Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Городенківської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень Городенківської міської ради № 1489 від 05.11.2008 року, № 1704 від 15.01.2009 року, про скасування Державних актів про право приватної власності на землю, виданих на підставі цих рішень: серії ЯЖ № [NUMBER], що виданий [PERSON], серії ЯЖ № [NUMBER], що виданий [PERSON] В позові [PERSON] зазначає, що він проживає в [ADDRESS], який приватизований з 1992 року. Власники квартир сусіднього будинку [PERSON] та [PERSON],обманним шляхом та без згоди жителів квартир будинку, в якому проживає позивач, всупереч нормам права, незаконно отримали у власність частину земельної ділянки згідно рішень Городенківської міської ради № 1489 від 05.11.2008 року, № 1704 від 15.01.2009 року, що являється прибудинковою територією, в якому проживає позивач. Ці рішення та видані на їх підставі Державні акти про право приватної власності на землю належить скасувати, оскільки частково у власності [PERSON] та [PERSON] опинилася частина прибудинкової території будинку, в якому проживає позивач. В позові зазначає, що згідно листа від 12.03.2008 р. № 95 голови міської ради Яворського судді М.П. Корюкіній, загальна площа земельної ділянки за адресою [ADDRESS] становить 484 кв. м і має статус прибудинкової території. Однак, меж земельної ділянки не встановлено. Позивач вважає, що міська рада всупереч нормам права, без згоди жителів квартир будинку, в якому проживає позивач, з площі, що має статус прибудинкова територія, що не була і не є землями запасу міської ради, а мала би перебувати на балансі відповідної організації, яка обслуговує багатоквартирний будинок з цією прибудинковою територією, надала частку землі у власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] При цьому позивач покликається на ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст.ст. 10, 24, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 40, 41, 81,126, 152 Земельного кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 та Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, Державного комітету у справах містобудування та архітектури та Фонду державного майна України від 05.04.1996 р. Одночасно позивач просить поновити строк позовної давності, як пропущений з поважних причин, мотивуючи необхідність поновлення строку тим, що тільки 16.03.2015 р. Львівський апеляційний адміністративний суд визначився, що предмет спору позивача є цивільно-правовим, в підтвердження чого надав копію Ухвали суду про скасування Постанови Городенківського районного суду за його адміністративним позовом до цих же відповідачів про визнання незаконними та скасування рішень, які він тепер оскаржує в цивільному процесі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених в ньому. Суду пояснив, що будинок [ADDRESS] є приватизованим і знаходиться у співвласності власників чотирьох квартир, де він є співвласником квартири № 3 та користувачем не приватизованої прибудинкової території біля будинку. Оскаржуваними рішеннями міської ради про надання у власність земельних ділянок відповідачам, жителям [ADDRESS], захоплена частина прибудинкової території будинку, де він проживає, що призвело до її зменшення. Також пояснив, що належна йому квартира розташована в будинку [ADDRESS], неподалік будинку [ADDRESS], в якій знаходяться квартири відповідачів. Згідно приватизаційних документів між будинками по [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходяться землі загального користування. А відповідно до квартальної зйомки 1954 року було дві суміжні прибудинкові території, а міська рада зробила, що то є землі загального користування, при цьому від жильців його будинку не отримала дозвільних документів і не було зміни цільового призначення землі. Коли за його заявою в 2013 р. прийшла комісія з міської ради, то в Акті було зазначено, що між будинками є землі запасу міської ради, які використовуються як спільний заїзд до житлових будинків по [ADDRESS] та вул. [ADDRESS]. Позивач пояснив, що в 2007 р. жильці будинку з вулиці [ADDRESS] звертались до міської ради з приводу отримання безоплатно у власність земельної ділянки згідно з ст. 42 ЗК України, однак рішення не було прийняте. Також позивач зазначив, що на приватизованій [PERSON] земельній ділянці розміщені труби водопостачання, що мало перешкодити приватизації. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], власники квартир № 1 та № 2 по [ADDRESS] в м. Городенка, позов не визнали. Пояснили, що приватизація земельних ділянок за вказаною адресою була проведена відповідно до норм законодавства, чинного на час проведення приватизації. Вони звертались до сесії міської ради, до землевпорядної організації. Суміжники погоджували приватизацію, про що свідчать їх підписи в документах, що містяться в технічних документаціях із землеустрою. [PERSON] просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку з безпідставністю його вимог, одночасно звертає увагу на те, що позивачем пропущено строки позовної давності, так як про отримання ним державного акта на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Городенка позивачу достовірно було відомо в 2011 році. [PERSON] пояснив, що його приватизована земельна ділянка взагалі не межує з земельною ділянкою, де розміщений житловий будинок з квартирою позивача. Представник Городенківської міської ради позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позову, так як оскаржувані Рішення сесії міської ради прийняті з дотримання норм законодавства України. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1994 р., де його прізвище вказане [PERSON], є співвласником квартири [ADDRESS]. Ч.3 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України можуть набувати права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до виключної компетенції міської ради віднесено вирішення питань регулювання земельних відносин. Ст. 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Згідно з ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з п. «а» ч.3 ст. 116 ЗК України - безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Ч. 1 ст. 118 цього кодексу (в редакції, чинній на час виготовлення технічної документації відповідачами [PERSON] та [PERSON]І.), - громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної … міської ради за місцем знаходження земельної ділянки. До повноважень міських рад відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України (в редакції Закону N 509-VI від 16.09.2008р.) входила передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. З технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] в м. Городенка встановлено, що приватне науково-виробниче підприємство виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, відповідно: [PERSON] по [ADDRESS]/1, [PERSON] - по [ADDRESS]/2, які перебували в їх користуванні. З врахуванням визначених частиною першою ст. 121 ЗК України норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, що мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] площею 0,0302 га, [PERSON] - площею 0,0301 га. Згідно з положеннями ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, на території сіл, селищ, міст. В судовому засіданні встановлено, що власником та розпорядником земельної ділянки, на якій розміщений будинок [ADDRESS], є Городенківська міська рада. В Актах встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування відповідачів [PERSON] та [PERSON] зазначено, хто є суміжними користувачами їх земельних ділянок та наявні підписи суміжників про погодження меж. Судом встановлено, що ні позивач, ні інші жителі будинку по [ADDRESS] не оформляли права власності на землю, на якій знаходиться будинок, в якому знаходяться належні їм квартири, де вони проживають. Так як земля, на якій знаходиться будинок по [ADDRESS], де міститься квартира позивача, є власністю Городенківської міської ради, то зі сторони міської ради Акти встановлення та узгодження зовнішніх меж були погоджені посадовими особами Городенківської міської ради. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], ствердила, що вона ставила свій підпис, узгоджуючи межі ділянок відповідачам, які зазначені в рішеннях, що оскаржуються позивачем. 05.11.2008 р. 27 сесією 5-го демократичного скликання Городенківської міської ради прийнято Рішення № 1489 про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки площею 302 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] та про видачу йому державного акту про право власності на землю. 15.01.2009 року 28 сесією (ІІ пленарне засідання) 5-го демократичного скликання Городенківської міської ради прийнято Рішення № 1704 про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки площею 301 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS]/2 та про видачу йому державного акту про право власності на землю. Приймаючи рішення, сесія керувалась ст. ст. 12,40, 118,121 ЗК України та ст.ст. 26,33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На підставі згаданих рішень були видані Державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: 01.06.2009 р. серії ЯЖ № [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] - [PERSON], 03.06.2009 р. серії ЯЖ № [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] - [PERSON]. Свідок [PERSON], головний інженер Городенківського ДВ УЖКГ, допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача, суду пояснив, що бувша водопровідна колонка, від якої йде водопровід до будинку, де знаходиться квартира позивача, знаходиться на земельній ділянці біля цього будинку. Згідно Правил водопостачання і водовідведення мережі і комунікації не підлягають приватизації, у випадку ремонтних робіт повинен бути наданий безперешкодний доступ. Ствердив, що в даний час ніхто не чинить перешкод для обслуговування системи водопостачання. Ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України визначено, що право власності а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України (в редакції до внесення змін ЗУ від 07.07.2011 р.) - державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Згідно з чинною на даний час ст. 126 ЗК - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 ЗК України). Позивач не надав суду доказів державної реєстрації права власності, права постійного користування чи право оренди земельної ділянки по вул. С. Бандери в м. Городенка. В ході розгляду даної справи не встановлено, що [PERSON], та [PERSON], отримали земельні ділянки у власність обманним шляхом. Безпідставними є посилання позивача на затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», оскільки згідно ПКМУ від 24 січня 2006 р. № 45 внесено зміни до згаданої постанови та затверджено «Правила користування приміщеннями житлових будинків», а згідно з ПКМУ від14.01.2009 р. № 5 внесено зміни та затверджено «Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», які визначають порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків. Також безпідставним є посилання позивача на Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затверджене наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, Державного комітету у справах містобудування та архітектури та Фонду державного майна України від 05.04.1996 р., так як цей наказ був скасований наказом Держкомзему, Держкомжитлокомунгоспу, Держбуду та ФДМ України № 383/13/3161 від 13.12.2005 р. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскаржувані рішення Городенківської міської ради № 1489 від 05.11.2008 року і № 1704 від 15.01.2009 року, прийняті міською радою в межах її повноважень, а державні акти про право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] в м. Городенка, що видані відповідачам [PERSON] та [PERSON] на підставі цих рішень, є належними документами, що посвідчують їх право власності на земельні ділянки, підстави для визнання їх незаконними та скасування, - відсутні. Тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 згаданого кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмову у позові. Оскільки в задоволенні даного позову суд відмовляє за безпідставністю, тому суд не вирішує питання поновлення строку позовної давності, оскільки судом не встановлено існування самого суб'єктивного права щодо якого заявлено вимогу і факт його порушення. На підставі ст.ст.19, 144 Конституції України, ст.ст. 16,257,261,267,373 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12,40,81, 116,118,121,122,125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 24-26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",

Outcome: dismissed