Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

13 жовтня 2017 року\~ ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного 04.08.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитного договору № б/н відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак у зв'язку з тим, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 31.07.2017 року\~\~виникла заборгованість на\~\~загальну суму 19053,04 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 4865,31 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 1322,09 гривень, заборгованості за пенею 11482,16 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 883,48 гривень. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк [PERSON] не з'явився, в поданій заяві просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,\~не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. У поданому запереченні, представник відповідача адвокат [PERSON], просить суд відмовити ПАТ КБ „ПриватБанк у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, просить розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк"\~підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 04.08.2012 року. Позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та згідно наданого представником позивача розрахунком станом на 31.07.2017 року\~\~виникла заборгованість на\~\~загальну суму 19053,04 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 4865,31 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 1322,09 гривень, заборгованості за пенею 11482,16 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 883,48 гривень. Відповідач позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4865,31 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом 1322,09 гривень не оспорює. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право позивачу вимагати від нього вчинення цих дій у судовому порядку. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафу. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові від 11 жовтня 2017 року №347/1910/15-ц. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Тому відповідно до зазначеного вище суд вважає, що штраф в розмірі 500,00 грн. та 883,48 грн. не підлягає до стягнення. Відповідач в поданому запареченні не визнає вимогу про стягнення заборгованості за пенею та штрафу. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пункт 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначає, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Згідно ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів до їх зменшення. По вказаній справі не повернутий кредит складає 4865 грн. 31 коп. нарахована неустойка станом на 31.07.2017 року складає 11482 грн. 16 коп., що значно перевищує розмір кредиту. Відповідач із 18.05.2016 року не сплачує кредит. Але позивач до суду звернувся тільки 13.10.2017 року, що сприяло значному збільшенню розміру неустойки. Тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки до 5000 грн. 00 коп. Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON]І на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору від 04.08.2012 року в розмірі 11187 грн. 40 коп., яка складається з наступного: 4865 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом; 1322 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5000 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом. А також суд стягує з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. та в сумі 180 гривень, повязаних за розміщення оголошення в газеті „Волинь-нова, що підтверджені платіжним дорученням № ІНВ 97В1Р42 від 27.11.2017 року. В іншій частині задоволення позовних вимог суд вважає слід відмовити. На підставі ст.509, 526, 527, 530, 549, 551, 599, 616, 1049, 1054 ЦК України, ст.61 Конституції України та

Outcome: partial