Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Черкаське будівельно-монтажне управління», посилаючись на те, що працював з 18.09.2006 року начальником БМД-1, звільнений 09.11.2011 року за ст.38 КЗпП України. При звільненні позивача з ним до даного часу не проведений повний розрахунок по зарплаті, заборгованість склала 10 980,73 грн. згідно з Мировою угодою про банкрутство та не виплачена до даного часу, чим порушені права та законні інтереси позивача. Уточнившись з позовними вимогами, просив стягнути заборгованість по зарплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з жовтня 2011 року по березень 2014 року в сумі 19551,30 грн., оплату судових витрат покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що18.09.2006р. був прийнятий на роботу в ДП «ЧБМУ», звільнений з роботи наказом від 12.10.2011р. З 21.02.2011р. було порушено справу про банкрутство ДП «ЧБМУ», ухвалою господарського суду від 02.09.2011р. визнано вимоги позивача до ДП «ЧБМУ» по заборгованості по заробітній платі на суму 10 980,73 грн. Ухвалою господарського суду від 09.11.2011р. провадження у справі про банкрутство закрите в зв'язку з укладенням мирової угоди. До даного часу заборгованість по зарплаті не є погашенною, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що передбачено ст.117 КЗпП України. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються трудовим законодавством. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 18.09.2006 року начальником БМД-1, звільнений за ст.38 КЗпП України на підставі наказу № 48 від 12.10.2011р. На момент звільнення з роботи відповідачем не була виплачена позивачу заборгованість по зарплаті. З 21.02.2011р. було порушено справу про банкрутство ДП «ЧБМУ». Ухвалою господарського суду від 09.11.2011р. провадження у справі про банкрутство закрите в зв'язку з укладенням мирової угоди. Заборгованість по зарплаті [PERSON] згідно умов Мирової угоди складає 10980,73 грн. та не виплачена до данного часу, чим порушуються трудові права позивача. Суд вважає, що питання стягнення з відповідача боргу по зарплаті на моменту звільнення вирішене ухвалою господарського суду від 09.11.2011р. про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство відповідача і підстави повторного стягнення вказаної суми в порядку цивільного судочинства відсутні. Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про Порядок обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують звільненню. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні останнього до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 5 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу, наданого рішенням Конституційного Суду України 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з жовтня 2011 року по березень 2014 року (30 місяців), виходячи з середньої зарплати відповідача в сумі 651,71 грн., в розмірі 30 міс.*651,71 = 19551,30 грн. грн., перебіг тримісячного строку звернення до суду з вказаними вимогами позивачем не пропущений, оскільки розрахунок по заборгованості по зарплаті з позивачем не проведений до даного часу. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі, що передбачене ст.224 ЦПК україни. Згідно ст.88, 86 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору підлягають до стягнення з відповідача пропорційно до задоволеної частин позовних вимог, оскільки при подачі позову даної категорії позивач був звільнений від оплати судового збору.

Outcome: approved