Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

21.01.2021 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП "Волиньвугілля" про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 20 травня 2003 року по 31 липня 2019 року працював на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірника підземного 3-го розряду. 31 липня 2019 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. У день звільнення роботодавець не виплатив вихідну допомогу належну йому при звільненні та компенсації. 05 листопада 2019 року по справі №165/2991/19 Нововолинським міським судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ДП «Волиньвугілля» на користь [PERSON] 53153,68 грн заборгованості по заробітній платі, 48682,24 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 по 01.11.2019. 23.12.2019 було відкрите виконавче провадження №60926177 на залишок нестягнутої суми по даній справі в сумі 38576,88 грн. Заборгованість по заробітній платі станом на 04.01.2021 становила 47737,98 грн. Враховуючи, що його середньоденний заробіток становив 760,66 грн., просить суд стягнути з відповідача в свою користь 317195 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 02.11.2019 - 21.01.2021, із розрахунку 417 робочих днів х 760,66 грн = 317195,22 грн. Вважає, що на несвоєчасно виплачені йому суми розрахунку слід нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію грошових доходів населення» в розмірі 15859,90 грн., виходячи із розрахунку 317195,22 грн *5,0/100. Наголошує, що істотне та триваюче порушення трудових прав позивача щодо виплати заробітної плати призвело до сильних душевних страждань і вимагало неабияких додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Тому оцінює понесену моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, яку просить присудити до стягнення з відповідача. У поданому відзиві представник відповідача ДП «Волиньвугілля» просить При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди просять врахувати такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості з врахуванням розумності, справедливості та пропорційності при вирішенні спору. (а.с. 34,35). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. На підставі вказаної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду відступивши від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд, з урахуванням конкретних обставин, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Відшкодування, яке нараховується відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як встановлено судом, позивач працював на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» та 31.07.2019 був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст.44 КЗпП України) (а.с.8). Згідно з довідкою відповідача № 02/7.2.4/01-19 від 04.01.2021 (а.с. 9), заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] станом на 04.01.2021 становить 47373,98 грн., з них 38576,88 грн вихідна допомога. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 760,66 грн. (а.с.9). 05 листопада 2019 року по справі №165/2991/19 Нововолинським міським судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з ДП «Волиньвугілля» на користь [PERSON] 53153,68 грн заборгованості по заробітній платі, 48682,24 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 по 01.11.2019 (а.с.11). 23.12.2019 було відкрите виконавче провадження №60926177 на залишок нестягнутої суми по даній справі в сумі 38576,88 грн. (а.с.13,14) Судом встановлено, що позивачу розрахункові та вихідну допомогу при звільненні. з моменту звільнення останнього по даний час відповідачем не виплачена, тобто повний розрахунок із звільненим працівником роботодавцем не проведено. З урахуванням того, що 31.07.2019 позивача було звільнено з ВП «Шахта Бужанська» «Волиньвугілля» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, в тому числі в порядку виконання судового наказу про стягнення розрахункових, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача, таким чином: 232001,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2019 року (наступний день після постановлення судовго наказу) по 21.01.2021 року (день звернення до суду) включно, із розрахунку 760,66 грн. (середньоденний заробіток) х 305 (робочих днів за вищевказаний період) = 232001,30 грн. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Враховуючи те, що розмір заборгованості становить 47737,98 грн, з них 38576,88 грн вихідної допомоги, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2019 року (наступний день після постановлення судового наказу) по 21.01.2021 року (день звернення до суду) включно становить 232001,30 - то враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру заборгованої заробітної плати, що становить за 12.2018 - 155,36 грн, 02.2019 - 99,40 грн, 03.2019 -156,20 грн, 11.2019 -56,99 грн, 03.2019 - 551,79, 08.2019 - 551,79 грн., беручи до уваги, що невиплачена сума остаточного розрахунку є незначною та утворилася із гарантійних або компенсаторних виплат чи виплат, які передбачені колективним договором, а сума за статтею 117 КЗпП у п`ятеро перевищує реальну заборгованість, відсутність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, постановлення судового наказу про стягнення розрахункових, суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та користується своїм правом щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд задоволює позовні вимоги про стягнення з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача [PERSON] 48000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2019 по 21.01.2021. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до Закону України "Про компенсацію грошових доходів населення" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості 15859,90 грн, виходячи із розрахунку 317195,22 грн *5,0/100, де як встановлено судом, 317195,22 грн - це сума нарахованого позивачем розміру середнього заробітку за час затримки при розрахунку, яку просить позивач стягнути на його користь з відповідача. Дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 зазначені грошові виплати компенсації не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факту завдання йому моральної шкоди діями відповідача, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає до стягнення 908 грн. сплаченого судового збору, та 2000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджується документально (а.с.15-18).

Outcome: approved