Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 25.01.1992 року укладено шлюб, який зареєстрований в Палаці одруження "Центральний", актовий запис № 97, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони мають спільних дітей - повнолітню [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин, різні погляди на життя. Позивач вказує, що вони фактично проживають окремо, подальше спільне життя не можливо, на примирення не згодна. 23.01.2020 року судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.01.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.01.2020 року відкрито провадження по справі. [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилася, 17.02.2020 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явився, 17.02.2020 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд шлюб між ним та позивачем розірвати. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи, що в підготовче засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що 25.01.1992 року сторони у справі уклали шлюб, який зареєстрований в Палаці одруження "Центральний", актовий запис № 97, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони мають спільних дітей - повнолітню [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства не ведуть. У позовній заяві позивач зазначає, що спорів майнового характеру між подружжям немає, місце проживання неповнолітньої дитини між сторонами узгоджено. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. У відповідності до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає наявними законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Судові витрати суд залишає за позивачем на підставі її письмової заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved