Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, в якому просить визнати недійсним заповіт складений [PERSON], померлою 05.08.2014 року, на імя [PERSON], 16.09.1958 року. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 05.08.2014 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. При зверненні до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки спадкодавцем за життя було складено заповіт на імя [PERSON] Позивач вважає даний заповіт недійсним з наступних підстав. З 2010 року у його матері почали виникати проблеми з памяттю вона забувала, що поставила готувати їжу, в результаті часто згорали каструлі, варила суп із неочищених овочів. З того часу його мати знаходилась під наглядом лікарів. 24.07.2012 року [PERSON] зламала шийку правої гомілкової кістки та з цього часу була прикута до ліжка. Відповідачка в той час категорично відмовилася доглядати за матірю, хоча і не працювала в той час. За мамою доглядала його невістка - [PERSON]. І невістка, і він, і його дружина, і сусіди, які заходили провідати [PERSON], почали помічати, що мати інколи не усвідомлює де знаходиться, не впізнає в обличчя знайомих їй людей, а його самого плутала з іншими людьми, жила минулими спогадами. З квітня 2014 року його невістка [PERSON] за станом здоровя не могла доглядати за [PERSON], оскільки перебувала на останніх тижнях вагітності. Відповідачка, дізнавшись, що мати вже часто стала не впізнавати знайомих їй людей, навіть своїх дітей, не усвідомлювала де знаходиться (знаходилася вдома, а просилася додому), чекала, що прийде чоловік, який давно помер, жила спогадами про свою молодість, юність, проявляла неуважність та розгубленість, тоді сама запропонувала доглянути за матірю та скориставшись станом, коли мати не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними оформила на своє імя заповіт, позбавивши цим його спадщини. За таких обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, надавши пояснення з приводу обставин, викладених в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] підтримав позицію позивача, зазначивши, що заповіт оформлений неналежним чином, оскільки у спадкодавця були фізичні вади, а тому заповіт повинен бути підписаний двома свідками, однак дані вимоги законодавства виконані не були. А тому такий заповіт підлягає визнанню недійсним. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити. Так, [PERSON] пояснила, що коли мати проживала в неї вона запропонувала їй скласти заповіт, на що остання погодилася. Вона і раніше збиралася забрати матір, але позивач зі своєю сімєю не віддавали її. Вона дійсно домовилася з матірю про заповіт, але таке рішення мати прийняла добровільно, перебуваючи у здравій памяті. Суду також були надані письмові заперечення, якими відповідач зазначає про те, що заповіт її матері [PERSON], померлої 05.08.2014 року, відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. Згідно зі змістом заповіту, заповідач не випадково позбавила права на спадкування свого сина [PERSON], свідомо призначивши [PERSON], своїм спадкоємцем на випадок своєї смерті. Посилання позивача на те, що нібито в [PERSON] почали виникати проблеми з пам'яттю є безпідставними. Дійсно її мати поламала шийку правої гомілкової кістки. Відповідачка в той час не відмовилася доглядати за матір'ю, мати тривалий час проживала в неї вдома, усвідомлювала де знаходиться та вільно спілкувалась з членами родини, почала як фізично так і морально одужувати. Мати була доброю, порядною, прямою, чесною, справедливою людиною. Основною причиною складення заповіту тільки на її імя був позивач, його зневажливе відношення до своєї матері. Мати на обліку у психоневрологічному диспансері за час свого життя не перебувала та за психіатричною допомогою не зверталась. А тому заповіт спадкодавець підписала у звичайному та нормальному стані. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивач - батько її чоловіка. [PERSON] тітка чоловіка, а померла [PERSON] - бабуся. [PERSON] вона бачила постійно, оскільки її доглядала до березня 2014 року. В березні 2014 року забрала її [PERSON] Після цього вона була у бабусі 2-3 рази. Бабуся скаржилася на здоровя. Бабуся не могла сказати, який зараз рік. Іноді у неї були примари. Вона говорила, що на горищі заховані німці. Умови складення заповіту їй невідомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивач її чоловік, [PERSON] його сестра. Матір чоловіка вона відвідувала кожен день. Після того, як матір чоловіка зламала шийку бедра, доглядала свекруху вона. [PERSON] почала доглядати матір на початку квітня 2014 року. Бабуся скаржилася на голову, і говорила, що медсестри добре доглядали її. При цьому, медсестр насправді не було. Бабуся лежала в квартирі, яка знаходилася в будинку. У бабусі погіршилося здоровя, вона почала палить каструлі, тобто ставила на плиту і забувала. Почалося це в 2011 році, у звязку з чим вселився син з невісткою. Вони вселилися в кінці 2011 року. Мешкали там доки [PERSON] не забрала матір в квітні 2014 року до себе на Кулебівку. Вони відвідували бабусю. Бабуся просилася назад. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що сторони по справі його сусіди. Спілкувався з ними тільки тоді, коли бабуся жила по пров. Базарному. Перед тим, як поїхала жити до [PERSON], бабуся почала заговорюватися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що сторони це його сусіди. [PERSON] сусідка, спілкувалися часто. За 2 місяці до того, як [PERSON] забрала матір, остання часто засинала в той час, коли вона приходила до неї поговорити. Вони розмовляли про заповіт. Бабуся говорила, що заповіту складати не буде, бо в неї хороші діти, і вона їх любить однаково. Після того, як [PERSON] забрала матір, вона не відвідувала останню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] брат її мами, а позивач [PERSON] її мама. По пров. Базарному в м. Новомосковську у її бабусі - [PERSON] була своя квартира. В 2008 році невістка [PERSON] переїхала до бабусі. Заповіт складено влітку 2014 року, про що їй стало відомо від бабусі. Вона приїздила додому, де знаходилась бабуся. Остання була в нормальному стані, вони обговорювали разом роботу, на якій [PERSON] працює, молодість бабусі. Бабуся, сама себе обслуговувала, їжу не готувала, але їла сама. Вона була лежачою, сидячою. Не ходила, оскільки мала травму ноги, яку зламала, але була при своєму розумі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] і [PERSON] її сусіди через 5 будинків. Вони були сусідами, мешкала по пров. Базарному. [PERSON] знає з дитинства. Вона по пров. Базарному мешкала до 1990 року з батьками. Потім часто бувала у батьків 3 рази на тиждень. Перед смертю вона спілкувалася з [PERSON], вона була нормальною. Востаннє вони спілкувалися в червні 2014 року. Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.08.2014 року померла [PERSON] (а.с.4), яка за життя, а саме 07.06.2014 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 826, яким квартиру під № 2, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пров. Базарний, буд. № 3, заповіла [PERSON] відповідачу по справі (а.с.54). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а ст. 1219 ЦК України визначено виключний перелік прав та обов'язків особи, які не входять до складу спадщини, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт,\~складений особою,\~\~яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тобто, тільки за наявності вищезазначених обставин, заповіт може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Отже, можливість визнання заповіту недійсним, пов'язана з наявністю чи відсутністю вільного волевиявлення заповідача, а порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту за законом передбачає його нікчемність. Згідно із ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів того, що воля спадкодавця не була вільною, суду в порушення вищезазначених вимог закону надано не було. А відтак, суд приходить до переконання, що волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним, виходячи з наступного. Судом приймаються до уваги свідчення свідка [PERSON], яка зазначила, що під час особистої бесіди з [PERSON], остання зазначала про небажання складати заповіт, але дана обставина не виключає того, що [PERSON] могла в будь-який момент змінити свою думку. Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед тим. Але, як встановлено в судовому засіданні, заповіт було складено в червні 2014 року, [PERSON] померла у серпні 2014 року, тобто майже через 2 місяці після складання заповіту, однак з моменту складання заповіту і по день смерті [PERSON], маючи таку можливість, не скасувала заповіт, і не склала новий, але даних дій спадкодавець не вчинила, що свідчить про те, що заповідаючи квартиру своїй доньці, вона діяла вільно і вчинила на власний розсуд. З чого суд приходить до переконання про те, що [PERSON] розпорядилася належним їй майном на власний розсуд і її дії відповідали її волі. Зокрема, оцінка стану заповідача входить до обовязків нотаріуса, який посвідчує заповіт, а, відповідно, суд призюмує той факт, що в нотаріуса були наявні підстави вважати [PERSON] особою, яка належним чином усвідомлює значення своїх дій та можливість ними керувати. Доказів того, що [PERSON] мала будь-які психологічні розлади на момент складання та посвідчення спірного заповіту, суду в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано. Посилання позивача на той факт, що [PERSON] змусила матір скласти заповіт на її імя, не підтверджені належними та допустимим доказами. Пропозиція ж укласти заповіт, що не заперечувалось самою відповідачкою, не може розцінюватись судом, як примус. Тобто, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання про те, що складаючи заповіт [PERSON] діяла за власною волею та власним бажанням. При цьому, волевиявлення заповідача під час складання заповіту було вільним і відповідало її волі. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed