Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

14 червня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом, який неодноразово уточнювало, та остаточно просило звернути стягнення на квартиру № 33 загальною площею 56.90 кв.м., яка розташована за адресою в м. Миколаєві по вул. Ленінградська, 3-а, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № NKTGGK09440017 від 22.03.2007 р.) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO], які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку органів МВС України, до повноважень яких входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - [PERSON]) та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кошти в розмірі 46000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2022 року. В забезпечення зобовязань за кредитним договором 22 березня 2007 року між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки на квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. В звязку із неналежним невиконанням [PERSON] умов вказаного кредитного договору, в нього виникла заборгованість, яка станом на 13.04.2012 року складає 54877,09 доларів США, що еквівалентно 437919,18 грн., в звязку із чим позивач звернувся до суду із вимогою про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки та виселення зареєстрованих та проживаючих в квартирі відповідача, його доньки та двох онуків без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, мотивуючи свої заперечення відсутністю іншого житла. Представника відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні, посилався на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним просив залишити без розгляду і ухвалою суду від 09.02.2015 року заяву задоволено. Представник третьої особи в останнє судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справу у її відсутність з урахуванням інтересів неповнолітніх. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № NKTGGK09440017, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 46000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2022 року. Також 22 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2007 року. Ціна предмета іпотеки складала 252500,00 грн. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст.ст.\~525,\~526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно до\~ст. 524 ЦК України\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. за ч.1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач належним чином не виконував взяті на себе за вказаним договором зобов'язання, внаслідок чого станом на 13 квітня 2012 року заборгованість [PERSON] перед Банком складає 54877,09 доларів США, що еквівалентно 437919,18 грн., яка складається з 36761,58 доларів США, що еквівалентно 293357,41 грн. заборгованості за кредитом, 9291,22 доларів США, що еквівалентно 74143,94 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2160 доларів США, що еквівалентно 17236,80 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 6664,29 доларів США, що еквівалентно 53181,03 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України\~у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 589 Цивільного кодексу України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому\~Цивільним Кодексом України. За ч. 1 та ч. 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 37 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року невиконання позивачем припису\~ст. 35 Закону України «Про іпотеку»\~про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодавця у будь-який час звернутись до суду\~\~за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~ст. 109 ЖК України\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ч.2\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житлове приміщення. Разом з цим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року. Частиною 1 даного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статтею 4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом дії цього\~\~\~\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Як встановлено судом,\~\~боржнику [PERSON] був даний кредит в іноземній валюті та на його забезпечення відповідачем було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] загальною площею 56,90 кв.м., яка є єдиним місцем проживання відповідачів. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження\~\~наявності у власності відповідача та його родичів іншого нерухомого майна. Отже, оскільки кредит надано кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, предмет іпотеки використовується\~\~\~\~відповідачами\~\~як місце постійного проживання, у власності відповідачів іншого майна не має, то відповідно до\~\~ ч.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, не може бути звернуте стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] При цьому, враховуючи те, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, є чинними на момент постановлення рішення, суд вважає, що вимога позивача щодо виселення відповідачів зі спірної квартири є похідною вимогою, яка випливає з примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, що вважається предметом іпотеки, а відтак також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed