Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі ПАТ ПІВДГЗК). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що первинним оглядом МСЕК 11 лютого 2009 року у нього було виявлено професійне захворювання та встановлено 20% втрати працездатності. При огляді МСЕК 03 листопада 2015 року визначено 40 % втрати працездатності та встановлено 3 групу інвалідності безстроково. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання №1 від 12 листопада 2008 року позивачу встановлено захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), захворювання професійне. Виробничим фактором, що викликав професійне захворювання стала тривала робота позивача (21 рік 5 місяців) в умовах впливу пилу фіброгенної дії та токсичних речовин електрозварювального аерозолю за час роботи електрозварювальником ручної зварки, в тому числі, на дробильній фабриці ВАТ «ПівдГЗК». \~ \~ \~ \~Від отриманих\~професійних захворювань\~позивач відчуває\~моральні страждання,\~ змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв`язку з професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки. Він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, болями. Він не може повернутись до повноцінного образу життя. Психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів - постійно і негативно позначається на його душевному та фізичному станах. Вважає,\~що з\~боку відповідача\~йому має\~бути відшкодована\~моральна шкода,\~завдана ушкодженням\~здоров`я,\~яку він\~оцінює в\~ розмірі\~ 60\~000\~грн.\~ без утримання податку з доходу фізичних осіб. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, оскільки позивач пропрацював на підприємстві відповідача лише близько півтора роки в 1996 -1997 роках. Вина відповідача в завданні моральної шкоди позивачу не доведена. Зазначену позивачем суму на відшкодування моральної шкоди вважає завищеною та такою, що не відповідає завданій моральній шкоді. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представник відповідача підтримав викладені у відзиві обставини, з якого слідує, що позивач\~працював в\~ПАТ «ПІВДГЗК»\~ з 01 лютого 1996 року по 01 серпня 1997 року електрозварником ручного зварювання 5 розряду дробильної фабрики. Його загальний стаж роботи на підприємстві відповідача та стаж в шкідливих умовах праці складає 1 рік 6 місяців 1 день. [PERSON] усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на ПАТ «ПІВДГЗК», отримуючи за це відповідні пільги і компенсації. Вважають, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачем та доказів наявності вини відповідача у заподіянні такої шкоди. Висновок МСЕК не є єдиним можливим і достатнім доказом спричинення моральної шкоди та її розміру. Згідно п.15 Акту від 12 листопада 2008 року причиною професійного захворювання позивача стала робота, що була пов`язана з впливом пилу не лише під час роботи на ПАТ «ПІВДГЗК», а й на інших підприємствах. Загальний стаж роботи [PERSON] в шкідливим умовах праці складає 21 рік 5 місяців, з них робота на підприємстві відповідача 1 рік 6 місяців 1 день. У зв`язку з тим, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на різних підприємствах, тому не можливо встановити наявність причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею саме на ПАТ «ПІВДГЗК». Акт від 12 листопада 2008 року вважають неналежним доказом для підтвердження вказаних обставин щодо наявності такого причинного зв`язку. Також у\~відзиві зазначають,\~що \~в жодній\~виписці-епікризі\~із медичної\~карти позивача,\~наданих на\~підтвердження позовних\~вимог,\~не вказано\~про розлади\~здоров`я позивача,\~пов`язані з\~психологічним станом.\~ \~Жодним висновком\~медичних установ\~ не\~встановлено факт\~заподіяння позивачу\~моральної шкоди.\~ Вважають, що зазначене в позові обґрунтування моральних страждань позивача не підтверджуються наданими позивачем доказами. Розмір позовних вимог [PERSON] вважають таким, що не відповідає засадам розумності та справедливості. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року справу прийнято до розгляду суддею Алексєєвим О.В. та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.66). Вислухав представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Із копії трудової книжки [PERSON] , [INFO] , слідує, що 29 липня 1980 року він прийнятий на збагачувальну фабрику Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату електрогазозварювальником по Гр 3 розряду; 12 грудня 1980 року звільнений з роботи за угодою сторін. В період з 09 січня 1981 року по 13 липня 1983 року працював шофером в колгоспі «Червона Україна». З 04 серпня 1983 року по 24 квітня 1990 року працював в Спеціалізованому управлінні №8 тресту «Кривбасрудоремонт» електрозварювальником ручної зварки по ремонту обладнання дробильної, збагачувальної і агломераційної фабрики НКГЗК. З 03 травня 1990 року [PERSON] працював електрозварювальником ручної зварки 5 розряду Сімферопольського управління механізації №632; з 01 жовтня 1990 року - електрозварювальником ручної зварки для роботи на агломераційній, дробильній і збагачувальній фабриках КФ НВО «Сі-Бі-А». 01.04.1991 року позивач прийнятий на роботу у виробничо-будівельний кооператив «Фракціон» електрозварювальником ручної зварки для роботи на збагачувальній агломераційній фабриці НКГЗК. 01 липня 1993 року ВБК «Фракціон» перейменовано у підприємство «Маркас». 25 січня 1996 року позивач звільнений по переводу на дробильну фабрику ВАТ «ПГЗК». 01 лютого 1996 року [PERSON] прийнятий на роботу по переводу на дробильну фабрику ВАТ «ПівдГЗК» електрозварювальником ручної зварки по 5 розряду. Звільнений за власним бажанням 01 серпня 1997 року. В подальшому позивач працював електрозварювальником ручної зварки в ТОВ «Гідронамив», ВАТ «Гідронамив Україна», на Південно- Криворізькій дільниці ВАТ «Енергогідромеханізація»; машиністом мех.обладнання землесосного плавучого несамохідного знаряду на Південно- Криворізькій дільниці ВАТ «Енергогідромеханізація»; в ПП «Техбудальянс» машиністом мех.обладнання землесосного плавучого несамохідного знаряду 5 розряду (а.с.18-22). Із довідки ПАТ «ПІВДГЗК» від 23 серпня 2019 року №85 слідує, що загальний стаж роботи [PERSON] на ПАТ «ПІВДГЗК» складає 1 рік 6 міс 1 день, стаж в шкідливих умовах праці 1 рік 6 місяців 1 день (а.с.38). \~Під час\~ роботи\~позивача у\~ВАТ «Енергогідромеханізація»\~було проведено\~розслідування хронічного\~професійного захворювання,\~за результатами\~якого складено\~акт №1\~від 12\~листопада 2008\~року (а.с.12-13).\~ В\~пунктах \~12,\~13\~Акту вказано,\~що згідно\~санітарно-гігієнічної\~характеристики умов\~праці [PERSON] \~№2/2-1489\~від 06\~серпня 2008\~року,\~підготовленої Інгулецької\~районною СЕС,\~ характер\~праці у\~електрозварювальника \~ручної дугової\~зварки в\~залежності від\~концентрації фіброгенного пилу, відноситься до класу 3.1 (шкідливий 1 ст.), від вмісту в повітрі робочої зони марганцю в зварювальному аерозолі 3,1 (шкідливий 1 ст.). Згідно з пунктами 9,10 вказаного Акту, Українським НДІ промислової медицини 21 жовтня 2008 року [PERSON] встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого-другого ст. 68.4. Відповідно до п.15 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання визначено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: під час роботи на різних підприємствах, в тому числі електрозварювальником ручної зварки на дробильній фабриці ВАТ «ПівденГЗК» в період з 01 лютого 1996 року по 01 серпня 1997 року - підпадав під вплив запиленості та загазованості повітря робочої зони зварювальним аерозолем в концентрації, що перевищувала ГДК. Відповідно до пункту 16 вказаного Акту причиною виникнення професійного захворювання позивача визнано: тривала робота (21 рік 5 місяців) в умовах впливу пилу фіброгенної дії та токсичних речовин електрозварювального аерозолю. Запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом вільного SiO2 більше 70% в концентрації 2,1 20,0 мг/ м? при ГДК 1,0 мг/ м?; пил з вмістом вільного SiO2 більше 70% в концентрації 17,5 мг/ м? при ГДК 2,0 мг/м?; пил з вмістом вільного SiO2 більше 70% в концентрації 2,1 20,0 мг/ м? при ГДК 1,0 мг/м?; пил з вмістом вільного SiO2 від 2 до 10% в концентрації 9,5 мг/м? при ГДК 4,0 мг/м?. Загазованість повітря робочої зони: марганець в зварювальному аерозолі в концентрації 0,27 1,1 мг/м? при ГДК 0,2 мг/м?; азоту діоксиду в концентрації 6,7 мг/м? при ГДК 2,0 мг/м?. При огляді МСЕК 11 лютого 2009 року [PERSON] первинно встановлено профзахворювання з 09 лютого 2009 року по 01 березня 2010 року з втратою професійної працездатності 20 %. При повторному огляді МСЕК 23 лютого 2010 року позивачу підтверджено 20% втрати професійної працездатності з 01 березня 2010 року до 01 березня 2012 року (а.с.10). За висновком обласної МСЕК №6, за результатами переогляду 03 листопада 2015 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ та третя група інвалідності з 01 листопада 2015 року і безстроково (а. с. 11). Відповідно до наданих виписок з медичної карти видно, що [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне лікування в Державній установі «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» з \~приводу наслідків\~професійного захворювання(а.с.14-16). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат". Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. На підставі ст. ст.\~12, 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з Конституцією України\~- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини\~є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.\~ \~ \~ \~ Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності: первинно з 09 лютого 2009 року 20%; з 01 листопада 2015 року 40% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково. Суд не\~може погодитися\~із запереченнями\~представника відповідача\~про відсутність\~у відповідача\~підстав для\~відшкодування позивачу\~моральної шкоди\~у зв`язку\~з недоведеністю\~наявністю \~у \~позивача моральної\~шкоди,\~відсутністю причинного\~зв`язку між\~отриманим позивачем\~професійним захворюванням\~та \~його працею\~на ПАТ\~«ПІВДГЗК», оскільки пунктом 15 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 листопада 2008 року, визначено, що підставою для встановлення [PERSON] професійного характеру захворювання слугував профмаршрут в тому числі: праця електрозварювальником ручної зварки на дробильній фабриці ВАТ «ПівденГЗК» з 01 лютого 1996 року по 01 серпня 1997 року, під час якої позивач підпадав під вплив запиленості та загазованості повітря робочої зони зварювальним аерозолем в концентрації, що перевищувала ГДК (а.с.12 зворотний бік аркуша). Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вказаний період роботи відповідачем не надано. Окрім того, із довідки №85 від 23 серпня 2019 року, доданої відповідачем до відзиву, слідує, що загальний стаж роботи позивача та стаж його роботи в шкідливим умовах праці на підприємстві відповідача складає 1 рік 6 місяців 1 день (а.с.38). Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Заперечення, викладені у відзиві, стосовно недоведеності факту наявності у позивача моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини ПАТ «ПІВДГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що підтверджено висновком МСЕК при встановленні ступеню втрати позивачем професійної працездатності, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення позивачу 40% ступіню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третьої групи інвалідності безстроково,\~обсяг фізичних\~та моральних\~страждань позивача,\~їх інтенсивність\~та довготривалість,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~стосунках,\~наслідків,\~що наступили.\~ Суд враховує, що згідно з Актом №1 розслідування хронічного професійного захворювання - причиною профзахворювання позивача є в тому числі робота в шкідливих умовах праці на дробильній фабриці ВАТ «ПівденГЗК» (правонаступником якого є відповідач) та вказаний акт відповідачем не було оскаржено. Також суд\~враховує тривалість\~праці позивача\~на підприємстві\~відповідача,\~що склала\~1\~рік 6\~місяців 1\~день;\~вину останнього\~в отриманні\~позивачем професійного\~захворювання. Із наданих доказів судом встановлено, що після звільнення з ВАТ «ПівденГЗК» [PERSON] працював на інших підприємствах, де також підпадав під вплив запиленості та загазованості повітря робочої зони в концентрації, що перевищувала допустимі норми. Професійне захворювання позивача було первинно встановлено 11 лютого 2009 року, тобто більше ніж через 11 років після звільнення з ВАТ «ПівденГЗК», яке мало місце 01 серпня 1997 року. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 6000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час роботи на підприємстві відповідача. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 54\~000 грн - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 60 грн. На підставі ст.ст.\~8,\~22,\~58 Конституції України, ст.ст.\~5,\~23,\~1166,\~1167,\~1168 ЦК України, ст.ст.\~153,\~173,\~237-1 КЗпП України,\~ст.13 Закону України "Про охорону праці"\~та

Outcome: partial