Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

08 квітня 2015 року позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позо-вом до [PERSON] про визнання такою , що втратила право користування житло-вим будинком № 125-а по вул. 28-го Червня в м. Кілія Одеської області та скасувати реєстрацію мі-сця проживання відповідача за цією адресою. Підтримуючи позов , позивач зазначає , що він є власником житлового будинку № 125-а по вул.. 28-Червня в м. Кілія Одеської області. В 2004 році його син [PERSON] уклав шлюб з відповідачем , після чого деякий час вони проживали у матері відповідача , а потім перейшли проживати в його будинок № 125-а по вул. 28-го Червня в м. Кілія , в якому з його згоди була прописана відповідач. В зазначеному будинку відповідач та його син проживали до червня 2007 року, після чого перейшли проживати в квартиру [INFO] , яка належить дружині позивача. Сімя сина та відповідача розпалася та рішенням суду від 09.02.2015 року їх шлюб було розірвано. Таким чином, з 2007 року відповідач не проживає в будинку , належному позивачу , але зареєстрована в ньому , що порушує права позивача як власника , зокрема тим, що це перешкоджає йому отримати субсидію на житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, та пояснює, що 12.11.2004 року вона уклала шлюб з сином позивача [PERSON]. Спочатку вони проживали разом з її матерю , а потім перейшли проживати в будинок позивача по вул. 28-го Червня , 125-а в м. Кі-лія. 03.10.2005 року в них народився син [PERSON]. З 2007 року вони з чо-ловіком та сином перейшли проживати в квартиру [INFO]. Зазначена квартира оформлена як власність дружини позивача , але вона разом з їх сином приймали участь в придбанні цієї квартири шляхом оплати частини кредиту , провели за власний кошт ремонт квартири. Пояснює, що в червні 2015 року , під час її знаходження в лікарні, позивач змінив на дверях квартири замки, тим самим позбавив її можливості проживати в ній. Не заперечує, що з 2007 року вона не проживає в будинку позивача , але із зняттям з реєстрації не згодна , пояснюючі , що в неї немає мож-ливості зареєструватися в іншому місці. Представник третьої особи Кілійської районної державної адміністрації [PERSON] проти по-зову заперечує з тих підстав, що рішенням про визнання відповідача такою , що втратила право користу-вання житловим приміщенням в житловому будинку , належному позивачу , буде порушено право її ма-лолітнього сина , який має право користуватися житлом , яким користується його мати. Дослідивши надані докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із зако-ном. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальнос-ті сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх до-слідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, ви-никає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належні та допустимі. В судовому засіданні достовірно встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідноси-ни. Позивач є власником житлового будинку № 125-а по вул. 28-го Червня в м. Кілія Одеської , що підтверджується рішеннями про надання позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.. 28-го Червня в м. Кілія Одеської області , свідоцтвом про право власності № 899 від 14.12.1994 року , виданим виконкомом Кілійської міської ради на підставі рішення виконкому Кі-лійської міської ради від 14.11.1979 року. 12.11.2004 року відповідач та [PERSON], який є сином позивача, уклали шлюб. Відповідач 25.06.2005 року зареєстрована за місцем проживання в житловому будинку № 125-а по вул. 28-го Червня, в м. Кілія Одеської області , що підтверджується записом в домовій книзі для ре-єстрації проживаючих громадян, довідкою про реєстрацію місця проживання. 03.10.2005 року у відповідача народився син [PERSON]. В червні 2007 року відповідач разом із чоловіком та сином переїхали проживати в квартиру [INFO]. З листопада 2014 року спільне проживання відповідача та [PERSON] припинено, а рішенням Кілійського районного суду від 09 лютого 2015 року їх шлюб розірвано. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, та це підтверджується відповідачем , що вона з 2007 року не проживає в житловому будинку , належному відповідачу, а проживає в [INFO] , належній дружині позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим жи-тлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено до-мовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пун-кті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року (в подальшому Закон) визначено: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення ві-домостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстра-цією встановлюється офіційне місце проживання особи. Відповідно до ст. 6 Закону, громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим примі-щенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки судом встановлено, що з 2007 року позивач не проживає в будинку , належному позива-чу, не користується ним , тобто відсутня в ньому понад один рік, це є підставою для задоволення по-зову шляхом визнання відповідача такою , що втратила право користування житлом. Заперечення проти позову представника третьої особи суд вважає безпідставними з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо місце проживання не встанов-лено за згодою між дитиною та батьками Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення їх прав, устано-влених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Ради України. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сімї наймача або влас-ника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Зазначені положення законів визначають право дитини на користування житлом в залежності від того, яким житлом постійно, переважно або тимчасово володіють, користуються його батьки. Оскільки встановлено , що відповідач не проживає в житловому будинку за місцем реєстрації без пова-жних причин понад один рік , наявність на утриманні дитини не виключає можливість визнання її такою, що втратила право користування житлом

Outcome: approved