Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу і місця спілкування з дитиною, посилаючись на те, що з 05.09.2015 року по даний час сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. З початку 2016 року сторони разом не проживають. Представник позивача зазначає, що відповідач відмовляє позивачу у спілкуванні з дитиною, не дозволяє з нею бачитись, а тому вважає, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні батьківських прав позивача щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач вказує на те, що він звернувся до органу опіки і піклування із заявою про визначення способу у вихованні дитини і спілкування з нею, однак його заява не розглядалась в зв'язку з неявкою відповідача. У зв'язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги під судового засідання, представник позивача просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні позивачу з дочкою [PERSON], [INFO], визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини, а саме: надати можливість спілкуватися з донькою щосуботи, щонеділі та у вихідні і святкові дні з 09 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин поза межами місця проживання відповідача по [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Ухвалою суду від 07 вересня 2017 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] до участі у справі залучено орган опіки і піклування - Службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області та зобов'язано подати до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, який надано суду 24.01.2018 року. 15.12.2017 року набрав чинність Закон України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VІІІ), яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Враховуючи вимоги підпункту 9 п. 1 Розділу ХІІІ "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ, за яким справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд продовжує розгляд справи. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що позивач бажає брати участь у вихованні доньки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Позивач до звернення до суд з позовом бачився з дитиною, однак в даний час такої можливості не має у зв'язку з відмовою відповідача надати дозвіл бачитись з дитиною не за місцем її проживання, а в іншому домоволодінні його матері (бабусі дитини) [PERSON]. За місцем проживання відповідача проводити час з дитиною не бажає, оскільки зі сторони батьків відповідача чиниться моральний тиск. Просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнень та надати можливість спілкуватися позивачу з донькою щосуботи, щонеділі та у вихідні і святкові дні з 09 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин поза межами місця проживання відповідача по [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, вважала за можливе дозволити позивачу бачитись з донькою лише по місцю проживання відповідача та проживання доньки [PERSON] по [ADDRESS] Голованівського району Кіровоградської області, які проживають разом з батьками відповідача, а тому перешкод у спілкуванні з дитиною у позивача не існує та не доведено той факт, що відповідач не дозволяє бачитись позивачу з дитиною. Представником позивача не доведено, кому саме належить житловий будинок, в якому просить визначити позивачу побачення з дитиною. Представник відповідача зазначила, що дитині виповнилось лише один рік, в даний час дитина не харчується материнським молоком, а потребує спеціального харчування. Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні зазначила, що повністю підтримує висновок органу опіки і піклування, який наданий суду, доповнень не має. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, покази свідка, з'ясувавши думку представника органу опіки і піклування, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За нормами частин 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 49, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], повторно виданого 15 червня 2016 року Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 8). Як повідомлено представниками сторін в судовому засіданні, що не викликало сумнівів та визнавалось обома представниками, шлюб між сторонами розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2017 року. У період спільного проживання в сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25 листопада 2016 року виконавчим комітетом Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 7). Представниками сторін в судовому засіданні підтверджено, що дитина проживає разом з відповідачем - матір'ю дитини в [ADDRESS] Згідно довідки Троянської сільської лікарської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 27.10.2017 року, дитина [PERSON] потребує додаткового догляду та спеціального режиму годування в зв'язку із захворюванням харчової алергії (а.с. 68). Як вбачається з копії витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Голованівської райдержадміністрації від 19.07.2017 року №8 (а.с. 6), позивач звертався з пакетом документів з питанням встановлення днів та часу спілкування з дитиною [PERSON], однак засідання не відбулося, оскільки мати з дитиною перебували на відпочинку на морі (а.с. 6). 11 січня 2018 року органом опіки і піклування, на виконання ухвали Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2018 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Голованіської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 09.01.2018 року, винесено висновок, яким визнано за доцільне встановити батькові [PERSON] дні та години спілкування з малолітньою донькою [PERSON] за місцем проживання матері дитини в с. Ємилівка Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 81). Судом встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], працює в залізничному цеху ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», по місцю роботи характеризується зразково, що підтверджується характеристикою, виданою 14.12.2017 року залізничним цехом ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 86), за станом здоров'я позивач здоровий, що підтверджується довідкою, виданою 14.12.2017 року медсанчастиною ПрАТ «Полтавський ГЗК» (а.с. 85). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 26.05.1984 року Голованівським ЗАГС Кіровоградської області, його матір'ю є [PERSON] (а.с. 96). Як вбачається з довідок-характеристик №491 та №492, виданих 29.11.2017 року Ємилівською сільською радою Голованівського району, [PERSON] проживає разом з [PERSON] в с. Ємилівка Голованівського району Кіровоградської області, характеризуються позитивно (а.с. 90-91). 28 листопада 2017 року, [PERSON] надала згоду на те, щоб її син [PERSON] зустрічався з [PERSON] в її домоволодінні по [ADDRESS], про що також надав згоду і вітчим позивача [PERSON] (а.с. 92-93). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] по [ADDRESS] складеного 28.11.2017 року головою Ємилівської сільської ради Голованівського району [PERSON], депутатом [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], сім'я проживає в будинку загальною площею 60 кв.м., санітарний стан будинку знаходиться в доброму стані, меблями та всім необхідним для проживання сім'я забезпечена, в будинку пічне опалення, три житлові кімнати, ванна кімната, кухня (а.с. 89). Як вбачається з карт медичного огляду [PERSON] та [PERSON] від 12.12.2017 року, останні мають задовільний стан здоров'я (а.с. 83-84). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знає відповідача та позивача, оскільки являється депутатом Ємилівської сільської ради Голованівського району. Позивач близько року тому звернувся до сільської ради з клопотанням, що відповідач не надає йому можливості бачитися з дитиною. Він з позивачем пішли до будинку відповідача, яка проживає з батьками в ст. Ємилівка Голованівського району, однак вийшов батько відповідача та не впустив до будинку позивача, відповівши, де той був раніше. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Приписами ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 153, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Саме про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини, зокрема дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Представник позивача під час розгляду справи довів зразкове ставлення [PERSON] до дитини, оскільки останній бажає з нею бачитись, через що звертався до органу опіки і піклування та в суд, крім того, має житло, має роботу та заробіток, по місцю роботи характеризується добре, за станом здоров'я здоровий. Твердження представника відповідача про те, що представником позивача не доведено кому саме належить житловий будинок, в якому просить встановити побачення позивач, як на підставу у відмові в задоволенні позову, не заслуговують на увагу, і навпаки, з наданих довідок з Ємилівської сільської ради Голованівського району та акту обстеження вбачається, що мати позивача (бабуся дитини) володіє житловим будинком, розташованому по [ADDRESS] в якому є належні умови для проживання дитини та не заперечує щодо надання можливості позивачу бачитись з дитиною в цьому будинку, а тому, суд приходить до висновку про можливість визначення побачень позивачу з дитиною саме за місцем проживання матері позивача, що не порушить інтереси дитини. При цьому, суд, звертаючи особливу увагу на вік дитини, яка на час розгляду справи досягла одного року двох місяців, враховує, що дитина з матір'ю проживають в одному і тому ж населеному пункті, де встановлюється місце побачень, що не призведе до негативного впливу на дитину, пов'язане з перевезенням дитини до встановленого місця побачень. Суд вважає, що стан здоров'я дитини дозволяє позивачу спілкуватися з нею в іншому місці без присутності матері дитини (відповідача), оскільки, хоч і має проблеми зі здоров'ям у виді харчової алергії, однак така хвороба не є важкою, носить тимчасовий характер, і така обставина судом враховується при визначенні тривалості побачень з дитиною. Вирішуючи спір в даній справі, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області щодо можливості побачень та спілкування позивача з дитиною, однак критично ставиться до висновку доцільності спілкування лише за місцем проживання матері, оскільки такий висновок не обґрунтований, тоді як між сторонами виник спір з цього приводу. Факт чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною підтверджується, як самою суттю та наявністю виниклого спору, так і поясненнями представника відповідача наданими в судовому засіданні про те, що позивач не заперечує у спілкуванні позивача з дитиною, але лише за місцем проживання відповідача, а також показами свідка. Крім того, суд враховує що, позивач проживає окремо від дитини і тому об'єктивно знаходиться в нерівному становищі з матір'ю дитини щодо можливості приймати участь у вихованні доньки та спілкуванні із нею. Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, враховуючи вік, стан здоров'я та інтереси дитини, якій на час розгляду спору виповнилось 1 рік 2 місяці, а тому її думка не може враховуватись, принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо можливості участі у вихованні дитини за місцем проживання матері позивача (бабусі дитини) є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи. Суд вважає, що систематичні побачення батька із донькою будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (зі змінами внесеними Протоколом №11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Разом з тим, враховуючи вік дитини та стан її здоров'я, суд вважає, що тривалість побачень має бути меншою та становити дві години, що забезпечить як особливий догляд за дитиною, так і права позивача на спілкування з дитиною, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що визначений судом спосіб та порядок спілкування з дитиною, є обґрунтованим, найбільш доцільним та справедливим, оскільки такий спосіб направлений на уникнення між сторонами конфліктів, забезпечення спокійного психологічного розвитку та зростання дитини. Слід зазначити, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дитини, станом її здоров'я, психологічного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. На думку суду з урахуванням відносин, які склалися саме між сторонами на даний час, а не у сторін з дитиною, які є фактично негативними, не повинні впливати на спілкування батьків з дитиною, розвиток та виховання дитини, яка потребує уваги обох батьків. На основі повного та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що участь позивача у вихованні дитини є його правом та обов'язком, враховуючи його особу та його ставлення до дитини, суд вважає, що спілкування [PERSON] з донькою не буде перешкоджати нормальному розвиткові дитини, що найвищим інтересам дитини в даний час буде відповідати встановлення способу участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], у вигляді систематичних побачень з позивачем. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції №19WA46108 від 31.07.2017 року (а.с. 1), позивач сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., що підлягає частковому відшкодуванню - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, мають бути стягнуті 320 грн. судового збору на користь позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Outcome: partial