Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

10.05.2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Сторони перебували в шлюбних відносинах з 15.01.1995 року по 12.10.2005 року. Шлюб між ними розірвано рішенням Татарбунарського районного суду від 12.10.2005 року. Від вказаного шлюбу у них народилась донька [PERSON]. На даний час донька є повнолітньою, але продовжує навчатись та є студентом І курсу Архітектурно - художнього інституту Одеської державної академії будівництва. Оскільки донька навчається на денній формі навчання, вона не має змоги працевлаштуватись, мати заробіток, тому потребує матеріальної допомоги. Донька проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, крім цього на її утриманні знаходиться неповнолітній син, що зменшує її можливості по повному забезпеченню та утриманню доньки. Незважаючи на те, що відповідач офіційно припинив діяльність в якості ФОП, але будучи працездатним, в індивідуальному порядку, він продовжує працювати та має можливість надавати матеріальну допомогу. До останнього часу відповідач сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 495 грн. Однак, на теперішній час донька також потребує матеріальної допомоги, крім того витрати зараз значно зросли, а тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки на весь період навчання в розмірі 1000 грн. щомісячно. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримуючи позовні вимоги (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав заяву (а.с.20), згідно якої просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає частково та вказав, що він спроможний виплачувати аліменти на утримання доньки, однак в меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме в розмірі 600 гривень щомісяця, у звязку з тим, що у нього є ще неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивачки та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд приходить до наступного. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Статтею 199 передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, сторонами не оспорюється, що позивачка перебувала в шлюбних відносинах з відповідачем, однак їх шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії І-ЖД №014784, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області 24.03.2006 року (а.с.6). Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом з акту про народження (а.с.5). Повнолітня дочка [PERSON] є студенткою 1 курсу Архітектурно-художнього інституту ОДАБА (ІV рівень акредитації) денної бюджетної форми навчання. Термін навчання 4 роки по 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою зазначеного вище навчального закладу від 16.03.2017 року за № 05-510/17 (а.с. 3). Матеріали справи не містять доказів щодо вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відсутні докази і матеріального стану як відповідача [PERSON], так і самої позивачки [PERSON] Ті обставини, що сторони є батьками повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги від них, та те, що відповідач недостатньо приймає участь в утриманні дитини, а також те, що він погодився на утримання з нього аліментів у твердій грошовій сумі, надавши відповідну заяву, встановлені обставинами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню. Спірним в даному випадку є саме розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який має утримуватись з відповідача на користь позивачки, на утримання їх доньки. Так, суд зазначає, що у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлений мінімальний прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 травня 1624 грн. Таким чином, донька сторін має отримувати утримання у зазначеному розмірі щомісячно. Враховуючи, що за змістом ст.199 СК України кожен із батьків має утримувати дитину на період її навчання, тобто в рівних частках, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки по 800 грн. щомісяця. Інші 800 грн. на утримання дитини має надавати позивачка у справі. Доводи відповідача щодо зменшення розміру аліментів на утримання доньки до 600 грн., в звязку з перебуванням на його утриманні неповнолітнього сина, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ним на надано будь-яких доказів щодо його проживання разом з сином та перебування дитини на його утриманні. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивачка подала її 10 травня 2017 року. Таким чином, з оглядом на вищевказану норму матеріального закону, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 10 травня 2017 року. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки донька відповідача [PERSON] продовжує навчання у навчальному закладі на денній формі, при цьому вона не має часу на працевлаштування і потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов'язані з проїздом до місця навчання, тощо, а відповідач, її батько, має можливість надавати їй матеріальну допомогу, так як є працездатною особою, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму на одну особу, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки в розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 10.05.2017 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Згідно ст.ст.79, 88 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 640 грн. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial