Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Ужгородської районної Державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку домогосподарства в порядку спадкування за законом, мотивуючи його наступним. [PERSON], [INFO], являється донькою [PERSON] та [PERSON]. Позивачка зазначає у позові, що від народження по теперішній час проживає в [ADDRESS]. Батьки позивачки [PERSON] разом з нею та її чоловіком [PERSON] на підставі дозволу №1 на право виконання будівельних робіт районного архітектора виконкому Ужгородської районної ради народних депутатів на земельній ділянці по [ADDRESS] протягом 1984-1986 років побудували двоповерховий житловий будинок з господарським будівлями. 19 серпня 1989 року виконавчим комітетом Ужгородської районної ради народних депутатів на підставі рішення №121 від 09.08.1089 року, [PERSON], батьку позивачки було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складалось з одного будинковолодіння з надвірними прибудовами, розташованого в [ADDRESS]. Реєстрацію права власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно проведено 21 серпня 1989 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відмітка на зворотній стороні свідоцтва про право власності. Позивачка вказує на те, що чинною на той час ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю, батьки позивачки [PERSON] набули право власності на домогосподарство по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, частки яких визначалися рівними. Після смерті [PERSON] 07 жовтня 1993 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] як співвласника дворогосподарства по [ADDRESS], згідно ст.525 ЦК Української РСР 1964 року, відкрилась спадщина на належну [PERSON].1/2 частку нерухомого майна, на яку покійна заповіту не оформила і така підлягала успадкуванню за законом. На день відкриття спадщини [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом являлись позивачка [PERSON], як донька померлої, та чоловік покійної [PERSON], частки яких при спадкоємстві за законом чинним законодавством визначались рівними. Позивачка [PERSON], яка на день смерті спадкодавці [PERSON] проживала з покійною, від належної їй за законом спадщини не відмовилась та прийняла належну їй ? частку спадкового майна, оскільки фактично вступила в управління та володіння вказаним нерухомим майном. Іншу частку майна покійної [PERSON] успадкував її чоловік [PERSON], який став власником 3/4 частки дворогосподарства. Факт прийняття позивачкою [PERSON] спадкового майна після смерті матері [PERSON] позивач підтверджує довідкою Середнянської селищної ради № 2514 від 03 листопада 2015 року, а також рахунками та квитанціями про сплату [PERSON] послуг телефонного зв'язку, енергопостачання та газопостачання в помешкання по [ADDRESS] на підставі укладених [PERSON] договорів, що були укладені після смерті матері [PERSON], а згодом - і батька [PERSON] З урахуванням викладеного, а саме факту прийняття позивачкою [PERSON] 1/4 частки спадкового майна після смерті [PERSON], чоловік останньої [PERSON] на думку позивачки вправі був розпоряджатися лише 3/4 часткою дворогосподарства по [ADDRESS] при оформленні заповіту від 25 липня 1997 року, засвідченого секретарем Середнянської селищної ради та зареєстрованого в реєстрі за №34. У зв'язку з оформленням спадкодавцем [PERSON] вказаного заповіту Ужгородською районною Державною нотаріальною конторою 22 червня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким відповідачка [PERSON] набула право власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарським будівлями та спорудами в [ADDRESS], тобто на все нерухоме майно, що розміщене за вказаною адресою, у тому числі і на ? частку нерухомого майна успадковану за законом позивачкою [PERSON] після смерті [PERSON]. У вказаному свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що успадковане [PERSON] нерухоме майно належало померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 19.08.1989 року, що на думку позивача не відповідає дійсності, оскільки позивачка [PERSON] після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за законом, прийняла у спадок ? частку нерухомого майна, а відтак спадкодавець [PERSON] міг розпоряджатись лише 3/4 часткою нерухомого майна, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON]. Таким чином оформлене відповідачці [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.06.2015 року призвело до позбавлення позивачки [PERSON] права власності на належну їй частку нерухомого спадкового майна. Крім того відповідач [PERSON] погрожує виселенням з вказаного помешкання, а тому у позивачки виникла необхідність у захисті своїх прав. На підставі наведеного позивачка просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], визнати за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на ? частку домогосподарства по [ADDRESS], зобов'язати Ужгородську районну державну нотаріальну контору внести зміни у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2015 року, виданому [PERSON], а також - у Спадковому реєстрі, про зменшення частки права власності [PERSON] на успадковане майно за заповітом. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Представник відповідача Ужгородської районної Державної нотаріальної контори Комар В.В. в судовому засіданні залишив вирішення позовних вимог на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що предметом спору є нерухоме майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, зокрема свідоцтва про народження Серії [NUMBER], судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. 19 серпня 1989 року виконавчим комітетом Ужгородської районної ради народних депутатів на підставі рішення №121 від 09.08.1089 року, [PERSON], батьку позивачки, було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS]. Реєстрацію права особистої власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно проведено 21 серпня 1989 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації. [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки спірні правовідносини виникли у 1996 році, то до них застосовується законодавство, чинне на час їх виникнення. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином час відкриття спадщини відбувся в період чинності ЦК УРСР, нормами якого передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) Після смерті [PERSON] у відповідності до ст.525 ЦК Української РСР 1964 року відкрилась спадщина на належну [PERSON] частку нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] заповіту не оформила і відповідно належна їй частка майна підлягала успадкуванню за законом. На день відкриття спадщини [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом являлись позивачка [PERSON], як донька померлої, та чоловік покійної - [PERSON], частки яких при спадкоємстві за законом чинним законодавством визначались рівними. Позивачка [PERSON], яка на день смерті спадкодавці [PERSON] проживала з покійною, прийняла належну їй частку спадкового майна, оскільки фактично вступила в управління та володіння вказаним нерухомим майном. Вказану обставину зокрема в судовому засіданні підтвердили допитані судом свідки - [PERSON] та [PERSON], які є жителями с. Вовкове, які підтвердили, що на день смерті [PERSON] позивачка [PERSON] разом з чоловіком, дітьми проживали разом з [PERSON] На підставі вказаних вставновлених обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [INFO] року [PERSON], підлягає до задоволення. [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9. У відповідності до довідки № 2335 від 15.10.2015 року виданої Виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району на момент смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] року разом з ним в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] в с. Вовкове Ужгородського району Закарпатської області були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: донька - [PERSON], зять - [PERSON], внук - [PERSON], [INFO], внучка - [PERSON], [INFO] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві особистої власності спадкове майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що 25.07.1997 року [PERSON] оформив заповіт, посвідчений Середнянською селищною радою, зареєстрований у реєстрі за № 34, у якому визначив спадкоємцем належного йому майна : житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] [PERSON], відповідачку по справі. 22.06.2015 року [PERSON] на підставі вказаного заповіту Ужгородською районною Державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі, зареєстровано в реєстрі за №3-627, за яким відповідачка [PERSON] набула право власності на вищезазначене нерухоме майно в цілому. [PERSON] ставить вимоги в позовній заяві про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ? частку домогосподарства по [ADDRESS] в с. Вовкове Ужгородського району та зобовязати Ужгородську районну державну нотаріальну контору внести зміни у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 22 .06.2015 року, виданому [PERSON], а також у Спадковомуу реєстрі, про зменшення частки права власності [PERSON] на успадковане майно за заповітом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із роз'яснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України від 15.05.2013 р № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вбачається, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Набуття у власність [PERSON], який являється батьком позивачки [PERSON] та дідусем відповідачки [PERSON], спірного житлового будинка відбулося у період норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунальною господарства УРСР 31.01.1966 р. В судовому засіданні на підставі пояснень учасників судового процесу та письмових доказів по справі судом встановлено, що за життя [PERSON] заповів домоволодіння відповідачці - [PERSON] Судом встановлено, що станом на день розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 .06.2015 року, видане [PERSON], дійсне, ніким не скасоване. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У відповідості до матеріалів справи позивачка [PERSON]не вчинила дій, предбачених чинним законодавством, які необхідні для набуття права власності на спірне нерухоме майно. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. На підставі наведеного, враховуючи, що позивачем не доведено в передбаченому законом порядку підстав для визнання за [PERSON] права власності на спірне домоволодіння, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial