Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

25 листопада 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області за підсудністю з Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення 10500,00 грн. заборгованості з післясплати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ним на підставі публічного договору з ТОВ "Ін-Тайм", 23 січня 2020 року було відправлено товар згідно декларації №3007235949, із зазначенням послуги "Післяплата", відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж після його оплати та грошові кошти перерахувати відправнику (позивачу) на загальну суму 10500 грн. Одержувач товару ( [PERSON] ) відправлення отримав 28.01.2020 року та заплатив за нього гроші в сумі 10867,00 грн., з яких 267 грн. - оплата послуг, а 10500 грн. - післяплата. Зазначене підтверджується повідомленням відповідача на мобільний телефон позивача. 20 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій просив виплатити гроші в сумі 10500 грн. Для проведення виплат позивачем додано заяву на перерахування післяплати на картковий рахунок. Вказана претензія відповідачем отримана, однак жодної відповіді не надав. Станом на сьогодні гроші позивачу не виплачені, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв з процесуальних питань також не надав, що в сукупності відповідно до ст. 280 ЦПК України є підставою для заочного розгляду справи, про що 19.03.2021 року була постановлена відповідна ухвала. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та\~обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі публічного договору з ТОВ «ІН-ТАЙМ»,\~23.01.2020 року позивач відправив одержувачу [PERSON] автозапчастину малогабаритну вагою 30,00 кг з умовою післяплати в розмірі 10500,00 грн., що підтверджується декларацією № 3007235949, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж після його оплати та гроші перерахувати відправнику у вигляді видачі готівкових коштів у вказаному розмірі. Зазначене підтверджується повідомленням відповідача на мобільний телефон позивача. 20 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій просив виплатити гроші в сумі 10500 грн., що стверджується накладною №8800506408208. Для проведення виплат позивачем додано заяву на перерахування післяплати на картковий рахунок. Вказана претензія відповідачем отримана, однак жодної відповіді не надав. Станом на сьогодні гроші позивачу не виплачені, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Доказів виконання вищевказаного обов`язку відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 11 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Договірні відносини щодо перевезення вищезазначеного вантажу регулюються Деклараціями про прийняття вантажу та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення вантажу. Відповідно до ч. 1\~ ст.909 ЦК України\~за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Відповідно до умов Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення (далі - Публічний договір), який розміщений на офіційному сайті TOB «ІН- ТАЙМ» та доступний за посиланням: https://intime.ua у розділі «Документи» (копія електронного доказу додається), - такий договір із ТОВ «ІН-ТАЙМ» як Експедитором- Перевізником вважається укладеним після підписання Декларації, або з моменту передачі Замовником відправлення Експедитору-Перевізнику для надання послуг, передбачених умовами даного Договору та діє до передачі відправлення Одержувачу. В частині розрахунків між Сторонами договір діє до повного виконання зобов`язань. Так, відповідно до п.3.1. Публічного Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, замовник надає для перевезення відправлення, а Експедитор-Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах, передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажу автомобільним транспортом в Україні, затвердженими\~Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 року. Під «Експедиторами-Перевізниками» при згадуванні їх у Публічному договорі слід розуміти та/або його партнерів (агентів, представників, франчайзі тощо), які мають право використовувати знак для товарів і послуг на відповідній правовій підставі, та які здійснюють організацію відправлення (п.1.5 Публічного договору). Публічний договір є обов`язковим для виконання Експедитором-Перевізником з моменту його оприлюднення на офіційному сайті та прийняття від Замовника відправлення до перевезення (п.2.2 Публічного договору). Нормами ст. 924 ЦК України передбачено, зокрема, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення й видачі одержувачеві, у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони згідно зі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки судом встановлено, що невиконання договору про надання послуг з організації перевезення відправлення сталося з вини відповідача, суд покладає на нього обов`язки з відшкодування завданих збитків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору, ним належним чином не було виконано взятих на себе зобов`язань, грошові кошти в розмірі 10500,00 грн. позивачеві не сплатив. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог позивача, який звільнений законом від сплати судового збору як споживач, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved