Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

26.06.2019 адвокат позивач Коцан Р.М. звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування будинком, що по [ADDRESS] . У обґрунтування позову, вказує на те, що вона є власником житлового будинку, що по [ADDRESS] . У вказаному будинку є зареєстрованою відповідач [PERSON] , однак фактично в такому не проживає, її особистих речей немає. Місце фактичного проживання відповідача їй невідоме. Формальна реєстрація відповідача створює для нього багато незручностей. 27.06.2019 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь судом отримана 10.07.2019. 11.07.2019 провадження в зазначеній справі відкрито. 22.07.1019 від адвоката позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про слухання справи по останньому відомому місцю проживання, а також через оголошення на сайті суду. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши заочний розгляд справи. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] ( свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер :[NUMBER], від 18.11.2015, видане Дрогобицьким міськрайонним управлінням юстиції - а.с. 6). Також, відповідно до даних будинкової книги на вказаний вище будинок, в такому є зареєстрованою відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 29.11.2017 ( а.с.7-9), однак остання не проживала та не проживає у будинку. Також будь-які речі [PERSON] у будинку відсутні (акт обстеження місця проживання від27.02.2019 та від 16.04.2019, виданий комісією Раневицької сільської ради - а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Тут же, в ст. 71 ЖК України, вказаний перелік обставин, визнаних поважними причинами, при яких житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. З роз`яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).. Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишила спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни, її особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі її дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вона самостійно залишила жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалася вселитись у таке, тому її слід визнати такою, що втратила право користування спірним будинком. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved