Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

18 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 58674 грн. 14 коп. 17 вересня 2015 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій провела розрахунок суми неустойки за прострочення сплати аліментів з урахуванням проведеного перерахунку суми заборгованості по аліментах, а також з урахуванням позиції ВСУ щодо порядку обчислення такої неустойки висловленої в постанові від 1 липня 2015 року та просила стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 1 грудня 2012 року по 1 вересня 2015 року в сумі 4416 грн. 03 коп. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх з підстав наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на те, що відповідач про існування заборгованості по сплаті аліментів до отримання копії позовної заяви не знав, а коли дізнався то погасив її. Зауважив, що починаючи з січня 2014 року він має нестабільні заробітки, а тому його вини у тому, що він нестабільно сплачував суми аліментів не має, крім того, жодного разу державний виконавець не повідомив йому про конкретну суму аліментів, яку він повинен сплачувати, а тому він був необізнаний про виникнення боргу по сплаті аліментів. Просив відмовити у позовних вимогах. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість по аліментах, присуджених у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст.196 СК відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність, платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач згідно з виконавчим листом Смілянського міськрайонного суду від 19 листопада 2012 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 8 листопада 2012 року і до його повноліття. Відповідно до первісного розрахунку, який надано позивачу головним державним виконавцем Смілянського МВ ДВС МРУЮ, заборгованість за 2012-2015 р. по аліментах [PERSON] згідно виконавчого листа № 2315/6361/2012 від 06.12.2012, станом на 01.06.2015 становить 10 595 грн. 02 коп. (а.с. 8). При цьому заборгованість виконавцем визначалась, виходячи з середньої заробітної плати по м. Сміла з урахуванням п.2 ст.182 СК України, не дивлячись на те, що у виконавчому листі було зазначено місце роботи відповідача, де він продовжував працювати аж до січня 2014 року(а.с.44, 46). Згідно з ч. 3, 4 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Про те, що державним виконавцем визначався розмір заборгованості по аліментах, які повинен був сплачувати відповідач з моменту присудження їх судом та чи повідомлялися боржник про розмір аліментів, який платник повинен сплачувати, а стягувач одержувати, а також про розмір заборгованості, доказів не надано. Довідки про заборгованість, що знаходяться в досліджених судом матеріалах виконавчого провадження (а.с.45, 49,) видавались за заявою стягувача, проте жодних даних про те, що про таку заборгованість повідомлявся боржник в матеріалах виконавчого провадження не виявлено. Після відкриття провадження у даній цивільній справі за зверненням [PERSON] старшим державним виконавцем Ткаченко В.І. було здійснено розрахунок заборгованості по аліментах відповідно до вимог ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з яким принцип нарахування заборгованості змінено та враховано офіційні дані про працевлаштування відповідача в період з моменту відкриття виконавчого провадження і до січня 2014 року. Так, згідно зазначеного розрахунку(а.с.61), сума аліментів визначених до сплати за весь період виконавчого провадження становить 16 532 грн. 62 коп., а сума сплачених аліментів станом на 2 вересня 2015 року становить 18 790 грн, при цьому станом на березень 2015 року в графі «борг» зазначено переплату в 1 362 грн. При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів в період з 1 грудня 2012 року по 1 вересня 2015 року з урахуванням уточненого розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.36) заборгованість [PERSON] по неустойці (пені) станом на 8 вересня 2015 року складає 4 416 грн. 03 коп. Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник Смілянського МВ ДВС МРУЮ Ткаченко В.І., про те чи повідомлявся відповідач про прострочення сплати аліментів та розмір заборгованості попереднім виконавцем йому нічого не відомо, можливо це робилось усно. Проте в письмовому порядку боржник не повідомлявся. Тобто, докази таких повідомлень відсутні. Відсутні докази і того, що позивачем пред'являлися претензії до відповідача щодо заборгованості по сплаті аліментів. Разом з тим, з розрахунку ДВС про заборгованість вбачається, що відповідачем, як за час працевлаштування так і при відсутності місця роботи, періодично сплачувалися позивачці аліменти в тій чи іншій сумі, а після тих місяців, коли не сплачувалися, він платив їх у значно більшій сумі, що зумовлювало переплату на момент відповідного платежу(а.с.61). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач не був повідомлений належним чином про конкретні суми, які повинен був сплачувати, а тому сам їх вираховував, та за наявності коштів одразу перераховував аліменти позивачці. А після отримання позовної заяви звернувся до державного виконавця, та дізнавшись про суму заборгованість одразу її погасив знову ж таки із переплатою. Жодних попереджень чи то повідомлень від державного виконавця він не отримував. Дана обставина є важливою, оскільки саме після такого попередження і саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. Крім того, таке попередження необхідне ще й тому, що боржник, за його відсутності, сплачуючи заборгованість певними сумами, в разі незгоди, буде позбавлений можливості оспорювати її (заборгованості) розмір у встановленому законом порядку. Тому на думку суду, у даному випадку, доказами дослідженими судом не доведено того факту, що боржника [PERSON] було належним чином повідомлено державним виконавцем про наявність заборгованості по аліментах та необхідність її сплати, а також щодо претензій стягувача з приводу несплати аліментів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів є не обґрунтованими і не відповідають положенням матеріального права, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed