Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з [PERSON] перебували в шлюбі, який розірвано 23.09.2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 28.09.2010 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 534. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає з нею за адресою : [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо від них. 14 березня 2011 року Рішенням Рівненського міського суду стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у сумі 200 грн. щомісячно. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2019 р. № 2629-УІІІ встановлено такі розміри прожиткового мінімуму у 2019 році: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2019 року - 2118грн. Зважаючи на викладене, на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 1059 грн. Вказані обставини дають їй право на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів, оскільки призначений судом раніше розмір аліментів - 200 грн. є значно нижчим від мінімальної межі, встановленої вказаним законом. Крім того відповідач постійно працює за кордоном, щомісячно отримує значні доходи, що підтверджує покращення його матеріального становища. Просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду від 14 березня 2011 року у справі № 2-2257/11 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Витрати по справі покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Величко Л.Б. підтримали позовну заяву в межах її доводів. Просили позов задовольнити. Пояснили, що просять збільшити розмір аліментів при цьому змінивши спосіб стягнення аліментів та перейти з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. Зазначив, що він та його батьки завжди надавали дитині матеріальну та фінансову допомогу. На сьогоднішній день він одружений вдруге, виховує сина [PERSON] , 2013 р.н., офіційних доходів на даний час не має. Відповідачем до поданого відзиву долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Представник відповідача адвокат Теперик О.В., в судовому засіданні підтримала надані відповідачем пояснення, не заперечила проти задоволення позовних вимог частково та збільшити розмір аліментів з 200 грн. до 1800 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 23.09.2010 року, що підтверджується оглянутим судом Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 28.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 534. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 4, зареєстрований Квасилівською селищною радою Рівненського району Рівненської області підтверджується, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2011 року у справі №2-2257/11 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у сумі 200 грн. з усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 12.01.2011 року до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що позивачка 27.09.2014р. уклала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 1489 від. 27.09.2014р., зареєстрований відділом ДРАЦСРС Рівненського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". З досліджених судом інших письмових доказів, встановлено, що у відповідача змінився сімейний стан, він одружений вдруге 20.07.2012 р . , згідно свідоцтва про шлюб , актовий запис № 668, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції. Від вказаного шлюбу має дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується оглянутим свідоцтвом про народження дитини. З оглянутої судом Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що відносно [PERSON] інформація про доходи за період з1 кварталу 2019р. по 2 квартал 2019р. - відсутня. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як встановлено судом, аліменти на утримання дитину стягнуті за рішенням суду в твердій грошовій сумі. У даній справі, позивачка просить збільшити розмір аліментів, який просить визначити у частці від доходу. Отже, її вимога пов`язана як з збільшенням розміру аліментів, так і зі зміною способу стягнення аліментів, що узгоджується з положенням ст. 181 ч.3, 192 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, розмір аліментів, який необхідно сплачувати відповідачу на утримання дитини значно менший, ніж це передбачено положеннями СК України та ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" за яким відповідно до ст.7 установлено було, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно до ч. З ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суд у, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів . Задовольняючи позов, суд також враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 14.03.2011 року (200 гривень) на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 2-2257/11, то за зазначеним виконавчим документом з моменту набрання рішенням законної сили подальше виконання слід припинити за виключенням наявності боргу по сплаті аліментів. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету. На підставі вищевикладеного ст.ст. 7,180,181, 182, 184, 192, СК України ,

Outcome: approved