Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

27 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житлом, а саме: кімнатами [NUMBER], [NUMBER] в житловому блоці (секції) житловою площею 29,0 кв.м, загальною площею 42,6 кв.м в гуртожитку [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона працювала на заводі ПТО ім. В.І. Леніна. Рішенням сумісного засідання адміністрації та профспілкової спілки заводу від 11.07.1990 року №12, від 22.01.1991 року №19, від 22.07.1991 року №19 їй на сім'ю із чотирьох осіб, а саме на неї та її трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], були виділені дві кімнати у гуртожитку підприємства [NUMBER], [NUMBER], які згодом були переобладнані у відокремлену двокімнатну квартиру [NUMBER] в будинку [ADDRESS], житловою площею 29,0 кв.м., загальною площею 42,6 кв.м. На даний час будинок належить територіальній громаді м. Харкова. Згідно довідці КП «Харківспецбуд» наймачем квартири є вона - [PERSON] Окрім неї у спірній квартирі зареєстровані її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає в даному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою. В квартирі немає її особистих речей, і взагалі вказаним житлом [PERSON] не цікавиться. Комунальні платежі за зазначену квартиру нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Так як відповідачка не сплачує зазначені платежі за себе, то позивач вимушена сплачувати все сама. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші її діти відповідачу ніколи не чинили і не чинять до теперішнього часу. Відповідач добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Добровільно знятися з паспортної реєстрації [PERSON] не бажає. Позивач бажає скористатися своїм правом на приватизацію займаних нею житлових приміщень у житловому блоці (секції) гуртожитку. Однак відповідачка в житловому приміщенні добровільно не проживає, не виконує своїх зобов'язань по оплаті комунальних платежів та порушує право позивача на приватизацію. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином шляхом надання повідомлення до редакції газети "Слобідський край", яка знаходиться у матеріалах справи. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача, поверталися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання ". Зазначене свідчить про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працювала на заводі ПТО ім. В.І. Леніна. Рішенням сумісного засідання адміністрації та профспілкової спілки заводу від 11.07.1990 року №12, від 22.01.1991 року №19, від 22.07.1991 року №19 їй на сім'ю із чотирьох осіб, а саме на неї та її трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], були виділені дві кімнати у гуртожитку підприємства [NUMBER], [NUMBER], які згодом були переобладнані у відокремлену двокімнатну квартиру [NUMBER] в будинку [ADDRESS], житловою площею 29,0 кв.м., загальною площею 42,6 кв.м. (а.с.6-10). На даний час будинок належить територіальній громаді м. Харкова. Згідно копії акту КП «Харківспецбуд» наймачем квартири є - [PERSON] Окрім неї у спірній квартирі зареєстровані її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] фактично не проживає, місце її фактичного проживання зазначено - Россія (а.с.12-14). Відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає в даному житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою. В квартирі немає її особистих речей, і взагалі вказаним житлом [PERSON] не цікавиться. Комунальні платежі за зазначену квартиру нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Так як відповідачка не сплачує зазначені платежі за себе, то позивач вимушена сплачувати все сама (а.с.15-19). У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який підтвердив, що з 2000 року [PERSON] у кімнатах [NUMBER],[NUMBER] в житловому блоці /секції/, розташованих за адресою [ADDRESS] , не мешкаю . Йому це достовірно відомо, скільки він мешкає у цьому ж гуртожитку та тісно спілкується з позивачкою Не вірити поясненням вищевказаного свідка, у суду немає ніяких підстав, оскільки він є сторонньою особою, яка не зацікавлена у розгляді справи на користь позивача. На підставі наданих доказів у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без будь-яких поважних причин з 2000 року не мешкає за місцем реєстрації, не використовує житло за його призначенням, не приймає ніякої участі у сплаті за квартиру і комунальні послуги. Вона формально зберігає паспортну реєстрацію в спірній квартирі, тим самим порушує права позивача щодо користування. Відповідно до ст. 71 ЖК України житлове приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь яких заяв про те, що [PERSON] буде відсутня за місцем реєстрації та збереження за нею права на користування за цією адресою від неї не поступало. Аналізуючи докази позовних вимог в їх сукупності і дослідивши усі матеріали справи, суд вважає їх достатніми та приходе до висновку про законність та обґрунтованість позову. На підставі викладеного й

Outcome: approved