Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

11 червня 2015 року поштою до Білопільського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до вказаного договору, укладеного у формі розписки 29 травня 2014 року між ним і відповідачем, останньому була надана позика у розмірі 1000 доларів США з кінцевою датою повернення позики 15 вересня 2014 року. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач у визначений строк коштів не повернув, жодних пояснень з цього приводу не надав, від зустрічей з ним уникає, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу долара США станом на 09 червня 2015 року (21,1024 грн. за 1 долар США) еквівалентно 21102,40 грн., а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його інтереси представляв [PERSON], який позов підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях 25 та 30 червня 2015 року борг за договором позики, що був укладений у формі розписки, не визнав у повному обсязі, пояснив, що кошти за розпискою не брав. Суду також зазначив, що купував у позивача насіння овочевих та інших культур у 2013 році, за що був винен йому 8000 грн. У травні 2014 року він дійсно написав розписку [PERSON] про те, що брав у нього в борг 1000 доларів США. В даній розписці він зазначив своє прізвище як [PERSON], просто написання ним букви "ш" дуже схоже на букву "щ". Але дану розписку він писав під тиском позивача та директора хлібної бази [PERSON], де на той час працював [PERSON] Відмовитися писати розписку він не міг, бо боявся втратити роботу, так як [PERSON] був товаришем позивача. При цьому з 8000 грн. восени він 4500 грн. віддав [PERSON] картоплею і двічі по 500 грн. у нього із заробітної плати забирала касир хлібної бази і віддавала їх особисто позивачу. Таким чином [PERSON] вважає, що у нього борг перед [PERSON] за насіння на даний час складає 2500 грн. В судове засідання 13 липня 2015 року [PERSON] не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с. 27). Заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 29 травня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 1000 доларів США, яку він зобовязався повернути до 15 вересня 2014 року (а.с. 4). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду надано розписка, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, за якою [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] гроші кошти в сумі 1000 доларів США. [PERSON], в свою чергу, хоча в судовому засіданні заборгованість за договором позики, що був укладений 29 травня 2014 року у формі розписки, не визнав, але суду не надав жодного належного доказу на підтвердження того, що вказана вище розписка була написана ним під тиском позивача та інших осіб. Також не надав суду доказів, що частково повернув борг [PERSON] в сумі 5500 грн. [PERSON] представив суду претензію від 24 березня 2014 року, яку йому, як фізичній особі підприємцю, направляв [PERSON] у зв'язку з заборгованістю в сумі 8000,02 грн. за придбання насіння овочевих, баштаннних та кормових культур (а.с. 16). Але дана претензія свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON] існують не тільки правовідносини у зв'язку з договором позики, а й інші правовідносини, пов'язані зі здійсненням підприємницької діяльності. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] зазначив, що розписку він писав під острахом втратити роботу. Але доказів суду про те, що він дійсно працював на хлібній базі, позивач суду не надав. Двічі судом оголошувались перерви в судових засіданнях за клопотанням позивача з метою надання ним суду доказів на підтвердження своєї позиції. Судом позивачу роз'яснювались його права, передбачені ст. 27 ЦПК України, в тому числі і про виклик в якості свідків тих осіб, на яких він посилався у своїх показах. При цьому [PERSON] в судовому засіданні 25 червня 2015 року клопотань про виклик свідків не заявляв. 30 червня 2015 року він суду заявив, що касир хлібної бази в суді нічого не підтвердить, а директора хлібної бази [PERSON] просив викликати в судове засідання. При цьому адресу свідка, за якою йому необхідно направити судову повістку, він суду не повідомив, зазначив, що сам прийме заходи з приводу явки даного свідка в слідуюче судове засідання. Але в судове засідання 13 липня 2015 року не прибув не тільки свідок [PERSON], а й сам відповідач, при цьому суду не повідомив причин свого неприбуття та свідка [PERSON] ні письмому виді, ні в усному. Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення позики у строк, визначений договором позики, знайшов своє підтвердження. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу долара США станом на 09 червня 2015 року (21,1024 грн. за 1 долар США) еквівалентно 21102,40 грн., заборгованості по договору позики, укладеного у формі розписки від 29 травня 2014 року. Так як позивач сам просить стягнути борг в гривнях, тому суд заборгованість по договору позики стягує саме у національній валюті України, тобто в гривнях, еквівалентній 1000 доларів США на час звернення з позовом до суду. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved