Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

27 березня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей, визначення їх місця проживання. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що сторони від липня 2006 року по жовтень 2011 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. У травні 2011 року відповідач без згоди позивача разом з дітьми переїхав до іншого помешкання, перешкоджає спілкуванню позивача з дітьми. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про відібрання у відповідача малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначення їх місця проживання разом з нею (т. 1 а.с.а.с. 3 - 9, т. 2 а.с.а.с. 165 - 170). 10 грудня 2012 року суд своєю ухвалою замінив службу у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації органом опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради (т. 1 а.с. 121). Того ж дня [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що його дії з перешкоджання відповідачу у спілкуванні з дітьми пов'язані з тим, що відповідач психічно неврівноважена, дозволяла собі бити дітей, не приділяла їм достатньої уваги тощо. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з батьком (т. 1 а.с.а.с. 95 - 99). 18 червня 2013 року судом було ухвалено рішення, яким [PERSON] було відмовлено у позові, а зустрічний позов - задоволено. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 р. (т. 1 а.с.а.с. 169 - 172, 243 - 246). 15 січня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу - передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції послався на приписи принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р. (далі - Декларація прав дитини) (т. 2 а.с.а.с. 61, 62). 23 червня 2014 року ухвалою суду до участі у справі було залучено Прокуратуру Кіровського району м. Дніпропетровська. 24 вересня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на прізвище чоловіка (т. 3 а.с.а.с. 1, 2). [PERSON], її представник, прокурор у судовому засіданні первісний позов підтримали у повному обсязі, заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог. [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічний позов, заперечував проти задоволення первісних позовних вимог. Представник третьої особи у суді заявила, що орган опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради на своєму засіданні не знайшов підстав для вирішення спірного питання на користь [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, представників [PERSON], третьої особи, прокурора, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічні - повному, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від 14.07.2006 р. перебували у шлюбі (т. 1 а.с. 22). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с.а.с. 23, 24). Від попереднього шлюбу [PERSON] має неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 21). Від травня 2011 року сторони мешкають окремо одне від одного. 04 жовтня 2011 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано (т. 1 а.с. 14). 25 листопада 2011 року [PERSON] з дозволу [PERSON] забрав дітей до себе, і відтоді вони мешкають разом з батьком. 29 березня 2013 року третьою особою було складено висновок № 5-38-612, згідно з яким діти відкриті у спілкуванні, веселі, доглянуті, розвинуті за віком, отримують повноцінний всебічний розвиток, постійний нагляд за станом їх здоров'я. Визначення їх місця проживання разом з матір'ю є недоцільним (т. 1 а.с.а.с. 144, 145). [PERSON] працює, разом з дочкою від попереднього шлюбу постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.а.с. 155, 157, 238, 239, т. 2 а.с.а.с. 172, 173, 175). [PERSON] працює, позитивно характеризується, бере активну участь у житті дітей, має добрі побутові умови для проживання дітей, постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.а.с. 106, 107, 221, т. 2 а.с.а.с. 32, 41, 91, 92, 95, т. 3 а.с.а.с. 25 - 27, 42 - 44). До 01.09.2013 р. діти сторін відвідували Дошкільний навчальний заклад № 84 Кіровського району м. Дніпропетровська, завжди були охайні і доглянуті (т. 2 а.с. 92). На разі діти сторін навчаються у КЗО "СЗШ № 2" Дніпропетровської міської ради, школу відвідують вчасно, завжди охайні, чисто одягнені, на уроках уважні та активні, завжди виконують домашні завдання тощо, займаються спортом і танцями (т. 2 а.с.а.с. 32, 91, т. 3 а.с.а.с. 25, 26, 39 - 41). Згідно з листом КЗО "СЗШ № 2" Дніпропетровської міської ради від 09.12.2014 р. № 176, підписаним, зокрема, практичним психологом, зміна місця проживання дітей може негативно вплинути на їх психічний стан та успішність у навчанні (т. 3 а.с. 42). Відповідно до частини 1 статті 160, частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України (далі - СК) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з частинами 1, 2 статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За правилами частин 1 - 3 статті 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2 статті 159 СК передбачено, що, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Ураховуючи зміст приведених норм, встановлені судом факти, а також добуті судом докази, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, відповідно, відмовивши у позові про відібрання дітей та визначення їх місця проживання [PERSON] При цьому суд виходить з того, що [PERSON] має добрі соціально-побутові умови, позитивно характеризується, працевлаштований, забезпечує дітям всебічний розвиток, який полягає в активному шкільному та позашкільному житті. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні її позовних вимог про відібрання дітей та визначення їх місця проживання, суд також зважає на те, що їх взаємини з батьком є рівними, добрими, а життєвий устрій тривалий час є сталим і відповідає їх соціальним потребам. Суд при цьому вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] частково, усунувши їй перешкоди у спілкуванні з дітьми шляхом зобов'язання [PERSON] надавати їй можливість безпосередньо спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні та відпочинку (факт такого перешкоджання встановлено судом і по суті не заперечувався [PERSON]). Крім того, проаналізувавши висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (у контексті справи, що розглядається), викладені в ухвалі від 15.01.2013 р., суд виходить з наступного. Дійсно, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Аналіз диспозиції приведеної норми свідчить про те, що право матері на проживання з нею дитини не є абсолютним і може бути обмежене в певних випадках. При цьому перелік таких випадків у Декларації прав дитини не визначено, отже мають визначатися особою, що вирішує спір, залежно від встановлених нею обставин. Судом встановлено, що діти мають рівні та добрі взаємини з батьком, а їх життєвий устрій тривалий час є сталим і відповідає їх соціальним потребам. Це полягає у тому, що вони протягом декільком років постійно і безперервно мешкають разом з батьком, відвідують одні і ті же заклад освіти, спортивну секцію та танцювальну школу. При цьому усі вказані елементи їх життя сприяють їх успішному розвитку, про що свідчать матеріали справи, що їх характеризують. Натомість, задоволення позову [PERSON], безумовно, потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дітей, а саме: зміну місця проживання, побутових умов, навчального закладу, навколишнього середовища, оточення, об'єктивне розірвання соціальних зв'язків, що склалися у процесі останніх років життя. Такі неминучі наслідки, безумовно, негативно вплинуть на малолітніх дітей та їх психічний стан, що додатково підтверджується думкою їх шкільного практичного психолога. Таким чином, на думку суду, викладене має ознаки винятковості, у розумінні принципу 6 Декларації прав дитини. При цьому, ураховуючи те, що суд своїм рішенням усунув [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дітьми, зникають і ризики повного розлучення дітей з матір'ю, яка матиме можливість бачитись з дітьми, спілкуватися з ними, разом з батьком брати участь у їх шкільному та позашкільному житті, проводити з ними дозвілля, зокрема, за її місцем проживання.

Outcome: partial