Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.12.2004р. вона придбала у [PERSON] житловий будинок за № 8, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Новопетрівка Бердянського району Запорізької області по вул. Зеленій, на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованим у реєстрі за №3710. Також цей договір купівлі-продажу був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 01.12.2004. за № 318936. Після оформлення договору купівлі-продажу вона не звернулася до Бюро технічної інвентаризації для переоформлення власника житлового будинку, а тому згідно документів інвентарної справи на вищевказаний житловий будинок КП з технічної інвентаризації БМР власником спірного житлового будинку залишається [PERSON]. А коли вона 07.08.2017р. звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Бердянської міської ради для проведення державної реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок, то отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.08.2017 р. за №36557144. Підставою відмови у державній реєстрації є арешт на все нерухоме майно [PERSON] від 08.10.2015р. та від 17.12.2015р., накладений відділом державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у ході примусового виконання. Оскільки відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухомі майно право власності на житловий будинок №8 по вул. Зеленій в с.Новопетрівка до теперішнього часу зареєстровано за продавцем [PERSON], тому усі зареєстровані обтяження поширюються на належний їй житловий будинок. Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України сторонами ВП №48469736 є: боржник - [PERSON] та стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", провадження перебуває на виконанні. Щодо ВП №49406303 в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України інформація відсутня. Арешт майна, належного їй на праві власності, порушує її право власності щодо розпорядження зазначеним майном, а відновлення її порушеного права власності можливе лише шляхом звільнення майна з-під арешту в судовому порядку. Також позивачка зазначила, що оскільки її право власності на спірний житловий будинок не визнається, вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Зелена, буд. №8, в селі Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, та зняти арешти з цього житлового будинку, належного їй на праві власності, накладені постановою державного виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2015р. по виконавчому провадженню №49406303, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.12.2015р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27208995 від 17.12.2015, та постановою головного державного виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ [PERSON]І, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.10.2015р. по виконавчому провадженню №48469736, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2015р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25151485 від 08.10.2015. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 07.09.2017р., ордер Серія ЗП № 012143 від 29.01.2018р.) - позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - [PERSON] (довіреність № 7778-К-О від 28.12.2016р.) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що [PERSON] не набула права власності на житловий будинок по вул.. Зеленій у с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, а тому не має права на позов про звільнення майна з-під арешту. На час укладання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] чинним на той час законом передбачалося, що такий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації, крім того, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ні позивач, ні її представник не надали суду витяг про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, тому власником житлового будинок по вул.Зеленій у селі Новопетрівка Бердянського району Запорізької області на сьогодні залишається [PERSON], а саме майно обтяжено боргами [PERSON]. Також вважав, що для зняття арешту немає підстав, так як борг перед стягувачем - ПАТ КБ «Приватбанк» - не сплачений. Єдиним варіантом придбання позивачем права власності на спірний житловий будинок є сплата боргу за виконавчим документом, в результаті чого виконавче провадження буде закінчено, а арешт знятий у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Після зняття державним виконавцем арешту [PERSON] І В. зможе зареєструвати право власності на цей будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після такої реєстрації вона набуде прав власника цієї нерухомості. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник третьої особи Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] (довіреність № 9734 від 22.05.2017р.) у судове засіданні не зявилася, про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. \~\~\~ \~\~ Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті. \~\~\~ \~Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 01 грудня 2004 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку ВВТ № 108854 [PERSON] придбала у [PERSON] за 83300,00 грн. житловий будинок за № 8, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Новопетрівка Бердянського району Запорізької області по вулиці Зеленій (а.с.5). \~\~\~\~ Також у п.5.2 вищезазначеного договору зазначено, що згідно ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України право власності на придбане нерухоме майно виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 400695 від 01.12.2004р. (а.с.6) договір купівлі-продажу від 01.12.2004р. будинку жилого з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Бердянський р-н, с.Новопетрівка, вул. Зелена, будинок № 8, укладений між [PERSON] (відчужував) та [PERSON] (набувач), зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 01 грудня 2004р. за № 318875. На час виникнення спірних правовідносин грудень 2004 року, питання щодо моменту набуття права власності на нерухоме майно за договором було врегульоване ст.182, ст.210, ст.334, ст.640, ст.657 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01 липня 2004 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671. \~\~\~\~Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. \~\~\~\~Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на час вчинення договорів купівлі-продажу) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Положенням п.1 ч.1 ст. 4 цього ж Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема фізичним особам, а саме права власності на нерухоме майно. \~ \~\~\~Як було встановлено у ході судового розгляду, договір купівлі-продажу спірного житлового будинку був укладений та нотаріально посвідчений 01 грудня 2004 і у той же день було здійснено державну реєстрацію цього договору (а.с.5-6).\~\~\~\~ \~\~\~\~Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. \~\~\~ \~Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України). \~\~\~ \~До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем. У разі укладання нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Аналіз наведених правових актів станом на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням внесених до них подальшому змін дає підстави обґрунтовано стверджувати, що на час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку паралельно існували дві легальні процедури визнання державою права власності особи на нерухоме майно, набуте за договором: державна реєстрація правочину з придбання цього нерухомого майна і державна реєстрація речових прав на набуте нерухоме майно. При цьому, за змістом діючих та той час нормативних актів, державна реєстрація договору та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації договору, не мала правовстановлюючого значення. Такий стан речей існував до 01 січня 2012 року, тобто до набрання чинності Законом України №1878-VІ від 11 лютого 2010 року, яким скасована державна реєстрація правочинів (пункт 3 розділ І). \~ \~\~З матеріалів справи вбачається, що позивачка стала законним володільцем придбаного нерухомого майна житлового будинку за адресою: с.Новопетрівка Бердянського р-ну Запорізької обл., вул.Зелена, буд.8 з 01 грудня 2004 року (момент державної реєстрації договору купівлі-продажу). Також з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93699861 від 04.08.2017р. (а.с.9-10) вбачається, що на майно боржника - [PERSON] накладені обтяження, а саме: згідно постанови державного виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2015р. по виконавчому провадженню №49406303, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.12.2015р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27208995 від 17.12.2015, та постанови головного державного виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ [PERSON]І, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.10.2015р. по виконавчому провадженню №48469736, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.10.2015р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25151485 від 08.10.2015. Також згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України (а.с.11) вбачається, що сторонами ВП №48469736 є: боржник - [PERSON] та стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", провадження перебуває на виконанні. Щодо ВП №49406303 з «ВП-сецрозділ» (а.с.42-43) вбачається, що це виконавче провадження завершене. \~\~\~\~Аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що на момент винесення постанов про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його позивачка набула прав володільця спірного житлового будинку, тому її права щодо цього нерухомого майна підлягають захисту. \~\~ \~\~Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а відповідно до ч. 2 цієї статті арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту, про що державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Відповідно до ст.. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. \~\~\~\~ Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, гарантує право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. \~\~\~\~ Частиною 4 ст.41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.\~\~\~\~ \~\~\~ \~Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~\~\~ \~Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~За таких обставин суд вважає, що оскільки на момент винесення державним виконавцем постанов про обтяження спірного нерухомого майна (грудень 2015 року) позивачка набула права власності на вищезазначене спірне майно (01 грудня 2004 року), тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved