Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

29 грудня 2015 року року з Галицького районного суду м.Львова на розгляд за підсудністю до Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом ПАТ «Ідея банк» до [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави. У позові зазначено, що 31.10.2012 року було укладено кредитний договір № 910.19217, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 80494 грн. 32 коп. зі сплатою 19.99 % річних до 31.10.2017 року на придбання транспортного засобу автомобілю ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, того ж дня між банком та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого останній передав в заставу автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, реєстраційний номер ВЕ 2608ВС. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 02.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 158\~743 грн. 31 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив суд вилучити у відповідача, або у інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, колір чорний та передати його в управління позивача на період до його реалізації. В рахунок погашення кредитних зобовязань за кредитним договором, звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля позивачем будь якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним субєктом оціночної діяльності для чого надати позивачу усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які повязані з продажем автомобіля тощо, стягнути судовий збір. Представник позивача ([PERSON] за довіреністю) до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а представник відповідача не зявився в судове засідання, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 31 жовтня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №910.19217 за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 80494,32 грн. на купівлю автомобілю ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6DSF69Y0C0000505, реєстраційний номер №ВЕ2608ВС, строком до 31 жовтня 2017 року (а.с.14). За умовами кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит щомісячними ануїтетними платежами відповідно до Графіку погашення кредиту, передбаченого додатком № 1 до Договору, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 19,9900% річних, та інші платежі відповідно до умов договору. Відповідно до п.7 параграфа 2 договору було надано право в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку максимально до 40 % (а.с.13-16). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 06 листопада 2012 року було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 року випуску, реєстраційний номер №ВЕ2608ВС (а.с.18-19). 13 вересня 2013 року відповідача було повідомлено про збільшення процентної ставки до 21,39 % та направлено новий графік сплати ануїтетних платежів (а.с.29,30). Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобовязання, з квітня 2014 року припинив сплачувати кредит, станом на 02 липня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 158743,31 грн. яка складається: 49196,83 грн. основного боргу, 20602,38 грн. простроченого боргу, 24858,51 грн. прострочених процентів, 40,9 грн. строкових процентів, 62032,33 грн. пені та 2012,36 грн. інших штрафних санкцій (а.с.26). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Про означене вказує пункт 1 параграфу 8 укладеного сторонами кредитного договору (а.с.14). Згідно з ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За пунктами п.1 параграфу 1 та п.1 параграфу 5 договору застави у разі порушення заставодавцем своїх зобовязань, заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави до настання термінів виконання будь якого із зобовязань, передбачених кредитним договором. Згідно ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.7 ст. 20 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим законом або договором. Порядок звернення стягнення на заставлене майно також передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 06.03.2013 р у справі № 6-10цс13 та № 6-7 цс 13 від 03.04.2013 року. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги банку є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню за виключенням вимог про вилучення предмета застави у третіх осіб.

Outcome: partial