Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Старосинявського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання даної заяви до суду та до досягнення дочкою повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що перебуваючи з відповідачем в зареєстрованому шлюбі в них народилася дочка [PERSON], даний шлюб розірвано 30.06.2016 року Старосинявським районним судом. Дитина залишилась проживати з позивачем. Відповідач ухиляється від виховання дочки, не проявляє до неї батьківської турботи та уваги, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Біля 3 років сторони не проживають разом, не спілкуються. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила обставини, на які посилається в позові. Позивач зазначила, що не чинила ніяких перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, проте останній не проявляв батьківської турботи будь-яким чином; не цікавився життям дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України та з урахуванням положень ч.3 ст.131, ст. 223 ЦПК України протокольною ухвалою постановив розглянути справу на підставі наявних доказів без участі відповідача з ухваленням заочного рішення. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні подала до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Констатувала, що [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, здоров'я, матеріальне забезпечення, не спілкується з дочкою, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться навчанням. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач являється батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Дитина народилась в шлюбі позивача та відповідача, який відповідно рішення Старосинявського районного суду розірвано 30.06.2016 року. [PERSON] проживає з позивачем, яка виховує її та несе витрати по утриманню, відповідно довідки №370 від 27.03.2018 року, виданої Старосинявською селищною радою Хмельницької області. Батько [PERSON] в навчальний заклад, який відвідує дитина не з'являється, не цікавиться навчанням та вихованням дочки, що підтверджується довідкою №37 від 30.03.2018 року, виданої дирекцією Старосинявського НВК «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів, гімназія» імені Олександра Романенка та довідкою виданою Заставецьким ДНЗ «Барвінок». Орган опіки та піклування підтвердив у своєму висновку від 19.09.2018 року за №41/29-32-4009/2018, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], [INFO], є доцільним, відповідає інтересам дитини. Дані обставини підтримали в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які вказали, що насправді батько дитини [PERSON] не спілкується з дитиною та не виконує свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень викладених в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи судом встановлені незаперечні факти винних дій відповідача [PERSON] щодо ухилення від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, так як протягом тривалого часу він матеріальної допомоги на дитину не надає, не турбується про фізичний та духовний розвиток доньки, його життя. Дитиною опікується мати, яка займається її вихованням та утриманням. Будь-яких доказів того, що батьківські обов'язки не виконуються [PERSON] з поважних причин, як того вимагають ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, судом не здобуто. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в частині вимог про позбавлення батьківських прав позов підлягає задоволенню, оскільки переконаний, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини, сприятиме її повноцінному фізичному та духовному розвитку. Разом з тим, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно роз'яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що неповнолітня дочка позивачки та відповідача на даний час проживає з матір'ю, обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття, суд вважає доцільним та можливим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача та користь позивачки на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму передбаченого чинним законодавством на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 27.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved