Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] 21.05.2018 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у період з серпня 2006 по грудень 2013. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013, шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] В даний час дитина проживає з позивачем, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, окрім сплати аліментів у мінімальному розмірі. Крім того відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, зокрема відмовляється надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення, а тому враховуючи викладене, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, командних змагань у ДЮСШ № 14, безпідставного небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною заявою Ухвалою судді від 04.06.2018, після усунення позивачем недоліків, було відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання. 07.09.2018 на адресу суду від позивача надійшла уточнююча позовна заява, зі змісту якої вбачається, що остання збільшила пред`явлені позовні вимоги та відповідно просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон строком до одного місяця, у супроводі матері без дозволу (згоди) батька дитини на 3 роки, дозвіл на виготовлення документів, що надають право на виїзд за межі України сина, а також просила визначити місце проживання дитини разом з нею. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 08.11.2018 було прийнято до провадження уточнюючу заяву зі збільшеними позовними вимогами та замінено неналежну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на належну - Службу у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою судді від 06.02.2019 було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] в судове засідання 13.05.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином про що свідчить особистий підпис в розписці, яка міститься в матеріалах справи. В попередніх засіданнях пояснював, що жодним чином не чинить перешкод, щодо виїзду дитини за кордон з метою оздоровлення та відпочинку та неодноразово надавав відповідні заяви на прохання позивача, а тому вважає що спір відсутній. Представник третьої особи - [PERSON] , щодо вимог позову не заперечувала, просила про їх задоволення. В суді надала висновок, про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1-2, ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частина 2, ст.10 цієї Конвенції наголошує, що держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Частиною 5 цієї статті визначено, що той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Згідно положень ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно матеріалів справи, 05 серпня 2006 року сторони уклали шлюб, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, про що зроблено відповідний а/з № 1937 (а.с. 6) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4) Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з матір`ю, а відповідач мешкає окремо. З позовної заяви вбачається, що позивач має бажання і фінансову можливість забезпечити сину відпочинок та оздоровлення на закордонному курорті, а також судом встановлено, що дитина приймає участь у командних змаганнях, які проходять за межами України. Згідно копії листа від 05.09.2017, який міститься в матеріалах справи, [PERSON] зверталась до відповідача з проханням їй зателефонувати та обговорити можливості відвідування нотаріуса в зручний для [PERSON] час, з метою оформлення дозволу на виїзд дитини за кордон та надати письмову відповідь (а.с. 12) Крім того, листом від 09.11.2017 року, [PERSON] зверталась до [PERSON] з проханням з`явитись до нотаріальної контори № 15, на визначену дату, для надання дозволу для виїзду неповнолітньої дитини [PERSON] з матір`ю, [PERSON] за кордон на відпочинок та оздоровлення (а.с.13) Одночасно позивачем було подано заяву від 09.11.2017, на ім`я заступника начальника служби у справах дітей опіки та піклування Деснянського району м. Києва, в якому позивач виклала, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, всі питання, щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. [PERSON] займається в гуртках, тренувально - оздоровчих секціях, навчальних закладах, одночасно відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, крім того, більше двох місяців відповідач заперечує проти нашого виїзду за кордон, чим порушує права дитини, зазначені факти свідчать про ухилення від виховання дитини батьком (а.с. 11 ) Позивач також зверталась до служби з заявою у сприянні вирішення питання про виїзд з сином кордон, але отримала відмову про що свідчить відповідь на заяву № С-1473 від 18.09.2017, надана Заступником начальника служби у справах дітей опіки та піклування Деснянського району м. Києва, вказано, що питання про виїзд дитини за кордон потрібно вирішувати в судовому порядку (а.с.15). Згідно листа від 20.02.2018 року, адресованого відповідачу по справі, [PERSON] просила надати нотаріальний дозвіл для виїзду неповнолітнього сина разом з матір`ю, за кордон на відпочинок та оздоровлення, та розглянути можливість надання дозволу на виїзд на 2018 календарний рік, одночасно позивачем було зазначено місце зустрічі для вирішення даного питання у нотаріальній конторі № 15 (а.с.14) Позивач вказує, що 05.10.2017 був заброньований тур на відпочинок в Єгипті, однак батько свою згоду не надав незважаючи на чисельні звернення позивача. Своїми діями позивач засмутив дитину, що призвело до погіршення її психологічного стану. Наразі дитина спілкуватись з ним не хоче, факт бронювання туристичних послуг підтверджується відповідною заявою (а.с.17) Разом з тим, відповідачем, на спростування наведених позивачем обставин, надано відповідні копії заяв, згідно яких він на вимогу позивача надавав дозволи на виїзд дитини за кордон та жодним чином не чинив перешкод у цьому (а.с.81,82) Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Згідно ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Як зазначає п.22, ч.1 цих Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Дане положення направлене на реалізацію права другого з батьків знати про місце перебування дитини за кордоном та час такого перебування. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст. 141, 153, 157 СК України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що оскільки позивач звертаючись до суду з вказаним позовом не зазначила державу прямування неповнолітньої дитини та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, а вимога щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон до досягнення 16-річного віку має необмежене загальне визначення, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення даної частини позову, оскільки така вимога суперечить вимогам Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Разом з тим, вимога позивача про надання дозволу матері, без згоди батька оформлювати документи що надають право на виїзд з України неповнолітньої дитини до досягнення ним 16-ти річного віку, підлягає задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини, також дитина активно займається в гуртках та час від часу їздить на спортивні збори з футболу. Згідно п.п. 2 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон затверджених постановою КМ України № 152 від 07.05.2014 р., з наступними змінами і доповненнями, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на оформлення документів, що надають право на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на оформлення документів, що надають право на виїзд з України неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним 16-ти річного віку, без згоди батька. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем та знаходиться на повному утриманні позивача. Даний факт також підтвердив малолітній [PERSON] , який для об`єктивного розгляду справи був опитаний у судовому засіданні, також останній пояснив, що з батьком відносини не підтримує та фактично його не бачить. Спілкуватись з батьком не має бажання. Згідно довідки спеціалізованої школи I-III ступенів № 277 Деснянського району м. Києва від 17.09.2018 видана [PERSON] про те, що він навчається в 4-в класі спеціалізованої школи I-III ступенів № 277 з поглибленням вивчення англійської мови (а.с. 50) Відповідно до характеристики наданої Директором СШ школи I-III ступенів № 277 Деснянського району м. Києва, [PERSON] навчається в СШ №277 з першого класу, зарекомендував себе, як старанний, активний і комунікабельний учень, з широкими поглядами та інтересами. Має високий рівень навчальних досягнень. На уроках активний, має хист до гуманітарних, так і до математичних наук. Багато читає. Навчання дається му легко. Мовлення розвинене добре. Мова виразна, думки висловлює чітко, словниковий запас-значний. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки. Два роки поспіль [PERSON] брав участь у конкурсі знавців англійської ви « Грінвіч ». В минулому навчальному році брав участь в олімпіаді з предмету християнська етика в українській культурі».Хлопчиком систематично виконуються домашні завдання. Без поважних причин не пропускає занять. Повністю забезпечений підручниками та шкільним приладдям. Бере активну участь у позакласних та позашкільним заходах, користується авторитетом серед однокласників, виступає лідером у дружньому спілкуванні. У [PERSON] переважають такі риси характеру, як доброзичливість, справедливість, сміливість, амбіційність, дружелюбність, інтелектуальність, певненість у собі. Вміє довести свою думку, прямолінійний і відкритий з людьми. Вихованням сина займається виключно мама. Вона систематично контролює навчання сина та відповідально ставиться до його виховання. Регулярно відвідує батьківські збори та виконує рекомендації вчителя. Мама є активною учасницею та ніціатором дозвілля в житті усього класу.Фізичного та психологічного насилля до дитини не виявлено (а.с.51) Згідно довідки Комплексної дитячо -юнацької спортивної школи № 14 Деснянського району м. Києва від 26.09.2018 № 219, виданої за місцем вимоги [PERSON] , [INFO] в тому, що він дійсно займається в Комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі № 14 Деснянського району міста Києва на відділенні футболу (а.с. 52) Відповідно до судового наказу виданого Дарницьким районним судом м. Києва 26.03.2019 року, було постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.56) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідача [PERSON] , станом на 30.09.2018 у останнього наявна заборгованість у сумі 7 808, 25 грн (а.с. 62) Відповідно до висновку, наданого Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією від 05.02.2019 року № 101-1100/03, про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , повідомлено, що під час з`ясування обставин справи, що призвели до виникнення спору між батьками щодо проживання дитини, було вивчено матеріали справи та встановлено наступне. Дитина після роз`їзду батьків залишилася проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначене житло з усіма комунальними зручностями, чисте та охайне, повноцінно оснащене меблями та побутовою технікою. У двокімнатній квартирі у дитини є окрема кімната, де для неї створено всі необхідні умови для всебічного та гармонійного розвитку. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відвідано помешкання 18.01.2019, про що складено відповідний акт. Матір дитини, [PERSON] , виконує свої батьківські обов`язки на належному рівні, має стабільний дохід для утримання дитини. Батько дитини, [PERSON] , проживає окремо від матері та дитини за адресою: [ADDRESS] . Відзиву [PERSON] на заяву матері дитини до органу опіки та піклування або до служби у справах дітей та сім`ї не надходив. Відомостей про зустрічні вимоги батька дитини не надходило. Інформація про негативний вплив батьків на дитину до органу опіки та піклування та служби у справах дітей на сім`ї Дарницького району м. Києва не надходила. Спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який повідомив, що хоче проживати з матір`ю. Питання визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , було внесено до порядку денного комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 24.01.2019. На засідання мати та батько дитини не прибули. [PERSON] заяву підтримала та просила про розгляд питання без її участі, оскільки не мала змоги покинути роботу. [PERSON] у телефонному режимі також повідомив про неможливість прибути на засідання комісії з поважних причин та зазначив, що на його думку, спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній, він не буде заперечувати щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Комісією було прийнято рішення розглядати питання без участі сторін та подати до суду відповідний висновок. Вивчивши матеріали вищевказаної справи, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини ( протокол від 24.01.2019 № 2 ), з урахуванням думки дитини та з метою забезпечення прав та інтересів дитини Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] (а.с.77, 78) Згідно з вимогами ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, за місцем проживання матері умови проживання для дитини створено належним чином (а.с.79) За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , не був позбавлений права надати свою об`єктивну згоду на проживання з одним із батьків, згідно наданих пояснень дитина вказувала, що дуже рідко спілкується з батьком, між ними відсутнє порозуміння, та він бажає і надалі проживати з матір`ю. Відповідач в ході розгляду справи судом пояснив, що він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, що крім того, підтверджується висновком служби. Як наголошує ч. 3. ст.12 та ч. 1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже на підставі викладених у позовній заяві по суті аргументів і оцінки наданих сторонами доказів суд дійшов до висновку, що враховуючи той факт, що з матеріалів справи убачається, що позивач зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон в оздоровчо -виховних цілях, однак зазначене звернення було залишене без відповіді, а тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на оформлення документів, що надають право на виїзд з України неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним 16-ти річного віку, без згоди батька, також враховуючи, що відповідач не заперечував, щодо задоволення вимог позивача в частині визначення місця проживання дитини, а тому суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, а відтак суд приходить до висновку про задоволення заявленої вимоги. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial