Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

20 липня 2018 року орган опіки та піклування Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю [PERSON] 10 серпня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 08.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя, суддю [PERSON] звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 08.10.2018 року прийнята до провадження. 09 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] відповідач [PERSON] народила сина - [PERSON] та в пологовому відділенні написала заяву про його влаштування до будинку дитини, у зв'язку з поганими матеріально-побутовими умовами. Відомості про батька дитини внесені на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дитину [PERSON], відповідно до розпорядження голови Окнянської райдержадміністрації Одеської області №501/А-2017 від 12.12.2017 року було влаштовано до КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» м. Одеси строком до шести місяців. За час перебування хлопчика в закладі, його ніхто не провідував, відповідач не цікавилась станом його здоров'я, матеріальної допомоги не надавала, у часті у його вихованні не приймала. Відповідач зареєстрована в [ADDRESS], але фактично на даний час проживає в [ADDRESS]. За місцем проживання відповідач не створила належних умов для проживання та виховання дитини віком до одного року. В будинку немає дитячого ліжка, ковдри, постільної білизни. Будинок потребує косметичного ремонту або хоча б ретельного прибирання, скрізь бруд та антисанітарія. Немає достатнього запасу продуктів харчування, приготовленої їжі на момент перевірки також не було. За час проживання на території Федосіївської сільської ради, відповідач зарекомендувала себе з негативної сторони, вона веде аморальний спосіб життя. В її будинку часто збираються компанії, де вживаються спиртні напої. Відповідачу роз'яснювалася необхідність усунення недоліків та створення умов для проживання, виховання та розвитку новонародженої дитини, дотримання санітарно-гігієнічних норм, її неодноразово попереджали про наслідки невиконання батьківських обов'язків, однак до цього часу відповідач належних умов для проживання дитини не створила та сина з будинку дитини не забрала. Термін перебування дитини в дитячому будинку закінчився. Дитина потребує захисту боку держави та подальшого влаштування. Тому позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача наполягала на заявлених вимогах та додала, що відповідач дитину залишила, посилаючись на важке матеріальне становище, хоча вона отримує допомогу на дітей. До служби у справах дітей за роз'ясненнями щодо порядку повернення сина вона не зверталась. Працівники служби у справах дітей виїжджали за місцем проживання відповідача, але матеріально-побутові умови не покращились, дійсного наміру забрати дитину із будинку дитини у відповідача немає. Тому представник позивача просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] та стягнути з неї аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх доходів. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.37/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її фактичного проживання, яку згідно повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримала завчасно /а.с.36/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач була належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Вислухавши пояснення представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] /а.с.3/. В актовому записі про народження дитини відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за заявою матері /а.с.32/. 07.12.2017 року відповідач подала заяву про тимчасове влаштування дитини [PERSON] в будинок дитини, у зв'язку з поганими матеріально-побутовими умовами сім'ї та відсутністю належних умов для проживання, виховання та фізичного розвитку немовляти /а.с.38/. Згідно розпорядження Окнянської районної державної адміністрації №501/А-2017 від 12.12.2017 року, малолітнього [PERSON], [INFO], було влаштовано до будинку дитини строком до 6 місяців /а.с.10/. [PERSON] з 27.12.2017 року тимчасово перебуває на повному державному забезпечені в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1». За час перебування дитини в закладі, мати дитини [PERSON] його не відвідувала, допомоги у виховані та утриманні дитини не надавала, не здійснювала ніяких дій щоб повернути дитину на виховання в сім'ю. /а.с.11, 39/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], 19.04.2018 року було встановлено, що [PERSON] закрила в будинку та залишила самих трьох малолітніх дітей, а сама пішла пасти корів. При обстеженні будинку виявлено, що в будинку антисанітарія, речі брудні, діти мокрі, брудні та голодні. Немає ні готової їжі, ні запасу продуктів харчування. Господарство відсутнє. Діти не доглянуті, зі слів сусідів голодують. Умов для проживання малолітніх дітей не створено. З [PERSON] проведена профілактична робота, роз'яснено про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків. /а.с.7/ Крім того, 16.07.2018 року під час перевірки умов проживання дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах сім'ї [PERSON] встановлено, що всі діти знаходяться в одній маленькій кімнаті, діти брудні та неохайні, голодні, а в будинку немає навіть питної води. В будинку брудно, немитий посуд, неприємний запах, всі дитячі речі розкидані та брудні. Постільної білизни немає, дитячих іграшок теж немає. Будинок потребує ремонту, стіни закопчені димом. В помешканні не має необхідних меблів та предметів побуту. Продуктів харчування немає, готової їжі немає. Підсобне господарство не ведеться. При обстеженні матеріально-побутових умов проживання дітей встановлено, що мати не створила належних умов для проживання своїх малолітніх дітей, сім'я потребує постійного контролю /а.с.5/. За місцем проживання відповідач характеризується негативно. Будучи матір'ю чотирьох малолітніх дітей, безвідповідальна, веде аморальний спосіб життя, показуючи негативний приклад своїм дітям. Від мешканців села до сільської ради неодноразово надходили скарги про те, що в будинку, де проживає відповідач часто збираються компанії і розпивають спиртні напої. Батьківські обов'язки не виконує. Діти часто голодні, неохайні, без нагляду. В будинку завжди антисанітарія. Вихованням дітей не займається. Гроші, які отримує на дітей, використовує не за призначенням. На зауваження сільського голови та Ради опіки та піклування сільської ради не реагує, висновки не робить /а.с.8/. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] повідомила, що відповідач [PERSON] перебувала на обліку як дитина, яка виховувалась в складних умовах, а зараз зареєстрована в службі у справах дітей як сім'я, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Крім [PERSON], має ще трьох малолітніх дітей, всі записані зі слів матері. Остання дитина - [PERSON] за її заявою у грудні 2017 року влаштований до будинку дитини на строк до 6 місяців. З відповідачем проводилась робота, з метою покращення умов для проживання малолітніх дітей. Відповідач спочатку пообіцяла, що наведе лад у житті і забере дитину, але пройшов час і вона долею дитини не цікавилась, до дитини не навідувалась, строк перебування [PERSON] в будинку дитини закінчився. Відповідач постійно обіцяє, що виправиться, але умови у сім'ї жахливі. Свідок [PERSON], яка є сільським головою Федосіївської сільської ради, пояснила, що відповідач прибула в [ADDRESS] з с.Топали. Спочатку вона проживала з співмешканцем та до неї претензій не було. Через деякий час вони розійшлися, і [PERSON] почала вживати алкогольні напої, водити чоловіків. Умови проживання жахливі, в будинку безлад, речі розкидані, їсти нічого немає, діти голодні, вікна побиті. Вона навіть не розуміє, як зварити кашу, в каструлі фактично була запарена крупа з томатом, і цим вона годувала малолітніх дітей, віком 2 років, 3 років та 5 років. У садок дітей не водить. Дров немає. Все, що є розпродає, господарства не тримає, город не саджає. Відповідач отримує на дітей по 8 тисяч гривень, однак кошти використовує нераціонально, купує готову їжу, не вміє створювати продуктові запаси. У будинку немає ні іграшок, ні книжечок, немає дитячого одягу та взуття. Коли виявили факт залишення дітей без нагляду і було вирішено доставити їх у лікарню, то члени опікунської ради одяг для дітей шукали по сараях, діти були босі, брудні, не було ні взуття, ні шкарпеток. У дітей педикульоз, від чого у дворічної дитині були рани на голові. Через таке відношення до батьківських обов'язків сільська рада буде ініціювати позбавлення відповідача батьківських прав і відносно інших дітей. Що стосується найменшої дитини - [PERSON], якого [PERSON] залишила в пологовому будинку, то остання взагалі не цікавиться долею малюка, нічого не здійснює для створення належних умов для дитини, та не бажає забрати дитину з дитячого будинку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської райдержадміністрації Одеської області визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як умови для проживання дитини відповідачем не створені, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, з дитячого будинку дитину не забрала, дитина залишилася без батьківського піклування, строк перебування її у державному закладі сплив /а.с.9/. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктами 1, 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, судом було встановлено, що строк перебування [PERSON] в державному закладі минув, відповідач не вжила жодних заходів, щоб повернути сина на виховання в сім'ю, жодного разу не відвідала, його долею не цікавилася, матеріально не забезпечувала. Умов для проживання та виховання дитини не створила. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв'язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов'язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст. 164 СК України є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. За таких обставин, суд вважає, що на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, відповідача, як таку, що не забрала свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] з дитячого будинку без поважної причини, і протягом тривалого часу не виявляла щодо нього батьківського піклування, а також ухилялася від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, виходячи із інтересів дитини, слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідача батьківських обов'язків, тому відповідно до ст.180,182 Сімейного Кодексу України, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини і позов задовольнити. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір за позовні вимоги майнового та немайнового характеру в доход держави.

Outcome: approved