Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

09.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності. \~\~\~\~\~\~ В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28.10.2006 року батько позивача [PERSON] придбав в цілому домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську. Згідно договору дарування від 03.02.2009 року батько позивача подарував вищевказане домоволодіння діду позивача [PERSON] Після смерті діда все майно, яке належало померлому успадкувала відповідач [PERSON], відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.2011 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01.10.2013 року договір дарування від 03.02.2009 року визнано фіктивним, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.10.2011 року визнано недійсним та за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.04.2014 року рішення суду від 01.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування фіктивним змінено, викладено резолютивну частину рішення наступним чином: "Визнати договір дарування домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 1140 кв.м., укладений 03.02.2009 року - недійсним. В задоволенні позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на спірне домоволодіння відмовлено. Решта вимог залишено без змін. У звязку з цим, позивач просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння №14 по вул.Бурденка у м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], померлого 12.10.2010 року та визнати за нею право власності на домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську. Позивач до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169,224,225 ЦПК України - заочно. В судове засідання сторони не зявилися, тому відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами\~ч.1 ст. 321 СК України, \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №9730, [PERSON] належить домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.\~Дніпропетровську, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 07.11.2006 року. 03.02.2009 року було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно умов вказаного договору [PERSON] подарував діду позивача [PERSON] домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.\~Дніпропетровську. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.10.2011 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №5-2248, відповідач [PERSON] успадкувала майно, яке належало померлому [PERSON], у тому числі домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.\~Дніпропетровську. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01.10.2013 року договір дарування від 03.02.2009 року визнано фіктивним, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.10.2011 року визнано недійсним та за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.04.2014 року рішення суду від 01.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2013 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування фіктивним змінено, викладено резолютивну частину рішення наступним чином: "Визнати договір дарування домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 1140 кв.м., укладений 03.02.2009 року - недійсним. В задоволенні позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на спірне домоволодіння відмовлено. Решта вимог залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Починаючи з листопада 2006 року позивач є добросовісним користувачем домоволодіння №64 по вул. Дивізіонна у м.Дніпропетровську, підтримує його у належному стані, веде господарство та фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 цієї статті встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" встановлено, що Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Таким чином, судом встановлено, що позивач безперервно та відкрито володіє домоволодінням №64 по вул.Дивізіонна в м. Дніпрі більш ніж 10 років, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимог в цій частині. Також позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на домоволодіння №14 по вул.Бурденка у м.Дніпрі, посилаючись на те, що за життя вказане домоволодіння належало її дідові [PERSON], проте за життя право власності у встановлено законом порядку останній не зареєстрував. Суд приходить до висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню оскільки дана вимога є передчасною, вказане домоволодіння не було оформлено за померлим [PERSON] у встановленому законом порядку та не є спадковою масою, а тому визнання права власності в порядку спадкування після смерті діда [PERSON] суперечить діючому законодавству та для оформлення правовстановлюючих документів існує певна процедура в досудовому порядку. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 1\~000,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial