Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

09 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 02.09.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем у виконкомі Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 17. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Спільне життя не склалося через несумісність характерів та втрати поваги один до одного. Різні погляди на сімейне життя та обов»язки призводили до постійних сварок. Спільного господарства сторони не ведуть вже більше трьох років, шлюб існує лише формально. Подружжя втратило один до одного почуття любові та інтересу, тому позивач вважає, що можливості зберегти сім»ю у них не має. Спору щодо поділу спільно нажитого майна у сторін не має. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, будучи повідомлена належним чином про час та дату розгляду справи. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання не з'явився. На цій підставі, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, на підставі ст.ст. 280,281 ЦПК України 11 січня 2018 року суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України підлягає розірванню. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved