Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницького університету управління та права про поновлення на роботі, скасування наказу про переведення, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, вказавши, що наказом ректора Хмельницького університету управління та права від 01.09.2014 року №732 його було призначено на посаду в.о. професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права від 01.09.2014 року. У лютому 2015 року його було обрано за конкурсом таємним голосуванням на посаду професора вищезазначеної кафедри. В березні 2015 року ректором Хмельницького університету управління та права Омельчуком О.М. йому було запропоновано в майбутньому обійняти посаду завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування. Окрім цього йому було запропоновано до обрання на цю посаду за конкурсом тимчасово виконувати обов'язки завідувача кафедри на безоплатній основі. Він погодився на цю пропозицію і 24.03.2015 року написав відповідну заяву, зразок якої йому надав начальник відділу кадрів [PERSON] 22 червня 2015 року відбувся конкурс на заміщення вакантної посади завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування, в якому окрім нього взяла участь також [PERSON], яка і була обрана за конкурсом на цю посаду. Того ж дня, одразу після голосування на вченій раді він відчув головний біль, головокружіння та тошноту, через що був змушений звернутися до приймального відділення Хмельницької обласної лікарні та був госпіталізований до нефрологічного відділення. На лікуванні він знаходився до 30.06.2015 року. 23 червня 2015 року йому зателефонував начальник юридичного відділу Хмельницького університету управління та права [PERSON], який повідомив, що він має прийти на роботу та забрати трудову книжку, оскільки наказом ректора від 22.06.2015 року він звільнений з роботи. Накази ректора про його переведення виконувачем обов'язків кафедри державного управління та місцевого самоврядування від 31.03.2015 року №116-к, а також про його звільнення від 22.06.2015 року №331-к він вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Оскільки призначення працівника виконувачем обов'язків за вакантною посадою не допускається. Зазначене можливе лише за посадою, призначення на яку проводиться вищим органом управління. Крім того відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Видання наказу про його звільнення порушує норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того підставою його звільнення стало закінчення строку трудового договору (п.2 ст. 36 КЗпП України), проте, зважаючи на те, що строковий трудовий договір (контракт) з ним ніхто не укладав, а тому закінчитися його строк не міг і тому звільнення його з роботи з підстав п.2 ст.36 КЗпП України також є незаконним. Вказані дії відповідача призвели до його моральних страждань, він втратив душевний спокій, його мучить безсоння, виникла загроза відсутності матеріальних засобів для забезпечення належного рівня життя. Усі зазначені моральні страждання нанесені йому незаконними діями відповідача призвели до погіршення його стану здоров'я, почав змінюватися тиск, почастішали головні болі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що з 01.09.2014 року, на підставі наказу №732 -к від 1.09.2014 року, [PERSON], до обрання за конкурсом посади професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування, призначено на посаду в.о. професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права на умовах контракту. [PERSON] приступив до роботи з 01.09.2014 року, контракт з [PERSON] не укладався. Наказом Хмельницького університету управління та права №901-к від 28 листопада 2014 року «Про призначення науково-педагогічних працівників обраних за конкурсом» , відповідно до рішення Вченої ради університету (протокол засідання №4 від 27 листопада 2014 року призначено з 1 грудня 2014 року обраних Вченою радою університету, на умовах контракту, з діючими надбавками та доплатами [PERSON] на посаду професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування. Наказом №116-к від 31 березня 2015 року ректора Хмельницького університету управління та права [PERSON] переведено з посади кафедри державного управління та місцевого самоврядування виконувачем обов'язків завідувача цієї ж кафедри з 1 квітня 2015 року, до обрання за конкурсом, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису та надбавкою за вислугу років у розмірі 20%, та доплатами за науковий ступінь і вчене звання 20% і 20% від посадового окладу. З вказаним наказом [PERSON] ознайомився 26.06.2015 року. Посада завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування, на яку було переведено [PERSON] була вакантною, про що зазначив представник відповідача у судовому засіданні, раніше її обіймав звільнений працівник [PERSON] Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2011 р. N 126/06/186-11 - згідно з чинним законодавством виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника може бути як без звільнення працівника від своїх основних обов'язків, так і зі звільненням працівника від своїх основних обов'язків. Виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов'язків - це заміна працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов'язків), коли працівник поряд зі своєю основною роботою виконує обов'язки тимчасово відсутнього працівника. У цьому випадку, відповідно до статті 105 Кодексу законів про працю України, працівнику провадиться доплата за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (розмір доплати встановлюється на умовах, передбачених колективним договором) Призначення працівника виконуючим обов'язки за вакантною посадою не допускається. Зазначене можливо лише за посадою, призначення на яку провадиться вищим органом управління. Наказом № 313-к від 22 червня 2015 року ректора Хмельницького університету управління та права - [PERSON] звільнено 22 червня 2015 року виконувача обов'язків завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування, у зв'язку з закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, як такого, що не обраний вченою радою університету (рішення вченої ради №7, протокол №12 від 22 червня 2015 року. З 22 червня 2015 року по 30 червня 20125 року (включно) [PERSON] перебував на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Стаття 2 Закону України «Про вищу освіту» визначає, що законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України "Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками встановлено і п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 р. № 744. Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, тобто щодо строкових трудових договорів укладених у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. До суду не надано доказу тому, що між [PERSON] та Хмельницьким університетом управління та права укладався трудовий договір, як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, договір було укладено в усні формі, а тому суд вважає, що [PERSON] прийнятий на роботу до Хмельницького університету управління та права на невизначений строк, а тому він не може бути звільнений на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. За таких обставин суд вважає, що підлягають скасуванню: наказ ректора Хмельницького університету управління та права від 31.03.2015 року №116-к «Про переведення [PERSON] та наказ ректора Хмельницького університету управління та права від 22.06.2015 року №313-к «Про звільнення від займаної посади [PERSON].» та слід виключити з трудової книжки [PERSON] запис про переведення на посаду виконувача обов'язків завідувача кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права. Також [PERSON] підлягає поновленню з 22 червня 2015 року на посаді професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, яки розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачувальної роботи, але не більше як за один рік. Визначаючи розмір виплат заробітної плати за час вимушеного прогулу , суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100., відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 36166 гривень 40 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2015 року по дату постановлення рішення суду за 128 робочих днів (128х ( 8506,01+5338,79): 49)). Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 гривень. При цьому суд враховує, що згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: approved