Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

11 лютого 2016 року позивачі [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] газети «Галичина», редактора відділу соціальних розслідувань газети «Галичина» [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається та те, що 08 грудня 2015 року на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» та у друкованій версії газети «Галичина» № 183 (5136) була розміщена та розповсюджена стаття під назвою: «Багатоповерхове нехлюйство». Автором наведеної статті є [PERSON], який працює на посаді редактора відділу соціальних розслідувань газети «Галичина». У статті автор, зокрема, зазначає наступне: «Багатоповерхівка на Набережній, 32 найвищий житловий будинок у місті Івано-Франківську, тож, відповідно, історія з незавершеним до зими ремонтом покрівлі на ньому комунальна омана найвищого штибу. Навіть попри те, що засновники ТзОВ «Хотей-ІФ» [PERSON] з Донецька і [PERSON] з Івано-Франківська фірми, яка провадитьремонт і невідомо, коли його завершить, та директор «ЄРЦ» [PERSON] комунального підприємства, яке «підшукало» мешканцям такого недолугого виконавцяробіт,повязані спільним членством у громадській організації «Центр місцевих реформ», заснованій у листопаді 2014 року». Надалі у розділі статті «Скандальний кошторис», автор статті, посилаючись на слова Голови будинкового комітету будинку № 32 на вулиці Набережній Ганни Середюк, зазначає наступне: «Тож усе затихло аж до цього року. Спочатку добру новину мені повідомила телефоном майстер з «ЄРЦ». А перед зборами мешканців навідався представник виконавця робіт фірми ТзОВ «Хотей-іФ», який і сказав, що для ремонту покрівлі знадобиться два-три тижні. Домовилися, що фірма складе кошторис, а ми на засіданні будинкового комітету ознайомимося з ним і проведемо збори. Так дотягли до кінця липня, і аж 27 липня майстер «ЄРЦ» принесла мені кошторис. На засіданні будинкового комітету ми глянули на кошторис і за голови взялися. 254 тис. грн. звідки? Кожен мешканець має право дізнатися, куди витрачають його гроші, адже вони беруть пайову на 30 % участь у фінансуванні ремонту. Ми не відмовилися від послуг ТзОВ «Хотей-ІФ», але на зборах вирішили, щоб вони переробили кошторис. Таким чином уявіть собі! ми зменшили фінансові витрати на 100 тис. грн. Бо новий кошторис сягнув лише 165 тис. грн. Але після змін у кошторисі все глухо. Погожі дні злітають. Я видзвонюю, але ніхто не починає ремонту. Кажуть на фірмі, що, мовляв, не пройшли якусь експертизу. Дізнаємося, що це неправда, і що «ЄРЦ» гроші переказував. Лише десь у вересні почалися якісь ремонтні роботи.Обіцяли завершити до кінця жовтня до виборів. Але коли я побачила отих «робітничків», то застигла.Найперше їх цікавило, хто має платити. Чотирнадцять поверхів, а він колишеться пяний. Люди все помагали, бо з тих працівників не було роботи. А відтак все покинули і зникли. Все протікає. Люди телефонують і бідкаються. Ми були в «ЄРЦ». Кажуть, що ремонтні роботи ще не завершили, то чого ж ми, мовляв, хочемо. Ми із моїм заступником [PERSON] пропонували, щоб керівництво «ЄРЦ» подивилося на ту частину роботи, яку ТзОВ «Хотей-іФ» вже «виконало», бо то жах. А що я маю людям тепер сказати?». Тож у останньому розділі статті «Знайомі прізвища» автор робить висновки, що виражаються у наступному тексті, дослівно: «І жителів, і нас після таких подійзацікавило, що ж то за фірма така ТзОВ «Хотей-ІФ», що керівництво КП «ЄРЦ»рекомендувало її мешканцям багатоповерхівки для ремонту покрівлі та яка крутилакошторисом, як циган сонцем. Ми просто покопалися у публічній доступній для кожного інформації. Зясувалося, що директор фірми [PERSON] призначена у січні цього року, а її засновники [PERSON] з Донецька і [PERSON] з Івано-Франківська. Вид діяльності фірми будівництво, всі ліцензії на виконання робіт дійсні. До речі, [PERSON] є засновником двох фірм і однієї благодійної організації. Солідно. А [PERSON] має ПП «Актеон-3009», яке не вилізає із судових спорів і перебуває на шляху до припинення своєї діяльності, та ПП «Вансервісбуд». Та не це головне. [PERSON] фірм, засновницею яких значиться [PERSON], є і громадська організація «Центрмісцевих реформ», створена рік тому в Івано-Франківську.А серед засновників ми зновубачимо знайомі прізвища: [PERSON] та [PERSON], які є засновницями ТзОВ«Хотей-іФ», що не може ніяк завершити ремонт покрівлі на Набережній, 32, а також [PERSON], яка сьогодні виконує обовязки директора КП «ЄРЦ». Як кажуть утаких випадках, коментарі зайві. Тож якщо ми говоримо про нехлюйство найвищого штибу під час ремонту покрівлі у багатоповерхівці на вулиці Набережній, 32 в Івано-Франківську, то, очевидно, керівникКП «ЄРЦ» у цьому разі навіть не опосередковано, а безпосередньо до того причетна. Бо без відома [PERSON] у визначенні виконавця будівельних робіт фірми ТзОВкгй-ІФ», як видається, не обійшлося». Позивач зазначає, що [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» немає жодного відношеннядо проведення ремонтних робіт покрівлі багатоповерхового будинку по вулиці Набережній, 32, оскільки позивач розробляв тільки кошторисну документацію, яка, у свою чергу, пройшлаекспертизу, що свідчить про її відповідність будівельним нормам. Самі ж роботи виконувало Приватне підприємство «Акра Голд», про що позивачам стало відомо з засобів масової інформації (веб-сайту газети «Галка-ІФ»), де було опубліковано текст претензії-повідомленнядиректору Приватному підприємству «Акра Голд» про невідповідність проведених ремонтно-будівельнихробіт з проведення капітального ремонту покрівлі житлового будинку по вулиціНабережній, 32, згідно Договору № 01-04/32 від 04 вересня 2015 року. Таку ж інформацію було підтверджено і у Єдиному розрахунковому центрі. Позивачі вважають, що щодо позивачів з боку відповідача проведена наклепницька діяльність і ним публічно промовлені образливі для них недостовірні факти. Очевидним також є те, що інформація наведена у статті безпосередньо спрямована на дискредитацію позивачів та побудована у формі «іронічних» звинувачень щодо неспроможності здійснювати господарську діяльність [PERSON] з обмеженою відповідальністю«Хотей-ІФ» та дискредитацію моральних якостей його засновників тощо, оскільки, на думку автора статті, займатись активною громадською діяльністю та висловлювати свою громадянську позицію, допомагаючи іншим одночасно із зайняттям господарською діяльністю, є порушенням моральних та законодавчих норм. Неправдива інформація, яка була надрукована в статті «Багатоповерхове нехлюйство», викликала у контрагентів підозру в чесності підприємства, що відображається на репутації як порядного, законослухняного суб'єкта підприємницької діяльності, платника податків та ділового партнера. Підприємства, з якими раніше зв'язувало взаємовигідне співробітництво, відмовляються вступати з [PERSON] з обмеженою відповідальністю«Хотей-ІФ» в ділові стосунки, унаслідок чого під загрозою опинилось існування [PERSON] з обмеженою відповідальністю«Хотей-ІФ». На думку позивачів, неправомірні дії відповідачів спричинили зниження престижу та підрив довіри до діяльності [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», його керівництва та засновників. Крім того, відповідач у статті прозоро натякає на існування між директором і засновниками [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» та керівництвом Єдиного розрахункового центру корисливої змови (порушення законодавства). Також безпідставно і з невідомих причин автор заздрісно натякає на нечесність директора [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» [PERSON], зазначаючи наступне: «....До речі, [PERSON] є засновником двох фірм і однієї благодійної організації. Солідно». Благодійною організацією, про яку вказує автор статті, є «Благодійний фонд «Крок до милосердя», який не має на меті одержання прибутку та створений з метою здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства, а вказані вище висловлювання не тільки дискредитують [PERSON], а й значно ускладнюють роботу Фонду, що проявляється у зменшенні бажання потенційних благодійників на участь у благодійних проектах, оскільки після публікації статті зменшилась довіра до його засновниці. Такими висловлюваннями відповідачі свідомо заподіяли тяжку образу директору та засновникам [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]О.), принизили їхню честь і гідність, поширили недостовірну інформацію відносно них та істотно уразили їхній авторитет та ділову репутацію. Внаслідок розповсюдження згаданих відомостей відбулися вимушені зміни у життєвих та громадських стосунках. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивачі оцінюють у сумі 60 000,00 грн. За таких обставин позивачі просять визнати недостовірною інформацію, поширену 08 грудня 2015 року у статті [PERSON] «Багатоповерхове нехлюйство» на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» та у друкованій версії газети «Галичина» № 183(5136), зобовязати [PERSON] Газети «Галичина» спростувати шляхом друку та розміщення на інтернет версії газети розміщені 08 грудня 2015 року відомості у статті [PERSON] «Багатоповерхове нехлюйство», стягнути з [PERSON] Газети «Галичина» на користь позивачів в рівних долях 60 000,00 грн. моральної шкоди. 26 липня 2016 року позивачами подана заява, в якій позивачі просять визнати недостовірною інформацію поширену 08 грудня 2015 року у статті [PERSON] «Багатоповерхове нехлюйство» на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» та у друкованій версії газети «Галичина» № 183 (5136), а саме: «І жителів, і нас після таких подій зацікавило, що ж то за фірма така ТзОВ«Хотей-ІФ», що керівництво КП «ЄРЦ» рекомендувало її мешканцямбагатоповерхівки для ремонту покрівлі та яка крутила кошторисом, як цигансонцем. Та не це головне. [PERSON] фірм, засновницею яких значиться [PERSON], є громадська організація «Центр місцевих реформ», створена рік тому в Івано-Франківську. А серед засновників ми знову бачимо знайомі прізвища: [PERSON] та [PERSON], які є засновницями ТзОВ «Хотей-іФ», що не може ніяк завершити ремонт покрівлі на Набережній, 32, а також [PERSON], яка сьогодні виконує обовязки директора КП «ЄРЦ». Як кажуть у таких випадках, коментарі зайві. Тож якщо ми говоримо про нехлюйство найвищого штибу під час ремонту покрівлі у багатоповерхівці на вулиці Набережній, 32 в Івано-Франківську, то, очевидно, керівник КП «ЄРЦ» у цьому разі навіть не опосередковано, а безпосередньо до того причетна. Бо без відома [PERSON] у визначенні виконавця будівельних робіт фірми ТзОВ «Хотей-ІФ», як видається, не обійшлося», зобов'язати [PERSON] Газети «Галичина» спростувати шляхом друку та розміщення на інтернет версії газети розміщені 08 грудня 2015 року відомості у статті [PERSON] «Багатоповерхове нехлюйство», а саме: «І жителів, і нас після таких подій зацікавило, що ж то за фірма така ТзОВ«Хотей-ІФ», що керівництво КП «ЄРЦ» рекомендувало її мешканцямбагатоповерхівки для ремонту покрівлі та яка крутила кошторисом, як цигансонцем. Та не це головне. [PERSON] фірм, засновницею яких значиться [PERSON], є громадська організація «Центр місцевих реформ», створена рік тому в Івано-Франківську. А серед засновників ми знову бачимо знайомі прізвища: [PERSON] та [PERSON], які є засновницями ТзОВ «Хотей-іФ», що не може ніяк завершити ремонт покрівлі на Набережній, 32, а також [PERSON], яка сьогодні виконує обовязки директора КП «ЄРЦ». Як кажуть у таких випадках, коментарі зайві. Тож якщо ми говоримо про нехлюйство найвищого штибу під час ремонту покрівлі у багатоповерхівці на вулиці Набережній, 32 в Івано-Франківську, то, очевидно, керівник КП «ЄРЦ» у цьому разі навіть не опосередковано, а безпосередньо до того причетна. Бо без відома [PERSON] у визначенні виконавця будівельних робіт фірми ТзОВ «Хотей-ІФ», як видається, не обійшлося», стягнути з [PERSON] Газети «Галичина» на користь позивачів в рівних долях 60 000,00 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивачів вимоги підтримав на підставах, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що викладена в статті інформація про підрядника по виконанню ремонтних робіт по покрівлі будинку № 32 по вулиці Набережній в місті Івано-Франківську отримана з пояснень [PERSON], голови будинкового комітету будинку № 32 по вулиці Набережній, та протоколу загальних зборів співвласників будинку № 32 на вулиці Набережній від 16 липня 2015 року, в опублікованій статті «Багатоповерхове нехлюйство» журналіст дослівно відтворив інтервю, яке надала голова будинкового комітету та зміст протоколу загальних зборів, у номері газети «Галичина» від 15 березня 2016 року та на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» редакція за власною ініціативою опублікувала спростування викладеної інформації щодо виконавця ремонтних робіт покрівлі будинку № 32 на вулиці Набережній, просили у задоволенні позову відмовити повністю. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є головою будинкового комітету на добровільних засадах. Будинок № 32 по вулиці Набережній у 1990 році зданий в експлуатацію, проте з технічними недоробками. Коли поселилися люди у будинку, то виникли проблеми з протіканням даху. Мешканців даного будинку не влаштовувало, як проводиться ремонт. Вона, як голова будинкового комітету, звернулася до представників засобів масової інформації. Зокрема, до [PERSON], і вони разом дивилися, як проводяться ремонті роботи. Документи надавали саме [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», інші фірми не надавали. У кошторисі була завищена ціна, яка згодом зменшена. Замовником робіт був Єдиний розрахунковий центр, а виконавцем - [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ». Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, суду пояснив, що є заступником голови будинкового комітету. У Єдиний розрахунковий центр вони повідомили про те, що буде здійснюватися ремонт даху. Були проведені збори, на збори прийшли майстер Стефанюк та представник [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ [PERSON] Кошторис був складений [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», і саме цим товариством кошторис був перероблений. Роботи проводилися неякісно, тому у вересні 2015 року передали електронне звернення на адресу міськвиконкому. Лише у січні 2016 року дізнався, що ремонтні роботи проводило не [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», а інша фірма. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У друкованій версії газети «Галичина» № 183 (5136), а також на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» 08 грудня 2015 року розміщена стаття [PERSON] «Багатоповерхове нехлюйство» (а.с. 16-22). Відповідач [PERSON] працює редактором відділу соціальних розслідувань газети «Галичина» (а.с. 23). З роздруківки електронної інформаційно-пізнавальної газети «Galka.if.ua» вбачається, що Комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» визнав неякісною роботу Приватного підприємства «Акра Голд» (а.с. 24). Директор Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» звернувся з претензією-повідомленням від 15 грудня 2015 року до директора Приватного підприємства «Акра-Голд» (а.с. 25). Статут [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», затверджений установчими зборами засновників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» 17 червня 2014 року (а.с. 26-29). Керівником [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» є [PERSON] (а.с. 30, 34). Згідно протоколу № 1 установчих зборів [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» від 17 червня 2014 року створено [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» та затверджений статут (а.с. 31). Протоколом № 2 від 13 січня 2015 року загальних зборів учасників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» вирішено звільнити [PERSON] з посади директора [PERSON] з 13 січня 2015 року за власним бажанням, призначено на посаду директора [PERSON] [PERSON] з 14 січня 2015 року (а.с. 32). Згідно наказу № 4 від 13 січня 2015 року прийнято на роботу [PERSON] на посаду директора [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» з 14 січня 2015 року (а.с. 33). Державною архітектурно-будівельною інспекцією України [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» видана ліцензія на проведення господарської діяльності, повязаної зі створенням обєктів архітектури (а.с. 35). Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області видано направлення № 979 від 07 грудня 2015 року, № 980 від 07 грудня 2015 року для проведення зустрічної звірки [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» (а.с. 36-37). 26 грудня 2014 року Громадській організації «Центр місцевих реформ» видано свідоцтво про реєстрацію громадського обєднання як громадської організації чи громадської спілки (а.с. 38). Статут Громадської організації «Центр місцевих реформ» затверджений установчими зборами засновників Громадської організації «Центр місцевих реформ» 05 листопада 2014 року (а.с. 39-52). Керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Крок до милосердя» є [PERSON] (а.с. 53-55). Рішенням № 1 від 20 квітня 2015 року засновника Благодійної організації «Благодійний фонд «Крок до милосердя» створено благодійну організацію, встановлено для благодійної організації найменування, затверджений статут та призначено директором [PERSON] (а.с. 56). Рішенням № 2 від 02 липня 2015 року установчих зборів засновників Благодійної організації «Благодійний фонд «Крок до майбутнього» вирішено прийняти [PERSON] та [PERSON] до складу учасників Благодійної організації «Благодійний фонд «Крок до милосердя» (а.с. 57). На підставі наказу № 1 від 23 квітня 2015 року [PERSON] приступила до обовязків директора Благодійної організації «Благодійний фонд «Крок до милосердя» (а.с. 58). Згідно наказу № 2 від 23 квітня 2015 року, прийнято на роботу [PERSON] на посаду головного бухгалтера з 23 квітня 2015 року Благодійної організації «Благодійний фонд «Крок до милосердя» (а.с. 59). Начальник Управління захисту економіки в Івано-Франківській області звернувся з листом до директора [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» [PERSON] про направлення належним чином завірених копій документів капітального ремонту покрівлі ЗОШ № 1 (а.с. 60). Благодійною організацією «Благодійний фонд «Крок до милосердя» організовувалися заходи, метою яких є зібрання коштів на лікування дітей (а.с. 61-63). У газеті «Галичина» № 20 (5169) від 15 березня 2016 року та на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» опубліковано спростування викладеної інформації щодо виконавця ремонтних робіт покрівлі будинку № 32 на вулиці Набережній (а.с. 79, 81). Орган самоорганізації населення «Будинковий комітет по вулиці Набережна ім. Стефаника, 32» звернувся з листом до головного редактора Івано-Франківської обласної газети «Галичина» (а.с. 80, 130, 131,). 16 липня 2015 року складений протокол загальних зборів співвласників будинку №32 по вулиці Набережна ім. В. Стефаника про наміри та згоду власників на проведення у будинку ремонту покрівлі та дольову участь у фінансуванні покрівельних робіт співвласниками будинку (а.с. 82, 129). [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» складена пояснювальна записка стосовно капітального ремонту покрівлі будинку № 32 по вулиці Набережна ім. В. Стефаника, місто Івано-Франківськ», в якій зазначено, що усього за зведеним кошторисним розрахунком складає 165\~283 грн. (а.с. 83). З пояснювальної записки стосовно капітального ремонту покрівлі будинку № 32 по вулиці Набережна ім. В. Стефаника, місто Івано-Франківськ», складеної [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», вбачається, що усього за зведеним кошторисним розрахунком становить 269\~372 грн. (а.с. 84). Департаментом комунального господарства, транспорту і звязку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надана відповідь на звернення мешканця [INFO] [PERSON] (а.с. 132). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першої статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Так, статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати, передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 визначено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною другою статті 20 Закону України «Про інформацію», будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, відповідно до статей 94, 277 Цивільного кодексу України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 вказаної постанови розяснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 розяснено, що відповідно до частини другої статті 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Судом встановлено, що у розміщеній статті журналіст критикує діяльність [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ» щодо ремонту покрівлі на Набережній, 32 та посилається на інтервю [PERSON], голови будинкового комітету будинку № 32 по вулиці Набережній, та протокол загальних зборів співвласників будинку № 32 на вулиці Набережній від 16 липня 2015 року. У газеті «Галичина» № 20 (5169) від 15 березня 2016 року та на офіційному веб-сайті інтернет версії газети «Галичина» редакцією за власною ініціативою після того, як стало відомо, що ремонтні роботи проводяться не [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», а Приватним підприємством «Акра Голд» опубліковано спростування викладеної інформації щодо виконавця ремонтних робіт покрівлі будинку № 32 на вулиці Набережній. Отже, опублікована 08 грудня 2015 року інформація у статті про виконавця ремонтних робіт покрівлі будинку № 32 на вулиці Набережній є дослівним відтворенням інтервю [PERSON], голови будинкового комітету, та протоколу загальних зборів співвласників від 16 липня 2015 року, а також відповідачем спростована інформація, викладена 08 грудня 2015 року у статті газети «Галичина» та на веб-сайті інтернет версії газети «Галичина», шляхом опублікування спростування, яке поміщене під заголовком «Спростування» на тому ж місці пальти, де містилася інформація, що спростовується, а також повідомлення на веб-сайті інтернет серісії газети «Галичина». Що стосується решти інформації, то суд вважає, що дана інформація є субєктивними, оціночними твердженнями відповідача, зокрема, є критикою, оціночним судженням. Крім того, відсутня сукупність обставин, які є необхідним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Положеннями частин першої-другої статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Крім того, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абзацах 3-5 пункту 19\~постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, яка відображена у рішеннях від 29 березня 2005 року у справі «Українська «[PERSON]» проти України», від 5 травня 2011 року у справі «[PERSON] газети «Правое дело» та Штекель проти України», від 31 березня 2011 року у справі «Сірик проти України» та інших. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» («Lingens v. Austria») зазначив, що слід розмежовувати факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Окрім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 29 березня 2001 року по справі «Тома проти Люксембургу» Суд наголосив, що свобода вираження є одним із фундаментів демократичного суспільства і поширюється не лише на інформацію чи ідеї, які не заподіюють шкоди іншим, але й ті, котрі зачіпають інтереси інших осіб. Такий висновок випливає із принципів плюралізму і толерантності, без яких не буває демократичного суспільства. [PERSON] відіграє винятково важливу роль «сторожового пса» демократії, а журналісти користуються свободою вираження, яка допускає певний рівень перебільшення або навіть провокації. Необхідно також вказати і те, що висновки, які бути проголошені в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі від 15 липня 2010 року «Газета Україна - центр проти України», зазначають, що преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обовязком є передавати у спосіб, сумісний із її обовязками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій (рішення у справі «Перна проти Італії» («Perna v. Italy») від 6 травня 2003 року, з подальшими посиланнями) та те, що стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. За пунктом 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів повязана з «обовязками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обовязки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення у справі «Ліндон, Очаковський\- Лоуренс і Джулай проти Франції» («Lindon, Otchakovsky\- Laurens and July v. France») заяви №№ 21279/02 і 36448/02 і «Педерсен і Баадсгаард проти Данії» («Pedersen and Baadsgaard v. Denmark») заява №\~49017/99, а також, що повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom» від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення у справі "Педерсен і Баадсгаард проти Данії", рішення у справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» («Thorgeir Thorgeirson v. Iceland») від 25 червня 1992 року, рішення у справі «Джерсільд проти Данії»), свідчать про захист професійної журналістської діяльності. \~Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 21 січня 1999 року\~\~у справі «Фрессоз і Руар проти Франції», свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства. За умови додержання пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які сприймаються позитивно або вважаються необразливими чи незначущими, але й тих, які викликають образу, обурення або збурюють, - такими є вимоги плюралізму, терпимості та відкритості, без яких не існує «демократичного суспільства». [PERSON] відіграє провідну роль у демократичному суспільстві: якщо вона не повинна переступати межі, встановлені, зокрема, для захисту репутації або прав інших осіб, а також через необхідність запобігання розголошенню конфіденційної інформації, їй, проте, належить повідомляти, з повагою до своїх прав і відповідальності, інформацію та ідеї стосовно питань, які становлять громадський інтерес. Відповідно до рішення\~\~Європейського суду з прав людини від 26 квітня 1995 року\~\~у справі «Прагер і Обершлік проти Австрії», свобода журналіста не виключає також деякої частки перебільшення, чи навіть провокації.\~ У відповідності з положеннями статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником позивача не доведено суду належними та допустимими доказами те, що інформація, поширена відповідачами, порушує особисті немайнові права та ділову репутацію позивачів. При цьому представником позивача не представлено суду фактів, які б доводили, що відповідачі мотивовано та цілеспрямовано діяли з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивачів. Натомість розглядом справи встановлено, що розміщені у статті та на офіційному сайті дані\~є поширенням інформації, висловленої іншими особами (не журналістами) під час інтерв'ю і стосувалися питань суспільного значення, та, крім того, за своєю суттю є оціночними судженнями респондента під час інтерв'ювання, а тому не можуть бути розцінені як порушення особистих немайнових прав позивачів і позовні вимоги про визнання недостовірною інформації, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, а також зобовязання спростувати викладену інформацію задоволенню не підлягають. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З роз'яснень, що містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки обставини, на які посилається представник позивача як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, зокрема, щодо заподіяння саме відповідачами позивачу моральної шкоди, протиправності дій відповідачів та наявності причинного зв'язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідачів, а також щодо вини останніх в її заподіянні, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а суд відмовив у задоволенні первісних позовних вимог щодо порушення, на думку позивачів та представника позивача, їхніх особистих немайнових прав, то, відповідно, не підлягають до задоволення й похідні від них вимоги про стягнення моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи представником позивача не доведені ті обставини, на які посилалися як на підстави позовних вимог, тому позовні вимоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Хотей-ІФ», [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] газети «Галичина», редактора відділу соціальних розслідувань газети «Галичина» [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідача. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 28, 34 68 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пунктів 4, 5, 6, 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», статей 5, 20, 30 Закону України «Про інформацію», статей 15, 16, 23, 94, 277 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed