Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 10340 грн. боргу за договором позики від 19.11.2015 року, що утворився станом на 31.05.2016 року. На обгрунтування вимог зазначила, що 19.11.2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики за умовами якого надала останньому 10000 грн. під 10% щомісяця на строк до 31.05.2016 року. Проте, наведена угода належним чином відповідачем не виконується, за весь час на погашення заборгованості здійснено лише два платежі по 2500 грн. кожний 14.12.2015 року та 12.04.2016 року. На даний час [PERSON] переховується, добровільно борг не повертає, що і стало підставою звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився в черговий раз. Поштові повідомлення надіслані за місцем його реєстрації повернуті суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.14,18,31). За приписом ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд звертає увагу, що на а.с.22 мається розписка за підписом відповідача, а тому є всі підстави рахувати, що [PERSON] обізнаний про наявність справи і навмисно ухиляється від явки до суду з метою уникнути цивільно-правової відповідальності. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неопадотковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У ч.1 ст.1048 ЦК зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із представлених доказів вбачається, що 19.11.2015 року між сторонами був укладений договір позики за яким [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 10000 грн. під 10% щомісяця строком до 31.05.2016 року. Частину боргу разом з процентами відповідач повернув здійснивши два платежі по 2500 грн. кожний 14.12.2015 року та 12.04.2016 року (а.с.3). Проте, решту боргу та відсотки до теперішнього часу не віддав, що є підставою для стягнення їх примусово. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає, що з відповідача слід стягнути 10340 грн. заборгованості з урахуванням відсотків станом на 31.05.2016 року.

Outcome: approved