Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

23.01.2020 р. [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що 27 квітня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 6,62 га. з цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6522385400:08:014:007, яка знаходиться на території Таврійської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області. Строк оренди становив 12 років. На належній [PERSON] ділянці, ПрАТ «імені Покришева» було посаджено сад персику. На теперішній час дія договору закінчилась, а тому, на виконання умов договору, орендар повинен був повернути земельну ділянку у власність орендодавця у стані придатному для використання за цільовим призначенням за актом прийому-передачі. Проведеним Гладківською сільською радою оглядом земельної ділянки [PERSON] було встановлено наявність на ній засохлих фруктових дерев та порослі акації. Таким чином, позивач вважає, що ПрАТ «імені Покришева» належним чином умови укладеного між ними договору не виконав, оскільки після закінчення строку оренди не підготував земельну ділянку для передачі її власнику та ухиляється від підписання акту прийому-передачі. В зв`язку з цим, [PERSON] просить суд зобов`язати відповідача виконати п. 4.2 договору оренди землі та передати земельну ділянку у стані, придатному для використання за цільовим призначенням - для ведення сільськогосподарського виробництва протягом трьох днів з моменту закінчення договору та за актом прийому-передачі, а також звільнити належну позивачу земельну ділянку від багаторічних насаджень: засохлих фруктових дерев, порослих акацій. 15.07.2020р. до суду надійшов відзив в якому представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що земельна ділянка передавалась в оренду для вирощування багаторічних насаджень, а не як рілля, про що свідчать умови договору. Огляд земельної ділянки комісією сільської ради проводився без участі представника ПрАТ «імені Покришева» та без встановлення її точних меж, а тому відомості, зазначені в акті, не визнаються відповідачем. Крім цього, зазначає, що земельна ділянка передавалась у оренду з вже наявним на ній садом, який було посаджено в 2003-2004роках, що підтверджується актом прийому-передачі від 26.07.2004р. до договору оренди №392-з, укладеного між ВАТ «ім. Покришева» та [PERSON] . Також вказує на те, що зміна цільового призначення при використанні земельної ділянки не відбувалась, оскільки ведення товарного сільськогосподарського виробництва не виключає використання землі для садівництва багаторічних насаджень. Щодо вимоги позивача передати йому земельну ділянку за актом прийому-передачі, зазначили, що зміни в законодавстві більше не вимагають підписання такого документу, а земельна ділянка являється такою, що вже повернута до власника, оскільки речове право ПрАТ «імені Покришева», яке виникло на підставі договору оренди було припинено 01.11.2019р. В підсумку заявлені вимоги вважають безпідставними, оскільки при передачі земельної ділянки орендодавцем в 2007 році на ній вже існували багаторічні насадження, а умови договору передбачали використання її з цією метою. Факт наявності на орендованій земельній ділянці засохлих фруктових дерев та порослі акації належними, допустимим та достовірними доказами не підтверджено. Умови пункту 4.2 орендарем виконані, оренда припинена, відповідач не перешкоджає власнику у використанні земельної ділянки на власний розсуд. Просили стягнути з позивача на свою користь понесені судові витрати. 15.09.2020р. представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій змінюючи 2 пункт прохальної частини порівняно з редакцією позовної заяви, просив звільнити земельну ділянку площею 6,62 га. кадастровий номер 6522385400:02:001:0134, розташовану на території Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від багаторічних насаджень: засохлих фруктових дерев, порослих акацій та передати земельну ділянку [PERSON] за цільовим призначенням. Уточнення вимог пов`язано з тим, що кадастровий номер земельної ділянки площею 6,62 га., яка належить [PERSON] було змінено з 6522385400:08:014:007 на 6522385400:02:001:0134, що підтверджується довідкою №61/170-19, виданої 02.01.2019р. Відділом у Голопристанському районі ГУ Держгеокадастру в Херсонській області. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали на підставах викладених в позові та наполягали на їхньому повному задоволенні. Представник відповідача Івченка О.О в судовому засіданні позов не визнав та підтримуючи свою позицію з посиланням на аргументи, які вказані у відзиві, просив в його задоволенні відмовити, а також вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат. Представник відповідача Шакула Н.М. в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що на відміну від строку дії договору, який закінчився, строк використання багаторічних насаджень передбачений до 2029р., а тому в підприємства відсутні підстави для їхнього викорчовування. Крім цього, зауважила, що припинення дії договору оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в 2019 році, а відтак укладення акту приймання-передачі зараз може мати для підприємства негативні наслідки у вигляді обов`язку сплати орендної плати. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 030321, [PERSON] належить земельна ділянка площею 6,62га. на території Таврійської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області. Цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 24 квітня 2007р. між [PERSON] та ВАТ «імені Покришева», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір оренди землі (далі Договір), предметом якого виступала вищевказана земельна ділянка. За умовами угоди орендар передав, а орендодавець прийняв у користування нерухоме майно для вирощування сільськогосподарських культур та багаторічних насаджень, які є власністю орендаря (п.1.1). На виконання п. 1.3 Договору сторонами 24.04.2007р. було підписано акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, що підтвердило перехід земельної ділянки у користування орендаря. Договір оренди землі був зареєстрований у Голопристанському реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії центру ДЗК 07 травня 2007р. за №4ААю001963-040772/00005. Згідно п. 6.1 термін дії Договору становить дванадцять років з моменту його підписання та державної реєстрації. За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ч.1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Судом встановлено, що дія укладеного між сторонами правочину припинилась 07 травня 2019р., відомості про припинення речового права (оренди) були внесені до Державного реєстру 06.11.2019р., що підтверджується відповідним Витягом. В зв`язку з цим, у ПрАТ «імені Покришева» виник обов`язок повернути земельну ділянку позивачу, який виконано не було, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Стаття 13 ЗУ «Про оренду землі» визначає поняття договору оренди землі. За вказаною нормою, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно п. 1.3 Договору, передача земельної ділянки від орендодавця до орендаря та від орендаря до орендодавця по закінченню договору оренди здійснюється протягом трьох днів з моменту підписання договору та з моменту закінчення його дії і оформляється актом приймання-передачі. Відповідно до п.4.2 Договору, до обов`язків орендаря належить після закінчення дії договору передати земельну ділянку орендодавцю у стані, придатному для використання за цільовим призначенням протягом трьох днів з моменту закінчення договору за актом приймання-передачі. Вимоги вищевказаних пунктів договору орендарем належним чином виконані не були, оскільки після закінчення строку дії договору, земельна ділянка у володіння власника за актом приймання-передачі повернута не була. За положенням ч.4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача передати земельну ділянку [PERSON] у стані придатному для використання за цільовим призначенням за актом прийому-передачі. При цьому, суд не бере до уваги заперечення представника ПрАТ «імені Покришева» щодо змін в законодавстві, яке не вимагає підписання акту приймання-передачі, оскільки відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі, а ст. 34 Закону передбачає повернення земельної ділянки саме на умовах визначених договором. Що стосується решти вимог [PERSON] , то в цій частині суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Звертаючись до суду позивач вказав, що на його земельній ділянці знаходяться багаторічні насадження, які належать відповідачу, а тому просив звільнити його майно від залишків фруктових дерев та порослих акацій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх вимог, позивачем було надано акт огляду земельної ділянки від 14.08.2019р., зі змісту якого вбачається, що комісією Гладківської сільської ради було встановлено наявність на ділянці [PERSON] багаторічних насаджень переважно засохлих фруктових дерев та парослі акації. Між тим, розпорядженням в.о. голови Гладківської сільської ради від 01.06.2020р. №59 було скасовано розпорядження від 07.08.2019р. №63 «Про створення комісії по обстеженню об`єкта нерухомого майна» та зазначено «вважати акт огляду земельної ділянки скасованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства». В констатуючій частині розпорядження зазначено, що відсутність у комісії спеціальних засобів для визначення точних меж земельної ділянки на місці щодо оглянутої земельної ділянки може допускати суттєві розбіжності в акті від 14.08.2019, а тому акт може містити неточності у визначенні земельної ділянки. Отже, представлений [PERSON] письмовий доказ не можна вважати належним та достовірним в розумінні положень ст. 77, 79 ЦПК України. Інших доказів, які б підтверджували наявність (залишення/збереження) майна ПрАТ «імені Покришева» у виді засохлих фруктових дерев та порослі акації на ділянці позивача надані не були, а відповідачем такі обставини заперечуються. Письмовим клопотанням, яке було подано до суду 15.09.2020р. представник позивача просив призначити у справі судову земельно-технічну експертизу з метою встановлення меж земельної ділянки [PERSON] в натурі. Однак, в судовому засіданні дане клопотання [PERSON] підтримано не було, а тому залишено судом без розгляду. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не знайшли свого підтвердження, а тому в цій частині позову відмовляє за недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial