Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] 10 серпня 2018 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Любешівського районного суду від 09 червня 2017 року вищевказаний шлюб було розірвано. Відповідач після припинення шлюбно-сімейних відносин виїхав на постійне проживання до Київської області, про місце його теперішнього перебування відомостей у позивача немає, оскільки після розірвання шлюбу позивач припинила з відповідачем спілкуватися і жодних відносин з ним наразі не підтримує. Вказала, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати з нею, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Викладені вище обставини свідчать про небажання виконувати відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на відповідача законом. У зв'язку з цим просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Вказала, що відповідач [PERSON] як батько не виконує своїх обов'язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, з дітьми взагалі не спілкується. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Ствердила, що відповідач [PERSON] змінить своє ставлення до неповнолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON], а тому просила не позбавляти його батьківських прав. Представник третьої особи на стороні позивача - органу опіки і піклування Любешівської районної державної адміністрації Волинської області - Токар А.В. вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON], про що наявний висновок органу опіки та піклування Любешівської РДА про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши учасників процесу, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09 червня 2017 року розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 15 серпня 2012 року Залізницькою сільською радою Любешівського району та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 18 липня 2014 року Залізницькою сільською радою Любешівського району . З довідки про склад сім'ї, виданої в.о. старости Залізницького старостинського округу Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області Михальчук Л.О. за №2227 від 07 серпня 2018 року вбачається, що неповнолітні [PERSON]. та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], разом з позивачем [PERSON]. З довідки-характеристики, виданої в.о. старости Залізницького старостинського округу Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області Михальчук Л.О. за №2226 від 07 серпня 2018 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає з двома неповнолітніми дітьми у будинку бабусі в [ADDRESS] дбає про добробут своєї сім'ї, піклується та виховує двоє неповнолітніх дітей. Орган опіки та піклування Любешівської РДА Волинської області у своєму висновку від 03 липня 2018 року зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Цей висновок обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] у вихованні дітей участі не бере, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. За останнім місцем роботи [PERSON] характеризується з позитивної сторони, має хорошу професійну підготовку, добре організовує та забезпечує результати роботи. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, позивач посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дітей. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст.27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп.15, 16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов'язків, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно дітей, а саме: сина [PERSON] та сина [PERSON] в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України та того, що позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим, як зазначає Пленум Верховного суду України у свїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" - зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, суд вважає, що відповідача слід попередити про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей, відмовивши в задоволенні позову.

Outcome: dismissed