Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

17 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, доповнивши його заявами від 28 лютого та 5 травня 2014 року (а.с. 1-3, 32-33, 168), в якому просив стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 288 000 гривень, щомісячну винагороду у розмірі 10 857 гривень 14 копійок, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з працівником у розмірі 97 142 гривень 86 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 гривень, а також просив зобов’язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку. 25 березня 2014 року ТОВ «АГРОМА» звернулось до суду з зустрічним позовом (а.с. 80-81), в якому просило визнати недійсним трудовий контракт, укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРОМА». Ухвалою суду від 5 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині зобов’язання ТОВ «АГРОМА» повернути йому трудову книжку та відшкодувати моральну шкоди за заявою позивача залишено без розгляду (а.с. 166). Ухвалою суду від 15 травня 2014 року цю справу № 633/59/14-ц об’єднано в одне провадження зі справою № 633/183/14-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «АГРОМА» про зміну формулювання причини звільнення (а.с. 193-194). В обґрунтування своїх вимог позивач за первісним позовом зазначав, що він здійснював повноваження директора ТОВ «АГРОМА» (далі за текстом, «Товариство») на підставі трудового контракту на управління підприємством від 12 березня 2012 року (далі за текстом, Контракт). Рішенням загальних зборів учасників № 28/08 від 28 серпня 2013 року позивача було звільнено з посади директора Товариства та обрано новим директором [PERSON], при цьому у зазначеному рішенні відсутнє посилання на будь-яку підставу звільнення, що згідно пункту 6.4. Контракту дає позивачу право на отримання вихідної допомоги у 24-кратному розмірі щомісячної винагороди, тобто у розмірі 288 000 гривень. Позивачу також не було сплачено щомісячну винагороду за 19 відпрацьованих робочих днів серпня 2013 року у розмірі 10 857 гривень 14 копійок. Крім того, у зв’язку з тим, що з позивачем не було проведено розрахунку при звільненні у строки, передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України, позивач просив в порядку статті 117 цього ж Кодексу стягнути з відповідача компенсацію по день фактичного розрахунку з ним: за 2 дні серпня 2013 року та за 8 повних місяців (з 1 вересня 2013 року по 30 квітня 2014 року) у розмірі 97 142 гривні 86 копійок. В обґрунтування вимог щодо зміни формулювання причини звільнення позивач посилався на неправильну юридичну кваліфікацію фактичних підстав, які були зазначені в протоколі загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» від 28 серпня 2013 року. Зазначав, що звільнення позивача мало відбутись за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, оскільки таке звільнення відбулось на підставі підпункту 3 пункту 6.4. Контракту. Позивач категорично заперечував прогули без поважних причин 26, 27 та 28 серпня 2013 року. Представник відповідача проти первісного позову заперечував з огляду на те, що Контракт не містить відбитка печатки Товариства, а тому згідно статті 207 Цивільного кодексу України є неукладеним, тобто таким, що не тягне за собою настання будь-яких правових наслідків, зокрема, виплати позивачу вихідної допомоги. Крім того, наполягав на тому, що [PERSON] було звільнено з посади директора Товариства через прогули, про що зазначено у наказі № 1 від 28 серпня 2013 року. Щодо стягнення з Товариства невиплаченої заробітної плати за серпень 2013 року відповідач пояснив, що зазначена сума була нарахована станом на 28 серпня 2013 року та за усним наказом директора передана до каси підприємства, але у зв’язку з відсутністю останнього на робочому місці не була виплачена йому. Оскільки позивач не звертався до Товариства з заявою про виплату йому щомісячної винагороди, на думку відповідача його вина у затримці розрахунку при звільненні відсутня, що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України виключає настання його відповідальності у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку. Зустрічний позов представник ТОВ «АГРОМА» підтримав повністю та пояснив, що трудовий контракт є недійсним відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України, пунктів 59, 72 Статуту Товариства, оскільки у Контракті відсутній відбиток печатки підприємства, а учасник Товариства, який підписав Контракт, не був уповноважений на здійснення цих дій. В судовому засіданні представник позивача проти зустрічного позову заперечував та зазначав, що трудовий контракт відповідно до частини 3 статті 21 Кодексу законів про працю України є особливою формою трудового договору, а тому спірні правовідносини є трудовими та на них не розповсюджується дія положень статей 202, 203 Цивільного кодексу України. Контракт було підписано сторонами у відповідності до пунктів 59, 71 Статуту Товариства та на виконання рішення загальних зборів його учасників № 26 від 12 березня 2009 року, яким було уповноважено [PERSON] діяти від імені Товариства, тобто за наявності у сторін необхідного обсягу дієздатності. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Всі аспекти діяльності ТОВ «АГРОМА», порядок участі його засновників в управлінні Товариством, компетенція його органів управління, права та обов’язки учасників тощо встановлені Статутом Товариства (а.с. 82-98) Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 26 від 12 березня 2009 року було вирішено укласти трудовий контракт з директором [PERSON] та уповноважено на підписання цього Контракту [PERSON] (а.с. 104-105). 12 березня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «АГРОМА» в особі засновника [PERSON] було укладено контракт на управління підприємством (а.с. 17-21). 28 серпня 2013 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА», оформленим відповідним протоколом № 28/08 від тієї ж дати, [PERSON] було звільнено з посади директора та обрано нового директора Товариства [PERSON] (а.с. 50). На запит суду реєстраційною службою Печенізького районного управління юстиції Харківської області надано копію протоколу загальних зборів учасників № 28/08 від 28 серпня 2013 року, як такого, яким оформлено рішення про звільнення позивача з посади директора ТОВ «АГРОМА» та на підставі якого було внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру щодо керівника підприємства (а.с. 49, 50). Наказом керівника ТОВ «АГРОМА» № 1 від 28 серпня 2013 року [PERSON] звільнено з посади директора цього ж Товариства на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України за прогули без поважних причин (а.с. 109). Згідно табелю обліку робочого часу за серпень 2013 року, наданого ТОВ «АГРОМА», [PERSON] відпрацював 20 робочих днів (а.с. 126). Відповідно до звіту Товариства про суму нарахованої заробітної плати за серпень 2013 року, поданого до органів Пенсійного фонду України, [PERSON] відпрацював в серпні 2013 року 31 календарний день (а.с. 130-132). Згідно актів про відсутність на робочому місці директора ТОВ «АГРОМА» [PERSON] від 27, 28 та 29 серпня 2013 року, складених відповідачем, позивача не було на роботі у зазначені дні (а.с. 207, 208, 209). На адресу [PERSON] відповідачем було направлено лист від 26 листопада 2013 року з пропозицією з’явитись до ТОВ «АГРОМА» з трудовою книжкою з метою оформлення його звільнення (а.с. 111). 11 грудня 2013 року [PERSON] було направлено лист від ТОВ «АГРОМА», в якому останнє зазначало про необхідність надання ним документів, які підтверджують відсутність позивача на робочому місці, та для вирішення виробничих питань (а.с. 123, 124). 7 лютого 2014 року на адресу [PERSON] було направлено лист від ТОВ «АГРОМА», в якому останнє повідомило позивачу про звільнення та просило з’явитись з трудовою книжкою для належного оформлення (а.с. 125). 11 січня 2014 року [PERSON] направив на адресу директора ТОВ «АГРОМА» [PERSON] вимогу про сплату йому вихідної допомоги у розмірі 288 000 гривень (а.с. 29-31). Свідок [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні, повідомила, що пропрацювала на посаді агронома ТОВ «АГРОМА» під керівництвом [PERSON] понад 10 років, за цей час позивач не був у відпустці та навіть не брав лікарняного, щодня особисто проводив наради з планування роботи на день, а робоче місце завжди залишав останнім. Свідок [PERSON]І, повідомила, що 26, 27, 28 серпня 2014 року вона була присутня на роботі та особисто спілкувалась з [PERSON] не тільки з приводу виробничих питань, а і з питання її особистого звільнення. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності з позиції належності та допустимості, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 3, статті 4 Кодексу законів про працю України трудові правовідносини, до яких згідно статті 21 цього ж Кодексу належать і ті, що пов’язані із застосуванням трудового контракту, регулюються законодавством про працю, яке складається з цього Кодексу та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього. Як зазначив Верховний Суд України у своєму рішенні від 8 вересня 2010 року у справі № 6-4684св10, у розумінні статей 202, 203 Цивільного кодексу України трудовий контракт не є тим правочином, на який поширюються передбачені цим Кодексом вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ним підстав. Тобто, трудовий контракт не є оспорюваним цивільним правочином, у зв’язку з чим, відсутні підстави для застосування положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України з метою визнання його недійсним. Таку саму правову позицію сформулював Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 14 листопада 2012 року у справі № 6-27092св12, зазначивши про неможливість застосування до трудових правовідносин положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки нормами трудового законодавства не передбачена можливість визнання трудового договору недійсним з наведених в них підстав, як і не передбачено правових підстав для визнання в судовому порядку незаконним призначення особі винагороди за працю. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у зустрічному позові та відхиляє доводи ТОВ «АГРОМА» щодо необхідності застосування норм цивільного законодавства України до сфери дії трудового контракту, як різновиду трудового договору. З наведених вище підстав суд оцінює спірні правовідносини виключно на відповідність нормам законодавства України про працю, зокрема: - Конституції України; - Кодексу законів про працю України; - Закону України «Про оплату праці»; - Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі за текстом, Порядок № 100); - Положенню про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 170 від 19 березня 1994 року «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (далі за текстом, Положення № 170); - Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженій постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі за текстом, Інструкція № 162); - [PERSON] Міністрів СРСР № 656 від 6 серпня 1973 року «Про трудові книжки робочих та службовців» (далі за текстом, [PERSON] № 656); - Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженій наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13 січня 2004 року; Як убачається з пунктів «в», «з» статті 59 Статуту ТОВ «АГРОМА» до компетенції Загальних зборів учасників належать, зокрема, питання щодо призначення та звільнення директора, визначення умов оплати його праці (а.с. 93). Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 26 від 12 березня 2009 року було уповноважено [PERSON] від імені Товариства укласти контракт з директором ТОВ «АГРОМА» (а.с. 104-105), що було реалізовано шляхом підписання контракту на управління підприємством від 12 березня 2012 року (а.с. 17-21). Посилання представника ТОВ «АГРОМА» на те, що за протоколом загальних зборів учасників Товариства № 26 від 12 березня 2009 року [PERSON] не був уповноважений на підписання трудового контракту з позивачем на період часу з 2012 року по 2015 рік не відповідає змісту зазначеного протоколу, оскільки в ньому взагалі не наведено строк дії повноважень [PERSON], що по суті дозволяє йому підписувати трудовий контракт з позивачем у будь-який час, допоки це повноваження не буде припинено відповідним рішенням загальних зборів, а такого рішення суду не надано. Суд також не бере до уваги доводи ТОВ «АГРОМА» щодо заперечення проти первісного позову з підстави відсутності відбитка печатки Товариства на Контракті як на доказ того, що цей контракт є неукладеним. Відповідно до пункту 7 Положення № 170 контракт укладається у письмовій формі і підписується роботодавцем та працівником, зазначена норма не містить вимоги щодо наявності відбитка печатки підприємства, а крім того, сторони тривалий час виконували обов’язки за цим Контрактом, що беззаперечно свідчить про визнання ними договору укладеним. За викладених вище обставин, суд дійшов висновку щодо відповідності положень оспорюваного Контракту нормам трудового законодавства України та не вбачає підстав для визнання його неукладеним або недійсним. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за серпень 2013 року, при цьому виходить з положень статті 21 Закону України "Про оплату праці", згідно якої працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як убачається з протоколу № 28/08 від 28 серпня 2013 року та наказу № 1 від 28 серпня 2013 року, днем звільнення позивача за первісним позовом є 28 серпня 2013 року (а.с. 50, 109), разом з тим, у порушення вимог статті 116 Кодексу законів про працю України в день звільнення розрахунок з позивачем не проведено. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов’язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, яка підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов’язкових платежів. За умовами пункту 5.1. Контракту позивачу за первісним позовом, як директору ТОВ «АГРОМА», належала до виплати грошова винагорода у розмірі 12000 гривень щомісяця (а.с. 20). Будучи звільненим з роботи 28 серпня 2013 року, позивач, виходячи з положень пункту 5.1. Контракту та враховуючи відсутність інших уточнюючих його робочий час документів, відпрацював 19 робочих днів. Згідно листа Мінсоцполітики України No 9050/0/14-12/13 вiд 21 серпня 2012 року "Прo розрахунoк норми тривалості робочого часу нa 2013 рік" в серпні 2013 року був 21 робочий день, тому заробітна плата мала бути нарахована позивачу шляхом ділення його посадового окладу на загальну кількість робочих днів в серпні 2013 року та помножена на кількість фактично відпрацьованих днів, тобто: 12000 гривень : 21 робочі дні х 19 фактично відпрацьованих днів = 10857 гривень 14 копійок. Посилання відповідача на фактичну виплату позивачу заробітної плати у розмірі меншому, ніж обумовлений сторонами у Контракті, суд не бере до уваги з огляду на таке. Як убачається з пункту 5.1. Контракту, сторонами було досягнуто згоди щодо розміру винагороди позивача у сумі 12000 гривень на місяць (а.с. 20), що узгоджується з поясненнями відповідача про те, що не виплачена позивачу заробітна плата за неповний серпень 2013 року в розмірі 10857 гривень 14 копійок була перерахована до каси ТОВ «АГРОМА» 28 серпня 2013 року, тобто в день звільнення позивача (а.с. 107). Вихідними даними для обрахунку розміру невиплаченої заробітної плати суд вважає той її розмір, який зазначений у Контракті, а не фактично виплачений за попередні місяці позивачу, оскільки останній не позбавлений права порушити питання щодо виплати йому цієї різниці. Крім того, суд задовольняє вимоги позивача в частині зміни формулювання причини його звільнення та стягнення з ТОВ «АГРОМА» на його користь вихідної допомоги, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 5.1., підпункту 3 пункту 6.4. Контракту передбачено право Вищого органу ТОВ «АГРОМА», яким є загальні збори учасників, звільнити директора і розірвати цей Контракт у будь-який час та без пояснень причин з виплатою вихідної допомоги у розмірі грошової винагороди за 24 місяців (а.с. 20). Як убачається з протоколу загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 28/08 від 28 серпня 2013 року, позивача було звільнено з посади директора Товариства без зазначення будь-яких причин для цього (а.с. 50), що не суперечить пункту 17 Положення № 170, узгоджується з підпунктом 3 пункту 6.4. Контракту (а.с. 20) та є підставою для виплати позивачу вихідної допомоги. Заперечення відповідача проти цих позовних вимог з посиланням на наказ № 1 від 28 серпня 2013 року, яким позивача було звільнено за прогули без поважних причин згідно пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 109), суд вважає необґрунтованими з наступних причин. Оскільки у відповідному рішенні загальних зборів ТОВ «АГРОМА» № 28/08 від 28 серпня 2013 року не наведено будь-яких причин для звільнення позивача, таке звільнення відповідно до пункту 21 Положення № 170 та пункту 6.9. Контракту мало відбутись на підставі пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України з урахуванням гарантій, встановлених Контрактом (а.с. 21). Натомість у наказі № 1 від 28 серпня 2013 року підставою для звільнення позивача зазначено пункт 4 статті 40 цього ж Кодексу (а.с. 109). Вивчивши вищенаведені докази, які по суті суперечать один одному, суд віддає перевагу тим підставам для звільнення позивача, які наведені у рішенні загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 28/08 від 28 серпня 2013 року, оскільки правом звільнення директора згідно пункту «в» частини 3 статті 59 Статуту Товариства наділений саме його Вищий орган (а.с. 93). У той час, як відповідно до статті 71 Статуту ТОВ «АГРОМА» директор товариства підзвітний Зборам учасників і лише організує виконання їх рішень (а.с. 94). Статутом ТОВ «АГРОМА» або законодавством України не передбачено право виконавчого органу Товариства змінювати або розширено тлумачити рішення його Вищого органу, зокрема, в частині зміни підстави для звільнення позивача, яка має бути зазначена у відповідному наказі та у трудовій книжці. Оцінюючи акти про відсутність на робочому місці директора ТОВ «АГРОМА» від 27, 28, 29 серпня 2013 року, суд зазначає, що відповідачем не доведено, що особи, які підписали його у складі комісії, перебувають у трудових відносинах з Товариством, їхні підписи не посвідчені, автентичність підписів не доведена, а питання щодо допиту складу членів комісії в якості свідків в ході судового розгляду справи не порушувалось (а.с. 207, 208, 209). Крім того, відповідач не обґрунтував належними та допустимими доказами свої доводи щодо відсутності позивача на робочому місці 26, 27 та 28 серпня 2013 року. Наданий суду табель робочого часу за серпень 2013 року, з якого вбачається, що позивач був відсутнім на робочому місці у зазначені дні (а.с. 126), суперечить наданим відповідачем актам від 27, 28, 29 серпня 2014 року, дати в яких не узгоджуються з табелем, звіту до органів Пенсійного фонду України за серпень 2013 року, згідно якого позивач відпрацював місяць з розрахунку 31 календарного дня (а.с. 131-132), а також його ж поясненням про нарахування позивачеві заробітної плати за серпень 2013 року та передачі її до каси підприємства у розмірі 10857 гривень 14 копійок, тобто за 19 робочих днів (а.с. 107) . До того ж, свідок [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні, повідомила, що пропрацювала на посаді агронома ТОВ «АГРОМА» під керівництвом [PERSON] понад 10 років, за цей час позивач не був у відпустці та навіть не брав лікарняного, щодня особисто проводив наради з планування роботи на день, а робоче місце залишав останнім. Свідок [PERSON]І, повідомила, що 26, 27, 28 серпня 2014 року вона була присутня на роботі та особисто спілкувалась з [PERSON] не тільки з приводу виробничих питань, а і з питання її особистого звільнення. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов’язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою для звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Враховуючи, що відповідачем у наказі № 1 від 28 серпня 2013 року дана неправильна юридична кваліфікація підстави звільнення позивача, наведеної у протоколі загальних зборів учасників ТОВ «АГРОМА» № 28/08 від 28 серпня 2013 року, суд вважає за можливе змінити формулювання причини звільнення та привести її у відповідність з чинним законодавством про працю. Суд також не погоджується з доводами відповідача в частині обчислення розміру вихідної допомоги, виходячи з розміру середнього місячного заробітку позивача, оскільки вихідна допомога, яка підлягає виплаті позивачу, передбачена не статтею 44 Кодексу законів про працю України, а умовами Контракту. За таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача вихідну допомогу згідно підпункту 3 пункту 6.4. Контракту в розмірі винагороди за 24 місяці, тобто в розмірі 12000 гривень х 24 місяці = 288 000 гривень. Крім того, суд частково задовольняє вимогу позивача за первісним позовом щодо стягнення з ТОВ «АГРОМА» на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому виходить з наступного. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України за відсутності спору щодо суми між працівником та роботодавцем та якщо вона не сплачена з вини останнього, роботодавець має сплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено та сторони цього не заперечували, що остаточний розрахунок з позивачем не було проведено станом на 28 серпня 2013 року та по день розгляду справи судом. Як пояснив представник відповідача за первісним позовом, заробітна плата позивачу за відпрацьовані ним дні у серпні 2013 року у розмірі 10 857 гривень 14 копійок, була нарахована та передана до каси ТОВ «АГРОМА», що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо її суми (а.с. 107), а тому відповідно до частини 2 статті 116 Кодексу законів про працю України відповідач був зобов’язаний в усякому випадку виплатити неоспорювану ним суму. Крім того, в наказі № 1 від 28 серпня 2013 року про припинення трудового договору (а.с. 109) відсутній підпис позивача, а відповідачем не надано доказів того, що останнього було ознайомлено з цим наказом та видано його копію, чим порушено вимоги частини 2 статті 47 Кодексу законів про працю України. Відповідачем також не надано доказів письмового повідомлення позивача про нараховані йому до сплати суми, що є порушенням вимог статті 116 Кодексу законів про працю України, якою покладено зазначений обов’язок саме на роботодавця. Лист ТОВ «АГРОМА» № б/н від 26 листопада 2013 року та поштове повідомлення про його отримання позивачем (а.с. 11, 112) не містять інформації щодо дати та підстави звільнення позивача, реквізитів відповідного наказу та протоколу загальних зборів товариства, а також нарахованих до виплати сум у зв’язку зі звільненням, а тому не може вважатись виконанням відповідачем наведених вище обов’язків. За таких обставин, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача за первісним позовом на відсутність його вини у несвоєчасному проведення розрахунку з позивачем при звільненні. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим обчислення позивачем компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи з розміру щомісячної винагороди, зазначеної в Контракті, оскільки відповідно до підпункту «л» пункту 1, частини 3 пункту 2 пункту ІІ Порядку № 100 обчислення розміру середньої заробітної плати для розрахунку такої компенсації здійснюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов’язана відповідна виплата. Як убачається з довідки про середню заробітну плату позивача, виплати за останні два календарні місяці його роботи, які передували звільненню, складали відповідно за червень 2013 року – 6000 гривень, та за липень 2013 року – 6200 гривень (а.с. 127). У судовому засіданні представник позивача не заперечував проти того, що його довіритель дійсно отримував щомісячну винагороду у зазначеному розмірі, та станом на день розгляду справи у суді не оспорював його. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial