Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 08.06.2021 з позовом до Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) в якому просив зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.1997р., який був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А. Проте вони не зареєстрували своєчасно право власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер. 24.11.2020 [PERSON] (співвласник квартири) здійснила державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після смерті батька - [PERSON] , який є спадкоємцем, звернувся до нотаріусу Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті його батька, а саме на Ѕ частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, нотаріус 13.05.2021 винесла постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, оскільки було встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений арешт на спадкову квартиру відповідно до Постанови державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 15.04.2011р. (реєстраційний номер обтяження: 11077694). Мати позивача, як співвласниця квартири, звернулася до Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з квартири. Проте, листом від 20.04.2021 їй повідомили, що під час перевірки Автоматизовано системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні даного органу ДВС не перебувають виконавчі провадження відносно неї. Також повідомлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження відносно [PERSON] (попереднього власника). І на підставі довідки ЧООБТІ про наявність за боржником зареєстрованої на праві приватної власності квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. У зв`язку із закінченням терміну зберігання, матеріали виконавчого провадження були знищені. Також у листі повідомлялося про те, що у посадових осіб Центрального ВДВС у м. Черкаси відсутні підстави для зняття арешту з її майна. [PERSON] було запропоновано звернутися до суду для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч.5 ст. 59 «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. 01.07.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі з огляду на правову позицію викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016р. та висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 20.06.2018 у справі №210/1072/15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18. 15.07.2021 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явилась, проте надала суду письмову заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності, але за участі позивача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання в якому просив, провести судове засідання без участі представника відповідача. Також зазначено, що відзив на позов підтримують у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 червня 1997 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] , [PERSON] (покупцями) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А. та зареєстрована в реєстрі за №2254. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 25.08.2020 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер витягу:234784685 від 30.11.2020р.), 24 листопада 2020 року державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Гриценко М.О., було зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті його батька, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2021р., нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на Ѕ частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті його батька [PERSON] , оскільки нотаріусом було встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначений арешт на спадкову квартиру [ADDRESS] згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, від 15.04.2011р. Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження: 11077694). Однак у відомостях про суб`єкта на якого накладений арешт відносно цієї квартири зазначений [PERSON] , який не являється власником спадкового майна, а згідно правовстановлюючих документів, що підтверджує право власності на цю квартиру (Договір купівлі-продажу), посвідчений Малою Н.А., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу м. Черкаси, 26.06.1997р. за р.№2254). останній був попереднім власником - продавцем цієї квартири. [PERSON] , як співвласниця квартири, 12.03.2021 звернулася до Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з квартири. Проте, листом від 20.04.2021 №3407/19.25-35/ [NUMBER] [PERSON] повідомили, що під час перевірки Автоматизовано системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні даного органу ДВС не перебувають виконавчі провадження відносно неї. Також повідомлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження відносно [PERSON] (попереднього власника). І на підставі довідки ЧООБТІ про наявність за боржником зареєстрованої на праві приватної власності квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. У зв`язку із закінченням терміну зберігання, матеріали виконавчого провадження були знищені. Також у листі повідомлялося про те, що у посадових осіб Центрального ВДВС у м. Черкаси відсутні підстави для зняття арешту з її майна. [PERSON] було запропоновано звернутися до суду для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч.5 ст. 59 «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Позивач не дотримався вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту він не пред`явив до двох обов`язкових належних відповідачів, якими мають бути і боржник, і стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно. У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто - для даного випадку - відповідачами мають бути боржника та має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив, в тому числі і клопотань про витребування необхідних йому доказів, у разі якщо він був позбавлений можливості такі докази добути і подати суду сам. Позов, для того, щоби бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Тому підстав для задоволення позову, який не пред`явлений до належного відповідача, навіть і у випадку встановлення порушення певного права позивача, - суд не вбачає.

Outcome: dismissed