Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Адвокат Брошко І.В. звернувся до суду з цим позовом в інтересах [PERSON] , в якому просив суд скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованому в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 2728601, зареєстровану «22.12.2005 року реєстратором Станично-Луганська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: договір застави, 2520,27.08.2003, Приватний нотаріус Гриценко Ю.В.», додаткові дані «Архівний номер 379347LUGANSK14, архівна дата: 28/08/2003, Дата виникнення:28.08.2003, 28/08/2003, № реєстра 323554-1234, внутр.№8301D23D29F4512F7959» та вилучити запис. 22.03.2021 року за позовною заявою відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.05.2021 року підготовче судове засідання закрите та справа призначена до розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Брошко І.В. посилався на те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 06.06.2011 року. На момент укладання кредитного договору, про який буде йти мова у позові, [PERSON] був власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.1999 року, реєстр №1515, як вказано в договорі застави. Проте, цей договір купівлі- продажу на теперішній час відсутній, тому надати його копію не має можливості. 21.08.2003 року [PERSON] та АТ «Укркомунбанк» укладено кредитний договір за №2364/03 та з метою його забезпечення, 27.08.2003 року було укладено договір застави, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Договір застави було посвідчено приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценко Ю.В., який на даний час вже не має нотаріальних повноважень. За цим договором застави було накладено заборону відчуження вказаного житлового будинку до припинення чи розірвання договору застави, тобто виконання обов`язку перед кредитором за кредитним договором із АТ «Укркомунбанк». Сам кредитний договір (навіть його копію) не має можливості надати суду, адже він втрачений під час обстрілів смт. Станиця Луганська під час проведення АТО, внаслідок яких цей житловий будинок до експлуатації та проживання не придатний. Кредитний договір був укладений на суму 5 000 грн. на строк виплати 1 рік до 20.08.2004 року. Всі зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконав та сплатив необхідні платежі. На даний час ПАТ «Укркомунбанк» знаходиться в процесі ліквідації, призначена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк». У зв`язку з тим, що одразу після виконання кредитних зобов`язань працівникам банку не було подано заяву про скасування заборони відчуження, така заборона наявна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна до цього часу. Про наявність цієї заборони [PERSON] довідався лише у березні 2019 року, коли отримав інформаційну довідку із Державного реєстру нерухомого майна. 11 квітня 2019 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» із проханням скасувати заборону відчуження житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . На звернення [PERSON] отримав відповідь від 07.05.2019 року, згідно якої питання про скасування заборони відчуження житлового будинку може бути вирішене за умови здійснення перевірки стану виконання [PERSON] зобов`язань по кредитному договору на підставі даних автоматизованої банківської системи (АБС) ПАТ «Укркомунбанк», а також з урахуванням документів кредитної справи до яких Уповноважена особа Фонду на даний час не має доступу. У зв`язку з чим [PERSON] і вимушений звернутись до суду з цим позовом, оскільки він своє зобов`язання перед ПАТ «Укркомунбанк» за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року виконав, а відтак договір застави щодо його будинку має бути припинений. Представник відповідача [PERSON] з позовом не погодився та надав суду відзив на позов, згідно якого ПАТ «УКРКОМУНБАНК» вважає викладені в позовній заяві вимоги позивача незаконними та необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо правового статусу ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ КОМУНАЛЬНИЙ БАНК» слід зазначити, що ПАТ «УКРКОМУНБАНК» є правонаступником АБ «Український комунальний банк» на підставі Статуту викладеного у новій редакції та зареєстрованого 21.05.2014 року. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015 року за №309/БТ «Про віднесення ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ КОМУНАЛЬНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.05.2015 року за №96 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРКОМУНБАНК», згідно з яким з 13.05.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «УКРКОМУНБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 13.05.2015 до 12.08.2015. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРКОМУНБАНК» призначено [PERSON] . З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку, запобіганню втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів прийняла рішення від 10.08.2015 року за №149 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРКОМУНБАНК» до 12.092015 року включно та продовження повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів до зазначеної дати. У подальшому, згідно постанови Правління Національного банку України від 14.09.2015 року за №604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ КОМУНАЛЬНИЙ БАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення від 14.09.2015 року за №169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРКОМУНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким зі змінами, внесеними Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 30.12.2015 року за №285, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, ст. ст. 37, 38, 47- 52, 521, 53 Закону, на строк з 14.09.2015 по 13.09.2017 включно. Рішеннями Фонду гарантування від 28.08.2017 року за №3789, від 23.08.2018 року за №2335 від 29.08.2019 року за №2197 та від 25.08.2020 року за №1564 - строки здійснення ліквідації продовжено. Вказані відомості оприлюднені на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: www.fg.gov.ua. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 37 Закону - уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Нормами абз. 2 ч. 1 ст. 36 Закону визначено, що протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. Аналогічні норми застосовуються й у процедурі ліквідації та закріплені ч. 4 ст. 46 Закону. Згідно з приписами ч. 2 ст. 46 Закону, з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Відсторонені керівники ПАТ «УКРКОМУНБАНК» ухиляються від виконання покладеного на них чинним законодавством обов`язку передати бухгалтерську та іншу документацію ПАТ «УКРКОМУНБАНК», печатки і штампи Банку, операційні системи, базу даних про вкладників, інші технічні засоби обліку цінних паперів, активів, юридичних справ клієнтів, тощо. За вказаним фактом, на підставі заяви Уповноваженої особи Фонду, до ЄРДР 30.12.2016 року за №12016130550001126 внесені відомості щодо кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження забезпечується СВ Сватівського ВП ГУНП в Луганській області. Також слід зазначити, що як на день запровадження процедури виведення ПАТ «УКРКОМУНБАНК» з ринку, так і на даний час, головний офіс Банку знаходиться в місті Луганську, а в силу ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року за №1085-р - на тимчасово окупованій збройними формуваннями Російської Федерації території Луганської області. Враховуючи викладене, на цей час здійснення перевірки стану виконання [PERSON] основного зобов`язання за Кредитним договором на підставі даних автоматизованої банківської системи ПАТ «УКРКОМУНБАНК» не виявляється можливим. У розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРКОМУНБАНК» відсутні документи з кредитної справи [PERSON] та документи, які б підтверджували факт належного, своєчасного і повного виконання основного зобов`язання за Кредитним договором в забезпечення якого було укладено Договір застави за реєстровим номером 2520, посвідчений приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценком Ю.В. Також ПАТ «УКРКОМУНБАНК» з метою вжиття можливих заходів стосовно відновлення документів за кредитними договорами, договорами іпотеки та договорами застави зверталось до ГТУЮ у Луганській області Міністерства юстиції України з запитом на отримання публічної інформації щодо діяльності приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценка Ю.В. За отриманою відповіддю, діяльність названого нотаріуса припинена 20.05.2005, інформація стосовно передачі документів нотаріального діловодства та архіву до державного нотаріального архіву невідома, оскільки документи відділу нотаріату Головного управління юстиції у Луганській області вважаються втраченими, а документи Луганського обласного державного нотаріального архіву знаходяться на тимчасово окупованій території перевезення яких неможливе. Позивачем не надано копії Кредитного договору з додатками до нього, що унеможливлює з`ясування умов повернення кредитних коштів та сплату відсотків за користування кредитними коштами, перевірку своєчасності та повноти виконання позичальником зобов`язань, здійснення розрахунку. За відомостями, які містить Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис про заборону №2728601 відносно будинку [ADDRESS] . Дане обтяження зареєстроване на підставі Договору застави за №2520, укладеному між [PERSON] та АБ «УКРКОМУНБАНК» і посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценком Ю.В. Про нарахування та сплату процентів у кредитному договорі міститься інформація щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, механізм нарахування та сплати процентів, дії банку у випадках несвоєчасної сплати позичальником процентів, можливості зміни чи перегляду встановлених банком процентних ставок. Тобто, умовами кредитного договору передбачений порядок надання і погашення кредиту, розкривається механізм видачі і погашення кредиту із зазначенням терміну. При цьому наведений графік погашення кредиту щодо сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартість усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань щодо кредиту. Таким чином припинення похідного зобов`язання без припинення основного зобов`язання суперечить вимогам ч. 5 ст. З та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи вищевикладене та з огляду недоведеності факту припинення Кредитного договору за №2364/03 від 21.08.2003, позовні вимоги щодо скасування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за відсутності належних доказів про сплату кредитних коштів та процентів за Кредитним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача адвокат Брошко І.В. надав суду заяву, в якій просив вирішити позовні вимоги [PERSON] за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] проти позову категорично заперечували з підстав, викладених у відзиву на позов, просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Частина 1 ст. 81 ЦПК України наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як ні підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 5 вказаної статті зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях, випливає зі змісту ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Так, адвокат Брошко І.В., звертаючись до суду з цими вимогами в інтересах позивача [PERSON] надав суду наступні письмові докази: Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Станично-Луганським РВУМВС України в Луганській області 19.09.1995 року позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Караганда Казахстан, прописаний за адресою: [ADDRESS] з 07.10.1999 року. Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.06.2011 року підтверджується факт належності [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Станично-Луганської селищної ради від 24.05.2011 року за №70. Зі змісту витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Станично-Луганське РБТІ» за №30418715 від 24.06.2011 року позивачу по справі на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Копія Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення 34 сесії 5 скликання Станично-Луганської селищної ради від 08.07.2010 року за №34/54, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011042300348 14.10.2010 року земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить [PERSON] . Копією Договору застави від 27.08.2003 року, укладеного між позивачем та АБ «Український комунальний банк» та посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу Луганської області Гриценком Ю.В. підтверджується, що цей договір забезпечує вимогу заставодержателя (АБ «Український комунальний банк»), що випливає з умов кредитного договору від 21.08.2003 року, укладеного між заставодавцем ( [PERSON] ) і заставодержателем (АБ «Український комунальний банк»), згідно якого заставодавцю надається кредит в сумі 5 000 гривень на строк до 20.08.2004 року з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% річних за цей період. Заставодавець передає, а заставодержатель приймає в заставу належне заставодавцю майно житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гриценком Ю.В., приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу 14.09.1999 року за реєстровим №1515, зареєстрованого Станично-Луганським БТІ 09.12.1999 року в реєстровій книзі №11 за реєстровим №2064. Розділом 3 вказаного договору передбачено, що зобов`язання забезпечене заставою вважається виконаним, якщо кредит погашено, відсотки кредиту сплачено, згідно кредитного договору №2364/03 від 21.08.2003 року. Зі змісту вказаного договору застави вбачається, що 27.08.2003 року [PERSON] , приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу, на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього договору застави, накладається заборона відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належного [PERSON] до припинення чи розірвання договору застави. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 01.03.2019 року за №158107036 підтверджується, що будинок житловий за [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] . Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містять інформацію щодо об`єкта обтяження: будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , підстава обтяження: договір застави, 2520, 27.08.2003 року, приватний нотаріус Гриценко Ю.В., зареєстровано 22.12.2005 року 15:07:48 за №2728601 реєстратором: Станично-Луганська державна нотаріальна контора, додаткові дані: Архівний номер: 379347LUGANSK14, Архівна дата: 28/08/2003, Дата виникнення: 28.08.2003, 28/08/2003, № реєстра 323554-1234, внутр. №8301D23D29F4512F7959. Листом від 09.04.2019 року підтверджується факт звернення [PERSON] до відповідача в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» Матвієнко А.А. з метою скасування заборони на відчуження житлового будинку позивача та внесення відповідного запису до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРКОМУНБАНК» від 07.05.2019 року за №149/19-Л на ім`я [PERSON] , останню повідомлено, що питання про скасування заборони на відчуження зазначеного житлового будинку може бути вирішене за умови здійснення перевірки стану виконання позивачем зобов`язань по кредитному договору на підставі даних автоматизованої банківської системи (АБС) ПАТ «УКРКОМУНБАНКУ», а також з урахуванням документів кредитної справи до яких Уповноважена особа Фонду на даний час не має доступу. Зі змісту Акту обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири) в смт. Станиця Луганська від 14.05.2019 року, комісією, створеною рішенням виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради за №2 від 24.05.2016 року, обстежено будинок [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження, комісія зробила висновок, що на дату огляду об`єкту, будинок пошкоджений обстрілами, до експлуатації та проживання непридатний. Квитанцією за №77 від 18.02.2004 року підтверджується факт сплати [PERSON] АБ «Укркомунбанк» щомісячного платежу за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року в розмірі 3 316,38 грн. Квитанцією за №15 від 18.08.2004 року підтверджується факт сплати [PERSON] АБ «Укракомунбанк» щомісячного платежу за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року в розмірі 3 508,11 грн. З інформації начальника Станично-Луганського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.05.2021 року за №6542 слідує, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні в Станично-Луганському районному відділі державної виконавчої служби, станом на 26.05.2021 року відсутні виконавчі провадження про стягнення грошових коштів або штрафів з [PERSON] на користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб, в тому числі і ПАТ «Укркомунбанк», арешти на нерухоме майно державними виконавцями не накладалися. Представники відповідача, заперечуючи проти позову [PERSON] надали суду Лист в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 19.08.2019 року за №431/19-Л, зі змісту якого слідує, що згідно даних Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, приватна нотаріальна діяльність [PERSON] по Станично-Луганському районному нотаріальному округу припинена 20.05.2005 року. Документи відділу нотаріату Головного управління юстиції у Луганській області вважаються втраченими до 19.08.2019 року. Документи Луганського обласного державного нотаріального архіву знаходяться на тимчасово окупованій території, а відтак отримати дублікати договорів іпотеки, застави, купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценком Ю.В. немає можливості. Крім того, листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» від 29.04.2021 року за №107/21-Л на ім`я адвоката Брошка І.В. підтверджується, що у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду відсутні документи з кредитної справи позивача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, передбачено ст. 89 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що наявністю в Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження нерухомого майна, порушуються право власності позивача, а тому його право підлягає судовому захисту у спосіб, визначений законом. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~- нотаріуси вчиняють нотаріальні дії зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати своє право на володіння та розпорядження будинком, що належить йому на праві приватної власності. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленої вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року за №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення - підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.\~8, ст.\~16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до\~ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 17.10.2013\~за №868 - для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно\~ст.\~317\~ЦК України -\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за №364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до п. п. 2.1.1 п.2.1 Положення - підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України\~- право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1\~ст. 593 ЦК України\~- право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 28 Закону України «Про заставу»\~передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. У відповідності до вимог\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Іпотека та обтяження (заборона розпоряджатися заставним нерухомим майном) підлягають державній реєстрації прав (ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ч. 5\~ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Пункт 5 ч. 2\~ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Суд зазначає, що під час розгляду даної справи по суті представниками відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження наявних невиконаних позивачем зобов`язань за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на час розгляду справи в суді продовжують існувати обставини, що стали підставою для накладення заборони щодо нерухомого майна. Відповідно до ст. 81 ЦПК україни - саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ст. 76 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі за №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі за №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі за №2а-204/1). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-709цс16). Окрім цього, відповідно до Постанови Великої палати Верховного суду України від 04 вересня 2018 року, справа за №823/2042/16, провадження за №11-377апп18 (пункт 57,58), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Суд повторно наголошує, що представниками відповідача на час розгляду справи, суду не надано відомостей про підстави продовження дії заборони відчуження нерухомого майна позивача. З моменту внесення відомостей про заборону відчуження будинку [PERSON] та до часу звернення позивача із позовом до суду відбулися зміни до діючого законодавства щодо порядку внесення відомостей про обтяження стосовно нерухомого майна. Саме на час розгляду позову, відповідно до наведених вимог законодавства для захисту порушених прав позивача відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про скасування заборони відчуження може внести Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Позивач надав суду дві квитанції щодо сплати на користь відповідача платежів за кредитним договором за №2364/03 від 21.08.2003 року, представники відповідача, заперечуючи проти цього, не спростували факту погашення [PERSON] заборгованості, не довели суду наявності інших зобов`язань позивача перед відповідачем, а відтак відсутність боргових зобов`язань власника майна свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони порушує законні права та інтереси позивача. Таким чином, накладення заборони на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна майже протягом 18 років, за відсутності виконавчого провадження, обмежує права позивача як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном, що є неприпустимим. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги щодо скасування заборони на відчуження нерухомого майна, яке належить позивачу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved