Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

19.02.2015 року позивач ПСП «Батьківщина» звернувся до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом про визнання оспорюваного договору (правочину) недійсним посилаючись на те, що 27.07.2011 року між ним та відповідачем [PERSON] на підставі сертифікату на земельну ділянку частку(пай), який належав останньому був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,45 га., терміном на 5 років. 07.09.2012 року зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Пригарівській сільській раді. Далі, позивач в позові зазначив, що відповідач [PERSON] виготовивши технічну документацію та отримавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку розміром 3,34 га в порушення умов вищезазначеного договору від 27.07.2011 року та в порушення національного законодавства, безпідставно уклав з відповідачем ФГ «Фортуна -11» договір оренди земельної ділянки, а тому позивач прохає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.11.2014 року, який укладений між ФГ «Фортуна -11» та відповідачем [PERSON], оскільки він правомірно використовує земельну ділянку, що є предметом спірного договору, провів витрати на осінньо-польові роботи, а дії відповідачів позбавляють його права на законне землекористування та отримання доходів. 31.03.2015 року позивач ПСП «Батьківщина» уточнив позовні вимоги і зазначив, що також однією із підстав для визнання оспорюваного договору (правочину) недійсним, який 27.11.2014 року укладений між ФГ «Фортуна -11» та відповідачем [PERSON] є те, що договір оренди земельної ділянки був укладений та підписаний відповідачем [PERSON] та ФГ «Фортуна -11» тільки 20.11.2014 року, акт приймання та передачі земельної ділянки був підписаний 19.11.2014 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку відповідачем [PERSON] було отримано тільки 27.11.2014 року тобто відповідач уклав вищезазначений договір оренди земельної ділянки безпідставно, так як не мав документа, який підтверджує право власності на землю. В судовому засіданні представник позивача Погорілий Д.В. позов підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та в уточненій позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача Ємець М.І. в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов позивача не визнав та надав письмові заперечення, де зазначив, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення земельної частки у натурі та видачі державного акту на право власності на землю. На момент підписання договору оренди з позивачем був обмежений у виборі орендаря, так як йому не було відомо де буде отримано земельну ділянку. З моменту визначення в натурі на місцевості конкретної земельної ділянки він отримав право власності та право вибору орендаря. Також, він усно та письмово повідомляв позивача, що має намір отримати свідоцтво про право власності на землю та з часу отримання не бажає укладати (переукладати) з позивачем новий договір оренди земельної ділянки. Представник відповідача ФГ «Фортуна -11» Кишка С.М. позов позивача не визнала та надала письмові заперечення щодо позову, де зазначила, що повноваження з 2011 року у місцевих органів самоврядування відсутні права щодо реєстрації договорів оренди землі. Вважає, що до отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку відповідачем [PERSON] мав лише майнові права на отримання земельної ділянки, а не був власником самої земельної ділянки, а тому при підписанні договору оренди між відповідачем [PERSON] та позивачем був відсутній об'єкт оренди. За цієї підстави, на думку представника ФГ «ФОРТУНА-11», договір оренди від 27.07.2011 року є неукладеним. З часу отримання відповідачем [PERSON]. свідоцтва про право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай) втратив чинність, а тому договір оренди від 27.07.2011 року є припиненим, а його переукладання можливе тільки за наявності волі сторін. Представник відповідача ФГ «Фортуна -11» адвокат Сенкевич В.І. позов позивача не визнав та пояснив, що з часу отримання відповідачем [PERSON] свідоцтва про право власності на земельну ділянку втрачає дію договір оренди земельної частки паю, який укладений між позивачем та [PERSON], а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного договору (правочину) недійсним. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, але до суду направили заяви про розгляд справи без їхньої участі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що 27.07.2011 року між позивачем ПСП «Батьківщина» та відповідачем [PERSON] на підставі сертифікату на земельну ділянку частку(пай) серія [NUMBER], який належав останньому був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,45 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, терміном на 5 років. 07.09.2012 року зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Пригарівській сільській раді (а.с. 17-19). Відповідно до п. 2 Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 р. N 119 вбачається, що реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю). Відповідно до свідоцтва про право власності вбачається, що 27.11.2014 року позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на вищезазначену земельну ділянку під кадастровим номером [NUMBER] площею 3,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9). Згідно до заяви повідомлення від 28.11.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] повідомив позивача про виготовлення документів (отримання свідоцтва про право власності) на вищезазначену земельну ділянку та отримання кадастрового номера земельної ділянки, а також про небажання укладати договір оренди з позивачем (а.с. 61-62). Далі судом встановлено, що 20.11.2014 року між відповідачем [PERSON] та співвідповідачем ФГ «Фортуна-11» підписано договір оренди землі №13 відповідно до умов якого відповідач [PERSON] (орендодавець) надає, а співвідповідач ФГ «Фортуна-11» (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,34, яка знаходиться на території Пригарівської сільської ради. Відповідно до п.2 вказаного договору об'єктом оренди є земельна ділянка під кадастровими номером [NUMBER] (а.с. 20-22). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що реєстраційною службою Козельщинського РУЮ Полтавської області зареєстровано за ФГ «Фортуна-11» право оренди на вищезазначену земельну ділянку (а. с. 10). Далі судом встановлено, що 19.12.2014 року позивач звернувся до Пригарівської сільської ради з приводу розбіжностей в кількості облікованих земель та отримав відповідь в якій зазначено, що відповідно до довідки ФГ «Фортуна-11» №1 від 15.12.2014 року вказане підприємство обробляє земельні ділянки, в тому числі відповідача [PERSON] (а.с.15-16). Суд бере до уваги те, що з 27.11.2014 року громадян [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності набув право власності на земельну ділянку під кадастровими номерами [NUMBER] площею 3,34 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 15 та розділу ІХ перехідних положень Закону України «Про оренду землі» вбачається, що об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом. Згідно до ст.ст. 1, 15, 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Відповідно абз. 5 п. 8. постанови Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вбачається, що при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін. Згідно до п. 37 договору оренди земельної частки паю вбачається, що договір оренди припиняється також в інших випадках, передбачених законом (а.с. 21). Відповідно до ст. 598 ЦК України вбачається, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що первісний позов та уточнюючий позов позивача не підлягає до задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону, так як відповідач після отримання ним державного акта на право власності на земельну ділянку з виділом її в натурі, новий договорі оренди з позивачем не переукладав і свого волевиявлення відповідач на його переукладання з позивачем не надавав, а тому з часу отримання свідоцтв про право власності відповідачем на вищезазначену земельну ділянку змінено предмет оренди між позивачем та відповідачем [PERSON] На підставі вищенаведеного, ст. ст. 203, 215, 216,598 Цивільного кодексу України, ст. ст. 90, 125 п.17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 15, 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 6, ст. 15 та розділу ІХ перехідних положень Закону України «Про оренду землі» , абз. 5 п. 8. постанови Пленуму Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" та

Outcome: dismissed