Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дубрівська сільська рада Баранівського району Житомирської області, просила ухвалити рішення про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме на житловий будинок [ADDRESS]. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що в [ADDRESS] проживала [PERSON], хрещена матір її покійного чоловіка, яку вона доглядала на протязі шести років до її смерті, тобто [INFO]. Будинок у якому проживала [PERSON] збудовано у 1910 році її батьками [PERSON] та [PERSON], які мали дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після встановлення радянської влади їм колгоспом було виділено земельну ділянку для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства, площею 0,59 га, що підтверджує той факт, що вони були членами колгоспу та їх господарство було колгоспним двором. Діти повиростали та вийшли з колгоспного двору, ще до 1991 року бо мали свої житлові будинки. [PERSON] залишилась проживати з батьками у їх спільному будинку. [INFO] помер [PERSON], [INFO] померла [PERSON]. У спірному будинку залишилась проживати одна [PERSON], яка була останнім членом колгоспного двору та проживала в ньому до своєї смерті. При житті [PERSON] 22.06.2009 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно, в тому числі будинок, на її користь. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2011 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, тому вона звертається до суду за захистом свого права на спадкове майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Дубрівської сільської ради, просили ухвалити рішення про визнання за кожним права власності на спадкове майно за законом в розмірі 1/2 частини після смерті батьків [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO]; встановити факт прийняття ними спадщини після смерті батьків (а.с. 52-54). Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову зазначили, що спірний будинок [ADDRESS] побудували їх батьки [PERSON] та [PERSON]. Після смерті батьків в будинку проживала їх сестра [PERSON], яка померла [INFO]. При житті [PERSON] не оформила право власності на будинок, тому не мала права його заповідати. Після смерті батьків вони систематично відвідували будинок, проводили поточний ремонт, обробляли присадибну ділянку, збудували там криницю, тому фактично прийняли спадщину після їх смерті. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON], представник позивача - відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач - позивач [PERSON], представник відповідача - позивача [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримали в повному обсязі. Представники відповідача - позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Представник третьої особи - відповідача Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області Блиндюк Т.І. в судовому засіданні підтримала первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. В судовому засіданні 24.12.2013 року свідок [PERSON] надав показання, згідно яких [PERSON] з 1978 року по 2006 роки допомагала обробляти дану садибу. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що в житловому будинок [ADDRESS] проживали [PERSON], [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.64), спадкова справа до майна померлого не відкривалась, що підтверджується листом Баранівської державної нотаріальної контори від 10.12.2013 року (а.с. 75). [PERSON] проживала у вказаному будинку до 1957 року згідно її пояснень в судовому засіданні. [PERSON] був зареєстрований у даному будинку та вибув 01.09.1960 року в м. Житомир, згідно копії довідки Виконавчого комітету Дубрівської сільської ради від 28.02.2012 року (а.с. 100). [PERSON] померла [INFO] в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області (а.с. 65), спадкова справа до майна померлої не відкривалась, що підтверджується листом Баранівської державної нотаріальної контори від 10.12.2013 року (а.с. 75). [PERSON] постійно проживала у даному будинку по день своєї смерті [INFO] та була в ньому зареєстрована, згідно копії довідки від 22.01.2010 року (а.с. 19). При вирішенні спору щодо встановлення факту прийняття позивачами за зустрічним позовом спадщини після смерті батьків та визнання за ними права власності на спадкове майно за законом, суд дійшов наступних висновків. Правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української РСР (далі ЦК УРСР). Позивачами за зустрічним позовом в судовому засіданні не було надано належних доказів на підтвердження прийняття ними спадщини протягом шести місяців після смерті батьків, згідно з ст. 549 ЦК УРСР. Крім того, позивачі за зустрічним позовом не зверталися до нотаріальної контори щодо прийняття та оформлення спадщини після смерті батьків, спадкові справи не відкривалися, постанови про відмову нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії відсутні, тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] згідно погосподарського обліку за 1953 - 1992 роки значився як колгоспний двір, що підтверджується копією довідки Виконавчого комітету Дубрівської сільської ради від 28.02.2012 року (а.с. 100), яка відповідає записам в погосподарських книгах, які оглянуті в судовому засіданні. При житті [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспу, що підтверджується поясненнями [PERSON] та не оспорювалося сторонами в судовому засіданні. Правовідносини щодо права на майно колгоспного двору регулювалися нормами ЦК УРСР з наступними змінами та доповненнями. Згідно з положеннями ст. 120 ЦК УРСР, що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об'єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім'я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі. Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вказано, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку у його майні. Таким чином, єдиним членом двору, яка до 15.04.1991 року не втратила право на частку у його майні є [PERSON], тому вона має право власності на майно колгоспного двору, а саме житловий будинок [ADDRESS]. Заповітом від 22.06.2009 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з копією спадкової справи № 377/2009 заведеної Баранівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON], спадщину прийняли [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11-19). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2011 року, позивачу за первісним позовом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с. 77). Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов'язували наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. У відповідності з п.п. 4.15 глави 10 Видача свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що такі умови для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у [PERSON] відсутні з причин, зазначених вище, тому вимоги її щодо визнання права власності на спадкове майно за нею при таких обставинах є обгрунтованими. Ці вимоги доведені вищевказаними доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved