Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] , (надалі по тексту - Позивач) в інтересах якого діє адвокат Дугінов Д.А., звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі по тексту - Відповідач, ПАТ КБ "ПриватБанк"), в якому просив стягнути з Відповідача на його користь за договором № SАMDN25000713228581 від 07.12.2010 року у розмірі 40 017, 95 євро. В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послався на те, що 07.12.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SАMDN25000713228581. На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 40 017, 95 євро. Позивач зазначив, що навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонуванням банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача були безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, 04.11.2015 року в Головному офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» було зареєстровано заяву позивача про розірвання договорів № SАMDN25000713228581 та № SАMDN25000713253917 на надання доступу до йому належних коштів, шляхом розблокування рахунків. Дана заява була зареєстрована за № 417777. У відповідь на вищезазначену заяву позивач отримав листа від відповідача, яким [PERSON] було відмовлено у задоволенні його позовних вимог. За таких обставин, неможливість отримання позивачем належних йому коштів, змусили позивача звернутися із даним позовом до суду. В подальшому, а саме 28.08.2018 року та 06.05.2019 року, представником позивача адвокатом Дугіновим Д. було подано заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування збільшених вимог, заявник зазначив, що 09.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713253917. На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 85 000, 00 євро. 07.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713228796. На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 150 560, 93 грн. 07.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713228581. На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 40 017, 95 євро. При зверненні із заявою до відповідача про розірвання зазначених договорів, позивачу було відмовлено у поверненні зазначених коштів. За таких обставин, позивач збільшив позовні вимоги та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути 154 883, 94 євро та 283 208, 61 грн. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у загальному порядку. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Васильєвою Н.П. від 03.08.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 16). 29.09.2017 року було здійснено повторний авторозподіл судової справи між суддями, згідно якого головуючим суддею обрано Підпалого В.В. (а.с. 20). 02.10.2017 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. прийнято до провадження матеріали даної цивільної справи (а.с. 24). 24.10.2017 року представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Є.С. було подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року про відкриття провадження у цивільній справі (а.с. 31-32). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2018 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року (а.с. 42). 16.05.2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Тузової В.О. , в якому зазначив, що правлінням Національного банку України було прийнято постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя». Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року, було припинено ще з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя -ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відокремлений підрозділ не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Крім того, представник відповідача зазначив, що доступ до первинних документів (у тому числі й до оригіналів документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» є обмеженим. Поряд з цим, заявник просив суд надати відповідну правову оцінку документам (доказам), які надає Позивач в обґрунтування тих обставин і фактів, а саме оригіналу договору та документу, який підтверджує факт внесення коштів на рахунок. Стосовно здійснення компенсаційних виплат вкладникам, представник відповідача зазначив, що 02.04.2014 року було прийнято Закон РФ № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб», що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». У відповідності до ст. 4 цього Закону, Державна корпорація «Агентство з страхування вкладів» заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації, з метою реалізації цього федерального закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим Федеральним законом. Таким чином, АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», поза волею Відповідача. За таких обставин, представник Відповідача зазначив, що зобов`язання за договорами, укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує саме АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь та яке було конфісковано та націоналізовано окупаційною владою. На підставі вищевикладеного, просив витребувати у позивача оригінали документів, які ним були надані у копіях як додатки до позовної заяви та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.104-108). 28.08.2018 року представником позивача адвокатом Дугіновим Д. було подано заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування збільшених вимог, заявник зазначив, що 09.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713253917. На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 85 000, 00 євро. 07.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713228796. На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 150 560, 93 грн. 07.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713228581. На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 40 017, 95 євро. При зверненні із заявою до відповідача про розірвання зазначених договорів, позивачу було відмовлено у поверненні зазначених коштів. За таких обставин, позивач збільшив позовні вимоги та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути 154 883, 94 євро та 283 208, 61 грн. 24.09.2018 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 28.08.2018 року, згідно яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог згідно із підстав, зазначених у відзиві від 16.05.20187 року (а.с. 111-116). Протокольною ухвалою від 03.06.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 126-127). 15.07.2019 року представник позивача подав додаткові пояснення відносно нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в якому зазначив, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожний день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі (а.с.129). В засіданні представник позивача адвокат Дугінов Д.А. позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Представники відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Лалія С.О., Куценко О.В., Тузова В.О. заперечували проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши думки представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 07.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713228796, строком на 12 місяців, до 07.12.2011 року включно. На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 150 560, 93 грн. Для внесення суми банком було відкрито клієнту особовий рахунок № [NUMBER] . Відсоткова ставка по кладу складає 8 % річних. Крім цього, 07.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено ще один депозитний договір № SАMDN25000713228581, строком на 12 міс., до 07.12.2011 року включно. На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 40 017, 95 євро. Для внесення суми банком було відкрито клієнту особовий рахунок № [NUMBER] . Відсоткова ставка по кладу складає 8 % річних. 09.12.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713253917, строком на 12 місяців, до 09.12.2011 року включно. На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 85 000, 00 євро. Для внесення суми банком було відкрито клієнту особовий рахунок № [NUMBER] . Відсоткова ставка по кладу складає 8 % річних. 04.11.2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілета О.В. (вх. № 417777) про розірвання договорів №SAMDN2500713228796, SAMDN25000713228581, SAMDN25000713253917 та просив надати доступ до належних йому коштів, шляхом розблокування коштів (а.с.10). 09.11.2015 року за підписом супервайзера з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО, [PERSON] заявнику було надано відповідь, згідно якої його було повідомлено, що у них немає можливості виконати вимоги, у зв`язку із тим, що відповідно до Постанови Національного банку України № 260 від 06.05.0214 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність в Криму, через неможливість Національним банком України здійснювати банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, через політичні події в країні (а.с. 11-12). Так, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516 визначено, що договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положення Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління Національного банку України12.11.2003 року № 492(у редакції постанови Правління Національного банку України від 01.04.2019 року № 56) (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 визначає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174,банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року також було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Разом з тим, неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21.04.2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Крім того, згідно пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174,банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 Глави 2 розділу IV Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Таким чином, важливим питанням у процесі розгляду даного провадження, є дослідження наявності саме оригіналів договорів від № SАMDN25000713228581 від 07.12.2010 року та оригінал документу, який підтверджує саме факт внесення коштів у розмірі 40 017, 95 євро; № SАMDN25000713228796 від 07.12.2010 року та оригінал документу, який підтверджує саме факт внесення коштів у розмірі 150 560, 93 грн.; № SАMDN25000713253917 від 09.12.2010 року та оригінал документу, який підтверджує саме факт внесення коштів у розмірі 85 000, 00 євро, на банківський рахунок, та який не був позивачем доданий до позовної заяви та не наданий для дослідження в судовому засіданні. Так, в засіданні представником позивача на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, було надано лише виписки по рахунку, які не є належними та допустимими доказами в розумінні положень статей 58, 59 ЦК України, які б підтверджували розміри вкладів та відсотків на теперішній час та не містять необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній, іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492. При цьому, всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України оригінали документів, на підставі яких було відкрито вказані рахунки та здійснювалось перерахування коштів з одних рахунків на інші, суду не надані. Суд був позбавлений можливості перевірити наявність вкладів на спірних депозитних рахунках та чи здійснювалися будь-які операції щодо зняття зазначених в позові коштів з вказаних вище рахунків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, встановивши, що представником позивача та позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на рахунках в банку, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed