Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 червня 2016 року помер його батько [PERSON]. Заповіту він не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки. Спадщину прийняли позивач та відповідач. Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки. Відповідач на дану спадщину не претендує. У судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив судове засідання слухати без його участі, позов підтримав, просив задовольнити (а.с. 49). Відповідач надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов визнала (а.с. 51). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 19 червня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21 червня 2016 року серії І-СР № 277164 (а.с. 5). Позивач та відповідач є сином та дружиною [PERSON] відповідно, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02 березня 1968 року серії VІІ-УР № 0688872 (а.с. 8) та копією свідоцтва про одруження від 19 лютого 1960 року серії І-УР № 254234 (а.с. 10). Заповіту померлий не складав. Згідно з довідкою Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 30 березня 2018 року № 589, виданої на підставі погосподарської книги № 26 (особовий рахунок № 041996-1), за [PERSON] числиться житловий будинок за адресою: вул. Жуковського, 46, с. Червоногірка, Чорнобаївський район, Черкаська область, яким він володів до дня своєї смерті. Документ про право власності на житловий будинок не видавався (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять вказаний житловий будинок з надвірними спорудами і земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8904 га та 0,0491 га, розташовані в межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, належні йому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 05 липня 2012 року серії ЯК № 357055, ЯК № 357056 (а.с. 14, 15). Згідно з довідками Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 588, 2261 від 30 березня 2018 року, 29 серпня 2018 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO] з дружиною - [PERSON]О.(відповідач), а також вів спільне господарство з [PERSON] (позивач) (а.с. 12, 50). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 03 серпня 2018 року (вих. № 1008/01-16) (а.с. 43), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 37), відповідач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 44), свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 07 червня 2018 року (вих. № 727/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 19). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 20-24). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 19 червня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину свого батька, оскільки проживав з ним без реєстрації та вів спільне господарство, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, оскільки правовстановлюючі документи на них відсутні. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved