Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

30 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 грудня 1998 року між ним та відповідачем [PERSON] через універсальну товарну біржу "Виконт-Т" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння по [ADDRESS] , в якому позивач офіційно зареєстрований та проживає. Тобто, договір був повністю виконаний сторонами, але не був нотаріально посвідчений. З моменту укладання договору позивач відкрито володіє та користується вказаним нерухомим майном. На даний час позивач має намір домоволодіння продати, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки договір не посвідчений нотаріально. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, у поданій до суду письмовій заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не надав, був повідомлений належним чином. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 грудня 1998 року між ним та відповідачем [PERSON] через Універсальну товарну біржу "Виконт-Т" було укладено договір №1488 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку з нежилими спорудами за адресою: [ADDRESS] , без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначений будинок було зареєстровано Березнегуватською філією «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу №4 за номером №433 від 08.12.1998 року. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10.12.1991\~року №\~1956-ХІІ (на момент вчинення правовідносин) відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому позивач вважав, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227\~ЦК Української\~РСР (в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин), зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст.\~47\~ЦК Української\~РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Позивач прийняв майно, офіційного зареєстрував його та проживає за вказаною адресою. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому\~разі наступне\~нотаріальне посвідчення\~договору не\~вимагається. Відповідно до ч. 3ст.334ЦК України, право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. На теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У зв`язку з цим, позивач вважає за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку. Відповідно до п.13 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~06.11.2009\~року №9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 грудня 1998 року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивач добросовісно помилявся щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved