Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

23.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Азовзагальмаш" про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з 02.11.2011 року по 08.12.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 50і від 08.12.2014 року він був звільнений 08.12.2014 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. У день звільнення 08.12.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з ним не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості по невиплаті заробітної плати за період з 01.07.2014 року по 08.12.2014 року, та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 6562,70 гривень. Крім того, зазначив, що неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормального ритму його життя через невиплату йому заробітної плати. Зокрема на його утриманні знаходяться неповнолітня дитина - син [PERSON], 2013 року народження, та дружина [PERSON], яка не працює, у зв'язку з тим що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років. Так залишившись без коштів на існування він був позбавлений можливості матеріально забезпечувати свою сім'ю, купувати необхідні речі, продукти харчування, ліки, сплачувати комунальні послуги, у зв'язку з чим переживав сильний стрес та моральні страждання. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. Таким чином, просив суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості станом на 23.12.2014 року у розмірі 29388,89 гривень. 06.02.2015 року, 10.02.2015 року та 25.02.2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по невиплаті заробітної плати за період з 01.07.2014 року по 08.12.2014 року у розмірі 20511,61 гривень, суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 8242,00 гривень, стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 09.12.2014 року по 02.03.2015 року, тобто по день винесення рішення судом, у розмірі 9084,78 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень, а всього 42838,39 гривень. Позивач у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та доповненнях до нього, просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що з 02.11.2011 року по 08.12.2014 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 50і від 08.12.2014 року він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] /а.с. 4-6/. У день звільнення 18.12.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачем не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.07.2014 року по 08.12.2014 року. Так, згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/925 від 11.12.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем по невиплаті заробітної плати за період з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року становить 19403,71 гривень /а.с. 35/. З вищевказаної довідки також вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 124,72 гривень /а.с. 35/. Так, заробітна плата позивача за період з 01.12.2014 року по 08.12.2014 року складає (6 календарних днів Х 124,72 грн. = 748,32 грн.) 748,32 гривень. Таким чином, судом встановлено, що на день винесення даного рішення повний розрахунок по заробітній платі відповідачем так і не був здійснений, а тому заборгованість по заробітній платі у розмірі 20152,03 гривень (19403,71 грн. + 748,32 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. З позовної заяви вбачається, що при звільненні позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 65 календарних днів. Враховуючи вищевикладені обставини з відповідача підлягає стягненню на користь позивача компенсація за невикористану відпустку у розмірі (65 календарних днів Х 124,72 грн. = 8106,80 грн.) 8106,80 гривень. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так судом встановлено, що згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/925 від 11.12.2014 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед його звільненням складала 124,72 гривень /а. с. 35/. Таким чином, судом встановлено, що з моменту звільнення позивача по день винесення даного рішення, а саме: з 09.12.2014 року по 02.03.2015 року, минуло 58 робочих днів, а сума середнього заробітку позивачки за цей час складає (58 робочих днів х 124,72 гривень = 7233,76 грн.) 7233,76 гривень, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що порушенням трудових прав, яке полягало у нездійсненні у день звільнення розрахунку належної заробітної плати, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних переживаннях та порушенні нормального ритму життя його та членів його сім'ї, зокрема неповнолітнього сина та дружини, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, які через невиплату позивачу заробітної плати залишилися без засобів до існування. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000,00 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 364,93 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: partial