Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

19 січня 2018 року на розгляд судді Оболонського районного суду м.Києва передано заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису у справі про насильство в сім'ї, в якій заявник просить притягнути кривдників [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності, а також заборонити їм проживати в його помешканні. Заяву обґрунтовано тим, що 1 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] у вечірній час увірвались у квартиру і з ходу заходились розбивати двері кімнати, в якій заявник проживає разом із дружиною [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] викликав поліцію. Після від'їзду поліцейських, які не вжили жодних заходів, він змушений був ставити нові двері в кімнату вартістю 1700 грн. [PERSON] та [PERSON] весь час поводяться агресивно, систематично розпочинають з ним і його дружиною скандали, які в тому числі виникали й через вкрай жорстоке поводження з дітьми. Зокрема, кривдники [PERSON] та [PERSON] ображали та били старшу онуку заявника [PERSON], яка у зв'язку з цим захворіла на епілепсію. Батьки і з хворої продовжують знущатися - ображають, б'ють, тягають за волосся. Онуці зараз 21 рік і вона вирішила припинити відносини з батьками, у зв'язку з чим заявник із дружиною вирішили взяти її до себе в кімнату. Проте кожен вихід на кухню чи у ванну для неї становить небезпеку, бо її батько [PERSON] встановив по квартирі вісім відеокамер, і як тільки [PERSON] чи заявники виходять у місця загального користування у квартирі, то кривдники вибігають із своєї кімнати і починають скандал. Зокрема, в ніч із 1 на 2 липня 2017 року [PERSON] вийшла у ванну кімнату, а [PERSON] вибіг за нею із своєї кімнати та спробував штовхнути її на ванну спиною. Проте заявник завадив йому у цьому. Тоді [PERSON] разом із [PERSON] накинулись на заявника, наслідком чого стала його госпіталізація до лікарні із струсом мозку. Внаслідок такої поведінки [PERSON] та [PERSON] заявник, його дружина та старша онука [PERSON] живуть у постійній небезпеці. 2 вересня 2017 року [PERSON] знову спробував напасти на [PERSON], але їй вдалося втекти і вона про це заявила в поліцію. Не краще становище і в меншої 14-річної онуки [PERSON], яку часто ображають і б'ють, залучають до скандалів, залякують. Крім того, [PERSON] та [PERSON] живуть у квартирі вже 20 років ([PERSON] - без реєстрації) і ніколи не сплачували за житлово-комунальні послуги, часто псують сантехніку аби дошкулити заявнику та його дружині. У судових засіданнях 23 січня 2018 року та 5 лютого 2018 року заявник [PERSON] заяву підтримав. Додатково пояснив, що причини постійних конфліктів між ним і його дружиною з одного боку, а також їх повнолітньою дочкою [PERSON] з її чоловіком [PERSON] з іншого боку, є давніми. Зокрема, при одруженні з їх дочкою двадцять років тому зять обіцяв їй своє житло, утримання і таке інше. Насправді через деякий час дочка попросилась проживати зі своїм чоловіком (зятем) разом з ними. Після цього спочатку дочка із зятем виселили з їх квартири другу дочку заявника, потім зять розпочав на власний розсуд проводити якісь низькоякісні ремонтні роботи у квартирі та поводиться зараз у квартирі як господар, а саме: встановив по квартирі вісім відеокамер та слідкує за кожним кроком заявника та його дружини, постійно затіває сварки й скандали, умисно псує майно. Крім того, заволодівши спадщиною дружини заявника у розмірі 16 000 доларів США, дочка та зять купили на 101-му кілометрі від Києва садибу, але жити в ній не хочуть і спонукають заявника з дружиною переїхати туди. Щодо насильства до дітей, то до повнолітньої на теперішній час онуки [PERSON] зять застосовував насильство постійно, у зв'язку з чим вона в дитинстві захворіла на епілепсію, а зараз змушена була виїхати з квартири і проживає на орендованій квартирі. Заявник також пояснив, що останні 1,5 місяці зять та дочка притихли, а основною метою звернення ним до суду з цією заявою є виселення зятя із квартири. У судовому засіданні 5 лютого 2018 року заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви [PERSON] заперечував. Додатково пояснив, що, на його думку, він законно проживає у кімнаті у квартирі № 38 в будинку № 23- б по проспекту Оболонському у м. Києві як законний чоловік своєї дружини [PERSON], яка є співвласником всієї квартири. Щодо звинувачень у застосуванні насильства, то такі звинувачення є безпідставними та необґрунтованими, оскільки конфлікти завжди першим розпочинає тесть та теща. Саме у зв'язку з цим у квартирі він встановив камери відеоспостереження, щоб було зрозуміло хто насправді зачинщик конфліктів. Щодо конфлікту в ніч з 1 на 2 липня 2017 року, то його тесть вистрілив у нього 4 рази з пістолета травматичної дії, у зв'язку з чим він тривалий час лікувався в лікарні. Після пострілів було викликано поліцію і до часу її приїзду він змушений був утримувати тестя на підлозі на кухні. Він ([PERSON].) не згоден із обмеженням його права на проживання у квартирі, оскільки він багато вклав у квартиру та ремонти в ній. Водночас тесть заважає проведенню ремонтних робіт. Щодо насильства до дітей - то він такого ніколи не застосовував. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні 5 лютого 2018 року пояснила, що її батько та мати [PERSON] та [PERSON] заважають їй та її чоловіку спокійно проживати у квартирі, яка в тому числі належить і їй. Коли вона росла, то мати постійно ходила з «синім» лицем через побої від батька, який зловживав алкоголем. Крім того, батько також часто знущався і над нею; жодного доброго слова від нього за все своє дитинство вона ніколи не чула. За всі роки спільного проживання вона ([PERSON]) з чоловіком дітей ніколи не били, водночас робили ремонт у квартирі. Через конфліктні відносини вони хотіли розділити особові рахунки на квартиру, щоб нормально сплачувати за послуги, але батьки проти цього категорично заперечують. Щодо застосування насильства до дочки [PERSON], яке призвело до хвороби, то це є відвертою неправдою, оскільки вони навпаки тривалий час лікували [PERSON] від епілепсії, купували дороговартісні підтримуючі таблетки для мінімізації приступів та налагодження нормального життя. Проте дід з бабою зараз підговорюють її не пити таблетки. Вона з чоловіком хвилюються за здоров'я дочки, оскільки різка відмова від таблеток може призвести до погіршення її стану здоров'я. Водночас сама дочка [PERSON], яка є повнолітньою, зв'язалась із незрозумілим дорослим чоловіком, який має судимість, часто не ночує вдома, влаштовує з ними сварки і скандали. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні 5 лютого 2018 року пояснила, що її батьки постійно з неї знущались, батько за коси тягав регулярно, вона постійно була в синцях і добре пам'ятає його армійський ремінь. 1 січня 2017 року після зауваження бабусі щодо несплати за комунальні послуги розпочалась сварка і мама вибила ногою скло у дверях кімнати бабусі та почала кидати цим склом в останню. В ніч з 1 на 2 липня 2017 року вона ([PERSON].) вийшла на кухню і почала гладити кота. У цей час із своєї кімнати вийшов батько та заборонив це робити, потім штовхнув її у ванну, але за неї заступився дідусь, який з допомогою пневматичного пістолета її захистив. У вересні 2017 року також виникав конфлікт. Відповідно до показань свідка [PERSON], яка є дружиною заявника, її дочка та зять скільки живуть у їх квартирі - стільки й знущаються зі своїх дітей. Вони так били свою дочку [PERSON] в дитинстві, що вона плакала в захльоб. Конфлікти між ними виникають через погане відношення до дітей, у зв'язку розтратою дочкою та зятем її спадщини, несплатою останніми за комунальні послуги, а також тим, що дочка дозволяє собі застосовувати насильство щодо матері. 1 січня 2017 року після словесної сварки з дочкою остання розбила вікно в дверях до кімнати батьків. Свідок також показала, що не пам'ятає хто розпочав конфлікт 1 січня 2017 року. Крім того, в ніч з 1 на 2 липня 2017 року, захищаючи свою онуку від зятя [PERSON], [PERSON] змушений був застосувати травматичний пістолет до зятя [PERSON] Свідок [PERSON], який є другом сім'ї [PERSON] та [PERSON], пояснив суду, що знає [PERSON] вже 42 роки і може охарактеризувати його лише з позитивної сторони. Він (свідок) інколи буває в гостях у квартирі [PERSON] та знає, що в останнього напружені відносини із тестем та тещею, які хочуть виселити сім'ю [PERSON] із квартири. Свідку відомо, що наприкінці 90-х років тесть [PERSON] завдав тілесних ушкоджень [PERSON], шляхом завдання ударів залізною арматурою по обличчю, у зв'язку з чим [PERSON] оперували. Крім того, йому відомо, що в липні 2017 року тесть стріляв у [PERSON] із пістолета «Флобер». Водночас коли свідок у 2017 році двічі чи тричі приходив в гості до [PERSON], то свідком жодних конфліктів він особисто не був і [PERSON] з дружиною не бачив. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, показання свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд робить наступні висновки. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Підпунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Судом установлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних частинах, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації, виданому 9 грудня 2011 року. Указана квартира складається із двох роздільних житлових кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати з туалетом та балкону. На час розгляду заяви судом у кімнаті площею 17,8 кв.м. проживають [PERSON] та [PERSON], а в кімнаті площею 11,7 кв.м. - [PERSON], її чоловік [PERSON] та їх неповнолітня дочка [PERSON] Повнолітня дочка заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], яка також є співвласником квартири, не проживає у цій квартирі на час розгляду заяви судом. Звертаючись до суду із заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] посилався на те, що його зять та дочка систематично застосовують насильство до нього та його дружини (1 січня 2017 року, 1 та 2 липня 2017 року, вересень 2017 року), а також до їх повнолітньої онуки [PERSON], та у зв'язку з цим просив застосувати конкретний обмежувальний припис до них у вигляді виселення зятя із квартири. Відповідно до матеріалів за зверненням [PERSON] (№ ЄО 2872 (Вх-К-309) від 20 січня 2017 року) на ім'я начальника Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 19 січня 2017 року, заявник повідомив про те, що 1 січня 2017 року на нього та його дружину здійснили розбійний напад їх дочка [PERSON] та зять [PERSON], а саме: дочка з чоловіком напали на дружину, а коли дружина із заявником втекла, то тоді нападники розбили двері кімнати і намагались залізти в кімнату, але їх зупинила поліція. У поясненнях від 17 січня 2017 року [PERSON] пояснив, що протягом останніх 20 років між ним та дружиною з одного боку та дочкою й зятем з іншого боку - мають місце неприязні стосунки. 1 січня 2017 року приблизно о 13 год. 00 хв. він перебував разом із дружиною за місцем помешкання і почув, як дочка на кухні почала голосно кричати на дружину. Коли він вийшов на кухню, то побачив, що дочка б'є матір і він розборонив їх. У цей час вийшов зять та почав його штовхати. Після цього зять пошкодив двері в кімнату [PERSON] У поясненнях від 28 січня 2017 року [PERSON] пояснила, що протягом багатьох років у неї з чоловіком виникають конфліктні ситуації з її батьками на грунті спільного проживання на одній житловій площі, але вона з чоловіком жодних неправомірних дій щодо батьків не здійснювали, а звернення батька є наклепом. Відповідно до повідомлення начальника Оболонського УП ГУ НП в м. Києві за результатами перевірки заяви [PERSON] від 17 січня 2017 року з громадянами [PERSON] та [PERSON] проведено роботу профілактичного характеру про не порушення норм чинного законодавства та роз'яснено, що в разі встановлення аналогічних фактів їх буде притягнуто до відповідальності згідно чинного законодавства. Висновком дільничого відділу поліції № 2 Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 28 січня 2017 року перевірку матеріалів за зверненням [PERSON] закінчено, матеріали перевірки приєднано до матеріалів ЖЄО № 2872 від 17 січня 2017 року. Згідно з матеріалами перевірки за заявою [PERSON] (вх. № К-2809 від 29 травня 2017 року) вбачається, що 25 травня 2017 року [PERSON] повторно звернувся до начальника Оболонського УП ГУ НП в м.Києві щодо факту розбійницьких дій 1 січня 2017 року його дочкою та зятем. У цій же заяві [PERSON] повідомив про те, що дочка і зять виганяють з квартири онуку [PERSON] (21 рік) та просив виселити зятя з квартири та притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності за розбій, який було вчинено 1 січня 2017 року. За результатами розгляду цього звернення [PERSON] надала усні пояснення дільничому поліції [PERSON], в яких заперечила провокування конфлікту з батьком з її боку. Наголосила, що конфлікт провокує батько, який за їх відсутності без їх дозволу бере особисті речі, зломав уже дві пральні машини, у зв'язку з чим було встановлено камери відеоспостереження, які направлено на їх речі. Висновком дільничого поліції від 19 червня 2017 року перевірку за матеріалами закінчено. 12 червня 2017 року до начальника Оболонського УП ГУ НП в м. Києві із заявою звернулась [PERSON], [INFO], яка пояснила, що її батьки систематично били та ображали її із дня на день, із року в рік. Крім того, вони не хочуть віддати її документи - свідоцтво про народження та банківські документи. В усному порядку [PERSON] надала пояснення дільничому поліції про те, що жодних документів дочки у неї немає, внаслідок чого висновком від 19 червня 2017 року перевірку матеріалів закінчено, а [PERSON] рекомендовано звернутись за відновленням документів до органів їх видачі. Щодо конфлікту в ніч з 1 на 2 липня 2017 року, то Оболонське УП ГУ НП в м.Києві не надало жодних матеріалів щодо цього. Водночас відповідно до виписки 17279 із медичної картки [PERSON], з 2 липня 2017 року по 11 липня 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку із закритою черепно-мозковою травмою та забоєм м.т.к. голови, а відповідно до виписки № 17278 з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON], 2 липня 2017 року його було госпіталізовано із вогнепальним непроникаючим пораненням грудної клітки, вогнепальним сліпим пораненням ноги, вогнепальним сліпим пораненням лівого колінного суглобу (зі слів отримав поранення з пістолета «Флобер» від тестя). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, заінтересованих осіб та показаннями свідків свідчать про те, що між заявником і його дружиною і їх онукою [PERSON] з одного боку, а також їх дочкою, зятем та іншою неповнолітньою онукою [PERSON] з іншого боку дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. Водночас застосування насильства з боку [PERSON] та [PERSON] до їх дітей заявником не доведено. Враховуючи викладене, а також те, що повнолітня [PERSON] у квартирі на даний час не проживає, то ризик можливого продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо неї з боку членів її родини - відсутній. Суд також враховує, що як пояснив заявник [PERSON], останні 1,5 місяці у їх квартирі спостерігається тиша й спокій, які він пов'язує із своїм зверненням до правоохоронних органів. Водночас у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пов'язують настання відносного спокою та тиші із відкриттям кримінального провадження після застосування [PERSON] пістолета «Флобер» до свого зятя [PERSON] у ніч з 1 на 2 липня 2017 року. Таким чином, ризики застосування насильства у сім'ї наразі є мінімізованими. Враховуючи пояснення заявника [PERSON], відповідно до яких його звернення з цією заявою пов'язане з бажанням виселити зятя з квартири, беручи до уваги безперервне проживання зятя заявника - [PERSON] у квартирі останні 20 років, а також враховуючи, що надані заявником та витребувані судом докази не дають підстав дійти однозначного висновку про те, що кривдником у всіх ситуаціях, про які зазначив [PERSON], є саме його дочка [PERSON] та зять [PERSON], суд робить висновок про відсутність наразі підстав для застосування заходу тимчасового обмеження до [PERSON] та [PERSON] у вигляді тимчасового позбавлення останнього права користування квартирою на строк до 6 місяців. На думку суду, відсутні також підстави і для застосування судом до [PERSON] та [PERSON] інших заходів тимчасового обмеження, які передбачено ч. 2 ст. 26 Закону. Водночас [PERSON] необхідно роз'яснити, що він не позбавлений права звернутись до суду з окремим цивільним позовом у порядку позовного провадження щодо виселення [PERSON] із квартири та/або окремим позовом про зобов'язання [PERSON] демонтувати камери відеоспостереження у квартирі та/або позовом про відшкодування шкоди, завданої можливим пошкодженням міжкімнатних дверей. [PERSON] та [PERSON] необхідно роз'яснити, що вони не позбавлені права звернутись із окремим цивільним позовом у порядку позовного провадження до [PERSON] та інших співвласників квартири щодо розподілу особового рахунку на квартиру. З метою отримання правової допомоги заявник та заінтересовані особи можуть звернутись за отриманням безкоштовної вторинної правової допомоги щодо складання позовних заяв та представництва їх інтересів у суді - до одного з центрів Безкоштовної вторинної правової допомоги у м. Києві (номер безкоштовного телефону 0800-213-103).

Outcome: dismissed