Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу подаровано частину квартири [ADDRESS] . Після реєстрації договору купівлі продажу вищезазначеної частки квартири, приватний нотаріус сповістив, проте що, його частка яку він придбав знаходиться під забороною на її відчуження, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА 787448 від 11.09.2009 року, постанова була винесена Заводським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції заступником начальника відділу Проценко Ю.М. Об`єктом обтяження було невизначено майно, все нерухоме майно. З урахування отриманої відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.04.2019 року за № 9050523. 24.04.2019 року, позивач звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя з заявою про зняття з його майна заборони (арешту), але 02.05.2019 року отримав письмову відповідь, проте то, відповідно до ст. 40 Закону «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу, арешт накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також поводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. У зв`язку, з тим що, матеріали виконавчого провадження виконавча служба надати не має можливості, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк яких становить 1 рік. З урахуванням цих підстав автоматизована система виконавчих проваджень (АСВП) у Заводському ВДВС на виконанні перебували виконавчі провадження №17008080, № 20087095, № 20086711 про стягнення заборгованості на користь фізичних осіб, але ніяких даних щодо боргових зобов`язань у виконавчої служби відсутні, саме с цього приводу вони не можуть зняти арешт (заборону) з його нерухомого майна. На підставі вищевикладеного позивач просить суд, зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя зняти арешт з частки квартири, що розташована: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити у повному обсязі та долучив до матеріалів справи копії квитанцій. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що позивач згідно договору дарування частин квартири придбав у власність частину квартири [ADDRESS] (а.с. 9-11). Після реєстрації договору купівлі продажу вищезазначеної частки квартири, приватний нотаріус сповістив, проте що, частка [PERSON] яку він придбав знаходиться під забороною на її відчуження, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА 787448 від 11.09.2009 року, постанова була винесена Заводським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції заступником начальника відділу Проценко Ю.М. Об`єктом обтяження було невизначено майно, все нерухоме майно (а.с. 8). З урахування отриманої відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.04.2019 року за № 9050523. 24.04.2019 року, позивач звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя з заявою про зняття з його майна заборони (арешту), але 02.05.2019 року він отримав письмову відповідь, проте то, відповідно до ст. 40 Закону «Про виконавче іровадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу. У разі закінчення виконавчого провадження крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого новадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого листа до суду, який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, .насовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також поводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. (а.с. 7). Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Щодо до зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого юкументу, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадової еоби, яким була надіслана для виконання постанови про накладання арешту на ,;йно (кошти) боржника, а випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, чого не було зроблено виконавчою службою. У зв`язку, з тим що, матеріали виконавчого провадження виконавча служба здати не має можливості, тому що порядок роботи з документами в органах ержавної виконавчої служби затвердженого наказу МЮ України від 25.12.08 № 22774/5 зі змінами, внесеним наказом МЮ України від 02.07.10 № 1690/5, п. 9.9 - строк зберігання завершених виконавчих проваджень, завершених за сгановами про накладання адміністративного стягнення, строк яких становить 1 рік. З урахуванням цих підстав автоматизована система виконавчих проваджень (АСВП) у Заводському ВДВС на виконанні перебували виконавчі провадження № 17008080, № 20087095, № 20086711 про стягнення заборгованості на користь фізичних осіб, але ніяких даних щодо боргових зобов`язань у виконавчої служби відсутні, саме с цього приводу вони не можуть зняти арешт (заборону) з нерухомого майна [PERSON] . Згідно копій квитанцій № МР_АВ010790КТS_11036155 на суму 2053,10 грн., № МР_АВ010790КТS_11036228 на суму 3064,00 грн., № МР_АВ010790КТS_11036317 на суму 1828,65 грн. заборгованості сплачена. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Крім того, як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. На час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б дійти висновку про врегулювання спору між сторонами. Крім того, матеріали справи не містять даних про наявність підстав в подальшому застосуванні арешту, накладеного на майно [PERSON] . Як було встановлено, позивач є власником спірного майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини" Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності. Статтею 59 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Судом встановлено, що на даний час виконавче провадження та будь-які дії відносно спірного майна не провадяться. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази наявності обставин, які перешкоджають йому реалізації права власності на майно. Отже, виходячи з відсутності доводів відповідача та посилань на обставини, які б перешкоджали скасуванню арешту майна, зазначеного у позові, суд, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, вважає їх достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про те, що арешт, який був накладений державним виконавцем на майно позивача обмежує та порушує його право власності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для подальшого обтяження майна, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом зняття арешту та заборони відчуження майна, належного [PERSON] застосованого постановою АА 787448 від 11.09.2009 року Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.

Outcome: approved