Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

19 вересня 2018 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія є гроші" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] 19.04.2018 року був у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію» укладений договір позики №2394407081-001313 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору і відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надала позичальнику кошти в сумі 3000 грн. строком на 14 днів зі сплатою відсотків за користування позикою - 2 % за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно, а відповідач [PERSON] зобов'язалася вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором до 23:00 години 02.05.2018 року включно. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] не виконала умови договору, оскільки своєчасно не погашала позику та не сплачувала проценти за користування нею, пеню, внаслідок чого станом на 07.09.2018 року утворилася заборгованість по договору позики в сумі 22 271 грн. 10 коп., представник позивача просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та надання згоди на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.11.2018 року не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання повістки від 15.11.2018 року; в судове засідання 19.12.2018 року не з'явилася, до суду повернувся конверт з відміткою "категорично відмовилася від отримання". Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] 19.04.2018 року був у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію» укладений договір позики №2394407081-001313 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору і відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надала позичальнику кошти в сумі 3000 грн. строком на 14 днів зі сплатою відсотків за користування позикою - 2 % за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно, а відповідач [PERSON] зобов'язалася вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором до 23:00 години 02.05.2018 року включно. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 479287, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Повідомленням від 19.04.2018 року підтверджується, що позивачем 19.04.2018 року через систему прийому платежів було перераховано на картковий рахунок відповідача [NUMBER] позику у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, тобто позивач виконав свою частину зобов'язань за договором. Відповідач в порушення норм закону та договору не виконав своїх зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 22 271 грн. 10 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 3000 грн.; заборгованості за процентами у сумі 7751 грн. 10 коп.; заборгованості за пенею в сумі 11520 грн. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1050 ЦК України банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за договором. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач умови договору не виконав, чим порушив права позивача, тому такі складові заборгованості, як заборгованість за кредитом у сумі 3000 грн. та борг за процентами у сумі 7751 грн. 10 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нарахована пеня в розмірі 11520 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню лише в разі надання такої допомоги адвокатом. Позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів того, що особа, яка надавала ТОВ «Фінансова компанія є гроші» правову допомогу має свідоцтво на здійснення адвокатської діяльності, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». До позовної заяви надано лише докази того, що особа, яка надавала правову допомогу - [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якою ТОВ «Фінансова компанія є гроші» було укладено договір про надання юридичних послуг за № 01/08-1 від 01.08.2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1762,00 гривень судового збору, розмір якого підтверджено платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved