Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], позовній заяві, підтриманій нею у судовому засіданні, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина, посилаючись на те, що після припинення між ними з відповідачем шлюбних стосунків з вересня 2010 року вони проживають окремо, дитина проживає з нею. Весь цей час відповідач життям сина не цікавиться, бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні не виявляє. Нагляд за навчанням та станом здоров'я дитини, а також її вихованням здійснює виключно вона як мати. Батько участі в житті дитини не приймає. Тобто відповідач не виконує обов'язків по вихованню та утриманню сина. Відповідач, повідомлений про час та місце слухання справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради за довіреністю Карпушин В.С. у судовому засіданні пояснив, що питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини було розглянуто на засіданні опікунської ради, яка визнала доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] Просив позов задовольнити. Суд, заслухавши позивачку, представника третьої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований, а отже підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч.1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч.4). Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1). Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч.3). Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4). Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено таке: Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], актовий запис №571 (а.с.9), відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] - матір'ю дитини. Згідно з рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11квітня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Згідно з рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 березня 2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.6). Після розірвання між батьками шлюбу неповнолітня дитина сторін постійно проживає з матір'ю - позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою від 26.11.2014 р. за № 14250 9339 про взяття особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.7), а також довідкою КП СЕЗ як житлового органу від 09.06.2016 р. (а.с.12) і що стороною відповідача не спростовано. Батько [PERSON], [INFO], - [PERSON] участі в житті дитини не приймає. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його сестрою, відповідач - колишнім зятем, а дитина є його хрещеним сином. Відповідач протягом багатьох років самоусунувся від виховання і утримання дитини, не піклується про його розвиток і стан здоров'я, не відвідує його, матеріально не підтримує, не цікавиться його інтересами та потребами. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає з позивачкою кілька останніх років у цивільному шлюбі. Щодо участі відповідача у вихованні малолітнього сина позивачки [PERSON] дав суду пояснення, аналогічні поясненням свідка [PERSON] Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-3085 від 16.03.2012 р., виданим Куйбишевським районним судом м. Донецька, за яким [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 13.12.2011 р. і до повноліття дитини, - заборгованість складає 16275,75 грн. Згідно з педагогічною характеристикою на сина сторін як учня ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 м. Костянтинівки (а.с.18) вихованням дитини займається виключно позивачка, яка постійно контролює навчання і поведінку сина, займається організацією активного дозвілля дитини, систематично відвідує школу, підтримує постійний зв'язок з класним керівником. За рік навчання [PERSON] в новій школі батько дитини жодного разу не з'явився, щоб поцікавитися життям і навчанням власного сина Підсумовуючи, суд дістає висновку, що в порушення вимог ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст. 150,155 Сімейного кодексу України [PERSON] не піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, на чому зазначила позивачка і що не спростовано відповідачем. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Висновком Органу опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради від 11.07.2016 р. №538/12 (а.с. 36) визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач свідомо, з власної волі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та наданих йому прав, він ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не цікавиться його долею, не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться станом здоров'я дитини, його розвитком, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, однак не вчиняє відповідних дій, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав.

Outcome: approved