Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в березні 2016 року в суд з позовом до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділення №6 Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про визнання дій щодо надання споживчих послуг неправомірними, відшкодування моральної шкоди в сумі 2000грн., стягнення судових витрат за надання правової допомоги в сумі 1000грн. У позовній заяві зазначено, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ на адресу [PERSON] було відправлено 14.01.2016 року рекомендованим листом ухвалу від 12.11.2015 року про залишення без руху касаційної скарги для усунення недоліків до 18.12.2015 року але не пізніше 5-ти днів з дня отримання ухвали. Даний рекомендований лист поступив на відділення №6 Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 18.01.2016 року. Жодних повідомлень про отримання цього рекомендованого листа позивач не отримував від відповідача, а був лист вручений особисто [PERSON] тільки 22.02.2016 року. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди яку оцінює в 2000грн., що також змусило його звернутися за допомогою на отримання правових послуг, укласти договір №3 від 20.03.2015 року з оплатою 1000грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, з підстав зазначених в запереченні та поясненнях, просила в позові відмовити за недоведеністю. Щодо третьої особи зазначеної позивачем надала Положення про відділення поштового звязку поштампу Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», з якого вбачається, що відділення поштового звязку №6 не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від УДППЗ «Укрпошта» (а.с.45-49). Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Предметом даного спору за позовом є неналежне надання послуг поштового звязку, відшкодування моральної шкоди повязаної з таким неналежним наданням послуг, що регулюється нормами Закону України «Про поштовий зв'язок», ЦК України, Правилами надання послуг поштового звязку. Судом встановлено, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу від 12.11.2015 року про залишення без руху касаційної скарги [PERSON] на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.10.2015р. для усунення недоліків до 18.12.2015 року але не пізніше 5-ти днів з дня отримання ухвали (а.с.2). На адресу [PERSON] було відправлено дану ухвалу 14.01.2016 року рекомендованим листом, який поступив на відділення №6 Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 18.01.2016 року (а.с.3). Даний рекомендований лист (за №0104325571594) вручений особисто [PERSON] 22.02.2016 року (а.с.3, 29). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що жодних повідомлень про отримання цього рекомендованого листа позивач не отримував від відповідача, а тільки 20.02.2016 року на вулиці його зустріла поштарка і повідомила про такий лист, на що він попросив притримати до 22.02.2016 року, та його отримав особисто на відділенні. А тому дії відповідача в особі відділення №6 щодо надання [PERSON] рекомендованого листа, який вручено 22.02.2016 року неправомірними, з врахуванням порушених його прав як споживача послуг. Однак, такі доводи позивача суд відхиляє, з наступних підстав. Дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється і на правовідносини у сфері надання послуг звязку. Про це зазначено також в Законі України «Про поштовий зв'язок», і в постанові КМ України від 05.03.2009 року №270, якою затверджено Правила надання послуг поштового звязку. Так, за вимогами ст..1 Закону України «Про поштовий зв'язок» визначено поняття адресат (одержувач) - юридична або фізична особа, якій адресується поштове відправлення, телеграфне чи інше повідомлення; оператор поштового зв'язку (оператор) - суб'єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв'язку; письмова кореспонденція - прості та рекомендовані листи, поштові картки, бандеролі, секограми та дрібні пакети; послуги поштового зв'язку - продукт діяльності оператора поштового зв'язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів; користувачі послуг поштового зв'язку (користувачі) - фізичні та юридичні особи, які користуються послугами поштового зв'язку. Отже, [PERSON] є адресатом письмової кореспонденції та користувачем послуг поштового зв'язку, які надаються оператором поштового зв'язку щодо в т.ч. доставки (вручення) поштових відправлень. Окрім того, судом встановлено, що позивач також є орендарем абонементної скриньки №50 (яка знаходиться у коридорі ВПЗ №6, і яку, як пояснив позивач, він періодично оглядає, маючи ключ доступу до своєї скриньки №50). Як слідує з Правил надання послуг поштового звязку (п.1, 4) абонементна скринька - скринька із засобами для запобігання несанкціонованому доступу, що встановлюється в об'єктах поштового зв'язку і орендується адресатом на визначений термін для одержання на його ім'я поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань. Абонементна скринька надається у користування фізичній або юридичній особі згідно із встановленими тарифами за письмовою заявою, що подається на ім'я керівника об'єкта поштового зв'язку. З наданих пояснень відповідача, його письмових заперечень, показів свідка [PERSON], судом встановлено, що 18.01.2016 року після надходження рекомендованого листа за №0104325571594 адресату [PERSON], лист був приписаний до книги ф.8 (для запису рекомендованих відправлень і повідомлень), виданий листоноші [PERSON] для вручення за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Вовчинецька,206/263 (а.с.7), де і проживає позивач, що ним підтверджено. Під час доставки даний лист вручено позивачу не було, в звязку з відсутністю його вдома, однак нею залишено повідомлення ф.22 у дверях квартири (а.с.44), оскільки у позивача в даному будинку відсутня абоненська поштова скринька (скринька із засобами для запобігання несанкціонованому доступу, яка встановлюється у відведених місцях і призначена для збирання від відправників листів і поштових карток). Також, цього дня листоноша [PERSON] вкинула повідомлення в абонементну скриньку №50 в приміщенні ВПЗ, що поступив рекомендований для нього лист, про що свідчить відмітка на ф.8 від 18.01.2016р. (а.с.26). 20.01.2016 року листоноша повторно залишила у дверях позивача та в абонементній скриньці №50 повторне повідомлення ф.22 про надходження поштового відправлення. Після чого, за правилами поштового звязку, вона віддала даний лист оператору для зберігання та вручення в разі явки адресата у ВПЗ. Це також підтверджено і в поясненнях листоноші на імя керівника Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (а.с.27-28). Свідок [PERSON] також суду пояснила, що 16.02.2016 року (за 2 дні до закінчення строку зберігання рекомендованого листа, який мав відправлятися відправнику на 30-й день за терміном зберігання) вона побачила біля приміщення ВПЗ [PERSON], якого добре знає, так як він є постійним отримувачем різної кореспонденції, та вибігнувши на двір повідомила його про те, що вже довший період знаходиться на його імя рекомендований лист, і в разі його неотримання, він буде повернутий назад. На що останній відповів, що зайде забрати даний лист 22.02.2016 року (в понеділок), тому просить назад не відправляти. Після чого, вона на листі, який зберігався в оператора, у ф.20 відмітила «для при тримання». Позивач не заперечив факт повідомлення листоношею біля поштового відділення про наявність листа, але зазначив, що подія відбулася 20.02.2016 року, а не 16.02.2016 року, як зазначила суду свідок. На що у запитаннях-відповідях під час допиту свідка в судовому засіданні, свідок зазначила і те, що даний рекомендований лист повинен був бути відправлений відправнику 18.02.2016 року зі спливом 30 днів його зберігання, що виключає повідомлення адресату про такий лист аж 20.02.2016 року, а тому доводи позивача на думку свідка є невірними. На запитання суду, де можна оглянути доказ ф.20 з відміткою листоноші «для при тримання», яка проставлена 16.02.2016р., зясовано, що дана форма прикріплена до оригіналу конверта адресата, але [PERSON] суду зазначив, що він конверт не зберіг. Хоча в судовому засіданні у позивача була наявна копія конверта за №0104325571594, яка може бути знята тільки з оригіналу, тому доводи позивача про незбереження такого конверта є неперевіреними. За вимогами п.116, 117 Правил надання послуг поштового звязку у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення, протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об'єкта поштового зв'язку місця призначення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів. Тому, на переконання суду, та зясування, що такі строки - 30 днів, завжди у практиці дотримуються поштовим відділенням для повернення відправникам, доведеними є факти з пояснень свідка про повідомлення адресата [PERSON] саме 16.02.2016року щодо наявності листа та вручення йому особисто на його прохання даного листа 22.02.2016 року. Інших доказів на спростування цього, позивачем не надано. При цьому, порушень відповідача при повідомленні адресата двічі про надходження йому рекомендованого листа (18.01.2016р.,20.01.2016р.)не встановлено, а також повідомлення двічі відповідає вимогам п.9,10,17,19,92,93,101, 110 Правил надання послуг поштового звязку. При цьому, представник відповідача та свідок, та як вбачається і з пояснень оператора ВПЗ, зазначили і про те, що позивач неодноразово отримуючи рекомендовані листи, оглядає їх за адресою відправника, і визначає потребу у отриманні, чи повідомляє про отримання пізніше надавши в підтвердження ф.8 за 08.01.2016 року, згідно якої з пяти листів, чотири отримано, а пятий - ні (а.с.30, 32). Також долучено ф.8 за 22.01.2016 року, за якою лічнер Й.І. отримав два рекомендованих листа 25.01.2016 року у оператора, а тому мав змогу отримати і рекомендований лист за №0104325571594 від 18.01.2016 року. Але, судом так і не зясовано факт повідомлення особисто [PERSON] про такий лист оператором (клопотання про допит цього свідка заявлено сторонами не було), хоча [PERSON] мав змогу оглянути в той день, чи інші дні, свою абонементну скриньку, в якій знаходилось двічі повідомлення про наявність рекомендованого листа. У ст. 901 ЦК визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання. Отже, вимога позивача про визнання дій відповідача щодо надання споживчих послуг неправомірними, не є доведеною суду, тому в її задоволенні слід відмовити. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000грн., то згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач вказав на те, що йому неправомірними діями відповідача завдане душевне хвилювання за невручення листа, разом з тим, до матеріалів справи долучено ухвалу ВССУ від 04.03.2016 року про відкриття касаційного провадження за результатами усунутих недоліків [PERSON] за ухвалою суду від 12.11.2015 року (а.с.21) та зупинення ВП №50279017 про стягнення з [PERSON] на користь КП «ЄРЦ» коштів (а.с.20). Однак, оскільки позивач недовів суду неправомірність дій відповідача щодо вручення рекомендованого листа, та як наслідок того, що йому завдана моральна шкода, в звязку з відкриттям ВП №50279017 про стягнення з нього коштів через несвоєчасне прийняття касаційної скарги до провадження. Тому, такі вимоги не підлягають до задоволення. Суд не бере до уваги також і доводи позивача, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу від 12.11.2015 року на адресу [PERSON] було відправлено тільки 14.01.2016 року рекомендованим листом, тобто через 2 місяці з дня постановлення ухвали що є також порушенням строків, оскільки такі дії не є предметом даного спору, і касаційне провадження було відкрите ВССУ. Щодо витрат понесених позивачем на правову допомогу, то оскільки в задоволенні вимог суд прийшов до переконання про відмову, то не підлягають стягненню такі витрати в сумі 1000грн. з відповідача в користь позивача, окрім того, що і оплата таких коштів відбулася 12.06.2015 року (задовго до настання подій, які стали підставою звернення позивача з позовом до суду), а сам договір з особою, що надавала послуги укладено позивачем 20.03.2015 року (а.с.33,39). Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, Законом України «Про поштовий зв'язок», ст. 901 ЦК, постановою КМ України від 05.03.2009 року №270, якою затверджено Правила надання послуг поштового звязку

Outcome: dismissed