Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

21.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до до Територіальної громади м.Новогродівка в особі Новогродівської міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вказуючи на те, що з 2001 року вона володіє, користується двохкімнатною квартирою , загальною площею 42, 73 кв.м. Дана квартира, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1994 р., належала на праві приватної власності її батьку [PERSON], сестрі [PERSON], племінникам [PERSON], [PERSON]. У 2001 році помер її батько [PERSON], а сестра з племінниками того ж року виїхала на постійне місце проживання до Росії , де, як їй відомо у 2005 р. помер племінник [PERSON], а в 2007 році померла сестра [PERSON]. Доля [PERSON] не відома. До моменту смерті, сестра знала що позивачка володіє, користується квартирою, якою вона і її діти є співвласниками, не заперечувала проти цього. Після смерті рідних їх частини в праві власності на квартиру в порядку спадкування ніхто, в тому числі і я, не оформлював. Вважає, що вона з 2001 року добросовісно, відкрито володіє житлом і вважає її своєю власністю. За час володіння квартирою сплачувала за неї комунальні платежі, робила поточні та капітальний ремонт. Просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на двокімнатну квартиру [ADDRESS] Мічуріна у м. Новогродівці Донецької області. Позивач, згідно наданої письмової заяви, просить розглядати справу без її участі, з участю її представника. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала заявлені вимоги. Відповідач, Новогродівська міська рада, в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Вислухавши представника позивача, пояснення свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов [PERSON] до Новогродівської міської ради про визнання права власності на квартиру по набувальній давності обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на житло за № 5943 від 21.09.1994 року, виданого службою приватизації державного житлового фонду ВО «Селидіввугілля», двокімнатна квартира № 22, яка знаходиться за адресою м. Новогродівка вул. Мічуріна б.29 належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки Селидівського БТІ за № 238 від 02.09.2015 року власниками квартири є особи, які зазначені в свідоцтві про право власності на житло № 5943 від 21.09.1994 року, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки Комінального підприємства "Управління житлово комунального господарства" м.Новогродівка від 01.08.2015 року, [PERSON] з 2001 року по момент видачі довідки здійснює оплату комунальних послуг, виконує ремонтні роботи у квартирі за адресою : [ADDRESS]. В квартирі ніхто не зареєстрований. Згідно довідки ОСББ "Спутник", [PERSON] з 01.08.2007 по 01.08.2015 р.. здійснює оплату комунальних послуг, заборгованості за які немає. Згідно свідоцтва про народження , виданого 15.08.1962 р. Селидівським рай ЗАГсом, [PERSON], народилася 13.12.1948 р., батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження, виданого 02.01.1968 р. [PERSON] після одруження присвоєно прізвище [PERSON] (копії свідоцтв в матеріалах справи). Свідок [PERSON] Микитична в судовому засідання показала, що сім'ю позивачки та її близьких родичів - батька, мати сестру та племінників знає з 1984 року, мешкає у сусідній квартири з позивачкою. Зазначила, що позивачка дійсно з 2001 р. володіє відкрито квартирою №22 на вул. Мічуріна б.29 у м. Новогродівка. З 2001 року, після смерті її батька там проживав близько семи років син позивачки, а потім донька розпочала капітальний ремонт і після його закінчення у 2014 році, періодично там мешкає або позивачка або її донька. Сестра та племінники з 2001 року, як виїхали з м. Новогродівка до квартири не навідувались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачка - її мати, відкрито володіє квартирою з того моменту, як її тітка з дітьми - сестра позивачки, виїхала на постійне місце проживання до Росії. До моменту смерті, сестра позивачки не цікавилась житлом у м. Новогродівка, не приймала участі в його утриманні. Весь час володіння та користування квартирою, її мати особисто сплачувала комунальні платежі, здійснювала з її участю ремонти в квартирі. Їй достеменно відомо, що сестра матері та один із племінників померли, так як позивачка разом з нею їздили на їх поховання. Доля [PERSON] з 2007 року їм невідома. Ніяких угод щодо володіння квартирою її мати з володільцями не укладала. Сестра матері та її діти фактично відмовились від своєї власності. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Конституцією України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. В даному випадку позивачка заволоділа житловою площею відкрито після смерті її батька - одного з співвласників, за мовчазною згодою інших трьох співвласників, і після їх смерті продовжувала вільно, добросовісно, відкрито володіти житлом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України (набуття права власності за договором) можливо за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за відсутності власника майна, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно; за наявності необхідного безперервного строку набувальної давності. По даному спору позивачка володіла та володіє спільним майном своїх рідних, які є власниками квартири, але які з 2001року або померли, або були відсутні та не цікавилась своєю власністю. Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. На час розгляду справи у суді позивачка володіє квартирою з 2001 року по теперішній час, тобто 14 років, у тому числі 11 років з моменту набуття чинності ст.344 ЦКУ. Відповідно до норм Цивільного кодексу України для настання правових наслідків спливу строку набувальної давності (виникнення права власності) набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. матеріалами справи доведено володіння позивачкою чужим майном з дотриманням цих вимог, тобто на основі добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦКУ право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Outcome: approved