Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Залісько-2 сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями за № 10 по вул..Миколаївській в с.Залісся-2 в порядку спадкування. В суді зменшивши озовні вимоги вказує, що 26 березня 1993 року померла [PERSON] Леонтієвна. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за № 10 по вул..Миколаївській в с.Залісся-2 Кам»янець-Подільського району загальною площею 66,7 кв м з надвірними будівлями біля нього. Після смерті матері вступив в управління спадковим майном, а саме обробляв землю, доглядав за житловим будинком та іншими спорудами. Державним нотаріусом [PERSON]»янець-Подільської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на домоволодіння було визнано за с спадкоємцем після її смерті, що суперечить ч.4 ст. 25 ЦК України. Просить визнати за ним право власності на домоволодіння по вул..Миколаївській, 10 в с.Залісся-2 Кам»янець-Подільського району загальною площею 66,7 кв м в тому числі житловою 38,8 кв м з надвірними будівлями сарай, погріб, вбиральня, огорожа. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. Представник Залісько-2 сільської ради в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. [PERSON], залучений судом до участі в справі в якості третьої особи на стороін відповідача в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, 3 особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що 26.03.1993 року померла [PERSON], даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БВ № 254756 від 26.03.2015 року, виданого повторно. Позивач є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія 1-КЖ № 275378, видане 02.12.1972 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння з надвірними спорудами біля нього загальною площею 66,7 кв.м., яка знаходиться по вул..Миколаївська, 10 с. Залісся-2 Кам»янець-Подільського району і зареєстрований за спадкодавцем на підставі рішення виконавчого комітету Заліською-2 сільської ради № 5 від 23.08.2007 року. [PERSON] була останньою головою даного дворогосподарства, яке до 15 квітня 1991 року, тобто до набуття чинності ЗУ «Про власність», згідно даних погосподарського обліку сільської ради відносилось до категорії робочого двору. Членами цього двору були четверо осіб: [PERSON], голова, [PERSON]Г її син., [PERSON]М невістка, [PERSON] онука. В зв»язку з тим, що право власності на нерухоме майно оформлено за спадкодавцем після її смерті, нотаріус відмовив у видачі свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується листом від 17.07.2015 року № 1094-31. Статтею 524 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно із ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно\~ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно довідки № 118 від 27.03.2015 року, виданої виконавчим комітетом Залісько-2 сільської ради на час смерті [PERSON] разом з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON], Крім позивача, спадкоємцем за законом є ще його брат [PERSON], але він втратив право на спадщину не прийнявши її, оформляти спадщину не бажає, що підтверджується його заявою, долученою до матеріалів справи. Згідно ч.2 п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР N 45/5 від 31.10.75 року, що була чинною до 07.07.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Таким чином, наведені обставини, свідчать про те, що позивач у встановленому п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР порядку прийняв спадщину, оскільки на час смерті матері і до теперішнього дня прописаний у спірному будинку, та проживає у ньому. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. 5 серпня 1992 року постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З наданих сільською радою виписки з погосподарських книг (рахунок 177) Залісько-2 сільської ради за 1991-1995 роки видно, що житловий будинок, щодо якого заявлено позов, зареєстрований за [PERSON] За змістом Інструкціі про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Рішенням виконавчого комітету Заліська-2 сільської ради № 5 від 23.08.2007 року за [PERSON] було визнано право власності на жилий будинок з надвірними будівлями біля нього по вул..Миколаївській (Чкалова), 10 в с.Залісся-2 [PERSON]»янець-Подільського району та видано свідоцтво про право власності на домоволодіння. Згідно технічного паспорту домоволодіння складається з жилого будинку А-1 площею 66,7 кв м, сарай Б, погріб В, вбиральня Г, огорожа N, які побудовані при житті спадкодавця до 1991 року. Право власності не може бути визнане за померлою людиною, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність особи припиняється у разі її смерті. Враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті матері за законом, фактично прийняв спадщину, суд вважає, що позов слід задовольнити. [PERSON], згідно квитанції № 33274267 від 25.03.2015 року сплатив судовий збір в розмірі 1352,92 грн. за подачу позову до суду з ціною позову 135292 грн. Враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог суд вважає, що судовий збір в сумі 561 грн. 90 коп. є зайво сплаченим, а тому його слід йому повернути. На підставі викладеного,

Outcome: approved