Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 листопада 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис за №3799. До реєстрації шлюбу сторони проживали однією сімє'ю в громадянському шлюбі, від якого у них народилася донька - [PERSON] - [INFO]. Після реєстрації шлюбу, народилася ще одна донька - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утримані оскільки відповідач участь у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча являється людиною здоровою, працездатного віку, інших осіб на утриманні не має. В силу викладених обставин позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, щомісяця, з моменту пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, однак 26.09.2017р. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій також зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження - не заперечує. (а.с. 26) Відповідач у судові засідання призначені на 13.09.2017р. та 26.09.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Конверти з повістками про виклик в судові засідання повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 18-19, 24-25), що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №3799 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 4). [PERSON] являється батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.03.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області відповідно. (а.с. 5,6) Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з довідкою №1111 від 14.07.2017р. виданою ТОВ "ЖЕК №15", [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10) Таким чином, враховуючи те, що діти проживають разом із позивачем, а також те, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, з урахуванням положень ст. 181 СК України, розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч. 2 ст. 183 СК України) Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із позовної заяви, відповідач є людиною здоровою, працездатного віку, інших осіб на утриманні немає, має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям, а тому враховуючи вікову категорію дітей та звичайні їх потреби, суд вважає, що розмір аліментів в сумі 2400 грн. (по 1200 грн. - на кожну дитину) від одного з батьків щомісячно є необхідним та достатнім для утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн. може поставити останнього у скрутне матеріальне становище. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 2400 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги понесені позивачем в сумі 200 грн. згідно з квитанцією №51 від 14.07.2017р. виданою адвокатом Слободян Г.В. Разом з тим, згідно частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial