Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~17.01.2020 року позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС», в якому просить суд визнати недійсним з моменту укладення Договір фінансових послуг № 803774 від 29.11.2019 року з Додатком № 1, Додатком № 2, укладений між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь грошові кошти в розмірі 8400,00 гривень; визнати недійсним з моменту укладення Договір доручення № 803774 від 29.11.2019 року, укладений між ним та ТОВ «АТ СЕРВІС», стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на його користь грошові кошти в розмірі 24\~152, 00 гривень. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29 листопада 2019 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» було укладено договір №803774 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групах (далі - договір), предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1, додатку № 2, які є невід`ємною частиною договору. Отже, метою підписання договору № 803774 від 29.11.2019 року було отримання автомобіля марки/моделі КІА Сееd, вартість якого 402\~520, 00 грн, а метою Договору доручення № 803774 від 29.11.2019 року з «АТ Сервіс» була оплата за вищезазначене. Позивач вважає, що вказані договори були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваних договорів, в договорах використовуються неконкретизовані поняття щодо предмету оскаржуваних договорів, умов отримання товару, строків отримання товару, ціни та умов оплати товару, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Позивач зазначає, що умови договорів є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Спірний договір не містить істотних умов договору таких як строки та терміни отримання учасником автомобіля , та строк , після якого договір припиняє свою дію. Позивач вказує на те, що умовами спірного договору № 803774 від 29.11.2019 року встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. Так, у випадку розірвання договору за ініціативою учасника йому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням Відступного за відмову від договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою. Винагорода за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОФОНД та формування груп поверненню не підлягає. Вказує на той факт, що несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару не на момент підписання Договору, чи на момент його поставки споживачеві, а на момент отримання товару останнім членом групи або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві можливості повернути у повному обсязі виплачені по договору кошти у разі розірвання договору, коли ціна збільшена настільки, що наносить шкоду споживачеві у тому, що сума вартості автомобіля є непередбачувано великою, втрачається можливість платити, отримати автомобіль або повернути кошти. Позивач стверджує, що відповідач застосовує підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», а підміна понять означає підміну предмета міркування. Позивач на підтвердження своїх вимог посилається на рішення апеляційного суду Вінницької області по аналогічній справі № 144/964/15-ц, яке підтримано ВССУ ухвалою від 28.07.2016 року та ВСУ ухвалою від 02.12.2016 року Наголошує на відсутності законності в діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС», нерівності сторін, що полягає у різному ступені інформованості, нерозумінні позивачем змісту правочину, відсутності знань про покупку автомобіля у групі, відсутності поняття покупки автомобіля у групі у ЦК України, а тому мало тлумачитись покупцеві продавцем на момент укладення договору. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Відповідачі копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін отримали. На виконання вимог даної ухвали, представником відповідача ТзОВ «АВТО ПРОСТО» 10.02.2020 року було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просить відмовити в позові у повному обсязі. В обґрунтування відзиву послався на те, що спірний договір, укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого договору та його повну відповідність Законодавству України. Позивачу до підписання договору, довелась вичерпна інформація про послуги, що надаються відповідачем та порядок їх надання. Підпис позивача в договорі та додатках свідчить про його обізнаність відносно предмету договору, так і щодо його прав і обов`язків за договором, засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов`язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Більше того, неподання своєї заяви про розірвання договору протягом 14-ти днів від дати підписання договору, свідчить про повне розуміння позивачем усіх умов договору, та його згоду з даним договором. Тому посилання позивача про введення його в оману при укладенні договору спростовуються. Посилання позивача на те, що умови договору є несправедливим та нібито існує дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача є необґрунтованими, оскільки зобов`язання відповідача складаються з 15 пунктів натомість зобов`язання позивача з 10 пунктів, і позивач не вказав жодну статтю договору, яка є на його думку несправедливою, обмежившись лише словосполученням «значна частина умов». Відповідач також вказує на відсутність порушень норм ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки для кваліфікації умов договору несправедливим є необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Жодних обставин про наявність шкоди та її розміру позивач не вказав. Позовна заява містить хибну думку позивача про те, що договір не містить строку його дії, так як ст. 5 розділу I договору передбачено строк його дії. Позивачем не наведено жодного аргументу з приводу того, чому його обов`язки є більш жорсткими за обов`язки відповідача. З приводу посилань позивача, що деякі статті договору суперечать п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідач звертає увагу, що «продукцією» за договором є не автомобіль, а послуги, що надаються за системою АВТОФОНД, вартість послуг чітко визначена в додатку №1 до договору , механізм визначення поточної ціни автомобіля детально викладений в ст. 2 розділу 2 договору, де 2.1 вказує поточна ціна автомобіля є критерієм основою для розрахунку розміру складових періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів передбачених договором, протягом всього строку існування групи та повідомляється АВТО ПРОСТО постачальником щонайменше щомісяця. А тому можливість зміни поточної ціни автомобіля була погодження сторонами в договорі. Відповідач не поставляє товар, а надає послуги, відповідач не є поставщиком автомобілів, і не визначає поточну ціну автомобіля , а тому застосувати п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до правовідносин при виконанні оспорюваного договору неможливо. Твердження позивача про підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля» не відповідають дійсності, оскільки в договорі чи додатках до нього відсутнє поняття «ціна автомобіля». Відповідач, аргументуючи свою позицію покликається на правову позицію Верховного суду України від 11.09.2013 (постанова № 6-40 цс 13), Верховного Суду (постанови від 30.05.2018 року, 01.08.2018 року, 26.11.2018 року, 13.12.2018 року, 06.12.2018 року, 20.12.2018 року, 30.01.2019 року, 17.04.2019 року, 13.03.2019 року, 22.05.2019 року, 25.07.2019 року, 29.08.2019 року, 28.08.2019 року, 23.08.2019 року 25.09.2019 року, 17.10.2019 року ). На виконання\~вимог ухвали\~про \~спрощене позовне\~провадження у\~справі без\~виклику сторін\~ представником\~відповідача ТзОВ\~«АТ СЕРВІС»\~10.02.2020 року було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просить відмовити в позові у повному обсязі та розгляд справи проводити за відсутності представника. В обґрунтування відзиву послався на те, що ТзОВ «АТ СЕРВІС» діяло у суворій відповідності до укладеного договору доручення № 803774 від 29.11.2019 року та без жодних порушень прав позивача. Крім того, позивачем у тексті позову не вказано жодної підстави, з якої на його думку потрібно визнати недійсним договір доручення. 17.03.2020 року на адресу суду було направлено відповідь ТОВ «АВТО ПРОСТО» на відзив на позовну заяву від позивача [PERSON] . Дану відповідь на відзив суд до уваги не бере, оскільки остання не підписана та не датована позивачем [PERSON] . Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПк України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено,\~що 29\~листопада 2019\~року між\~позивачем та\~відповідачем Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "АВТО\~ПРОСТО"\~було укладено\~договір про\~надання фінансової\~послуги з\~адміністрування фінансових\~активів для\~придбання товару\~у груп\~001304,\~предметом якого\~є надання\~учаснику фінансових\~послуг з\~адміністрування фінансових\~активів для\~придбання товарів\~у групах,\~спрямованих на\~придбання автомобіля,\~за рахунок\~об`єднання\~грошових коштів\~учасників через\~систему «Автофонд».\~Договір укладено\~шляхом підписання\~сторонами договору\~та додатку\~№ 1,\~додатку №\~2,\~які є\~невід`ємною\~частиною договору . «Авто Просто» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АвтоФонд». «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування. У довідці про ознайомлення учасника групи із Внутрішніми правилами позивач засвідчив своїм підписом, що він ознайомився з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто», терміни , визначення, умови Внутрішніх правил йому зрозумілі. Також своїм підписом у договорі позивач підтвердив, що він: 1) отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», проінформований про всі можливі витрати у зв`язку із укладенням даного договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього; 2) ознайомився і погодився з умовами договору, підтвердив свої права та обов`язки за договором, здатність набувати права та обов`язки за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе; 3) отримав від відповідача інформацію зазначену в ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, до укладення договору; 4) самостійно, свідомо, без нав`язування з боку відповідача обрав фінансову послугу, що надається даним договором. Відповідно до умов додатку № 1 до договору № 803774 [PERSON] погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб «Кia Ceed» вартістю на день укладення договору 402\~520, 00 грн.. Зобов`язано сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АвтоФонд» та формуванням групи у % + ПДВ у розмірі 24151,20 грн., періодичний платіж у % - 1,6666, щомісячна винагорода у % - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику у % - 3,00+ПДВ. Відповідно до умов додатку № 2 до договору № 803774 [PERSON] , як учасника, зобов`язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску. Також, 29.11.2019 року між позивачем та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» укладено договір доручення №803774, відповідно до умов пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобов`язується вчинити визначені договором дії від імені довірителя. Відповідно до умов пункту 2.1 договору доручення передбачено, що між довірителем та ТОВ «Авто Просто» укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групах через систему «АвтоФонд» від 29 листопада 2019 року № 803774. Умовами договору про адміністрування передбачений обов`язок довірителя зі сплати на користь ТОВ «Авто Просто» винагороди у розмірі 24151,20 грн, що визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто», пов`язані з включенням договору про адміністрування до системи «АвтоФонд» та формуванням групи. Відповідно до умов пункту 2.3 договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором. 29.11.2019 року згідно з квитанцією № ПН 2103693 від 29.11.2019 року , призначення: «оплата винагороди згідно договору доручення № 803774 від 29.11.2019 року» на розрахунковий рахунок ТОВ «АТ Сервіс» [PERSON] сплатив 24152,00 грн. Згідно з умовами договору № 803774 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі» передбачено, що даний договір укладений у письмовій формі, згідно з яким товариство за винагороду зобов`язується забезпечити придбання автомобіля учаснику за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов`язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартість послуги (винагороди товару). 10.01.2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Авто Просто» із претензією про спонукання відшкодування коштів сплачених за наслідками укладення договору доручення №803774 від 29.11.2019 року . Так, предметом оспорюваного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, а не сам автомобіль, як про це зазначає позивач. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, зазначених п.2 ч.1, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» встановлена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності. Так, в позовній заяві позивач зазначив про те, що він уклав оспорюваний договір під впливом обману, оскільки до нього було застосовано нечесну підприємницьку діяльність, оскільки при укладанні оспорюваного договору йому була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наданими доказами, позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами відповідача та укласти оспорюваний договір. ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 було зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах відповідає вимогам законодавства України, оскільки ТОВ «Авто Просто» відповідно до Ліцензійних умов надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Відповідно до статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Позивач [PERSON] вказує в позовній заяві на те, що при укладенні оспорюваного правочину сторонами не був встановлений конкретний строк, після якого договір припиняє свою дію. Проте статтею 5 договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом п`яти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов`язань, передбачених договором. Визначено й строки (терміни) отримання автомобіля, оскільки в розділі II пункту 1.2 зазначено, що право на отримання автомобіля надається на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов`язань за договором. Угодою не передбачено можливості зміни ціни послуг ТОВ «Авто Просто» ані шляхом погодження, ані тим більше в односторонньому порядку, оскільки ціна послуг погоджена між учасниками у відсотках від взаємно обраного критерію і складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії угоди між сторонами: періодичний платіж у % - 1,6666 % від поточної ціни автомобіля. Крім того, відповідач в межах своїх повноважень не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки у відповідності до умов угоди (що також відповідає чинним ліцензійним умовам) поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється компанії ТОВ «Авто Просто» постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця. Необґрунтованими є посилання позивача на те, що умови договору містять жорсткі обов`язки для нього, як до споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, проте не вказав у чому саме полягає несправедливість таких положень угоди, (ураховуючи, що статтею 4 угоди містить 11 пунктів, а статтею 2 - 15 пунктів). Відповідно до статті 19 спірної угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Згідно з пунктом 12.1.4 договору між сторонами, - якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. При цьому, в разі розірвання угоди протягом чотирнадцяти днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, сплачених за угодою. Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди. Судом встановлено, що позивач протягом 14 календарних днів із заявою про розірвання договору до ТОВ «Авто Просто» не звертався. Слід зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18) у подібних правовідносинах не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача та повернення грошових коштів сплачених за договором. Таким чином, дослідивши вищезазначений договір, суд прийшов до висновку, що посилання та твердження позивача на нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови договору - не знайшли свого підтвердження. Даний договір відповідає вимогам закону, а тому правових підстав для його визнання недійсним, що передбачені статтями\~\~203\~\~та\~\~215 Цивільного кодексу України, а саме - невідповідності його вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні. Позивач не довів, що умови оспорюваної угоди та додатки до неї призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за статтею 10 ЦПК України. За таких обставин та міркувань суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиціям Першої судової палати Касаційного цивільного суду\~у складі\~Верховного Суду, Третьої судової палати Касаційного цивільного суду\~у складі\~Верховного Суду, що викладені у постановах від 10.10.2019 р. по справі №\~126/1493/17\~(провадження №\~61-31373св18), 17.10.2019 р. по справі №\~459/2217/16-ц\~(провадження № 61-32116св18), 17.10.2019 р. по справі №\~667/825/16-ц\~(провадження №\~61-26769св18).

Outcome: dismissed