Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Сторони в шлюбі мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON],\~[INFO]. В судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Із позовних вимог видно, що спільне сімейне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та часті конфлікти і сварки. Відповідач не робив необхідних спроб для збереження сім"ї, не проявляв до неї поваги як до дружини. Його байдуже ставлення, зневага до сімейних цінностей повністю зруйнували шлюб. Все це призвело до того, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного. З червня 2018 року відповідач проживає окремо, в будинку своїх батьків. Вважає, що подружні відносини між ними припинились, спільне господарство не ведеться, а шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Окрім того, їх неповнолітній син проживає із нею та перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач же не надає ніякої матеріальної допомоги на його утримання та матеріально не забезпечує. В зв"язку із цим просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі по 2000 грн. Відповідач в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, а справу просить розглядати без його участі. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України. Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 23.07.2016 року у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що було зроблено актовий запис № 324 що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 162006 від 23.07.2016 року (а.с.8). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сімї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивачка миритися не бажає, а відповідач з позовом згідний. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сімї суд не вбачає. Згідно до ч.2 ст. 114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою заявлено клопотання про залишення їй шлюбного прізвища, то суд залишає їй шлюбне прізвище «Боєчко». Також, зважаючи на заявлені вимоги, суд вважає, що неповнолітню дитину - сина [PERSON],\~25.03.2017, - слід залишити на вихованні матері, [PERSON] Як передбачено ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно копії свідоцтва про народження: серії І-НМ № 335794 виданого 03.04.2017 року, а/з № 14 (а.с.9) [PERSON] народився 25.03.2017 року, а його батьком записаний [PERSON], що стверджує факт обовязку відповідача як батька дитини, надавати кошти для її утримання. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Із копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім"ї від 08.11.2018 року за № 69 (а.с.12), видно, що [PERSON] разом із сином [PERSON] проживає в господарстві своєї матері. А тому, беручи до уваги вищенаведене, розмір прожиткового мінімуму в Україні для дітей відповідного віку встановлений на 2019 рік, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнав і не заперечує сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, що відповідатиме вимогам ч.2 ст.182 СК України. Крім того, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113, 182-184, 191 СК України, та

Outcome: approved