Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, спростування неправдивої інформації та відшкодування моральної шкоди покликаючись на те, що під час слухання справи в суді представник [PERSON] - адвокат [PERSON] у своєму виступі в судовому засіданні сказав що позивач вів аморальний спосіб життя, зловживав наркотичними засобами, зловживав алкоголем, витрачав сімейні кошти на гральні автомати. Вважає, що зазначена інформація є образливою, не відповідає дійсності (є недостовірною) та порушує його немайнові права. Враховуючи те, що негативна інформація щодо нього, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу) то така інформація не є оціночним судженням, а отже підлягає спростуванню. У зв'язку з неправомірним поширенням певному колу осіб недостовірної, негативної інформації відносно, Позивача просить спростувати вказану інформацію та стягнути моральну шкоду. [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Шевченківському районному суді м. Львова під час слухання справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя про зобов'язання до вчинення дій та стягнення грошової компенсації вартості частини рухомого майна, адвокат [PERSON], як представник [PERSON], у своєму виступі в судовому засіданні сказав, що [PERSON] вів аморальний спосіб життя, зловживав наркотичними засобами, алкоголем, витрачав сімейні кошти на гральні автомати. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За правилами ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно ст. 277 ЦК України та п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Ст. 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки. Як вбачається із матеріалів справи, вказана інформація, без зазначення тверджень які є предметом судового спору про спосіб життя позивача під час судового розгляду справи судом першої інстанції стосувалася предмету спору, підтверджувалася свідченнями позивачки [PERSON]. На думку позивача вислови « позивач вів аморальний спосіб життя, зловживав наркотичними засобами, зловживав алкоголем, витрачав сімейні кошти на гральні автомати» він сприймає, як такі, що є образливими, не відповідають дійсності (є недостовірними), та принижують його честь та гідність. Відповідно до абзацу 3, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27. 02. 2009 року № 1 - інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах, може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, 3 огляду на таку позицію Верховного Суду України дана інформація не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації. Суд не може погодитись з такими висновками позивача, оскільки висловлювання [PERSON] в судовому засіданні стосувались предмету спору та слугували доказом у справі, а тому така інформація не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що, фактично, метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Згідно положення абзацу 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1 не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Абзацом 4, п.11 Постанови ПВСУ від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Також п. 4 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. визначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Щодо заподіяння діями відповідача будь-якої матеріальної шкоди позивачеві, то у ході судового розгляду позивачем не було надано суду жодного доказу у підтвердження цих своїх позовних вимог, а тому у задоволенні даної позовної вимоги також слід відмовити. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed