Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої, крім іншого входить земельні ділянки, а саме: частка розміром 0,4608 % від земельної ділянки загальною площею 220,65 га для ведення товарного сільського господарства, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та частка розміром 0,5508 % від земельної ділянки загальною площею 73,70 га для ведення товарного сільського господарства, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Зазначена спадщина [PERSON] була прийнята, оскільки вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON]. У зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на відповідні частки земельних ділянок, та оскільки поданими державними актами не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. Позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], а саме: частку розміром 0,4608 % від земельної ділянки загальною площею 220,65 га, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.02.2015 року та на частку розміром 0,5508 % від земельної ділянки загальною площею 73,70 га для ведення товарного сільського господарства, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.06.2005 року Ухвалою суду від 30.11.2018 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.12.2018 року до участі у справі залучено співвідповідача - доньку спадкодавця [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою : [ADDRESS].. Ухвалою суду від 17.01.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не прибув, від її представника за договором від 28.11.2018 року [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області у судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви позов визнав, просив справу розглянути у відсутність їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1217 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 12.12.2013 року (а.с. 6). За життя [PERSON] належали земельні ділянки, а саме: частка розміром 0,4608 % від земельної ділянки загальною площею 220,65 га, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.02.2015 року (а.с.8-10) та частка розміром 0,5508 % від земельної ділянки загальною площею 73,70 га для ведення товарного сільського господарства, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13.06.2005 року(а.с. 11-12). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкодавець на випадок своєї смерті 26.11.2013 року склав заповіт, посвідчений секретарем Веселівської сільської ради Чернявською Н.Г. за реєстровим номером 69, згідно якого все належне йому майно/рухоме і нерухоме/, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті та на що за законом він буде мати право він заповів [PERSON].(а.с.7). Згідно листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 26.11.2018 року № 940/02-14, нею заведена спадкова справа №40/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON]. Спадкоємцем, який прийняв спадщину за заповітом є донька Спадкодавця [PERSON], [INFO] на 3/4 частки спадкового майна, спадкоємцем , який прийняв спадщину за за законом є дочка спадкодавця [PERSON], [INFO] на 1/4 частку спадкового майна. Однак свідоцтво про право на спадщину на відповідні земельні ділянки не видавалось, оскільки в поданих документах для отримання свідоцтва про право на спадщину визначено майно, як частки у спільній власності на земельні ділянки, що суперечить вимогам діючого законодавства та у нотаріуса відсутня можливість видати відповідне свідоцтво (а.с. 13), тому позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Іншого способу захисту свої прав у позивача законодавством не передбачено. Згідно п.п. 4.15 та п.п. 4.20. п. 4, глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Статтею 126 Земельного Кодексу України, встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до 'Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 27 цього Закону Україну державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід права на нерухоме майно. У разі поділу, або виділу частки з об'єкта нерухомого майна ,відповідний розділ закривається. Водночас для кожноґо з новостворених об'єктів відкривається новий розділ. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно достатті 1225 ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 80 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі , зокрема, спадкування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають частковому задоволенню у відповідності до частки у спадковому майні.

Outcome: partial