Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

18.09.2013 року позивач [PERSON] звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом, який потім уточнила до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що 05 березня 1993 року виконкомом Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області зареєстрований шлюб між нею та [PERSON], [INFO]. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON],[INFO]. У 2004 році під час спільного проживання у шлюбі, ними був придбаний транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ-21150-110-20-ІМ, державний номер[NUMBER], 2004 року випуску, 11.02.2006 року ними було придбано домашній кінотеатр марки SONY, модель HCD-SR4W, серійний номер 5354862, вартістю 3799 гривень та 28.02.2008 року комплект комп'ютерного обладнання придбаний в ТОВ "Юніко" загальна вартість комплекту комп'ютерного обладнання 11129 гривень. 15.05.2015 року чоловік позивача [PERSON] звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про розірвання шлюбу та 23.07.2013 року суд виніс ухвалу про зупинення провадження по справі у зв'язку із наданням строку для примирення, тому вказує, що вона вважала, що шлюб між ними не було розірвано та не бачила підстав для подачі заяви про поділ майна подружжя. [INFO] її колишній чоловік [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все вище перелічене майно, яке знаходиться у володінні останньої жінки померлого - [PERSON]. Просить суд ухвалити судове рішення про поділ спільно нажитого майна подружжя між позивачем та померлим [PERSON]. Визнати автомобіль марки ВАЗ-21150-110-20-ІМ, державний номер[NUMBER], 2004 року випуску, домашній кінотеатр марки SONY, модель HCD-SR4W, серійний номер 5354862 об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Визначити ? частку автомобіля марки ВАЗ-21150-110-20-ІМ, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, домашнього кінотеатру марки SONY, модель HCD-SR4W, серійний номер 5354862 у праві спільної сумісної власності за [PERSON]. Визначити право власності на ? частку автомобіля марки ВАЗ-21150-110-20-ІМ, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, домашнього кінотеатру марки SONY, модель HCD-SR4W, серійний номер 5354862 на праві спільної сумісної власності за [PERSON]. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі, що складаються з судового збору - 230 гривень та 114,70 гривень, витрати пов'язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, витрати пов'язані з явкою представника до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 тисяч гривень. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] надала повноваження представнику (а.с. 272 - копія довіреності). Представик позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.271- заява). Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на своїх поясненнях в судовому засіданні 18.12.2015 року (а.с. 14, - заява, договір). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву визнає (а.с.4 т.2- заява). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася була повідомлена відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року (а.с.114-209 т.1 - документи щодо результатів виконання доручення суду). Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши наявні у справі матеріали, прийнявши до уваги пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] в судовому засіданні 18.12.2015 року, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. З наданих сторонами доказів встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.1993 року по 24.09.2012 року (а.с. 6, 7 т.1 - копія свідоцтва про укладення шлюбу та копія рішення про його розірвання). В період шлюбу у них народилась донька - відповідач [PERSON] (а.с.21 т.2 -копія свідоцтва про народження). Під час шлюбу позивачем та її колишнім чоловіком [PERSON] був придбаний автомобіль ВАЗ 2115 реєстраційний номер [NUMBER] 2004 року випуску, зареєстрований 24.07.2007 року на ім'я [PERSON] (а.с.14 т.1, а.с. 26 т.2 - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу інформація на запит суду територіального сервісного центру №1243) та домашній кінотеатр марки SONY, модель HCD-SR4W, серійний номер 5354862 (а.с.22 т.1- копія товарного чеку та гарантії). 24 листопада 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 624 (а.с.37 т.1- копія свідоцтва про шлюб). [INFO] [PERSON] помер (а.с.8 т.1 - копія свідоцтва про смерть). Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу О.С. Кузнецової, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого [PERSON] на автомобіль, оскільки поділ майна під час їх шлюбу не відбувався, а також форма свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя не передбачена (а.с.23 т.1 - копія постанови). Після смерті [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулись спадкоємці: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 29-55 т.1 - копія спадкової справи та інформація нотаріуса). Відповідно ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно частини 1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 Пленуму Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири. Пунктом 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). Враховуючи зазначене та те, що в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль придбаний під час перебування позивача та [PERSON], який помер [INFO] у шлюбі, суд вважає, що він, як спільне майно подружжя, підлягає поділу з визнанням права власності за [PERSON] 1/2 частки автомобіля тож є підстави для задоволення вимог позивач в цій частині. Згідно положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п.24 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, неявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала наявність домашнього кінотеатру марки SONY, модель HCD-SR4W, серійний номер 5354862, у [PERSON], який помер [INFO] , ні позивач ні її представник не довели суду того, що на час розгляду справи вказане майно наявне, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, що стосуються вказаного майна. Крім того, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно п 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р.№ 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не приймає обґрунтування моральної шкоди позивача, які полягають в значних душевних стражданнях, переживаннях пов'язаних з невизнанням її права у спільній сумісній власності подружжя, перешкоджанні в одержанні правовстановлюючого документу на транспортній засіб, адже судом не встановлено, що відповідачі завдали позивачу такої шкоди та це їх вина. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено За таких обставин,суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 344 гривні 70 копійок у рівних частинах з кожного. В задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідачів витрат пов'язаних з проведенням судової товарознавчої експертизи, явкою представника до суду, компенсацією за відрив від звичайних занять відмовити, оскільки позивачем не підтверджені документально такі витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial