоволення вимог позивачки про скасування права власності [PERSON], ІПН - [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS] та поновлення права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за [PERSON], ІПН - [NUMBER], на підставі Договору- дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О.. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Виходячи з цього вимоги суд вважає за необхідне задовольнитти і вимоги позивачки про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення права власності за [PERSON], ІПН - [NUMBER] на квартиру за адресою [ADDRESS], та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за [PERSON], ІПН - [NUMBER], на підставі Договору-дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаному на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О.. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Позивачка звертається до суду з вимогою про визнання дійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 виконаний на нотаріальному бланку серії ВМІ № 372157 та посвідчений від імені приватного нотаріуса Косенко О.О. на підставі якого [PERSON] має право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]; В той же час з боку позивачки суду не надано доказів на підтвердження того, що дійсність зазначеного вище договору дарування від 14.07.2009 року, за яким вона набула права власності на спірне майно, не визнається чи оспорюється. Таким чином, вимоги позивачки про визнання дійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 14.07.2009 року не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю. Ґрунтуючись на викладеному, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню 214,60 грн. судового збору, по 107,30 грн. з кожного.

Outcome: partial