Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], звернулась до суду з зазначеною заявою, в якій просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод їй та її неповнолітнім дітям у користуванні житловою площею квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] передати їй ключі від квартири [ADDRESS], зазначивши, що після розірвання шлюбу колишній чоловік змінив в квартирі вхідні замки, не віддав її особисті речі та дітей, у зв'язку з чим вона не може потрапити в квартиру, неодноразово звертаючись до правоохоронних органів. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не з'явився, від нього надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю на роботі, що не визнано судом поважною причиною неявки. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Розглянувши заяву відповідача, враховуючи строки розгляду справи, дослідивши повідомлення про причини неявки, суд не визнає їх поважними, оскільки будь-які докази зайнятості відповідача на роботі відсутні, тому суд вважає, що неявка відповідача у судове засідання Деснянського районного суду м. Києва, призначене на 10.00 годину 18 вересня 2014 року, відбулась без поважної причини. Зважаючи на вищенаведене, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю її представника. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Рішенням Деснянського районного суду від 16 вересня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 198, розірвано (а.с. 6). Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 13-14). [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], станом на 29.10.2013 року, прописані та проживають у [ADDRESS], власником особового рахунку цієї житлоплощі є гр. [PERSON], що підтверджується Довідкою житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник-10» № 113 від 30.08.2011 року (а.с. 7). 08.02.2014 року [PERSON] звернулась з заявою до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві про те, що в [ADDRESS], її колишній чоловік гр. [PERSON], не віддає їй речі, що підтверджується Висновком по матеріалу перевірки від 15.02.2014 року, затвердженим начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві (а.с. 11). В ході перевірки якої, старшим лейтенантом міліції Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві Гринчук А.М., встановлено, що колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] не надає їй доступу до цієї квартири, не повертає її особисті речі, які, як вона вважає, залишились в квартирі, на час перевірки між колишнім подружжям триває розділ майна в судовому порядку, з приводу чого виникають сварки та суперечки, на неодноразові дзвінки двері квартири [PERSON] не відчинив, повідомивши через закриті двері, що відчиняти квартиру та надавати письмові пояснення відмовляється в категоричній формі. 25.03.2014 року [PERSON] звернулась з заявою до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві про те, що з лютого 2014 р. в [ADDRESS], її колишній чоловік гр. [PERSON], перешкоджає в користуванні даною квартирою та особистими речами, що підтверджується Висновком про проведену перевірку від 04 квітня 2014 року, затвердженим начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві (а.с. 5). В ході перевірки якої, капітаном міліції ДІМ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві Котляровим А.А., встановлено, що [PERSON] до січня 2014 року мешкала по зазначеній адресі, після розлучення з чоловіком [PERSON] не має доступу до цієї квартири, де, як вона вважає залишились її речі, на час перевірки між колишнім подружжям триває розділ майна в судовому порядку, з приводу чого виникають сварки та суперечки. Наявність неприязних стосунків та суперечок між сторонами та протиправної поведінки з боку [PERSON] відносно [PERSON] підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 21.01.2010 року, затвердженою начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві, якою встановлено, що в ході сварки [PERSON], знаходячись у нетверезому стані, вдарив [PERSON], спричинивши їй тілесні ушкодження (а.с. 9-10). Суд при цьому врахує, що іншими письмовими доказами вчинення перешкод у користуванні житловою площею з боку відповідача є матеріали перевірок та про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 5, 9, 11), згідно яких факт наявності перешкод у користуванні житловою площею та відсутність ключів від вхідних дверей у позивачки та дітей, спосіб вчинення перешкод відповідачем у користуванні перевірявся працівниками міліції, відбирались пояснення від сторін щодо їх вчинення. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо вчинення перешкод у користуванні житловою площею квартири [PERSON] За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання судом отримана інформація про місце проживання (перебування) [PERSON] за даною адресою станом на 28.05.2014р. (а.с. 20). Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Разом з тим, реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає право користування та інтереси дітей, тому, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"). Згідно ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх (колишніх членів сім'ї) права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. За змістом ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Суд враховує інтереси та обов'язки сторін, як батьків, які зобов'язані передати у користування дітей майно, яке має забезпечити їх виховання та розвиток, і вирішує спір на підставі закону, з урахуванням прав цих осіб і членів їх сім'ї на житло. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved