Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

10 червня 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання та стягнення додаткових витрат на оплату в розмірі 1/2 витрат на навчання до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьох річного віку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що дочка є студенткою першого курсу Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України, денної форми навчання, спеціальність „Правоохоронна діяльність" і у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на заочний розгляд справи погодилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). Сторони від шлюбу мають повнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до договору Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України № 76 від 30 серпня 2013 року (а.с.10) [PERSON] є студенткою 1 курсу спеціальність „Правоохоронна діяльність", денної форми навчання даного учбового закладу. Виходячи з довідки від 12 травня 2014 року № 319 (а.с.18) та копії посвідчення (а.с.9) строк закінчення навчання - 02 липня 2016 року. Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не надає, дані обставини ним в судовому засіданні не спростовані. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини" від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язанні утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом має той із батьків, з ким проживає дитина, а також остання. Виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" викладених у пункті 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд знаходить, що відповідач зобов'язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при цьому: дитина, яка підлягає утриманню має вік більше 18 років, але менше 23; вона продовжує навчання; потребує у зв'язку із цим матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку допомогу. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним батьківських обов'язків і які б були підставою для зменшення аліментів або спростування позовних вимог. Відповідно до статті 200 СК України враховуючи матеріальне становище відповідача, дитини, їх стан здоров'я, беручи до уваги можливість надання утримання другим з батьків, а також те що, термін навчання [PERSON] закінчується 02 липня 2016 року, тобто до досягнення нею 23 років, виходячи з приписів пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд приходить до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 10 червня 2014 року, тобто з дня звернення позивача з позовом до суду, до закінчення навчання. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на оплату навчання в розмірі ? частини витрат на навчання суд виходить із того, що питання щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюється нормами Глави 16 СК України. Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються також норми статей 187, 189- 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Крім того, стаття 185 СК України, якою визначена участь батьків у додаткових витратах на дитину регулює правовідносини по утриманню неповнолітніх дітей і розміщена у Главі 15 СК України, посилання на цю норму також відсутнє й у статті 201 СК України, а тому її застосування до спірних правовідносин є неправильним. Виходячи з викладеного у стягненні таких витрат необхідно відмовити, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial