Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в обгрунтування якого вказала, що вона разом із відповідачами є співвласниками домоволодіння по вул. Зарічній, 14 в м.Житомирі, однак, між ними не досягнуто згоди стосовно розподілу вказаного домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1184 га, на якій це домоволодіння розташоване. Просила виділити їй в натурі частку домоволодіння загальною площею 25,5 кв.м., яка складається з: веранди 2-1 площею 4,10 кв.м., кухні 2-2 площею 5,10 кв.м., кімнати 2-3 площею 7,90 кв.м. та кімнати 3-3 площею 8,4 кв.м.,визначити між співвласниками порядок користування земельною ділянкою по вул. Зарічній, 14 в м.Житомирі та виділити їй у фактичне володіння та користування 1/3 ід.частин вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, однак, відмовилася від проведення судової будівельно технічної експертизи. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову та вказала, що користується частиною спірного житлового будинку, яка належить їй на праві приватної власності, а також земельною ділянкою, яка перейшла їй у користування під час придбання житлового будинку. Відповідач [PERSON] також заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що проживає у частині спірного будинку, яка залишилася після смерті його матері. Він подав до нотконтори заяву про прийняття спадщини, однак, не прийняв її в зв"язку із заявленим [PERSON] позовом. Представник третьої особи Житомирської міської ради до суду не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 30). Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Сторони є співвласниками домоволодіння по вул. Зарічній, 14 в м.Житомирі, однак, між ними не досягнуто згоди стосовно розподілу вказаного домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1184 га, на якій це домоволодіння розташоване. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 1/3 частина спірного домоволодіння (а.с. 19), [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 11.06.1987 93/100 частин (а.с. 35-36). Відповідач [PERSON] користується частиною спірного домоволодіння, яка лишилася після смерті його матері. Він звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини, однак спадщину не прийняв, у зв"язку з подачею [PERSON] позову до суду. Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України Право спільної власності. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Субєктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач і відповідачі є субєктами спільної часткової власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Положеннями статті 364 цього ж Кодексу встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати розподілу домоволодіння та виділення належної їй частки із складу земельної ділянки. Оскільки між співвласниками не досягнуто згоди щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Однак, для визначення можливих варіантів розподілу спірного домоволодіння та земельної ділянки необхідні спеціальні знання в галузі будівництва та землевпорядкування, але [PERSON] в судовому засіданні відмовилася від заявленої в позовній заяві (пункт 5) вимоги про вирішення питання проведення судової будівельно технічної експертизи з цих питань, хоча безпосередньо в судовому засіданні їй було роз"яснено право на заявлення такого клопотання. При цьому позивач інших доказів на підтвердження позовних вимог не надала, клопотань про їх витребовування не заявляла. З цих підстав суд вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, а тому відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Outcome: dismissed