Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування по 1/3 частці земельної ділянки площею 4,1786 га, яка розташована на території Мурафської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] померла їх мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 4,1786 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ХР № 079542. Позивачі з метою прийняття спадщини зверталися до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчать постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачі мають намір успадкувати майно, оскільки являються спадкоємцями першої черги за законом, в зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом та прохають визнати за кожною право приватної власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки після смерті матері [PERSON] , при цьому вказавши, що відповідач [PERSON] є також спадкоємцем на майно померлої [PERSON] . В судове засідання представник позивачів не з`явилася, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та про слухання справи у її відсутність. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та проти позову не заперечував. Представник відповідача - Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської областів судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність та при прийняті рішення покладався на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,1786 га, яка розташована на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №079542, що підтверджується копією державного акту. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивачі являються доньками померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвами про їх народження та про укладення шлюбу, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Позивачі з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку зверталися до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак отримали відмову у видачі свідоцтва на спадщину за законом, про що свідчать постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2019 №155/02-31 та №154/02-31. Інших спадкоємців, окрім відповідача по справі сина померлої [PERSON] - [PERSON] , який не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] немає, що підтверджується копією спадкової справи №182/2019 року до майна померлої [INFO] гр. [PERSON] . Як вбачається зі ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право на 1/3 частину земельної ділянки згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV - ХР №079542 кожна. Право на спадкування 1/3 частини земельної ділянки залишається за сином [PERSON] як за спадкоємцем спадкодавця матері [PERSON] . Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV - ХР №079542. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] та до спадкового майна входить земельна ділянка. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом після смерті матері - [PERSON] , мають законне право на 1/3 частину земельну ділянку в порядку спадкування кожна. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved