Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

13 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 31.03.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/term/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку, що викладені на вищевказаному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобовязаний слідкувати за витрати тами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконував належним чином, станом на 08.06.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 22050,73 грн., з яких: 1748,50 грн. заборгованість за кредитом, 15676,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, крім того штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1026,23 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 615, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, до позову була додана заява про розгляд справи за відсутність представника позивача. В звязку з виникненням під час розгляду справи ряду спірних питань та невиконанням позивачем ухвал суду про витребування письмових доказів, суд ухвалою визнав явку представника позивача обовязковою. Вказана ухвала суду позивачем не виконана. В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував, надав письмові заперечення, суть яких зводиться до того, що 31 березня 2010 року відповідач уклав з банком договір №SAMDN50DTC002975201, внаслідок чого позивач видав картку VISA Classik у гривні №4149431401481393. Відповідно до умов договору, було відкрито безлімітний кредит зі сплатою базової відсоткової ставки 3% на місяць (36% на рік), з щомісячною сплатою заборгованості у розмірі 7% до 25 числа кожного місяця зі сплатою пені, штрафних санкцій. Строк дії кредитної картки VISA Classik у гривні №4149431401481393 складав два роки. Відповідач вказує, що вказана в довідці від 31 березня 2010 року про умови кредитування відсоткова ставка на суму перевищення кредитного ліміту у розмірі 4,5% в місяць до нього не застосовувалася, так як в Анкеті-заяві від 31 березня 2010 року відповідне поле не заповнювалося. В своїх запереченнях відповідач [PERSON] пояснював, що на момент підписання [PERSON] не ознайомлював відповідача з іншими умовами кредитування чи будь-якими іншими зобовязаннями, в тому числі не надавав йому «Умови та правила надання банківських послуг». Відповідач вважає, що всупереч Довідці від 31 березня 2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору №SAMDN50DTC002975201, [PERSON] наводить дещо інші договірні умови між сторонами та відповідно невірні розрахунки, і тому відповідач не погоджується з доданим Банком Розрахунком заборгованості за договором б/н від 31 березня 2010 року. Зокрема, відповідач вказує, що позивачем безпідставно використовується відсоткова ставка на суму перевищення кредитного ліміту, безпідставно застосовується нарахування комісії за кредитне обслуговування, невірно вказана щомісячна сума до повернення кредиту, невірні суми нарахування пені та штрафу. Проценти за користування кредитом повинні нараховуватися тільки за період дії Картки VISA Classik у гривні №4149431401481393. Крім того, відповідача вказує, що він не здійснював погашення кредиту по картці у 2013 році, тим більше не користувався карткою за межами м. Суми: у м. Кролевець та смт. Недригайлів, як це зазначено у виписці по кредитному рахунку. Вважає, що [PERSON] звернувся до суду з позовом поза межами строк позовної даності, так як минуло більше трьох років з дати останнього чергового платежу по кредитному договору і більше трьох років відповідач не здійснював платіжних операцій кредитною карткою, тому до таких правовідносин слід застосувати положення ст. 267 ЦК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 31.03.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою (а.с. 8-9). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с. 10-33). Посилаючись на те, що відповідач не виконував належним чином умови договору, ПАТ КБ «Приватбанк» нарахував відповідачу заборгованість станом на 08.06.2016 року за кредитним договором в загальній сумі 22050,73 грн., з яких: 1748,50 грн. заборгованість за кредитом, 15676,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, крім того штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1026,23 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-7). \~ \~ Під час розгляду справи судом встановлено, що кредитний договір було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.8). Як вбачається з довідки про умови кредитування, позичальник [PERSON] зобовязався вносити щомісячні платежі у строк до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.9). Під час розгляду справи на виконання ухвали суду про витребування доказів, ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду інформацію, що за кредитним договором б/н від 01.04.2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], позичальнику було видано дві кредиті картки: № 4149437401481393, дата відкриття 01.04.2010 року, термін дії 05/12; та № 4149437802504777, дата відкриття 14.03.2012 року, термін дії 11/15 (а.с.83). Отримання відповідачем вказаних карток підтверджено фотознімками (а.с.114 зворот, 115). Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» на вимогу суду надано виписку по рахунку [PERSON] щодо проведених по рахунку операцій за період з 01.04.2010 року по 31.08.2016 року (а.с.75-79). Під час розгляду справи відповідач вказав, що він не здійснював погашення чергових щомісячних платежів у 2013 році взагалі, і зокрема не здійснював будь-яких операцій через термінал самообслуговування в м. Кролевець Сумської області (25.02.2013 року, 29.03.2013 року а.с.75, 77), та в смт. Недригайлів Сумської області 15.02.2013 року - а.с.77). Відповідач звертав увагу у своїх запереченнях, що протягом 2010-2012 років, коли він здійснював погашення платежів за кредитним договором, то всі погашення чергових платежів відбувались виключно у м. Суми, тому викликають сумнів зазначення у виписці по банківському рахунку про внесення сум щомісячних платежів у 2013 році через термінали самообслуговування у інших містах. Крім того, відповідач зазначає, що з виписки банку по картковому рахунку чітко вбачається, що в період 2010 -2012 років, коли відповідач здійснював погашення щомісячних платежів по кредитній картці, у виписці зазначалось, що погашення заборгованості та поповнення карткового рахунку здійснював платник [PERSON] та зазначалось яким чином: з карти на карту (а.с.76). Водночас, у виписці банку по картковому рахунку за 2013 рік (а.с.75) стосовно платежів за 29.03.2013 року. 24.04.2013 року, 28.08.2013 року та 04.11.2013 року взагалі не вказано, хто є платником, з чиєї карти поповнювався рахунок, через яке відділення зараховувався переказ з карти (а.с.75). В звязку з цим, під час розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності загальної і спеціальної (стосовно вимог про нарахування пені), з тих підстав, що відповідач не здійснював погашення чергових щомісячних платежів у 2013 році. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з умов анкети-заяви про приєднання та умов кредитування (а.с.8-9) від 31.03.2010 року, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору до 25 числа місяця, наступного за звітним. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В даній справі суд встановив, що згідно довідки про умови кредитування, сплата позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним (а.с. 9). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14), від 30.09.2015 року (справа № 6-154цс 15), від 06 квітня 2016 року (справа № 6-2520цс15). Так, відповідно до правової позиції висловленої у постанові ВСУ від 06.04.2016 року у справі № 6-2520цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Крім того, відповідно до правової позиції висловленої у постанові ВСУ від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16, за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що боржник [PERSON] у 2013 році вчиняв оплати чергових платежів і що він визнавав борг. Стосовно нарахування пені, то відповідно до правової позиції висловленої у постанові ВСУ від 25.05.2016 року у справі № 6-1138цс15, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed