Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

28.03.2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа - Приватне підприємство «Натал», в якому посилалось на те, що 12.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Приватним підприємством «Натал» було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №11233278000, відповідно до якого банк зобов`язався надавати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використовувати та повернути кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 390000 доларам США, в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, з терміном повернення не пізніше 11.10.2018 року. 19.10.2007 року між банком та позичальником відповідно до п.1.1 Генерального договору було укладено додаткову угоду №1 (11237049000) до Генерального договору, згідно з умовами якої позичальнику було надано кредитні кошти в національній валюті України в розмірі 1000000 грн., з терміном повернення не пізніше 18.10.2010 року. 30.01.2009 року [PERSON] було проведено погашення кредиту за додатковою угодою №1 в розмірі 807427 грн. 10 коп. Того ж дня, 30.01.2009 року, відповідно до п.1.1 Генерального договору позичальником було отримано кредитні кошти в сумі 807427 грн. 10 коп. 20.12.2007 року між банком та позичальником відповідно до п.1.1 Генерального договору було укладено додаткову угоду №2 (11273145000) до Генерального договору, згідно з умовами якої останньому було надано кредитні кошти в сумі 969499 грн. 95 коп., з терміном повернення не пізніше 20.12.2010 року. 30.01.2009 року [PERSON] було проведено погашення тіла кредиту за додатковою угодою №2 в сумі 969499 грн. 95 коп. Також 30.01.2009 року між банком та позичальником відповідно до п.1.1 Генерального договору за додатковою угодою №2 (11273145000) було отримано кредитні кошти в сумі 969499 грн. 95 коп. Станом на 08.02.2013 року за генеральним договором №11233278000 від 12.10.2007 року обліковується прострочена заборгованість в сумі 6726814 грн. 85 коп., що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1776927 грн. 05 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4527019 грн. 54 коп., заборгованості по комісії в сумі 47017 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 114019 грн. 49 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 260323 грн. 30 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 1508 грн. 47 коп. В забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за Генеральним договором між [PERSON] , як майном поручителем Приватного підприємства «Натал» та банком було укладено договір іпотеки №11233278000/З/1, згідно якого в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] . Одночасно із змінами згідно додаткового договору №1 від 30.01.2009 року до зазначеного вище договору іпотеки, встановлено, що іпотечним договором забезпечуються наступні зобов`язання Приватного підприємства «Натал»: зобов`язання по поверненню в повному обсязі кредитних коштів в сумі 390000 доларів США, що на день укладання договору становило 1969500 грн.; зобов`язання по поверненню отриманого кредиту в термін до 11.10.2008 року, якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно умов кредитного договору; зобов`язання по сплаті процентів та комісії, в розмірі процентів 30% річних. 12.02.2013 року на адресу іпотекодавця була надіслана іпотечна вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишена без реагування. 31.05.2011 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська було задоволено позов банку до Приватного підприємства «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25.01.2013 року апеляційним судом Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] , Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість за Генеральним договором №11233278000 від 12.10.2007 року, що виникла станом на 09.08.2010 року, в сумі 3440580 грн. 07 коп. Таким чином, рішенням суду було встановлено наявність заборгованості за кредитним договором, яка до теперішнього часу не погашена. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Генеральним договором №1123327800 від 12.10.2007 року в сумі 6726814 грн. 85 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] ( а.с.1-5 т.1). В судовому засіданні 12.06.2013 року прийнято до спільного розгляду позов [PERSON] , в якому вона просила визнати недійсними договір іпотеки №11233278000/3/1 від 12.10.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , а також додатковий договір №1 до вказаного іпотечного договору. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що на момент укладання договору іпотеки та по теперішній час в квартирі була зареєстрована та проживала донька [PERSON] - [PERSON] , яка на той момент не досягла повнолітнього віку. Проте, в порушення вимог діючого законодавства іпотечний договір було укладено без попереднього дозволу на це органу опіки та піклування (а.с.92-95 т.1). 03.12.2013 року [PERSON] було подано уточнену позовну заяву, в якій остання посилаючись на те, що на момент укладання договору іпотеки №11233278000/3/1 від 12.10.2007 року та додаткового договору №1 від 30.01.2009 року вона не досягла повноліття, була зареєстрована та проживала в квартирі, що передана іпотеку, однак договори були укладені без попереднього дозволу органу опіки та піклування, просила визнати недійсними зазначені вище договір іпотеки та додатковий договір, а також скасувати заборону відчуження, накладену 12.10.2007 року на іпотечне майно (а.с.19-22 т.3). Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.01.2014 року в якості третьої особи за позовом [PERSON] було залученого приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіну В.В. (а.с.119 т.3). В запереченнях проти позову [PERSON] , представник банку посилався, що предметом іпотеки була квартира [ADDRESS] . На момент укладання іпотечного договору [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де фактично і мешкав зі своєю родиною, що підтверджується довідками ОСББ «Співвласники будинку №43» від 10.10.2007 року та 11.10.2007 року, а також заявою [PERSON] від 12.10.2007 року. Статтею 29 ЦК України визначено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Тому в даному випадку права та інтереси малолітніх дітей не порушувались. Позивачка майнових прав відносно забезпеченої іпотекою нерухомості не мала, а укладання договору іпотеки дозволу органу опіки та піклування не потребувало (а.с.150-152 т.2). 23.04.2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Приватного підприємства «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому посилались на те, що 28.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та Приватним підприємством «Натал» було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №11280948000, відповідно до якого банк зобов`язався надавати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 970415 грн., з терміном повернення не пізніше 27.12.2018 року. Також 28.12.2007 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 (11281174000), відповідно до умов якої позичальник отримав кредитні кошти в сумі 970415 грн. 30.01.2009 року між тими самими сторонами було укладено додаткову угоду №1 (1128117400) до додаткової угоди №11281174000 до Генерального договору, згідно якої з 30.01.2009 року по 12.03.2009 року було встановлено процентну ставку в розмірі 30% річних, за користування кредитними коштами після 12.03.2009 року - в розмірі 35% річних. Крім того, 30.01.2009 року було укладено додаткову угоду №2 до Генерального договору, відповідно до умов якої позичальник зобов`язався забезпечувати надходження грошових коштів на свої поточні рахунки в банку, з метою підтвердження свого фінансового стану в сумі, не менш ніж 500000 грн.; встановлено забезпечення виконання зобов`язань. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором станом на 09.01.2013 року виникла заборгованість в сумі 3526771 грн. 09 коп., що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 970000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2359599 грн. 51 коп.; заборгованості по комісії в сумі 19418 грн. 76 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 62241 грн. 67 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 134306 грн. 89 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 623 грн. 02 коп. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Генеральним договором між банком та [PERSON] 28.12.2007 року було укладено договір поруки №11280948000/П; між банком та [PERSON] 30.01.2009 року - договір поруки №236911; між банком та [PERSON] 30.01.2009 року - договір поруки №236913;, між банком та [PERSON] 30.01.2009 року - договір поруки №236912, відповідно до яких поручителі в солідарному порядку із боржником зобов`язались перед кредитором відповідати за невиконання позичальником всіх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 3526771 грн. 09 коп. (а.с.1-5 т.2). 30.07.2013 року банком було подано уточнену позовну заяву до Приватного підприємства «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просив стягнути в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 3526771 грн. 09 коп.; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 3526771 грн. 09 коп.; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 3526771 грн. 09 коп.; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 3526771 грн. 09 коп. (а.с.144-148 т.2). Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.06.2013 року було об`єднано в одне провадження цивільну справу №203/2865/13-ц, провадження №2/0203/1393/2013, за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Приватного підприємства «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу №203/2221/13-ц, провадження №2/0203/1283/2013, за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , третя особа - Приватне підприємство «Натал», про звернення стягнення на предмет іпотеки. Об`єднаній справі присвоєно номер №203/2221/13-ц (а.с.127 т.2). В наданих запереченнях відповідачка [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог банку до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до ч.3 ст.554 ЦК України в солідарному порядку відповідають перед кредитором тільки особи, які спільно надали поруку, якщо інше не встановлено договором. Проте, відповідачі спільну поруку не надавали. Таким чином, позовні вимоги заявлені з порушенням приписів ч.3 ст.554 ЦК України. 30.01.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до додаткової угоди №1 (11281174000) від 28.12.2007 року, відповідно до якої відсоткова ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 30% річних, починаючи з 30.01.2009 року по 12.03.2009 року, а за користування кредитними коштами після 12.03.2009 року, в розмірі 35% річних. Таким чином, в порушення умов п.2.1 договору поруки банком без годи поручителя було збільшено обсяг відповідальності останнього, що в силу ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки (а.с.62-63 т.2). Представник відповідача Божкова В.Ю. в наданих запереченнях посилався на те, що після укладання договору поруки 30.01.2009 року ним відповідно до умов договору було здійснено повне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 970000 грн. та після її погашення залишалась лише заборгованість по сплаті відсотків в сумі 23495 грн. 56 коп., яка була погашена Приватним підприємством «Натал» 27.02.2009 року. Таким чином, порука припинилась на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. 03.06.2009 року банк звернувся до нього з заявою, в якій вказував на повідомлення позичальника про визнання терміну повернення кредиту та відсотків таким, що настав, а також вимагав погасити прострочену заборгованість в сумі 1077222 грн. 17 коп. При цьому, аналогічний позов про стягнення заборгованості банк ще 27.08.2009 року подав до Самарського районного суду м.Дніпропетровська, але останній було залишено без розгляду через неявку представника банку до суду. Вказане дає підстави вважати поруку припиненою в силу ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, відповідач посилався на пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки з моменту направлення йому заяви банком 03.06.2009 року, останній мав право звернутись до суду з позовом в межах трирічного строку позовної давності до 04.06.2012 року. Посилаючись на вказані обставини представник відповідача Божкова В.Ю. просив відмовити в позові банку (а.с.92-95 т.2). Відповідач [PERSON] в наданих запереченнях також просив відмовити в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до ч.3 ст.554 ЦК України в солідарному порядку відповідають перед кредитором тільки особи, які спільно надали поруку, якщо інше не встановлено договором. Проте, відповідачі спільну поруку не надавали. Таким чином, позовні вимоги заявлені з порушенням приписів ч.3 ст.554 ЦК України. Крім того, банк змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, направивши 04.05.2011 року вимогу від 27.04.2011 року про погашення заборгованості, яка отримана відповідачем 06.05.2011 року. З огляду на це, після спливу встановленого у вимозі строку у 31 день, банк мав право на протязі шести місяців, тобто в строк до 08.01.2012 року, пред`явити відповідний позов до поручителя. Банк вказаним правом не скористався та лише 11.01.2013 року направив повторну вимогу, а позов до суду подав 23.04.2013 року. З урахуванням цього, відповідач вважав, що порука є припиненою з 09.01.2012 року. Також посилався на ненадання банком доказів видачі кредиту, погашення кредиту в сумі 970000 грн. 30.01.2009 року та повторного видачу кредиту в цей день в сумі 970000 грн. (а.с.107-108 т.2, а.с.116-117 т.3). 13.08.2013 року [PERSON] було подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - Приватне підприємство «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому позивачка просила визнати припиненими з 30.01.2009 року зобов`язання поруки за договором поруки №11280948000/П від 28.12.2007 року. В обґрунтування зустрічних вимог посилалась на доводи, викладені нею раніше в запереченнях на позов, а саме на той факт, що 30.01.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до додаткової угоди №1 (11281174000) від 28.12.2007 року, відповідно до якої відсоткова ставка за користування кредитом була збільшена до 30% річних, починаючи з 30.01.2009 року по 12.03.2009 року, а за користування кредитними коштами після 12.03.2009 року встановлена в розмірі 35% річних. Таким чином, в порушення умов п.2.1 договору поруки банком без годи поручителя було збільшено обсяг відповідальності останнього, що в силу ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки (а.с.162-163 т.2). 21.01.2014 року [PERSON] було подано зустрічний позов до банку, в якому вона просила визнати договір поруки №236913 від 30.01.2009 року укладений між нею та банком недійсним, визнати припиненою з 28.05.2011 поруку за вказаним договором. В обґрунтування зустрічних вимог посилалась на те, що на момент укладання договору поруки була введена в оману щодо існуючих станом на 30.01.2009 року умов кредитних зобов`язань Приватного підприємства «Натал» перед банком, оскільки ставка і строк повернення кредиту в Генеральному договорі та додаткових угодах до нього відрізнялись. [INFO] помер її батька та укладаючи 30.01.2009 року договір поруки, вона була в пригніченому стані, психологічно та фізично виснажена. Крім того, її ввели в оману щодо обставин та істотних умов правочину, приховавши умови додаткових угод, згідно яких вона б договір поруки ніколи не уклала. Також посилалась на пропуск банком строку для пред`явлення до неї вимоги, як поручителя (а.с.109-111 т.3). В наданих запереченнях проти зустрічного позову [PERSON] представник банку посилався на те, що останньою помилково зазначено строк повернення кредиту 27.12.2010 року, оскільки це є строком погашення чергового траншу. Строк виконання основного зобов`язання визначений в п.1.2.1 Генеральної угоди до 27.12.2018 року. Крім того, п.2.1 договору поруки було встановлено, що у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладання сторонами угод щодо внесення змін (а.с.124-126 т.3). Крім того, в свої заявах відповідачі заявили про пропуск банком строків позовної давності та просили застосувати наслідки такого пропуску (а.с.101-102 т.2, ас.56.59 т.3, а.с.105-106 т.3, а.с.132-133 т.3, а.с.144-145 т.3, а.с.157-159 т.3, а.с.188-192 т.3, а.с.16 т.4). Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Приватного підприємства «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , третя особа - Приватне підприємство «Натал», про звернення стягнення на заставлене майно, було відмовлено. Позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] , треті особи - Приватне підприємство «Натал», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., про визнання недійсним договору іпотеки та додаткового договору до нього, скасування заборони - задоволено. Визнано недійсними договір іпотеки №11233278000/3/1 від 12.10.2007 року, додатковий договір №1 від 30.01.2009 року, а також скасовано заборону відчуження квартири [ADDRESS] , накладену 12.10.2007 року на підставі договору іпотеки. Задоволено зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - Приватне підприємство «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання поруки припиненою. Визнано договір поруки №11280948000/П від 28.12.2007 року припиненим. Зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним, визнання поруки припиненою, задоволено частково. Визнано договір поруки №236913 від 30.01.2009 року припиненим. В решті позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.29-31 т.4). Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.07.2014 року з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави було стягнуто судовий збір в сумі 10323 грн. (а.с.70 т.4). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.10.2014 року рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2014 року було залишено без змін (а.с.127-136 т.4). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.05.2015 року рішення суду першої інстанції від 16.05.2014 року та суду апеляційної інстанції від 07.10.2014 року були скасовані та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.238-241 т.4). Під час нового розгляду справи Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» 06.11.2015 року було подано заяву про закриття провадження по справі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог, заявлених до Приватного підприємства «Натал» на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, а також уточнену позову заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, розраховану станом на 09.01.2013 року в сумі 3625771 грн. 09 коп., в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] (а.с.63,64 т.5). Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.11.2015 року провадження по справі за позовом банку до Приватного підприємства «Натал» про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (а.с.67-68 т.5). 09.12.2015 року [PERSON] було подано уточнену зустрічну позовну заяву, в якій остання, як і в раніше поданому зустрічному позові, посилаючись на припинення поруки в силу ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, просила визнати припиненими з 30.01.2009 року зобов`язання поруки за договором поруки №11280948000/П від 28.12.2007 року (а.с.99-104 т.5). 10.12.2015 року Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» до суду було подано уточнену позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій відповідачами зазначено [PERSON] та [PERSON] , а третіми особами - Приватне підприємство «Натал» та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіну В.В., а також з тих саме підстав, що і раніше заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 6726814 грн. 85 коп. (а.с.129-132 т.5). Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.12.2015 року (а.с.185-186 т.5) за клопотанням представника банку за вказаним позовом було залучено в якості співвідповідача [PERSON] та в якості третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіну В.В. Підставою для цього стало відчуження іпотечного майна [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2014 року, посвідченого зазначеним вище нотаріусом. 10.08.2016 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Приватне підприємство «Натал», в якому просив визнати припиненими його зобов`язання перед банком за договором поруки №236912 від 30.01.2009 року, посилаючись на порушення банком визначених ч.4 ст.559 ЦК України строків для пред`явлення вимоги до нього, як поручителя (а.с.а.с.39-40 т.8). 12.08.2016 року Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було подано уточнений позов про звернення стягнення на предмет іпотеки до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Приватне підприємство «Натал», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіну В.В., в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 6726814 грн. 85 коп., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з визначенням початкової вартості предмету іпотеки та його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з встановленням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації - 1066343 грн. (а.с.47-49 т.8). В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підтримав заявлені банком позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки, просив задовольнити останні в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог банку, заявлених до [PERSON] та задовольнити зустрічні позовні вимоги останньої з підстав, наведених у відповідних заявах по суті справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , а також відповідач Антонюк А.П., що також є представником Приватного підприємства «Натал» в наданих клопотаннях просили відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку зі обмеженнями, зумовленими карантином. Поряд з цим, вказані причини неявки суд не визнає поважними, оскільки останні проживають в м.Дніпрі та не мали будь-яких перешкод для явки до суду, виходячи із існуючих обмежень, пов`язаних із діючими карантинними заходами. Інші відповідачі та треті особи про причини своєї неявки в призначене на 21.08.2020 року судове засідання не повідомили. При цьому суд враховує, що справа перебуває на розгляді тривалий час, неодноразово відкладалась через неявку відповідачів. Також суд враховує, що явка останніх обов`язковою судом не визнавалась, всі учасники були обізнані про наявність в провадженні суду розглядаємої справи, подали зустрічні позови, обмінялись заявами по суті справи, мали достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи. Перевіривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та Приватним підприємством «Натал» було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №11280948000, за яким банком було надано позичальнику кредит в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 970415 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 27.12.2018 року (т.2 а.с.7-13). Також 28.12.2007 року між банком та Приватним підприємством «Натал» відповідно до п.1.1 Генерального договору було укладено додаткову угоду №1 (11280948000) до Генерального договору, згідно з умовами якої позичальнику було надано кредитні кошти в національній валюті України в розмірі 970415 грн., з терміном повернення не пізніше 27.12.2010 року (а.с.14-15 т.2). 30.01.2009 року між банком та Приватним підприємством «Натал» відповідно до п.1.1 Генерального договору було укладено додаткову угоду №2 (11280948000) до Генерального договору, якою було внесено зміни до п.2.1 та п.3.4.7 Генеральної угоди (а.с.16 т.3). 30.01.2009 року між банком та Приватним підприємством «Натал» було укладено додаткову угоду №1 до додаткової угоди №1 (11280948000) від 28.12.2007 року, якою внесено зміни до п.3 додаткової угоди в частині плати за кредит (а.с.17,18 т.2). В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року банком було укладено: -28.12.2007 року договір поруки №11280948000/П із [PERSON] (а.с.19-21 т.2); -30.01.2009 року договір поруки №236911 із [PERSON] (а.с.22-24 т.2); -30.01.2009 року договір поруки №236912 із [PERSON] (а.с.25-27 т.2); -30.01.2009 року договір поруки із [PERSON] (а.с.28-30 т.2). 05.08.2009 року банком на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було направлено заяву/іпотечну вимогу, в якій повідомлялось про наявну заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №112333278000 від 12.10.2007 року та за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, з попередженням, що в разі невиконання вимоги протягом 31 календарного дня, банком буде ініційоване примусове стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, що є предметом іпотеки за відповідним договором між банком та [PERSON] №11280948000/З, укладеним 28.12.2007 року (а.с.51-55 т.3). Аналогічну вимогу було направлено банком на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 27.04.2011 року (а.с.130-131 т.2). 03.06.2009 року банком на адресу поручителя [PERSON] було направлено заяву про погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року (а.с.99 т.2). Крім того, 28.08.2009 року банк звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Приватного підприємства Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, яка станом на 05.08.2009 року становить 1142796 грн. 62 коп. (а.с.223,225-226 т.2). Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04.10.2011 року (цивільна справа №2-112/11) вказаний позов було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, в зв`язку із повторною неявкою представника банку (а.с.223,231 т.2). 11.01.2013 року банком на адресу Приватного підприємства «Натал» та поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було направлено повідомлення-вимоги, якими пропонувалось протягом 31 календарного дня погасити заборгованість позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, яка станом на 09.01.2013 року становить 3526771 грн. 09 коп. та було попереджено, що в разі невиконання вказаної вимоги банком буде ініційоване питання про стягнення заборгованості в примусовому порядку (а.с.31,32,33,34,35 т.2). Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідні правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно пред`явленого позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив стягнути в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість, що виникла за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, розраховану станом на 09.01.2013 року в сумі 3625771 грн. 09 коп. Тобто після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та заборгованості, що виникла станом на 05.08.2009 року, банк продовжував нараховувати відсотки та неустойку, що є безпідставним з огляду на наведені вище положення законодавства та правові висновки Верховного Суду. Крім того, ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.11.2015 року за клопотанням представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк провадження по справі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог, заявлених до Приватного підприємства «Натал» було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Також 06.11.2015 року банком було подано уточнену заяву від 05.11.2015 року, яка прийнята судом, відповідно до якої банк зазначив відповідачами лише поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Не дивлячись на заявлене клопотання про закриття провадження по справі в частині вимог, заявлених до позичальника в особі Приватного підприємства «Натал» та його задоволення судом, банком в уточненій заяві було заявлено вимоги про стягнення заборгованості в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] ; в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] (а.с.63,64 т.5). При цьому, ухвала суду від 06.11.2015 року банком та іншими сторонами не оскаржувалась, під час подальшого розгляду банк у відповідності до ст.51 ЦПК України клопотань про залучення Приватного підприємства «Натал» в якості співвідповідача не заявляв. Таким чином, заявлені банком вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і Приватного підприємства «Натал», яке не є стороною у справі задоволенню не підлягають, як пред`явлені не до всіх належних відповідачів. Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як встановлено судом, скориставшись своїм правом, передбаченим умовами розділу 6 Генерального договору про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, а також ч.2 ст.1050 ЦК України, банк 05.08.2009 року звернувся до поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з письмовою заявою, в якій висунув вимогу про дострокове повне погашення зобов`язань за зазначеною вище Генеральною угодою протягом 31-й календарного дня. Окрім цього, 28.08.2009 року банк звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Приватного підприємства Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, що виникла станом на 05.08.2009 року, який ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04.10.2011 року було залишено без розгляду. Таким чином, банком було змінено термін виконання зобов`язань за кредитним договором. Проте, розглядаємий позов про стягнення заборгованості банком пред`явлено лише 23.04.2013 року, тобто з пропуском встановлених ч.4 ст.559 ЦК України строків. Також суд враховує, що відповідно до додаткової угоди №1 до додаткової угоди №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №11280948000 від 28.12.2007 року, банком та позичальником було погоджено зміни до п.3 договору в частині плати за кредит, а саме: встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами за період з 30.01.2009 року по 12.03.2009 року в розмірі 30% річних, а за період після 12.03.2009 року в розмірі 35% річних. В зв`язку з цим, збільшився обсяг зобов`язань позичальника та поручителів в порівнянні з умовами Генерального договору №11280948000, яким сторони узгодили відповідний розмір процентної ставки за користування кредитними коштами - 14%. При цьому, згідно договорів поруки поручителі погоджувались відповідати за зобов`язаннями позичальника, що випливають саме із умов Генерального договору №11280948000 та згоди на зміну зобов`язань відповідно до додаткової угоди №1 до додаткової угоди №1 в частині збільшення розміру процентів за користування кредитними коштами не надавали. Зазначені вище обставини свідчать про припинення поруки відповідачів згідно ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення поруки за відповідними договорами. Поряд з цим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання договору поруки недійсним, оскільки відповідні позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, які б об`єктивно свідчили про введення [PERSON] в оману при укладені договору. В частині заявлених банком вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом [PERSON] про визнання іпотечного договору недійсним, суд враховує наступне. 12.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та Приватним підприємством «Натал» було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №11233278000, за яким банком було надано позичальнику кредит в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 390000 доларам США та в еквіваленті становить 1969500 грн., з кінцевим терміном повернення не пізніше 11.10.2018 року (т.1 а.с.7-10). 19.10.2007 року між банком та Приватним підприємством «Натал» відповідно до п.1.1 Генерального договору було укладено додаткову угоду №1 (11237049000) до Генерального договору, згідно з умовами якої позичальнику було надано кредитні кошти в національній валюті України в розмірі 1000000 грн., з терміном повернення не пізніше 18.10.2010 року (а.с.11 т.1). 20.12.2007 року між банком та Приватним підприємством «Натал» відповідно до п.1.1 Генерального договору було укладено додаткову угоду №2 (11273145000) до Генерального договору, згідно з умовами якої останньому було надано кредитні кошти в сумі 969499 грн. 95 коп., з терміном повернення не пізніше 20.12.2010 року (а.с.12 т.1). 12.10.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки №11233278000/З/1, відповідно до умов якого в забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11233278000, в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2003 року (а.с.35-36 т.1). 30.01.2009 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки, за яким було погоджено зміни у п.1 вказаного договору (а.с.37 т.1). 12.02.2013 року банком на адресу іпотекодавця [PERSON] було направлено іпотечну вимогу, якою пропонувалось протягом 31 календарного дня погасити заборгованість позичальника за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11233278000 від 12.10.2007 року, яка станом на 08.02.2013 року становить 6726814 грн. 85 коп. та було попереджено, що в разі невиконання іпотечної вимоги банком буде ініційоване питання про звернення стягнення на іпотечне майно (а.с.38 т.1). Вказана вимога була отримана [PERSON] 13.02.2013 року (а.с.39 т.1). Крім того, в серпні 2009 року банк звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Приватного підприємства «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11233278000 від 12.10.2007 року (цивільна справа №2-113/11). Під час розгляду справи [PERSON] було подано зустрічний позов до банку, треті особи - Приватне підприємство «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору поруки №11233278000/П1 від 12.10.2007 року та застосування двосторонньої реституції. Також [PERSON] було подано зустрічний позов до банку, треті особи - Приватне підприємство «Натал», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору поруки №11233278000/П2 від 12.10.2007 року. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2011 року первісний позов банку було задоволено та стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 3440580 грн. 07 коп. В задоволенні зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] - відмовлено (а.с.46 т.1). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2013 року рішення суду першої інстанції від 31.05.2011 року було скасовано в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , [PERSON] та в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку до останніх відмовлено. Також було змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості в солідарному порядку з Приватного підприємства «Натал», [PERSON] та [PERSON] та стягнуто солідарно з Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] , Приватного підприємства «Натал» та [PERSON] заборгованість по Генеральному договору про надання кредитних послуг №112333278000 від 12.10.2007 року, що виникла станом на 09.08.2010 року та становить 3440580 грн. 07 коп., а саме: заборгованість за Додатковою угодою №1 (11237049000) від 19 жовтня 2007 року в сумі 1595975 грн. 64 коп., (у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту в сумі 807427 грн. 10 коп., заборгованість за процентами по користуванню кредитом в сумі 647063 грн. 11 коп., заборгованість по комісії в сумі 13813 грн. 50 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 79621 грн. 29 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 46726 грн. 32 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 1324 грн. 32 коп.); заборгованість за Додатковою угодою №2 (11273145000) від 20 грудня 2007 року в сумі 1844604 грн. 43 коп. (у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту в сумі 969499 грн. 95 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 718507 грн. 17 коп., заборгованість по комісії в сумі 9695 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 95603 грн. 47 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 50342 грн. 81 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 956 грн. 03 коп.). В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.47-49 т.1). Відповідно до термінів, наведених в ст.1 Закону України «Про іпотеку» (тут та далі в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки №11233278000/З/1 від 12.10.2007 року): -іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; -основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; -іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; -майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; -іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; -боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.7 вказаного вище Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. В свою чергу ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Наведені положення Закону України «Про іпотеку» встановлюють право іпотекодержателем звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні). Посилаючись на те, що стягнута за судовим рішенням заборгованість не погашена, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 6726814 грн. 85 коп., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з визначенням початкової вартості предмету іпотеки та його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з встановленням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації - 1066343 грн. В свою чергу [PERSON] в зустрічному позові посилалась на те, що на момент укладання договору іпотеки вона не досягла повноліття, була та по теперішній час є зареєстрованою в квартирі [ADDRESS] , як донька іпотекодавця [PERSON] відповідно до ст.405 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» мала право користуватись житлом нарівні із його власником. Проте, в порушення вимог ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» іпотечний договір було укладено без попереднього дозволу на це органу опіки та піклування. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст.215 ЦК України. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (ч.ч.2,3 ст.215 ЦК України). Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст.15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Частиною 3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» також встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За змістом наведених норм, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлені ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» та ст.177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб, в даній конкретній справі на банк. Вказаний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №520/15250/15-ц, провадження №61-31644св18. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору іпотеки відповідач [PERSON] не повідомляв банк щодо проживання та реєстрації в іпотечній квартирі його малолітньої доньки [PERSON] , надавши банку заяву від 12.10.2007 року, якою підтвердив, що станом на дату її складання осіб, в т.ч. дітей, що мають право користування належною йому квартирою [ADDRESS] не має. Його дитина [PERSON] користується квартирою за адресою: [ADDRESS] (а.с.157 т.2). Вказане підтверджувалось також довідками ОСББ «Співвласники будинку №43» від 10.10.2007 року та 11.10.2007 року, виданими безпосередньо перед укладанням іпотечного договору, в яких засвідчено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . станом на 10.10.2007 року за адресою: [ADDRESS] нікого не зареєстровано (а.с.154,156 т.2). В той час, згідно довідки ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10.09.2013 року [PERSON] разом із донькою [PERSON] , [INFO] , з 28.05.2004 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.46 т.3). Відповідно до паспорту на ім`я [PERSON] , в останньому міститься відмітка про її реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , з 26.05.2011 року (а.с.47-48 т.3). Відповідно до паспорту на ім`я [PERSON] , остання значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , з 28.05.2004 року (а.с.49-50 т.3). Суд враховує факт приховування [PERSON] обставин, які б свідчили про можливу наявність прав дитини на користування квартирою, що передавалась в іпотеку. В той час, як однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Також суд враховує, що зазначені в довідці ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10.09.2013 року відомості щодо реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 28.05.2004 року матеріалами справи не підтверджуються та не узгоджуються із довідками ОСББ «Співвласники будинку [ADDRESS] » та даними про реєстрацію в паспорті [PERSON] , згідно якої вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26.05.2011 року. Крім того, сам факт реєстрації особи за певної адресою не свідчить про фактичне проживання та користування відповідним житлом. Доказів, що на момент укладання договору [PERSON] фактично проживала в квартирі, що є предметом іпотеки, під час розгляду справи суду не представлено. Одноособовим власником квартири [ADDRESS] на момент укладання договору іпотеки був [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] та довідки ОСББ «Співвласники будинку [ADDRESS] » вбачається, що [PERSON] зі своє родиною: дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] мешкали за адресою: [ADDRESS] . А відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, матеріали справи об`єктивно свідчать про те, що на момент укладання договору іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] , [PERSON] проживала разом із батьками за іншою адресою, а саме: в квартирі [ADDRESS] цього ж будинку та її права внаслідок передачі квартири [ADDRESS] в іпотеку порушено не було. Крім того, суд враховує, що навіть внаслідок набуття [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , як доньки та, відповідно, члена сім`ї власника, відповідно до ст.405 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», вона зберегла відповідне право протягом всього часу перебування квартири в іпотеці, оскільки згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Тобто, оспорюваний договір іпотеки не зменшив і не обмежив права [PERSON] . Окрім вищезазначеного, суд враховує, що під час розгляду справи за договором купівлі-продажу від 02.12.2014 року вказана квартира [PERSON] була продана [PERSON] (а.с.128 т.5). Внаслідок цього, в силу ст.346 ЦК України право власності [PERSON] , а відповідно і право користування квартирою його членів сім`ї, у т.ч. і доньки [PERSON] , припинилось, а до нового власника в силу ст.23 Закону України «Про іпотеку» перейшли усі права та обов`язки за іпотечним договором. Таким чином, на момент розгляду справи судом [PERSON] втратила право користування майном, за захистом якого вона звернулась до суду з позовом, оспорюючи іпотечний договір. Під час розгляду справи за клопотання представника банку нового власника іпотечного майна - [PERSON] , в порядку ст.51 ЦПК України було залучено в якості співвідповідача за позовом банку про звернення стягнення на майно. Однак, [PERSON] не заявляла відповідних клопотань в порядку ст.51 ЦПК України про залучення останнього, як нового іпотекодавця, в якості співвідповідача за її зустрічним позовом. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі за безпідставністю заявлених позовних вимог, їх недоведеність та через пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів. В частині позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує, що на теперішній час заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена, а тому банк набув право на задоволення свої вимог за рахунок іпотечного майна. Поряд з цим, в своєму позові банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №11233278000 від 12.10.2007 року, що розрахована станом на 08.02.2013 року, в сумі 6726814 грн. 85 коп. Як встановлено судом, скориставшись своїм правом, передбаченим умовами розділу 6 Генеральної угоди №11233278000 від 12.10.2007 року та ч.2 ст.1050 ЦК України, банк в серпні 2009 року звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про дострокове стягнення заборгованості, розрахованої станом на 09.08.2010 року. Таким чином, банком було змінено термін виконання зобов`язань за кредитним договором та внаслідок цього, припинилось його право нараховувати проценти та неустойку після 09.08.2010 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» слід задовольнити частково, звернувши стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, стягнутої за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2013 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, слід стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3441 грн.; з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., на користь [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В іншій частині судові витрати покласти на сторони, які їх понесли. На підставі викладеного,

Outcome: partial