Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

15 грудня 2017 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] селищної ради Фастівського району Київської області, [PERSON] РДА Київської області про визнання частково недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що протоколом засідання виконавчого комітету [PERSON] селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області №4 від 17.04.1986 року, гр.[PERSON] дозволено будівництво жилого будинку за типовим проектом, а також зобовязано оформити технічну документацію на будівництво жилих будинків в районному відділ архітектури. Крім того, цим же протоколом, гр.[PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва вказаного будинку. 22.05.2013 року [PERSON] [PERSON] селищною радою [PERSON] Київської області видано довідку №455, яка була необхідна для виготовлення документів щодо реалізації права на приватизацію, згідно якої гр.[PERSON] користується земельною ділянкою в смт. Борова, Фастівського району, Київської області по вул. Молодіжна,5. Так, з метою приведення документів у відповідність чинному законодавству, у звязку з дуже тяжким та поганим станом здоровя, [PERSON] в 2013 році, сподіваючись на чемність та відповідальність людини, видав нотаріально посвідчену довіреність на імя [PERSON], якою доручив останньому бути його представником в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема, у [PERSON] районній державній нотаріальній конторі та інших нотаріальних конторах Київської області, [PERSON] МБТІ та управлінні Держкомзему з питань приватизації земельної ділянки, що розташована на території [PERSON] селищної ради. Разом з тим, рішенням [PERSON] селищної ради Фастівського району Київської області №5-3-31-6 від 12.12.2013 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: смт Борова, вул. Молодіжна,5. Протягом 2014 року [PERSON] та його представник по довіреності отримували необхідні дозволи та погодження, з метою затвердження вищевказаного проекту землеустрою, в тому числі документи, що підтверджують проведення державної реєстрації земельної ділянки, в системі Державного земельного кадастру України та 07.04.2014 року на імя голови [PERSON] селищної ради від імені [PERSON] було подано заяву, відповідно до якої просили затвердити проект з землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою. 15.04.2014 року [PERSON] селищною радою за результатами розгляду заяви було прийняте рішення №8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», при цьому прізвище особи, на користь якої затверджено проект, в назві рішення не зазначено. Проте, згідно п.2 зазначеного рішення, вирішено земельну ділянку передати [PERSON]. Позивач вказує, що останній ніякого відношення до земельної ділянки не мав, всі попередні рішення, проекти, висновки погодження та дозволи були оформлені та видані на імя [PERSON] При цьому [PERSON] не повідомив про той факт, що належну [PERSON] земельну ділянку було виділено зовсім іншій особі та в подальшому реалізовував вказане рішення селищної ради в своїх цілях, став власником фактично чужого майна. В подальшому на підставі рішення [PERSON] селищної ради Реєстраційною службою [PERSON] МРУЮ Київської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з ДРРПНМ. Також [PERSON] було подано заяву до [PERSON] селищної ради про заміну адреси земельної ділянки та Виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради було прийнято рішення, п.1 якого присвоєну поштову адресу № 7 земельній ділянці, яка знаходиться по вул. Молодіжній, смт. Борова та належить [PERSON], хоча присвоєння поштових адрес земельним ділянкам законодавством не передбачено. Після зміни адреси державним реєстратором в порушення норм законодавства, проведено державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна земельну ділянку, розташовану за новою адресою. 28.07.2014 року [PERSON] складено заповіт, яким все належне йому майно заповідав [PERSON], яка у передбачений законом строком звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте у видачі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0700 га у смт. Борова, вул. Молодіжна 5 їй було відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи викладене, та те, що [PERSON] за життя повинен був зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, проте не зміг цього зробити, оскільки відповідач незаконно повністю завершив приватизацію на своє імя, позивач просить суд: пункт 2 рішення [PERSON] селищної ради №8-20 від 15.04.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», у частині передачі у приватну власність земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт Борова, вул. Молодіжна,5, з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664, площею 0,0700 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] - визнати недійсним; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.05.2014 року, індексний номер 21316941 (САК №556759), видане Реєстраційною службою [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області - визнати протиправним та скасувати; рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області [PERSON] від 06.05.2014 року, індексний номер 12870141, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на вищевказану земельну ділянку, та документи видані на підставі вказаного рішення державного реєстратора - визнати протиправними та скасувати; визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт.Борова, вул.Молодіжна,7, з подальшим правом державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті її дядька - [PERSON], який помер 23.12.2014 року. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що права та інтереси позивачки стосовно земельної ділянки за адресою: Київська обл., Фастівським р-н, смт Борова, вул. Молодіжна 7 жодним чином порушені не були, оскільки вона не належала на праві власності ні позивачці, ні [PERSON], а тому і правові підстави для звернення до суду відсутні. Крім того зазначила, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, не може бути задоволено, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання, його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у [PERSON] виникло право на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Заперечуючи проти вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.05.2014 року та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, вказала, що позивачем обрано спосіб захисту права та інтересу, не передбачений ст. 16 ЦК України та законами України, оскільки реєстрація і видача свідоцтва здійснена на підставі рішення [PERSON] селищної ради від 15.04.2014 року, яке не скасоване, так як не було предметом спору особи [PERSON] з субєктом владних повноважень. З приводу вимог про визнання на позивачем права на завершення приватизації спірної земельної ділянки, зазначила, що підставою для звернення спадкоємця з вимогою про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки може бути лише рішення про передачу спадкодавцю [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку, яке прийнято селищною радою відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», проте такого рішення не приймалось. Представники відповідача [PERSON] селищної ради Фастівського району Київської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без участі представника. Представник відповідача [PERSON] РДА Київської області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON]. Вказане підтверджується заповітом від 28 липня 2014 року, яким [PERSON] все своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилось, та все те, що він за законом буде мати право, заповідав [PERSON]. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області /т.1 а.с.43/. Після смерті [PERSON], позивач звернулась до Ружинської державної нотаріальної контори із заявою, відповідно до якої заявниця просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті 23.12.2014 року заповідача [PERSON] на житловий будинок № 5, що розташований по вул. Молодіжній в смт. Борова Фастівського району Київської області. Проте, листом від 28.03.2017 року за № 658/02-14 державний нотаріус Ружинської державної нотаріальна контори відмовив заявниці у видачі свідоцтва з підстав відсутності правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду /т.1 а.с.44/. Так, 18.04.2017 року позивач звернулася до [PERSON] селищної ради із заявою, відповідно до якої просила надати дозвіл на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Молодіжна 5, площею 0,07 га, як спадкоємиці за заповітом після смерті [PERSON], який помер 23.12.2014 року /т.1 а.с. 45/. Проте, відповіді на вказану заяву позивач не отримала. Під час реалізації своїх спадкових прав позивачем зясовано, що 17.04.1986 року протоколом засідання виконавчого комітету [PERSON] селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області № 4 гр. [PERSON] дозволено побудувати жилий будинок за типовим проектом КО-5К-145, 5-кімнатний, жилою площею 66.80 кв.м., загальною площею 103.14 кв.м., розміром 9,960х11,400 м та зобовязано оформити технічну документацію на будівництво жилого будинку в районному відділі архітектури /а.с.18/. Також вказаним протоколом затверджено спільне рішення адміністрації та РК профспілки КОКДС про виділення [PERSON] земельної ділянки № 5 по провул. Суворова під будівництво індивідуального жилого будинку /т.1 а.с.17/. Відповідно до довідки № 455 від 22.05.2013 року [PERSON] селищної ради, [PERSON] користувався земельною ділянкою розміром 0,06 га в смт. Борова Фастівського району Київської області по вул. Молодіжна 5 /т.1 а.с.34/. 14.10.2013 року [PERSON] довіреністю, посвідченою секретарем Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема у [PERSON] районній державній нотаріальній конторі та інших нотаріальних конторах Київської області, [PERSON] МБТІ та управлінні Держгеокадастру з питань приватизації земельної ділянки, яка розташована на території [PERSON] селищної ради. Строк дії довіреності з 14.10.2013 року по 14.10.2014 року включно /а.с.35/. Відповідно до\~ст. 3 ЗК України\~земельні відносини регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Права на отримання в користування чи у власність земельної ділянки є за своєю природою цивільними правами, та мають реалізовуватись особами, у встановленому порядку. У відповідності до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції від 05.12.2013 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною 7 вказаної статті визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Так, Рішенням [PERSON] селищної ради про розгляд земельних питань за № 5-3 від 12.12.2013 року, [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, що розташована за адресою: в смт Борова, вул. Молодіжна, 5 Фастівського району Київської області /т.1 а.с.36/. Крім того, ФОП [PERSON] розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер: 3224955300:01:003:0664, місцезнаходження: смт Борова, вул. Молодіжна, 5, у власність для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд саме на імя [PERSON] / т.1 а.с. 164-207/. 07.04.2014 року [PERSON] була надана заява голові [PERSON] селищної ради, відповідно до якої просив затвердити проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що зареєстрована за адресою: [INFO] /т.1 а.с. 37/. Згідно рішення [PERSON] селищної ради № 8-20 від 15.04.2014 року, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0700 га, розташовану в Київській області Фастівського району смт Борова, вул. Молодіжна, 5 вирішили затвердити проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність; передати у приватну власність земельні ділянку громадянину [PERSON] (земельна ділянка площею 0,0700 га), кадастровий номер земельної ділянки: 3224955300:01:003:0664, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /т.1 а.с.38/. Як вбачається із вищевикладеного, вся дозвільна документація щодо відведення земельної ділянки у власність була оформлена саме на гр. [PERSON] Проте, [PERSON] селищною ради передано спірну земельну ділянку у власність гр. [PERSON], який, як вже було зазначено, був лише представником [PERSON] за довіреність. Свідок [PERSON] вказала, що проект землеустрою дійсно був складений на імя [PERSON] Свідок [PERSON], який був головою [PERSON] селищної ради, суду показав, що рішення від 15.04.2014 року прийнято відповідно до встановленої процедури, однак при оформленні відповідних документів не була звернута увага на те, що земля виділена [PERSON], а проект затверджений вже на імя на [PERSON] Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що саме [PERSON] володів землею, оформлював її у сільраді, а також здійснював будівництво будинку. [PERSON] він не знає. Аналогічні покази надала свідок [PERSON], яка являється рідною сестрою [PERSON] Свідок [PERSON] надав суду покази, які не відносяться до предмету доказування у справі. Суд зазначає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. При цьому, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таким чином, дії [PERSON] щодо представництва інтересів [PERSON] породжують певні правові наслідки саме для довірителя, яким у спірних правовідносинах є [PERSON] При цьому, лише сам факт подання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є підставою для набуття права власності на земельну ділянку особою, яка цю довіреність отримала, оскільки вона всі дії вчиняє в інтересах та на користь довірителя. Відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема: на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (ст.81 ЗК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ст.25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється, зокрема у вигляді технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області в Державному фонді документації із землеустрою Відділу у [PERSON] районі землевпорядна документація на імя [PERSON] відсутня /т.1 а.с.57/. Як вбачається із матеріалів справи, технічна документація із землеустрою на земельну ділянку по вул. Молодіжна № 5 в смт. Борова розроблялась на імя [PERSON], а відтак [PERSON] селищна рада неправомірно прийняла рішення про її затвердження та передачу у власність [PERSON], оскільки передання земельної ділянки у власність особи, без попереднього отримання такою особою дозволу відповідного органу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суперечить вимогам законодавства. Статтею152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів. Згідно з ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи з викладеного, позовні вимоги в частині визнання недійсним п.2 рішення [PERSON] селищної ради від 15.04.2014 року за № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0700 га. з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Молодіжна, 5 підлягають задоволенню. Як встановлено судом, на підставі вказаного рішення [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 21316941 від 06.05.2014 року, а саме на земельну ділянка площею 0,0700 га за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, смт Борова, вул. Молодіжна, земельна ділянка № 5, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 322495530:01:003:0664. Вказані відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /т.1 а.с.39-40/. Крім того, відповідачем [PERSON] голові [PERSON] селищної ради 14.05.2014 року було подано заяву про присвоєння адреси його земельній ділянці № 5, яка розташована на вул. Молодіжна в смт. Борова, на фактичні адресу: вул. Молодіжна № 7, смт Борова /т.1 а.с.41/. На підставі зазначеної заяви виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради було винесене рішення № 4/6 від 29.05.2014 року, відповідно до якої вирішено присвоїти поштову адресу номер 7 земельній ділянці, яка знаходиться по вул. Молодіжна смт. Борова та належить [PERSON] Крім того, вказаним рішенням зобовязано [PERSON] внести зміни до право установчих та інвентаризаційних документів на земельні ділянку по вул. Молодіжна в смт. Борова, Фастівського району Київської області /т.1 а.с.42/. Таким чином, спірна земельна ділянка на даний час має адресу: земельна ділянка № 7 по вул. Молодіжна в смт. Борова Фастівського району Київської області. Громадяни України, відповідно до ч.1\~ст.81 ЗК України\~набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Крім цього згідно ч.2\~ст.373 ЦК України\~право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону, а згідно ч.2\~ст.328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом пункту 8-1 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини), фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку правомірно, тому видання йому свідоцтва про право власності, як підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав, також є неправомірним. Виходячи з викладеного, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.05.2014 року, індексний номер 21316941 (САК №556759) слід визнати протиправним та скасувати. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ч.2 вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як вбачається із копій реєстраційних справ щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: Київська область, Фастівський р-н, смт Борова, вул. Молодіжна, 5, підставою внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно слугувало саме свідоцтво про право власності серії САК № 556759. Таким чином, позовна вимога про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на вищевказану земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним, оскільки підставою винесення рішення від 06.05.2014 року про державну реєстрацію права власності було оспорюване свідоцтво про право власності. Щодо вимог про визнання за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки, суд зазначає наступне. Позивач вказує, що спадкодавцем проведені усі передбачені законодавством етапи та процедури щодо отримання земельної ділянки у приватну власність, тому вона, як спадкоємець прав померлого, має право на закінчення приватизації. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Як було зазначено, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який за життя не набув згідно зі ст. 125 ЗК України\~права власності на земельну, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України та на його замовлення було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на завершення приватизації земельної ділянки, яка була розпочата спадкодавцем [PERSON] і закінчилась на тому, що ним поданий до [PERSON] селищної ради розроблений на його замовлення проект землеустрою, дозвіл на виготовлення якого наданий рішенням [PERSON] селищної ради № 5-3 від 12.12.2013 року. Вказане рішення наразі не скасоване, що обумовлює наявність у позивача як спадкоємця прав спадкодавця на продовження приватизації земельної ділянки, починаючи з тих дій, які були вчинені спадкодавцем за життя. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову на відповідача. Відповідачами у даній справі є [PERSON], [PERSON] селищна рада Фастівського району Київської області та [PERSON] РДА Київської області. При цьому, неправомірність дій як [PERSON] так і [PERSON] селищної ради Фастівського району Київської області встановлена в ході розгляду справи. Вимоги до відповідача [PERSON] РДА Київської області зводяться як до органу, який проводить державну реєстрацію прав, при цьому протиправність дій цього відповідача в ході розгляду справи не встановлена. Таким чином, розмір спеченого позивачем судового збору (за подання позову та заяви про забезпечення доказів) підлягає стягненню лише з відповідачів [PERSON] та [PERSON] селищної ради Фастівського району Київської області.

Outcome: approved