Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

31.03.2015року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати (а.с.1). Після уточнення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 5843грн.52коп.,середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2014року по 26.05.2015року в сумі 15662грн.08коп., також позивач просила стягнути з відповідача на свою користь суму індексації вказаної заборгованості. Вимоги заявленого позову [PERSON] обгрунтовувала тим, що вона з 25.10.2013року по 10.12.2014року працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера. При звільненні, як вказувала позивач, відповідач не провів з нею повного розрахунку щодо виплати всіх належних їй сум, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2015року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Судом стягнуто з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] 1752 грн. 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; в задоволенні решти позовних вимог,- відмовлено. Судом стягнуто з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого нею позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд дав невірну оцінку наказу №20 від 25.02.2010року стосовно переведення всіх працівників підприємства на одноденний робочий тиждень, в якому також було зазначено, що працівники можуть виходити на роботу згідно поданих службових записок. Апелянт стверджує, що під час роботи у відповідача фактично у неї був п'ятиденний робочий тиждень, що підтверджується матеріалами справи, при цьому суд першої інстанції невірно визначив суми, які належать до сплати позивачу, виходячи з того, що вона працювала один день на тиждень. Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини відносно того, що суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 885грн. 50коп. вона від відповідача отримала 05.05.2015року, оскільки вказану суму апелянт отримала лише 28.05.2015року. Апелянт зазначає, що суд надав невірну оцінку постанові президії Центрального правління УТОС №4-5р від 16.04.2015року про скасування збільшення посадового окладу і премії позивачу, оскільки на думку апелянта, вказана постанова від 16.04.2015року є безпідставною. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги представлений позивачем розрахунок заборгованості щодо належних їй до виплати сум. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 27.05.2015 року необхідно скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення індексації заробітної плати. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне у вказаній частині позовних вимог ухвалити нове рішення, яким стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] 328грн.52коп. індексації заробітної плати. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2015 року апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін. Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що [PERSON] з 25.10.2013року по 10.12.2014року працювала в Чернігівському учбово-виробничому підприємстві Українського товариства сліпих на посаді головного бухгалтера (а.с.3). Наказом № 48-к від 10.12.2014 року [PERSON] була звільнена із займаної посади згідно статті 38 КЗпП України (а.с.3). При звільненні позивача відповідач не провів виплату всіх сум, що належать позивачу від підприємства. Згідно довідки відповідача від 06.05.2015року №39, заборгованість підприємства перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на 01.05.2015року становила 885грн.50коп.(а.с.38). Розрахунок з позивачем по виплаті заробітної плати в сумі 885грн.50коп. відповідачем було здійснено 05.05.2015року, шляхом переказу коштів [PERSON] через відділення "Укрпошта", що підтверджується фіскальним чеком від 05.05.2015року(а.с.31) та видатковим касовим ордером №65 від 05.05.2015року (а.с.79). Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, яка регламентує строки розрахунку при звільненні, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В даному випадку між сторонами виник спір з приводу розміру належних до виплати позивачу сум заробітної плати. Позивач наполягає на тому, що відповідач заборгував їй 5843 грн.52 коп. заробітної плати, мотивуючи тим, що наказом т.в.о. директора підприємства № 30-к від 11.08.2014 року (п.1) їй було збільшено посадовий оклад до 3100 грн. на місяць терміном до 30.09.2014року включно (а.с.24), цим же наказом було подовжено термін виплати посадового окладу до 10.12.2014року (а.с.25), а також наказом № 49-к від 10.12.2014року (п.3) позивача у зв'язку з виходом на пенсію було премійовано в розмірі місячного окладу згідно штатного розпису (а.с. 27). В ході судового розгляду даної справи встановлено, що постановою президії Центрального правління УТОС №4-5р від 16.04.2015року(а.с.29) у зв'язку з грубим порушенням Положення про перелік посад основної номенклатури ЦП УТОС і Положення про преміювання працівників, які входять до номенклатури ЦП УТОС, було відмінено п.1 наказу №30-к від 11.08.2014року про збільшення головному бухгалтеру Чернігівського УВП УТОС [PERSON] посадового окладу до 3100 грн. на місяць і подовження терміну виплати посадового окладу до 10.12.2014 року; також було відмінено п.3 наказу №49-к від 10.12.2014 року щодо преміювання головного бухгалтера Чернігівського УВП УТОС [PERSON] в розмірі місячного окладу згідно штатного розпису. Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вказаної постанови президії Центрального правління УТОС №4-5р від 16.04.2015року не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки, як вбачається з п.п.6,20,45,46 Положення про Центральне правління УТОС, затвердженого постановою ХV з'їзду УТОС 24.05.2006року(а.с.106-110), а також із положень п.п.46.5., 46.7., 47 Статуту Українського товариства сліпих, зареєстрованого Міністерством юстиції України 18.09.1992року, свідоцтво № 294, погоджено у новій редакції із змінами і доповненнями 05.09.1996року та 20.02.2002року, зареєстровано із змінами та доповненнями 17.08.2006року, зміни зареєстровані Державною реєстраційною службою України, наказ від 14.11.2011року №535(а.с.111-121), при винесенні постанови № 4-5р від 16.04.2015року президія Центрального правління УТОС діяла в межах своїх повноважень. Приймаючи до уваги наведене, твердження апелянта відносно того, що її посадовий оклад було збільшено наказом відповідача від 11.08.2014року № 30-к до 3100 грн. на місяць, і за даних обставин відповідач має борг перед позивачем в сумі 5843грн. 52коп. заробітної плати, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки вказані доводи апелянта спростовуються вищезазначеними матеріалами справи. За даних обставин судом першої інстанції обгрунтовано прийнято до уваги довідку відповідача від 06.05.2015року № 39, згідно даних якої заборгованість підприємства перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на 01.05.2015року становила 885грн.50коп.(а.с.38).Судом встановлено, що всупереч вимогам статті 116 КЗпП України, остаточний повний розрахунок з позивачем відповідачем було здійснено не в день звільнення, а 05.05.2015року, шляхом переказу коштів [PERSON] через відділення "Укрпошта", що підтверджено фіскальним чеком від 05.05.2015року (а.с.31) та видатковим касовим ордером №65 від 05.05.2015року (а.с.79). Таким чином, з врахуванням фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що на користь позивача відповідно до приписів статті 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - з 10.12.2014року (день звільнення позивача) по 05.05.2015року. Доводи апеляційної скарги відносно того, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не з 10.12.2014року по 05.05.2015року, а з 10.12.2014року по 28.05.2015року, оскільки позивач отримала суму заборгованості по заробітній платі 28.05.2015року, відповідно до службового чеку (а.с.67), не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки фіскальним чеком від 05.05.2015року (а.с.31) підтверджено переказ коштів відповідачем 05.05.2015року позивачу через відділення ''Укрпошта''. При цьому апелянтом, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, не представлено належних та допустимих доказів наявності вини відповідача в отриманні позивачем 28.05.2015року зазначених коштів, які були направлені позивачу відповідачем поштовим переказом 05.05.2015року. Відповідно до приписів ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції відносно того, що під час роботи позивача у відповідача у [PERSON] був одноденний робочий тиждень. Відповідно до наказу відповідача №20 від 25.02.2010року (а.с.49,50), з 01.05.2010року всіх працівників Чернігівського УВП УТОС було переведено на одноденний робочий тиждень. Відповідно до п.2,п.3 вказаного наказу, у разі виробничої необхідності робітники підприємства виводяться на роботу, згідно службових записок; нарахування заробітної плати проводиться за фактично відпрацьований час. При цьому, з документів, представлених відповідачем (а.с.32,51), вбачається, що [PERSON] відпрацьовано за 2014рік: серпень - 20 днів, вересень - 22дні, жовтень - 15днів (були лікарняні), листопад - 5днів (були лікарняні), грудень - 8 днів. За даних обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що у [PERSON] був п'ятиденний робочий тиждень. Апеляційний суд погоджується з проведеним відповідачем розрахунком середньоденного заробітку позивача, який складає 109 грн. 56коп. (а.с. 51). При цьому апеляційний суд вважає за необхідне навести розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.12.2014року по 05.05.2015року, який є наступним: 109грн.56коп. (середньоденний заробіток позивача) х 99 робочих днів (грудень 2014року- 15 робочих днів, січень 2015року - 20робочих днів, лютий 2015року - 20 робочих днів, березень 2015року - 21робочий день, квітень 2015року - 21робочий день, травень 2015року - 2 робочих дні) = 10 846 грн.44коп. Відповідно до приписів ч.2 статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999року № 13 ''Про практику застосування судами законодавства про оплату праці'', у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до приписів ч.1статті 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.05.2015року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Судом стягнуто з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] 1752 грн. 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; в задоволенні решти позовних вимог,- відмовлено. Відповідачем рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується. Апелянт вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2014року по 26.05.2015року становить 15 662грн.08коп. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також ті обставини, що у вимогах заявленого позову позивач ставила питання про стягнення на її користь з відповідача 5843грн.52коп. заборгованості по заробітній платі, при цьому сума вказаної заборгованості, як встановлено судом, фактично становила 885грн. 50 коп., з врахуванням частки, яку становила сума заборгованості відповідача у заявлених вимогах (15,15%), істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, - (10846грн.44коп.х 15,15%), апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, визначеному судом першої інстанції, який становить 1752грн.96коп. За даних обставин рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, необхідно залишити без змін. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідача на користь позивача суму індексації заробітної плати. За даних обставин апеляційний суд, приймаючи до уваги приписи статей 2,3,4 Закону України ''Про індексацію грошових доходів населення'', вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2015року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення індексації заробітної плати та ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] 328грн.52коп. індексації заробітної плати. Розрахунок наступний: сума індексації визначається, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділеного на 100.За період після звільнення позивача, з грудня 2014року по травень 2015року (виплата відповідачем заборгованості по заробітній платі) приріст індексу споживчих цін склав 37,1%. Таким чином, індексація заборгованості із виплати заробітної плати [PERSON] складає: 37,1% х 885грн.50коп. = 328грн. 52коп. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення індексації заробітної плати та ухвалити нове рішення у вказаній частині позовних вимог, яким стягнути з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] 328грн.52коп. індексації заробітної плати. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.05.2015 року підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial