Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

12 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог 15.08.2017 р. та 29.05.2018 р. просив розірвати шлюб, укладений 26 грудня 1987 року з відповідачем [PERSON] , зареєстрований Комсомольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Херсона, актовий запис №1248; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS]; судові витрати по справі віднести на рахунок відповідача. В обгрунтування позову зазначив, що 26.12.1987 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, від якого мають двох дітей повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. та малолітнього [PERSON]. [INFO] З червня 2016 року сімейні стосунки з відповідачем не підтримують та не бажають перебувати у шлюбі. Спільне життя з відповідачем не склалось з причин, що кожен жив окремим життям, не переймаючись проблемами іншого з подружжя. Кожен жив окремим життям та своїми інтересами, має повністю протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Примирення не можливе. Після його розмови з відповідачем щодо припинення шлюбних відносин. Зрозумів, що не варто чекати на її допомогу у вихованні та догляді за дитиною. Діти з народження проживають за адресою його будинку, відповідач пішла з будинку, залишивши дітей на нього. У відповідача з старшим сином склались непрості неприязливі відносини. Мати та син перебувають у агресивних відносинах один до одного, що має підгрунтя - поведінка матері в соціумі та до своїх дітей, зокрема, до молодшого сина. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним. Має час відводити дитину до школи, займатись з ним у вечері, гуляти та іншим чином піклуватись про нього. Має стабільний самостійний дохід. Яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосіері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Проживає у комфортабельному будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. З самого дитинства він піклується про дитину, забезпечує його матеріально: купує одежу. Відвідує лікарів в разі його хвороби, забезпечує відпочинок. Останні два роки сумісного проживання, відповідач взагалі займалась тільки собою та пошуком нових знайомств серед інших чоловіків. Син дуже прив'язаний до нього, йому подобається разом з ним, окірм того є можливість культурного розвитку дитини через наявність культурно-масових закладів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 12 липня 2017 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву про вселення до житлового будинку та стягнення аліментів, в якій вона просила вселити її разом з малолітнім сином [PERSON] [INFO] до будинку [ADDRESS]. Та зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні житловим будинком; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в сумі 3000.00грн. щомісячно до досягнення сином повноліття; стягнути на її користь судові витрати. 15 серпня 2017 року позивачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення на зустрічний позов. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 жовтня 2017 року, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON], об'єднав її в одне провадження з первісним позовом [PERSON], залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради. 04 грудня 2017 року [PERSON] подано до суду заяву про зібльшення позовних вимог та зміну предмету позову, відповідно до якої просила встановити місце проживання неповнолітнього [PERSON]. [INFO] з нею; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в сумі 3000.00грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В обгрунтування заяви зазначила, що дійсно, з 26.12.1987 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Оскільки вони вирішили розірвати шлюб, виникли суперечності стосовно виховання дитини. Вказує, що діти боліно пережили розірвання шлюбних відносин, однією з причин послугували постійні зради чоловіка, а особливо коли дізналась, що у нього є двоє позашлюбних дітей. Оскільки відповідач вигнав її з спільно побудованого ними будинку та не пускає туди, змушена була переїхати до будинку своїх батьків. Наразі. Вони досягли усної домовленості, що молодший син проживає з нею 5 днів. А у вихідні він їздить до батька. З дитинства вона виховує сина у любові, повазі один до одного та у дусі дотримання високих сімейних цінностей. Завжди проводила з ним багато часу та займалась його фізичним та духовним розвитком. Як кожна мати дбала про свою дитину. Напружені з його батьком відносини лише завдавали йому болю, тому й було прийнято рішення про розірвання шлюбу. Жодних підстав, які б свідчили про те, що дитина не може проживати з нею не має. Вона позитивно характеризується,має постійне місце проживання та стабільний дохід. Крім того, оскільки дитина проживає разом з нею. Потребує допомоги на її утримання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2017 року у справі замінено неналежну третю особу Службу у справах дітей Корабельної у м. Херсоні ради на належну Службу у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради. 15 січня 2018 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити за необгрунтованістю. Відповідач в судовому засіданні вимоги щодо розірвання шлюбу визнала, проти задоволення вказаного не заперечувала, в іншій частині просила відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримала, просила їх задовольнити. Представники третіх осіб в судовому засіданні надали пояснення з приводу позову та послалися на надані ними акт обстеження та висновок. Допитаний в судовому засіданні 15 січня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що проживає разом із батьком, стосунки між батьками напружені, його неповнолітній брат проживає то з матір'ю, то з батьком, любить обох батьків. Суд, заслухав пояснення сторін, допитавши 15.01.2018 року свідка, дослідив письмові докази, приходить до наступних висновків. Стосовно вимог про розірвання шлюбу. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 грудня 1987 року Комсомольським районним РЦС м. Херсона, актовий запис №1248, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 26.12.1987 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.11.2007 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, та фактичне визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін залишити без змін. Стосовно вимоги про визначення місця проживання дитини. З акту обстеження умов проживання від 02.08.2017 р. №815/07-16, складеного головним спеціалістом з питань опіки та піклування ССД Фаніною І.В. та зав. сектором опіки та піклування ССД Бабієнко Н.Ю. вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло складається з 3 кімнат, ванної кімнати, кухні, коридору, в наявності необхідні меблі та побутова техніка, зроблено сучасний ремонт. Для дитини облаштовано окрему кімнату, в якій є спальне місце, ігровий куток, іграшки, одяг, відповідно до віку та сезону. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON], [INFO] батько, [PERSON], [INFO] старший син, [PERSON], [INFO] дитина. З акту обстеження умов проживання від 27.12.2017р., складеного зав. сектором, головним спеціалістом та провідним спеціалістом, вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло складається з 3 кімнат, коридору, ванної, туалету (спільно), кухні. Умови проживання задовільні, зроблено сучасний ремонт, вікна металопластикові, на підлозі лінолеум, сучасні меблі, побутова та орг техніка. Водо, електро постачання цілодобові, опалення автономнее, індивідуальний котел, газова колонка. У матері з дитиною окрема кімната, є стіл, диван, кімната мебльована, є необхідні речі, книги, одяг. За данною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації проживання [PERSON], [INFO] власник, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживає без реєстрації. Згідно складених підтверджень сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживає з дня народження за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до характеристики виданої директором Херсонської гімназії №6 Херсонської міської ради, [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі з першого класу. За час навчання виявив середній рівень знань, інколи рівень навчальних досягнень хлопчика коливається між достатнім і середнім. [PERSON] спокійний, старанний, дисциплінований. В учнівському колективі почувається комфортно, має друзів серед однолітків, відповідальний у виконанні навчально-трудових завдань. Серйозно займається бальними танцями, бере участь у міських, обласних та всеукраїнських турнірах. [PERSON] має все необхідне для навчання. Мати приділяє значну увагу вихованню та навчанню, створенню належних житлово-побутових умов. Постійно підтримує зв'язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Згідно психологічного висновку №02/01-28 від 09.01.2018 р. складеного директором гімназії №6, практичним психологом, розірвання шлюбу між батьками для дитини є стресовою ситуацією, яка може стати причиною порушення душевної рівноваги. Рекомендовано підтримувати теплі стосунки батькам з дитиною. З висновку Дніпровської районної у м. Херсоні ради №2-49/84 від 11.01.2018 р. вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON]. Як вбачається з витягу з протоколу №01 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 10.01.2018 р., комісією затверджено висновок про визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки [PERSON] не надав переконливих доказів, які б говорили про неспроможність матері дитини виконувати свої обов'язки по відношенню до сина, її аморальність або асоціальну поведінку. А також заключення практичного психолога щодо психологічного стану [PERSON] через розлучення батьків і його більшу емоційну близькість до матері, члени комісії одноголосно проголосували за надання вказаного висновку. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Під час розгляду справи судом неодноразово пропонувалося сторонам у справі дійти примирення щодо визначення місця проживання дитини, проте у суду склалося стійке враження, що сторони у справі керуються виключно своїми образами один на одного, не ставлячи у пріоритет інтереси малолітньої дитини. Враховуючи наданий суду висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд не знаходить достатніх підстав для неприйняття вказаного висновку, а відтак вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього з матір'ю. Стосовно вимог про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у судовому порядку. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки відповідач офіційно не працює на даний час. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Враховуючи майновий стан відповідача, стан його здоров'я та те, що інших утриманців немає, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, у розмірі 1000 грн. щомісячно. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд вважає необхідним зустрічний позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково. Також з [PERSON] на користь держави належить стягнути судові витрати за вимоги про стягнення аліментів, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial