Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

30.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 16 квітня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис за № 233. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї, як зазначає позивачка, стало те, що на протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Крім того, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю, в звязку з чим, у них виникають сварки. Оскільки сім'я фактично розпалась, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, але надали заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, повідомивши суд, що наданий їм термін на примирення позитивних результатів не дав, так як відносини між ними не покращились. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб 1-ЖД №124298 (а.с.5), 16.10.2010 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] /Священко/ [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис за № 233. Копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №247253 від 04.11.2010 року (а.с.6) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно однією сімєю не проживають, термін на примирення виявився безрезультатним. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "Священко" на "Пахольчук". В поданій до суду заяві остання просила залишити їй вказане прізвище, тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища немає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved