Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 23 вересня 2008 року помер її батько [PERSON], після його смерті залишилася спадщина. Позивач є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька шляхом проживання з ним. Крім неї спадкоємцями за законом є її мати та брат. Згодом [PERSON] стало відомо про те, що 17 березня 2003 року секретарем виконкому Василівської сільської ради посвідчено заповіт за яким спадкоємцем права на земельну ділянку, що належало померлому є [PERSON]Вважаює, що заповіт не мала права посвідчувати секретар сільради, тому такий заповіт є нікчемним. За вказаних обставин позивач просила визнати нікчемним заповіт складений [PERSON], 17 березня 2003 року та посвідчений секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача на задоволені позовних вимог наполягали з підстав викладених в позові та додаткових письмових пояснень від 15 лютого 2017 року (а.с. 146 147). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх надуманими та безпідставними, у їх задоволенні просив відмовити.Також просив застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи Василівської сільської ради Каховського району -[PERSON] на початку судового розгляду в судове засіданя з"явилась. пояснила, що вона особисто посвідчувала спірний заповіт, при посвідченні заповіту керувалась функціональними обов"язками та ст. 37,42 Закону України "Про нотаріат". В подальші судові засідання не зявилась надав заяву про розгляд спарви за її відсутністю, відповідно до змісту якої проти задоволення позовних вимог заперечував. Вислухвашви осіб, що прймали участь в розгляді справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року помер [PERSON], про що складений відповідний актовий запис за № 30 (а.с. 8). 17 березня 2003 року [PERSON] склав заповіт, за умовами якого на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: заповів право на земельну частку (пай) на землях КСП ім.. [PERSON] в розмірі 7,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) [PERSON] (а.с. 4). Заповіт посвідчено 17 березня 2003 секретарем Василівської сільської ради Каховського району Херсонської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 56 (а.с. 4 зв.). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народилася 12 лютого 1984 року, її батьком є [PERSON] (а.с. 35). Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 жовтня 2013 року шлюб зареєстрований 22 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу дружині повернуто дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 58). Відповідно до виданої Василівською сільською радо Каховського району довідки від 09 липня 2015 року, померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: с. Василівка каховський район, вул. Суворова, 12. Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON]; дочка [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) О.О.; син [PERSON], онук [PERSON] (а.с. 56). 03 червня 2016 року постановою державного нотаріуса Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] у видачі свідоцтва про право на частку майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства, яке належало померлому [PERSON] відмовлено (а.с. 133). Вказаною постановою встановлено, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 13/2009, за метеріалами якої із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON], інші спадкоємці не зверталися, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Отже, за наведених обставин позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] яка відповідно до ст. 1268 ЦК України прийнла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем. Вказані обставини. також підтверджуються дослідженою в судовому засіданні спадковою справою № 13/2009. Судом, доводи представника відповідача щодо порушення [PERSON] строків позовної давності оцінюються критично з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.28 своєї\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи та наданих [PERSON] в якості свідка показів, про існування складеного батьком заповіту стало відомо, лише 07 липня 2015 року при написані заяви про прийняття спадщини в сільській раді.Саме ці пояснення суд покладає в основу рішення, оскільки такові надані [PERSON] під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність. Отже, підстави для застосування позовної давності відсутні. З приводу позовних вимог щодо визнання заповіту нікчемним, суд виходить з наступного. Будь-яка фізична чи юридична особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з нормами ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 ЦК України. За загальним правилом заповіт посвідчується нотаріусом. Статтею 1251 ЦК України\~передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений повноваженою на це посадовою особою відповідно органу місцевого самоврядування. Згідно із\~статтею 37 Закону України «Про нотаріат»\~у\~\~населених пунктах, де немає нотаріусів,уповноваженінацепосадові\~\~особи\~\~органу\~\~місцевого\~\~самоврядування\~\~вчиняють\~\~такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів;\~\~4) засвідчують\~\~вірність\~\~копій (фотокопій) документів і виписок з них;\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~5) засвідчують справжність підпису на документах. Згідно п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, (чинної на час посвідчення заповіту) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських народних депутатів у відповідності за\~ст. 37 Закону України «Про нотаріат»\~мають право посвідчувати заповіти. Відповідно до п. 2 зазначеної Інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських [PERSON] народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної [PERSON] народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1\~ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Всудовому засіданні представник третьої особи пояснив, що на час складання заповіту на імя [PERSON] рішення сільської ради щодо повноважень секретаря на здійснення нотаріальних дій не виносилося, секретар діяла на підставі функціональних обовязків. На підставі рішення Василівської сільської ради Каховського району І сесії двадцять четвертого скликання від 10 квітня 2002 року № 4 «Про обрання секретаря ради народних депутатів», [PERSON] обрано секретарем Василівської сільської ради (а.с. 86). Як вбачається з функціональних обовязків секретаря Василівської сільської ради, які затвердженні головою сільської ради, серед іншого до них входить здійснення нотаріальних дій (п.6). З вказаними функціональними обовязками секретар Мазур Г.В. ознайомлена 10 квітня 2002 року. Відповідно до наданої завідувачем архівного сектору Каховської районної державної адміністрації Херсонської області довідки від 25 липня 2016 року, за період з 2000 рік по 2003 рік рішення Василівської сільської ради Каховського району щодо покладення обовязків вчинення нотаріальних дій на секретаря виконкому Василівської сільської ради Каховського району не виявлено (а.с. 5). Рішення Василівської сільської ради Каховського району Херсонської області про покладення на секретаря виконкому повноважень щодо вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчення заповітів матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що секретар виконкому сільської ради при посвідченні заповіту здійснював свої повноваження щодо вчинення нотаріальних дій - не на підставі рішення ради, а на підставі функціональних обовязків, що є порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». За змістом ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. У відповідності до розяснень, викладених у п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним та відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує визнання його недійсним. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Таким чином, звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Звернення окремо з такою вимогою, без застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивача, тому у випадку предявлення такого факту вона підлягає розгляду, власне кажучи, з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину, або відмови в цьому. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що оскільки секретар виконкому ради не мала повноважень вчиняти нотаріальні дії, відтак посвідчений нею заповіт є нікчемним. За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved