Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 7400 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп. (а.с. 1-3, 22, 104) Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач працював водієм та був звільнений в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України 23 лютого 2016 року. При звільненні і дотепер відповідач не провів з ним повний розрахунок. За таких обставин з підстав ст. 117 КЗпП України позивач вважає наявним у нього право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що порушення його трудових прав призвели до заподіяння йому моральної шкоди, оскільки, не отримуючи зароблених коштів, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. В ході судового засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача під час судового розгляду справи позовні вимоги не визнав, вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відсутні, так як на підприємстві було встановлено неповний робочий тиждень і компенсація має нараховуватись відповідно до фактичної роботи підприємства у період затримки розрахунку. Не погоджується на відшкодування моральної шкоди, так як вважає недоведеним як факт її заподіяння, так і розмір. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши в повному обсязі письмові докази у справі, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступні встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 23 лютого 2016 року був звільнений з Дочірнього підприємства «Укрупнене автотранспортне господарство» Товариства з додатковою відповідальністю «Обєднання Дніпроенергобудпром» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 4) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що на день звільнення [PERSON] роботодавець не виконав свого обовязку, передбаченого ст.ст. 47, 116 КЗпП та не провів виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення, що підтверджується інформацією Управління Держпраці у Кіровоградській області від 28 листопада 2016 року, довідкою ДП «УАТГ» , з якої вбачається, що станом на 04 вересня 2017 року підприємство має заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі на суму 7400 грн. 00 коп.(а.с.5, 101) Дана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що\~ не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З підстав ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Правила здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого1995 року № 100 (далі - Порядок). П. 8 розділу VІ цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, нарахування загальної суми середнього заробітку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у розрахунковому періоді згідно норм тривалості робочого часу. Доводи представника відповідача про необхідність врахування при обрахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не норм тривалості робочого часу, а фактичного робочого часу підприємства, яке працювало за скороченим графіком, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Такий порядок у разі припинення роботи підприємства призвів би до позбавлення права працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є неприпустимим. Посилання представника відповідача на практику Апеляційного суду Кіровоградської області з цього приводу є безпідставним, оскільки в силу дії ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд має враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених\~пунктами 1, 2\~частини першої статті 355 цього Кодексу. Ст. 117 КЗпП України чітко визначає, що при відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, його середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Дана норма є однозначною, двоякому трактуванню не підлягає і висновки Верховного Суду України про застосування даної норми права у іншому значенні відсутні. Ухвала ВСУ від 15 червня 2016 року № 388/1486/15-ц стосується правильності визначення середньоденного заробітку працівника, який має враховуватись при обчисленні компенсації, передбаченої ст. 117 КЗпП України, і не містить висновків щодо особливостей визначення періоду, за який має стягуватися така компенсація. Довідкою ДП «УАТГ» № 30 від 04 вересня 2017 року визначено середньоденну заробітну плату позивача у сумі 79 грн. 83 коп. (а.с. 101) Її розмір жодною зі сторін не оспорюється. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, у розрахунковому періоді з 24 лютого 2016 року по 13 вересня 2017 року, тобто по день ухвалення судом рішення, визначено 388 робочих днів. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30974 грн. 04 коп. ( 388 робочих днів Х 79 грн. 83 коп. середньоденної заробітної плати =30974 грн. 04) Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, \~ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом достовірно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, не виплачуючи у встановлені ст. 115 КЗпП України строки зароблених ним коштів, систематично порушував право [PERSON] на оплату праці. Невиплата зароблених коштів призводила до обмеження позивача у необхідних тратах, він змушений був застосувати додаткові зусилля для організації свого життя та життя власної родини, відтак суд вважає, що моральна шкода позивачеві дійсно спричинена. Ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що грошове відшкодування моральної шкоді у розмірі 3200 грн. 00 коп., що відповідає розміру мінімальної заробітної плати в Україні, буде еквівалентним обсягу та характеру моральних страждань позивача. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі положень ст.. 88 ЦПК України. З підстав п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині виплати боргу по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. При визначенні розміру суми, що підлягає стягненню негайно, суд враховує відомості про заробіток позивача, що міститься у Індивідуальних відомостях про застраховану особу ( Форма ОК-5) та визначає її у розмірі середньомісячного заростку у сумі 2272 грн. 88 коп. (а.с. 88)

Outcome: partial