Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] 14 травня 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересовані особи: Новокодацький районний відділ управління державної міграційної служби України в місті Дніпрі, Державна виправна колонія №89. У заяві просив, з урахуванням уточнень, встановити факт його постійного безвиїзного проживання на території України станом з 01 червня 1991 року по 13 листопада 1991 року включно, з якою законодавець пов`язує набуття громадянства України. Заяву мотивує тим, що вироком від 16 грудня 2002 року його було засуджено до довічного позбавлення волі. На момент засудження у нього був паспорт радянського зразка. Своєчасно заявник не оформив паспорт громадянина України у зв`язку з чим у нього немає документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство. Звернувшись до Державної міграційної служби України, [PERSON] отримав відповідь, що згідно наданої інформації встановити належність до громадянства України не вбачається можливим. У зв`язку із викладеним, [PERSON] був змушений звернутися з даною заявою до суду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заяву підтримали, просив задовольнити. Представник зацікавленої особи Новокодацького районного відділу управління державної міграційної служби України в місті Дніпрі в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не сповістив. Представник зацікавленої особи Державної виправної колонії №89 в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не сповістив. Суд, заслухавши пояснення заявника, та його представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, встановив, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в селищі Ігра Ігринського району Удмуртської АРСР, що підтверджується, зокрема, свідоцтвом про народження (а.с. 3). Відповідно до довідок, виданих апостолівським районним військовим комісаріатом Дніпропетровської області Міністерства оборони України від 05 жовтня 2016 року № 156 (а.с.10) та від 07 листопада 2018 року № 4/3233 (а.с.9 зворотній бік) [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах України з 28 червня 1991 року по 17 травня 1993 року у військовій частині [NUMBER] . Згідно з архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/1344 від 21 січня 2019 року місце дислокації військової частини [NUMBER] за весь період існування м. Макарів І Київської області (а.с.9). Відповідно до вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2002 року [PERSON] було засуджено до довічного позбавлення волі (а.с 4-8). В зазначеному вироку зазначено, що обвинувачений [PERSON] є громадянином України. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України»\~передбачено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України"\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. Наявні в справі докази підтверджують той факт, що станом з 01 червня 1991 року по 13 листопада 1991 року включно, тобто моменту набрання чинності\~Законом України "Про громадянство України", заявник [PERSON] постійно та безвиїзно проживав в Україні. Встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить визнання належності його до громадянства України та можливість отримання відповідного паспорта. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки [PERSON] є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній виправній колонії №89, суд відносить судові витрати на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved