Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

11.02.2016 року [PERSON] (далі позивач 1), [PERSON] (далі позивач 2) звернулися до Петропавлівського районного суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що 05.05.2012 року вони домовилися про укладення договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, з його власником [PERSON], за 15000 гривень. В рахунок виконання зобовязань за договором позивачі передали [PERSON] грошові кошти за куплений будинок в сумі 15000 гривень, про що вона надала їм письмову розписку. [PERSON] передала позивачам ключі від будинку і вони стали ним користуватися як житлом, а вона проживала у свого сина [PERSON],відповідача по справі, який був присутнім при укладенні ними договору купівлі продажу житлового будинку, власником якого була його мати [PERSON] [PERSON] відмовилася посвідчити договір нотаріально, обіцяла зробити це пізніше, але раптово 09.09.2012 року померла, не виконавши обіцянку. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 473281, виданим виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Спадкоємцем її майнових прав та обовязків є відповідач, який прийняв спадщину і 03.06.2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,400 га, кадастровий номер 1223881500:05:001:0005, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Прийняти спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідач не міг, бо цей житловий будинок не зареєстрований в КП Павлоградське МБТІ і право власності на нього не оформлено, про що свідчить довідка цього підприємства від 20.12.2013 року. Крім того, відповідачу відомо, що цей житловий будинок його мати [PERSON] 05.05.2012 року продала відповідачам і з того часу вони користуються ним як власники. Право власності померлої [PERSON] на житловий будинок, розташований по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області підтверджується довідкою № 2788 від 30.12.2013 року Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивачі вважають, що оскільки ними та померлим власником житлового будинку виконано всі умови договору купівлі-продажу цього будинку, а саме кошти за придбаний будинок сплачено на користь його власника, позивачі володіють та користуються житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, то це є підставами для визнання дійсним правочину, укладеного між ними та померлим власником житлового будинку, а також визнання за ними права власності на придбане нерухоме майно. На підставі ст. ст. 16, 220, 328, 638, 655, 658, 220 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивачі просять суд: визнати дійсним договір купівлі- продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, який було укладено 05.05.2012 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON]; визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], і [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], спільне сумісне право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: вулиця Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, який складається з наступного: житловий будинок літера «А» загальною площею 44,90 кв. м., житловою площею 27,90 кв. м.,сіни літера «а», гараж літера «Б», літня кухня літера «В»,сарай літера «в», сарай літера «Г», огорожа № 1-3, душ «Д», яма вигрібна № 4, убиральня літера «Е», навіс літера «Ж», сарай літера «З», колодязь літера «К», колодязь літера «К1», літня кухня літера «Л», сарай літера «М», сарай літера «Н», погріб літера «О», сарай літера «П» згідно технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок №13 по вулиці Доценка в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, виготовленого КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації 20.12.2013 року. Позивачі подали до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримали і просили задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши надані позивачами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2012 року позивачі домовилися про укладення договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, з його власником [PERSON] за 15000 гривень. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі- продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] передала майно позивачам у володіння. За договором купівлі продажу, як визначає ч. 1 ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей. Умови вказаної статті сторони виконали. В рахунок виконання зобовязань за договором позивачі передали [PERSON] грошові кошти за куплений будинок в сумі 15000 гривень, про що вона надала позивачам письмову розписку (а.с.17). Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зміст договору купівлі- продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладеного сторонами, викладений в письмовій розписці, підписаній сторонами (а.с.17) [PERSON] передала позивачам ключі від будинку і вони стали ним користуватися як житлом, а вона проживала у свого сина [PERSON], відповідача по справі, який був присутнім при укладенні позивачми договору купівлі продажу житлового будинку, власником якого була його мати [PERSON], що вбачається з письмової розписки (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. [PERSON] відмовилася посвідчити договір нотаріально при його укладенні 05.05.2012 року, пообіцявши зробити це пізніше, але 09.09.2012 року померла, не виконавши обіцянку. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 473281, виданим виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, копія якого в матеріалах справи (а.с.19). Спадкоємцем її майнових прав та обовязків є її син [PERSON], який прийняв спадщину і 03.06.2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,400 га, кадастровий номер 1223881500:05:001:0005, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Це право він зареєстрував 03.06.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтва та витягу про реєстрацію права власності, наявними в матеріалах цивільної справи (а.с.а.с.31,32) Відповідач [PERSON] не прийняв спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, бо цей житловий будинок не зареєстрований в КП Павлоградське МБТІ і право власності на нього не оформлено, про що свідчить довідка цього підприємства від 20.12.2013 року (а.с.22). У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Право власності померлої [PERSON] на житловий будинок, розташований по вулиці Доценка, 13 в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області підтверджується довідкою № 2788 від 30.12.2013 року Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.20). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, позивачами дійсно було укладено договір купівлі-продажу без дотримання форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, на підтвердження виконання умов якого між сторонами було складено письмову розписку, позивачами було виконано всі умови договору купівлі-продажу житлового будинку, кошти за придбаний будинок вони сплатили його власнику, володіють та користуються житловим будинком, чого не спростовано жодним доказом, але не мають можливості належним чином оформити правочин через відмову продавця від нотаріального посвідчення та в наступному смерті продавця, що є підставами для визнання такого правочину дійсним та визнання за позивачами права власності на придбане за таким правочином нерухоме майно. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Вартість садибного індивідуального житлового будинку №13 по вулиці Доценка в с.Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, визначена у технічному паспорті, виготовленому КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації 20.12.2013 року, складає 153199 гривень. Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачами був сплачений судовий збір, про що до позову та заяви про перегляд судового рішення додані квитанції банку від 24.02.2015 року та 17.09.2015 року (а.с.9). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1532 грн. На підставі викладеного, ст. ст. ст. 16, 220, 328, 638, 655, 657,658, 220 ЦК України,

Outcome: approved