Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

28.10.2013р. до Слов'янського міськрайонного суду з позовом про визнання дійсним попереднього договору, визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обов»язків покупця за договором купівлі-продажу квартири, визнання на неї права власності, та про виключення майна з опису і звільнення з під арешту звернулася [PERSON] до [PERSON], Слов»янської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області, третя особа - відділ державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції. 12.12.2013р. [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що 15.05.2007р. вона укладала з агентством нерухомості «Моноліт» договір №287 про на дання їй послуг щодо пошуку однокімнатної квартири в районі [ADDRESS]. Така квартира агентством їй була знайдена приблизно у середині липня 2007р. її власником була [PERSON]. Квартира їй сподобалась і через декіль ка днів вона та [PERSON] прийшли до приватного нотаріуса [PERSON] для вирішення питання щодо нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу, де здали йому всі необхідні докумен ти. Ознайомившись з ними, нотаріус їм призначив укладання договору на 27.06.2007р., але через деякий час вона захворіла і для лікування хвороби їй було запропоновано терміново виїхати до м. Донецька до лікарні, де робили відповідні опе рації. Розуміючи, що вона не зможе бути присутньою при укладанні угоди 27.06.2007р., звернулась до нотаріуса з питання перенесення призначеної дати, але він в цьому їй відмовив, пояснивши що у нього після 27.06.2007р. починається відпустка. Продавець квартири [PERSON] також не бажала увійти до її положення, оскільки останній терміново були потрібні гро шові кошти. Не бажаючи упускати квартиру, яка їй дуже сподобалась, вона за власні кош ти придбала у гр-ки [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кім нати житловою площею 20,2 кв.м,, загальною площею 36,5 кв.м. При цьому вона власноруч передача [PERSON] грошові кошти у сумі 25000 грн. ще до нотаріального посвідчення договору, а саме 20.06.2007р., про що у неї збереглась відпові дна розписка. Більшу частину грошей, а саме 20000 грн. вона 17.06.2007р. позичила у сво го знайомого - [PERSON], у борг, що підтверджується копією розписки про отримання неї цієї суми. Проте, в силу поважних причин (через хворобу та відсутність її у місті) вона не змогла бути особисто присутньою під час нотаріального посвідчення спірного договору, а тому він 27.06.2007р. був нотаріально оформлений на ім'я її доньки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.2013р. Також, розуміючи, що вона не в змозі бути присутньою при нотаріальному посвідченні спірного договору, укладання якого було призначено нотаріусом на 27.06.2007р., вона попросила свою дочку - [PERSON] оформити угоду щодо придбання квартири на себе. Крім того, за порадою директора агентства нерухомості «Моноліт» вона завчасно, саме 20.06.2007р. з [PERSON] у приміщенні агентства в м. Слов'янськ, вул. Свободи,5, уклала попередній письмовий договір щодо подальшого переоформлення вказаної квартири на її їм 'я. Так, відповідно до п. 7 даного договору відповідачка [PERSON] зобов»язувалась у термін 6 місяців здійснити переоформлення квартири [ADDRESS] на її ім 'я та у місячний термін нотаріально посвідчити цей договір (п.8 даного договору), але її неодноразові вимоги щодо нотаріального посвідчення попереднього договору відповідачка [PERSON] ігнорувала та всіляко ухилялась від своїх зобов'язань. В подальшому, у зазначений термін відповідачка своє зобов 'язання не виконала й ухилися від нотаріального посвідчення як попереднього договору, так і щодо укладення договору щодо переоформлення квартири на її і м»я, оскільки одружившись у липні 2007р., вона з своїм чоловіком у серпні 2007р. виїхала до Російської Федерації на тимчасове проживання, де вона й мешкала до начала люті 2012р. Вона неодноразово по телефону просила відповідачку [PERSON], виконати свої зобов'язання як за попереднім договором, так і щодо переоформлення квартири. Так, останній раз у телефонній розмові, що відбулась між ними десь у кінці 2010 року, відповідачка її завірила, що виконає всі свої зобов 'язання, але вона так і не приїхала до міста для їх виконання, що також підтверджує її небажання виконувати свої зобов 'язання. З цього приводу я з нею посварилась і до її приїзду у м. Слов'янськ у лютому 2012 року з нею не розмовляла. Крім того, їй не було відомо її місце мешкання, у зв 'язку з чим вона не могла виїхати до неї для вирішення цього питання. По приїзду до м. Слов 'янська відповідачка [PERSON] скоїла кримінальний злочин, передбачений ч.3 ст.187 КПК України та була взята під варту. 06.07.2012р. вироком Слов яиського міськрайсуду вона була засуджена до позбавлення волі з конфіскацією майна. В теперішній час вирок суду набув чинності, та як їй стало відомо від [PERSON], відділом ВДВС М.Слов'янську винесено постанову серії ВП за №39226200 від 08.08.2013р. про накладення арешту майна [PERSON] та оголошено заборону його відчуження, яку вона одержала 30.09.2013р. Також, з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири і до теперішнього часу [PERSON] ніколи в ній зареєстрована не була, що також підтверджує факт належності спірної квартири їй, як її законному власнику. З огляду на вище зазначене, вона вважає, що при укладенні попереднього договору 20.06.2007р. вона та відповідачка [PERSON] досягни згоди по всіх істотних умовах попереднього договору та домовилися, що у разі підписання від імені покупця [PERSON] зобов'язувалась у термін 6 місяців здійснити переоформлення квартиру [ADDRESS] на її ім 'я, але до теперішнього часу свого зобов 'язання не виконала. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Також в п.5.6. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мініс терства юстиції України від 15.12.1999р. №74/5 та зареєстрованої в МЮУ 15.12.1999р. за № 865/4158 зазначено, що державний виконавець роз'яснює сторонам та зацікавленим осо бам, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, що вони мають право оскаржити дії державного виконавця, а також: звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не супере чить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.3 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або за коном. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка не законно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається ін шою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогос подарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Отже, виходячи із змісту зазначених норм власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально-правових вимог позивача має бути встановлення факту належності позивачеві права на спірне майно та безпідставність включення такого майна до опису боржника та накладення на нього арешту. Зазначає, що з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, та по наступний час я мешкаю у зазначеній квартирі та несу всі необхідні ви трати на її утримання, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг від її ім 'я. За правилами ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний дого вір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у фор мі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нота ріальне посвідчення договору такий договір с нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посві дчення, суд може визнати такий договір дійсним. Тобто, для визнання спірного попередньо го договору дійсним необхідно встановити факт ухилення однієї із сторін від його нотаріа льного посвідчення. Згідно ч.1ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або односторон ня зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися на лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обо роту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено положеннями ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої части правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи зазначені норми законодавства, вона вважає, що вона також має право звернутися в суд з позовом про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири в частині придбання її покупцем [PERSON] недійсним, переведення на мене прав та обов»язків покупця, про визнання за нею права власності на квартиру. На підставі вище наведеного, вона вважає, що нею в даному позові перелічені всі обставини, які прямо свідчать про ухилення відповідачки [PERSON] від нотаріального свідчення попереднього договору, та які підтверджують її право власності на спірну квартиру. Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Просить суд: 1.Визнати дійсним попередній договір від 20.06.2007р., який укладено між нею та відповідачкою [PERSON]. 2.Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка складаєть ся з однієї кімнати, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 36,5 кв.м. в частині при дбання її покупцем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром №1581 від 27.06.2007р. та перевести на мене права та обов'язки покупця за вказаним договором. 3.Визнати за нею, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 36,5 кв.м. 4.Виключити з опису та звільнити з під арешту квартиру [ADDRESS] загальною площею 36,5 кв м. 5.Спрямувати до реєстраційної служби Слов янського міськрайоного управління юстиції Донецької області заяву про вилучення обтяжень з Єдиного реєстру заборон відносно об' єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] загальною площею 36,5 кв.м., яка належала на праві влас ності гр-ки [PERSON] (ІНН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий Слов'янським МВ УМВД України в Донецької області, зареєстрованої у [ADDRESS].) У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON], вимоги [PERSON], викладені в уточненій позовній заяві, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала, до суду надала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі та вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач Слов»янська об»єднена державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, до суду не з»явився, не зважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ніяких відомостей, щодо причини своєї неявки до суду не надав. Третя особа - відділ державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції, до суду не з»явився, надав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.9); - 15.05.2007р. [PERSON] уклала з агентством нерухомості «Моноліт» договір №287 про на дання їй послуг щодо пошуку однокімнатної квартири в районі [ADDRESS] (а.с.25); - агентство нерухомості «Моноліт» у червні 2007 року, виконуючи взяті на себе зобов»язання за договором №287 від 15.05.2007р., надало [PERSON] послугу по розшуку однокімнатної квартири, про що сторонами було складено відповідний акт від 20 червня 2007р.; - [PERSON] оглянувши квартиру [ADDRESS], яка була їй запропонована агентством нерухомості «Моноліт», погодилась з даною пропозицією та 20 червня 2007 року уклала з продавцем вказаної вище квартири - [PERSON], попередній договір на купівлю-продаж квартири [ADDRESS], відповідно до якого сторони домовились до 27.06.2007р. провести розрахунок та нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу вказаної вище квартири (а.с.27); - відповідно до п.7 попереднього договору від 20 червня 2007р., у зв»язку з виїздом за межі м. Слов»янська покупця [PERSON], договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] буде оформлено на довіреного представника [PERSON] - [PERSON], яка зобов»язується в шестимісячний строк з моменту оформлення договору купівлі - продажу квартири, здійснити нотаріальне переоформлення квартири [ADDRESS] на ім»я її власника - [PERSON] (а.с.27); - в день укладання попереднього договору - 20 червня 2007р., [PERSON] передала [PERSON], за придбану нею квартиру [ADDRESS], 25 тисяч гривень, про що свідчить розписка [PERSON] (а.с.23); - 27 червня 2007р. приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу від 27 червня 2007 року, квартири [ADDRESS], житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 36,5 кв.м., укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.8); - після закінчення строку, вказаного у п.7 попереднього договору від 20 червня 2007р., [PERSON] свої зобов»язання щодо здійснення нотаріального переоформлення квартири [ADDRESS] на ім»я її власника - [PERSON], не виконала і на теперішній час не має можливості їх виконати, оскільки відбуває покарання у місцях позбавлення волі за вироком Слов»янського міськрайонного суду від 06.07.2012 року (а.с.10-16); - надаючи свої пояснення на позов [PERSON], [PERSON] вказала на те, що вона повністю підтверджує заяву своєї матері [PERSON], що квартира [ADDRESS] була куплена нею - [PERSON], але у зв»язку з хворобою її матері, квартира була оформлена на неї - [PERSON], а вона протягом шести місяців повинна переоформити квартиру на ім»я своєї матері, але цього не зробила, так як виїхала до Росії (а.с.49); - з часу придбання квартири [ADDRESS], [PERSON] несе усі витрати по її утриманню та комунальним послугам, що підтверджено квитанціями (а.с.20-22). Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не супере чить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, у суді було доведено, що саме [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 25 тисяч гривень, уклавши при цьому попередній договір від 20 червня 2007р. та повністю сплатила вартість квартири продавцеві. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом не встановлено ні жодного факту, який би свідчив про те, що [PERSON] не укладала угоду про придбанню квартири [ADDRESS] зі [PERSON], сам попередній договір від 20 червня 2007р. мав місце, не суперечить закону та не порушує права [PERSON], а тому даний попередній договір від 20.07.2007р. слід визнати дійсним. Також, у суді було встановлено, що з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири - з 27 червня 2007 року, та на теперішній час [PERSON] ніколи в ній зареєстрована не була та ніколи там не проживала, що також підтверджує факт належності спірної квартири [PERSON], як її законному власнику. Згідно ч.3 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або за коном. Сам факт звернення [PERSON] до суду з даним позовом, свідчить про те, що її донька - [PERSON], до цього часу не здійснила нотаріального переоформлення квартири [ADDRESS] на ім 'я своєї матері - [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] не виконала вимоги, передбачені у попередньому договорі від 20 червня 2007р. щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON], про визнання частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстром №1581 від 27.06.2007р., в частині придбання [PERSON] квартири [ADDRESS], житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 36,5 кв.м., слід задовольнити, визнавши його частково недійсним, а саме в частині придбання [PERSON] вказаної вище квартири, та перевести на [PERSON] права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу квартири від 27 червня 2007року, посвідченого приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстром №1581 від 27.06.2007р., визнавши за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру під [ADDRESS], житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 36,5 кв.м., вартістю, відповідно до раніше укладеного договору, 25000 гривень. Частиною 1 ст.217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої части правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як власник майна [PERSON] одержала 30.09.2013р. постанову відділу ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції серії ВП за №39226200 від 08.08.2013р. та в передбачений чинним законодавством термін звернулась 28.10.2013р. до суду з даним позовом, оскільки: - за вироком Слов»янського міськрайонного суду від 06.07.2012 року, який набув чинності після його апеляційного оскарження - 27.11.2012р., [PERSON] визнана винною за ст. 187 ч.3 КК України та їй призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. - на підставі виконавчого листа №1/0544/457/2012, виданого 02.08.2013р. Слов»янським міськрайонним судом, відділом ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції винесено постанову серії ВП за №39226200 від 08.08.2013р. про накладення арешту майна [PERSON] та оголошено заборону його відчуження, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.17). Пунктом 5.6. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мініс терства юстиції України від 15.12.1999р. №74/5 та зареєстрованої в МЮУ 15.12.1999р. за № 865/4158 зазначено, що державний виконавець роз'яснює сторонам та зацікавленим осо бам, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, що вони мають право оскаржити дії державного виконавця, а також: звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи той факт, що у судовому засіданні доведено, що квартира [ADDRESS], на яку постановою відділу ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції серії ВП за №39226200 від 08.08.2013р. було накладено арешт та оголошено заборону її відчуження, належить на праві приватної власності [PERSON], суд вважає, то вимоги позивача щодо виключення з опису та звільнення з під арешту повинно задовольнити. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] у суді довела свої вимоги і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved