Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди,обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.04.2014 року згідно наказу №4 [PERSON] було прийнято на роботу продавцем продовольчого магазину по [ADDRESS], трудовий договір був зареєстрований Бахмацьким РЦЗ 03.04.2014 року за № 25671400081. відповідно до п.2 договору працівника прийнято на посаду продавця продовольчих товарів із заключенням договору про повну матеріальну відповідальність. 01.01.2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність і ввірено товарів на суму 306864 грн.50 коп. 23.02.2016 року на підставі наказу про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей було проведено інвентаризацію та виявлено, що по обліку рахується товару на загальну суму 265812 грн.79 коп., а в наявності є товару на загальну суму 198344 грн.51 коп., різниця (недостача) товару складає на суму 67468.28 грн, яку просить позивач відшкодувати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача - адвокат Бахмач О.В. надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позтвача, підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчить направлення судових повісток за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно із ч.1 ст. 224 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. 03 квітня 2014 року наказом №4 [PERSON] була прийнята на роботу на посаду продавця, магазину продовольчих товарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. цього ж дня було заключено трудовий договір , який було зареєстровано у Бахмацькому РЦЗ за №25671400081. (а.с.8-9). 01.01.2016 року між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність і ввірено товарів на суму 306864 грн.50 коп. (а.с.10) у відповідності до якого відповідачка зобов*язалась належним чином зберігати переданий їй для реалізації товар, реалізовувати його, вести належним чином облік прийнятого для реалізації, реалізованого та не реалізованого товару, а також відшкодовувати шкоду, завдану неналежним виконанням договору в повному обсязі . 23.02.2016 року ФОП [PERSON] було видано наказ №5 про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в магазині з перевіркою їх фактичної наявності та документальними підтвердженнями станом на 23.02.2016 року з обов»язковим складанням інвентаризаційних описів.(а.с.11) за результатами інвентаризації складено акт в якому зазначено: за обліками бухгалтерського обліку рахується товару на загальну суму 265812 грн.79 коп., в наявності є товару на загальну суму 198344 грн.51 коп., різниця (недостача) товару складає на суму 67468 грн.28 коп. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов*язані із зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням в процесі виробництва переданих їм цінностей . Відповідно ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов*язків . Згідно ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадках, коли коли, зокрема, між працівником і підприємством відповідно до ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку. Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей ( недостача, зіпсуття ), переданих йому для зберігання або інших цілей ( п. 1 ст.134 КЗпП України ), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Постановою Верховної Ради України " Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12 вересня 1991 року № 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню оскільки, між позивачем та відповідачкою був укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, який відповідає вимогам чинного законодавства (стаття 135-1 КЗпП України), крім того робота продавця, яку виконувала [PERSON], входить до переліку посад і робіт, що заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, що затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 року. Відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно квитанції від 20.05.2016 року позивачем було сплачено 674 грн. 68 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.130 ч.1, 134 , 135-1, 135-5 КЗпП України,

Outcome: approved