Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

28.07.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] до [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй, [PERSON], на праві приватної власності, належить двокімнатна квартира під № 19 в будинку № 39 по вулиці Свободи м. Словянськ, Донецької області на підставі Договору купівлі-продажу серії та номеру НВТ № 693645, оформленого 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області - [PERSON].Цей договір купівлі-продажу від 08.07.2016 року двокімнатної квартири під № 19 будинку № 39 по вулиці Свободи м. Словянська Донецької області було внесено державним реєстратором [PERSON] 12.07.2016 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що вона, [PERSON], отримала Інформаційну Довідку з номером № 63305807 від 12.07.2016 року.Таким чином, своє право власності на вказане нерухоме майно вона зареєструвала на законних підставах у державі Україна. В її двокімнатній квартирі, починаючи з 29.12.1997 року, зареєстроване місце проживання громадянки України - [PERSON], [INFO], уродженки [INFO].Однак, фактично з травня місяця 2014 року по сьогоднішній день, тобто по липень місяць 2016 року відповідач, [PERSON], в цій двокімнатній квартирі не проживає, за цією адресою відсутні її особисті речі, поштова кореспонденція на її прізвище на цю адресу: [ADDRESS], Україна, - не надходить, що документально підтверджується Актом № 721 від 07 липня 2016 року, що склала та підписала у присутності двох свідків-сусідів, керівник Комітету громадськості мікрорайону "Центр-2" м. Слов»янська Донецької області - [PERSON] та довідкою б/н від 07.07.2016 року «Про склад сім»ї», що видана комунальним підприємством ЖЕК-№1 м. Словянська Донецької області. Їй невідомо, де станом на сьогоднішній день, тобто на липень місяць 2016 року, проживає фактично відповідач - громадянка України [PERSON]. Зважаючи на те, що відповідач більше 26 місяців фактично не проживає за вищевказаною адресою, членом її сім'ї не є, то вона, [PERSON], не має вже жодних прав щодо проживання у належній їй двокімнатній квартирі. Просить суд визнати громадянку України [PERSON], 22 березня 1995 народження, уродженку [INFO], особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме двокімнатною квартирою №19 в будинку № 39 по вулиці Свободи міста Словянськ Донецької області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні не були присутні, але надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - позивачу [PERSON]на праві приватної власності належить двокімнатна квартира під № 19 в будинку № 39 по вулиці Свободи м. Словянськ, Донецької області на підставі Договору купівлі-продажу серії та номеру НВТ № 693645, посвідченого 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Словенського міського нотаріального округу Донецької області - [PERSON](а.с.11-14); - відповідно до довідки від 07.07.2016 року, виданої КП ЖЕК № 1, за адресою: м. Словянськ, вул. Свободи, 39/19, зареєстрована з 29.12.1997 року [PERSON] (а.с. 17); - факт не проживання відповідачем [PERSON] у вказаній квартирі з травня 2014 року по теперішній час, та відсутність за зазначеною адресою її особистих речей, підтверджується актом № 721 від 07 липня 2016 року, що склала та підписала у присутності двох свідків-сусідів, керівник Комітету громадськості мікрорайону "Центр-2" м. Слов»янська Донецької області - [PERSON] (а.с.10). Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Однак, вищевказані норми закону відповідач порушує, перешкоджаючи позивачу користуватися та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. До даного висновку суд прийшов з наступних підстав. Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятися з реєстрації в вказаній квартирі, що перешкоджає позивачу розпоряджатися даною квартирою на свій розсуд, як власнику майна. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що позивач довела свої вимоги, і вони підлягають задоволенню, а саме необхідно визнати відповідача, втративши право користування житловим приміщенням двокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved