Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

23 березня 2015 року позивачка, в особі представника [PERSON], звернулася до суду із позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду, передбачений ст.. 233 КЗпП України та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь [PERSON] 880,13 грн. безпідставно набутого майна - відрахованої із її заробітної плати у період з вересня по грудень 2014 року суми для повернення зайво виплаченої суми заробітної плати протягом 2011-2012 років. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, проте позивачка надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та за відсутності її представника. Зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просила про їх задоволення. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення з підстав необґрунтованості позовних вимог. Представник Управління освіти Первомайської міської ради Миколаївської області також наголошувало на тому, що позивачкою пропущено визначений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду і підстави для його поновлення відсутні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2014 року в наслідок планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності Управління освіти Первомайської міської ради Миколаївської області за період з 01.02.2011 року 30.06.2014 року, проведеної фахівцями Державної фінансової інспекції в Миколаївській області було виявлено, що у вказаний період вчителям Первомайської гімназії, в результаті визначення суми підвищення посадових окладів на кількох підставах не враховано, що абсолютний розмір кожного підвищення, визначається виходячи з розміру посадового окладу та відповідно сума підвищення визначалася з розміру посадового окладу із врахуванням інших підвищень. Вказане порушення призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати по КТКВ 070201 "Загальноосвітні школи" за період з 01.02.2011 по 31.12.2012 в загальній сумі 8785,60 грн. (2011 рік - 3045,36 грн., 2012 - 5740,24 грн.) та відповідно зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 3189,17 грн. (2011 рік - 1105,47 гри., 2012 - 2083,70 грн.) Було встановлено, що дане порушення допущено бухгалтером 1 категорії [PERSON], яку в подальшому було притягнуто за це до адміністративної відповідальності. На виробничій нараді директор Первомайської гімназії Первомайської міської ради пояснила педагогічним працівникам, що в результаті перевірки Державною фінансовою інспекцією в Миколаївській області встановлена зайва виплата заробітної плати педагогічним працівникам Первомайської гімназії в період з 01.02.2011 по 31.12.2012 і запропонувала педагогам добровільно повернути зайво виплачені кошти. Всі педагоги погодилися, написавши власні заяви на утримання зайво нарахованої заробітної плати бухгалтерією управління освіти. На підставі відповідних заяв директор Первомайської гімназії видала наказ "Про утримання зайво нарахованої заробітної плати" від 10.09.2014р. №71-к/тр. З даним наказом педагогічні працівники, в тому числі і позивачка, були ознайомлені. Згідно перерахунку зробленого бухгалтером внаслідок невірного визначення розміру підвищення посадового окладу на 10% за роботу в гімназії переплата [PERSON] становила 880 грн. 13 коп. 05.09.2014р. [PERSON] написала заяву на ім'я головного бухгалтера установи про утримання зайво нарахованої заробітної плати в сумі 880,13 грн. за 2011 та 2012 роки помісячно. Станом на 01.01.2015р. переплата виплачена [PERSON] в сумі 880,13 грн. була утримана та повернута до місцевого бюджету. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З огляду на визначене ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, ст.. 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк звернення працівника з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду, з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з вищевикладених обставин справи позивачка [PERSON] ще 05.09.2014р. написала заяву на ім'я головного бухгалтера установи про утримання зайво нарахованої заробітної плати в сумі 880,13 грн., а отже 05.09.2014 року повинна була знати про порушення тих своїх прав, про які зазначає в даному позові. Таким чином позивачка пропустила визначений КЗпП України тримісячний строк звернення до суду із заявленими у позові вимогами, а тому строк позовної давності у даній справі, а цей строк суд вважає саме строком позовної давності з огляду на визначене у ст. 256 ЦК України, безумовно сплив. Підстав для поновлення такого строку судом не вбачається. Відповідно до ч. 4 ст. 267 КЦ України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed