Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

22 серпня 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просять скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Подольська, б. 82 у м. Кам'янське Дніпропетровської області за [PERSON]; визнати за [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого 06 жовтня 1991 року батька [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Подольська, б. 82 у м. Кам'янське Дніпропетровської області, житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 51,9 кв.м., що є підставою для реєстрації за ними права власності в органах державної реєстрації; витребувати житловий будинок, розташований за адресою: вул. Подольська, б. 82 у м. Кам'янське Дніпропетровської області із незаконного володіння [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначили, що позивачки є рідними сестрами. 13 липня 1988 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка "Верницька". 02 березня 1996 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка "Муравйова". Родина проживала у будинку батька, який розташований за адресою: вул. Подольська, б. 82 у м. Дніпродзержинську (нині м. Кам'янське) Дніпропетровської області, який він збудував у 1959 році. Будинок з надвірними спорудами розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м., яка належала батькові на підставі договору від 25.09.1959 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Позивачі постійно проживали та були зареєстровані у зазначеному будинку до 1976 року. У зв'язку з розлученням батьків, в 1976 році разом з матір'ю знялись з реєстраційного обліку та виїхали з будинку, але підтримували з батьком родинні стосунки, постійно відвідували його, находились у батька на канікулах, пізніш стали помагати батьку у господарстві, обробляли огород. У 1981 році до батька звернувся син його колишньої цивільної дружини - [PERSON] з проханням дозволити йому реєстрацію у спірному будинку. Однак відповідач у будинку ніколи не проживав. У березні 1991 року [PERSON] зняв [PERSON] з реєстраційного обліку. 06 жовтня 1991 року батько позивачів [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Подольська, б. 82 у м. Дніпродзержинську (нині м. Кам'янське). Єдиними спадкоємцями за законом після смерті батька є позивачки. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. У встановлений законодавством строк, а саме 23 листопада 1991 року, вони звернулися до Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька, з приводу чого була заведена спадкова справа № 423/1991. Оскільки у позивачів були відсутні оригінал правовстановлюючого документу на будинок, позивачі протягом тривалого часу не вирішували питання щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. Після смерті батька у 1991 році у будинок вселився відповідач [PERSON], який став чинити позивачам перешкоди у користуванні будинком, але, через певні сімейні проблеми і розуміння, що право власності буде оформлено на їх імена, вони не звертались до правоохоронних органів для його виселення і вирішили, що будуть вирішувати питання про усунення нам перешкод у користуванні будинком, коли оформлять право власності. У 1999 році вони займались оформленням свідоцтва про право на спадщину за законом, для чого звернулись в БТІ у м. Дніпродзержинську, яке провело поточну інвентаризацію житлового будинку, про що 12 травня 1999 року видало технічний паспорт. 18 липня 2008 року [PERSON], звернулась до Головного управління юстиції в Дніпропетровської області за сприянням у вирішенні питання щодо поновлення документів, що свідчать про прийняття - позивачами спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину, на що 11 серпня 2008 року була надана відповідь Головного управління юстиції у Дніпропетровській області з розясненням про необхідність звернутись до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. У жовтні 2010 року позивачі звернулись до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, яка тимчасово виконує функції Другої Дніпродзержинської нотаріальної контори, за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Але, 17 листопада 2010 року постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 06 жовтня 1991 року, оскільки, згідно відповіді №15 ОКП «БТІ» від 11 жовтня 2010 року, наданої на запит державного нотаріуса, право власності на житловий будинок №82 по вул. Подольській у м. Дніпродзержинську зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, по 1/2 частині за кожним на підставі договору міни, посвідченого Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 04.04.2009 року, реєстр № 2-651. Рішенням Баглйського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2008 року було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і відповідачем [PERSON], згідно якого [PERSON] був визнаний батьком [PERSON] Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 грудня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Подольська, буд. 82 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] [PERSON]. 18 липня 2009 року [PERSON] (яка є рідною донькою відповідача [PERSON]), діючі на підставі довіреності від [PERSON], посвідченої 22 липня 2008 року нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, уклала договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Подольська, б. 82, з [PERSON]. Зазначений договір посвідчено нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON]. і зареєстровано в реєстрі № 1-650. Право власності на зазначене нерухоме майно на імя [PERSON] зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 26384925 в книзі № 220, номер запису № 25018. 11 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які діяли як законні представники неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], було укладено договір міни житлового будинку з господарськими будівлями за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Подольська, б. 82 на квартиру [ADDRESS]. Право власності на будинок з господарськими будівлями на імя неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 26384925 в книзі № 220, номер запису 25018. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2008 року скасовано. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.08.2012 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2012 року скасовано. Постановлено нову ухвалу. Заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства залишена без розгляду. Зазначили, що таким чином, [PERSON] неправомірно заволодів спірним житловим будинком в той час, коли позивачки прийняли спадщину за законом після смерті батька. Тобто, [PERSON], який вчинив угоду про відчуження будинку 82 по вул. Подольській у м. Дніпродзержинську, права на її укладення не мав, оскільки зі скасуванням судового рішення втрачаються й правові наслідки, які з нього випливають. Договір купівлі-продажу спірного житлового будинку від 11 лютого 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є нікчемним. Спріний будинок був збудований [PERSON] у 1958 році, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння спадкодавцем не оформлялись. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тому змушені звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень на позов, будь-яких клопотань та документів не надав. У звязку із чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в судовому засіданні за його відсутності за наявними в цій справі доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, про причини своєї неявки не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за його відсутності за наявними в цій справі доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився,про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, про причини своєї неявки не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за його відсутності за наявними в цій справі доказами. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у запереченні на позов. Зазначила, що оскільки спадкодавець за життя не набув права власності на спірний будинок в установленому законом порядку, він не може бути об'єктом спадщини. Крім того позивачі неодноразово зверталися до суду з подібними позовами, але в їх задоволенні було відмовлено. Просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви, в повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Баглійської району і третя особа без самостійних вимог сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. 06.10.1991 р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть IV-КИ № 286385 від 21.11.1991 р. (а. с. 28). [PERSON] був рідним батьком [PERSON] та [PERSON] 13.07.1988 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і взяла прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ІІІ-КИ № 448964 (а.с.25). 02.03.1996 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і взяла прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-ГР № 273043 (а.с.27). [PERSON], своєчасно, впродовж 6 місяців після смерті спадкодавця, подала заяву до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена державним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі № 1-4121 від 22.11.1991 р., спадкова справа № 423/91 (а. с. 132). 10.03.1992 р. [PERSON] ([PERSON]) своєчасно, впродовж 6 місяців після смерті спадкодавця, подала заяву до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, яка посвідчена державним нотаріусом і зареєстрована в реєстрі № 300, спадкова справа № 423/91 (а. с. 133). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.10.2008 р. було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON], згідно з яким [PERSON] було визнано батьком [PERSON] Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.12.2008 р. за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Подольська, б. 82 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] 11.02.2009 р. [PERSON], діючі на підставі довіреності від [PERSON], посвідченої 22.07.2008 р. нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, уклала договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Подольська, б. 82, з [PERSON] 04.04.2009 року [PERSON], [PERSON], які діяли як законні представники неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни житлового будинку з господарськими будівлями за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Подольська, б. 82 на квартиру [ADDRESS] (а. с. 56-57). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.05.2012 р. апеляційна скарга [PERSON], [PERSON] на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.12.2008 р. була задоволена, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.12.2008 р. скасоване, оскільки апеляційним судом було встановлено, що зазначене рішення порушує права осіб, які не були залучені у справі. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено (а.с.17). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасоване рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.10.2008 р., яким було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON], заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин була залишена без розгляду (а.с.19). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.02.2013 року в задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] які є законними представниками [PERSON], [PERSON] про визнання угоди недійсною, визнання права власності в порядку спадкування за законом; витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено (а.с.21). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] і [PERSON] відхилено. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.02.2013 року залишено без змін (а.с.15-16). На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, у складі: житлового будинку з господарськими будівлями за адресою м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, вул. Подольська, б. 82. У звязку з відсутністю заповіту спадкування повинно відбуватися за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його батьки. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців. Із довідки, виданої ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації будинок № 82 по вул. Подольській у м. Дніпродзержинську (нині м. Кам'янське) не введений в експлуатацію та відсутні документи щодо реєстрації права власності на вказаний будинок (а.с.29). Згідно з рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради № 130 від 30.03.1977 р. було проведене упорядкування номерів будинків і будинку за адресою вул. Подольська, 100 надано номер 82 (а.с. 31). Враховуючи, те що житловий будинок було збудовано до набрання чинності Цивільним кодексом України, спадщина відкрилась до набрання чинності Цивільним кодексом України, заява про прийняття спадщини спадкоємцями [PERSON] і [PERSON] були подані до державної нотаріальної контори до набрання чинності Цивільним кодексом України, то спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачами не надано належних доказів на підтвердження, що будівництво було здійснено у відповідності затвердженим у встановленому порядку проектом. Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР 1963 року, громадянин, який збудував жилий будинок, здійснив його перебудову и прибудову без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті [PERSON] народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Для виникнення права власності на житловий будинок необхідно наявність відведеної у встановленому порядку земельної ділянки, затверджений у встановленому порядку проект будинку, та введення його в експлуатацію. Власністю громадянина є тільки будівельні матеріали. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново створене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, спадкодавець не набув права власності на спірний будинок. За загальним правилом, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності; витребування майна з чужого незаконного володіння суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачки не є власниками майна, яке просять витребувати. Крім цього, з подібними вимогами позивачки вже зверталися та за рішенням суду, яке набрало законної сили, в їх задоволенні було відмовлено. З огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed