Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

16 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності земельну ділянку площею 0,0386 га, що розташована в [ADDRESS]. В обґрунтування цих вимог вказував, що 04 жовтня 1999 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS]», розташованого у [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу посвідчено нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області за реєстровим № 1-409. Право власності за позивачем щодо садового будиночку зареєстровано в Миколаївському БТІ за № 20 від 06.10.1999 року. Однак у договорі купівлі-продажу не було чітко визначено про перехід із садовим будиночком також і земельної ділянки, на якій він розташований, та яка належала продавцю на праві приватної власності. Через те, що договір купівлі-продажу не чітко прописує про перехід права власності на земельну ділянку від продавця, а також, те що позивач до січня 2013 року не одержав на своє ім'я державного акту про право власності на вказану земельну ділянку, він позбавлений можливості одержати нині вказаний правовстановлюючий документ та провести державну реєстрацію своїх прав щодо вищевказаного майна. Посилаючись на перехід до нього права власності на земельну ділянку із переходом до права власності на садовий будинок, та відсутністю у нього можливості доведення своїх прав як власника цього майна в адміністративному порядку, він був змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутності. Відповідач Галицинівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних питань. Відповідно до посвідченого 04 жовтня 1999 року державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори договору купівлі-продажу, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав садовий будинок № [NUMBER], розташований в [ADDRESS] (а.с. 16). Зі змісту вказаного договору, зазначений садовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0386 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Згідно реєстраційного напису Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 06 жовтня 1999 року за № 20, право власності на вказаний садовий будиночок було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 16 звор. бік). Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2015 року, згідно якої право власності у вказаному реєстрі щодо вищевказаної земельної ділянки ні за ким не зареєстровано (а.с. 27). Як вказує позивач, здійснити дії з такої реєстрації він позбавлений можливості у зв'язку з тим, що в договорі купівлі-продажу не було чітко визначено про перехід до нього як покупця із садовим будиночком і земельної ділянки, а також через те, що до січня 2013 року він не отримав на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо цього майна - Державного акту, а зі зміною законодавчих норм позбавлений можливості це зробити. Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, в тому числі у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не надають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до копії Державного акту серії [NUMBER], виданого 24 вересня 1999 року, [PERSON] на час продажу вказаного садового будиночку належало право власності на земельну ділянку площею 0,0386 га для ведення садівництва на території СВТ «Океан» Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 17). Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до приписів ст. 30 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Вказані норми також закріплені ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. За положеннями ст. 23 Земельного кодексу, у редакції, що діяла на час придбання позивачем вищевказаного майна - Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Однак, за період з часу укладення вищевказаного договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивач не отримав на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року не передбачена. За вказаного позивач позбавлений можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно п. 27 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, в тому числі може бути рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене та встановивши, що позивач набув прав на вищевказану земельну ділянку відповідно до приписів ст.30 ЗК України в редакції 1990 року, проте не одержав щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивача щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавчих норм позбавлений можливості отримати такий правовстановлюючий документ нині, і провести державну реєстрацію своїх прав щодо вищевказаного майна, тому на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на вищевказану земельну ділянку.

Outcome: approved