Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

22 травня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, треті особи: [PERSON], Публічне акціонерне товариство Страхова компанія "Оранта" про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 09 липня 2015 року о 16 год. 30 хвилин водій [PERSON], керуючи на правовій основі автомобілем марки ВАЗ - 21121, державний номер: [NUMBER], рухаючись в селищі Межова по вул. Заводській, яка є головною по відношенню на перехресті з вулицею Ярмоша, за участю водія [PERSON], який керував у алкогольному стані службовим легковим автомобілем «Санг-Йонг», державний номер: [NUMBER], останній скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Власником легкового автомобіля марки ВАЗ- 21121, державний номер: [NUMBER], згідно свідоцтва про державну реєстрацію серія [NUMBER], виданого центром ДАЇ № 1211 є вона. У водія легкового автомобіля марки ВАЗ-21121, державний номер: [NUMBER] [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди знаходився Поліс № АЕ/3330701 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діє на території України), строк дії якого розпочався: з 00 год. 00 хв. - 11 червня 2015 року по 10.06.2016 року, який був виданий Межівським відділенням Дніпропетровської обласної Дирекції Страхової Компанії ПАТ СК «Оранта». Згідно пункту 4 цього Полісу страхова сума (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить): 50 000,00 (п'ятдесят тисяч гривень). Легковий автомобіль «Санг-Йонг» на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності юридичній особі - Автогосподарство УМВС України в Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ Бабушкінський район, вул. Героїв Сталінграда, буд. 146 згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], яке було видане ВРЕВ ДАЇ № 1 ГУ МВС України в Дніпропетровській області та був зареєстрований 10 липня 2012 року. Легковий автомобіль «Санг-Йонг» державний номер: 04 2057 був застрахований згідно Полісу № АЕ № 2523564 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) на суму: 50 000,00 грн. Згідно дорожнього листа № 24/7 на липень 2015 року державний номер 20 57 серед інших прізвищ водіїв значиться прізвище [PERSON] без ім'я та по батькові, де в розділі № 1 «дата місяця» за номером «9» водій «[PERSON] був допущений до керування транспортним засобом. Цей документ дає підстави стверджувати, що водій [PERSON] знаходився в трудових правовідносинах (на службі) у Автогосподарстві УМВС України в Дніпропетровській області або в Головному управлінні міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується Висновком № 90 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 липня 2015 року станом на 19 год.12 хв., де в пункті 11 цього Висновку знаходиться особистий підпис обстежуваної особи [PERSON] Згідно пункту 10 цього Висновку «гр-н [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп'яніння - 1,2 % проміле». Цей факт підтверджується також Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року при розгляді матеріалів, які надійшли від відділу ДАЇ з обслуговування Межівського району при ГУ УМВС України в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності водія [PERSON], у якій у мотивувальній частині встановлено факт алкогольного сп'яніння водія [PERSON]. Згідно звіту № 0116 від 04 січня 2016 року (дата оцінки - 09.07.2015 року) «Про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу», фізичної особи-підприємця [PERSON], що працює на підставі Свідоцтва № [NUMBER], виданого Фондом державного майна України 12 липня 2006 року, Кваліфікаційного свідоцтва серія МФ № 4179 від 04.03.2006 року, виданого Фондом державного майна України та АТ «Українська Автомобільна Корпорація» в межах напрямку «Оцінка дорожніх транспортних засобів», - оцінка пошкоджень автомобіля марки ВАЗ- 21121, реєстраційний № [NUMBER], який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 05.09.2014 року, проведеного - 09.07.2015 року, вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням при ДТП, власником якого є [PERSON], становить: 101 205,00 грн., оплата послуг оцінювача - фізичної особи-підприємця - суб'єкта оціночної діяльності - 800,00 грн. Позивачка просить суд стягнути з Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ в Дніпропетровській області на її користь матеріальну шкоду у зв'язку з пошкодженням автомобіля марки ВАЗ- 21121, реєстраційний № [NUMBER] в сумі 101 205,00 грн.; витрати пов'язані з розглядом справи в сумі 800,00 грн. та судовий збір в сумі 1012,05 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області надали суду письмові заперечення в яких зазначають, що причиною вищезазначеного ДТП було неналежне утримання уповноваженим органом у сфері дорожнього руху вулично-шляхової мережі перехрестя вул. Заводської та вул. Ярмоша. Вважають, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів заподіяння шкоди [PERSON] саме з вини водія автомобіля «Сан-Йонг» д.н. [NUMBER]- [PERSON], що в свою чергу виключає наявність правових підстав для задоволення позову позивача щодо стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП. Посилаючись на зміст ст.1166 ЦК України та ст. 1172 ЦК України зазначають, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є доведеність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Також вважають, що сума вказаного розміру матеріальної шкоди не відповідає дійсності, адже акт огляду колісного транспортного засобу було складено через два місяці після ДТП, тому вважають, що пошкодження автомобіля ВАЗ 21121 могло бути завдане не в результаті ДТП, а будь-яким іншими подіями або іншим ДТП. У судовому засіданні, представник відповідача, Орлова Ю.П., проти позову заперечувала, надала пояснення аналогічні письмовим запереченням, додатково пояснила, що 09.07.2015 року [PERSON] був у трудових відносинах (на службі) у Автогосподарстві УМВС України в Дніпропетровській області або в Головному управлінні міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області. Був звільнений за власним бажанням. Висновок № 90 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або керування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 липня 2015 року [PERSON] не оскаржував. Представник третьої особи - ПАТ Страхова компанія "Оранта" у судове засідання не з'явився, про причини неявки у судове засідання не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа: [PERSON] у судовому засіданні підтримував позицію представника відповідача, проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що ніякого дорожнього знака на перехресті вул. Заводської та вул. Ярмоша не було, автомобіль ВАЗ-21121, державний номер: [NUMBER], водієм якого був [PERSON] рухався ліворуч та мав технічну можливість загальмувати. Він також гальмував. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року та від 05 липня 2017 року до матеріалів вказаної справи було долучено матеріали цивільної справи №181/134/16-ц за позовом [PERSON] до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Автогосподарства Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди та справи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП та [PERSON] за ч. 4 ст. 140 КУпАП. Суд, вислухавши учасників судового процесу, прийнявши до уваги пояснення третьої особи, свідків: [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.3,11,15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року [PERSON] визнано невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та звільнено його від відповідальності у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, провадження у справі закрито. Зазначеними постановами встановлено, що 09 липня 2015 року о 16 годині 30 хвилин водій [PERSON], керуючи на правовій основі автомобілем марки ВАЗ-21121, державний номер: [NUMBER], рухаючись в селищі Межова по вул. Заводській, яка є головною по відношенню на перехресті з вулицею Ярмоша, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду за участю водія [PERSON], який керував у стані алкогольного сп'яніння, а саме, згідно висновку № 90 від 09.2015 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують та швидкість реакції,» - 1,2 проміле, службовим легковим автомобілем «Санг-Йонг» державний номер: [NUMBER]. Рішення вказаних судів вступило в законну силу, отже, враховуючи положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою, обставини встановлені в вищезазначених постановах доказуванню не підлягають. (аб. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р.). Власником легкового автомобіля марки ВАЗ-21121, державний номер: [NUMBER], згідно свідоцтва про державну реєстрацію серія [NUMBER], виданого центром ДАЇ № 1211, є фізична особа [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Водій [PERSON] на час зіткнення транспортних засобів мав і має посвідчення водія серії [NUMBER], видане Покровським ВРЕР УДАЇ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області 13.09.2008 року (а.с.87-88). Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). У водія легкового автомобіля марки ВАЗ-21121, державний номер: [NUMBER] [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди знаходився Поліс № АЕ/3330701 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діє на території України), строк дії якого розпочався з 00 год. 00 хв. 11 червня 2015 року по 10 червня 2016 року, який був виданий Межівським відділенням Дніпропетровської обласної дирекції Страхової Компанії ПАТ СК «Оранта». Згідно пункту 4 цього Полісу - страхова сума (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну) становить 50 000,00 (п'ятдесят тисяч гривень) (а.с.86). У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами, що водій [PERSON] керував легковим автомобілем марки ВАЗ-21121, державний номер: [NUMBER] на законних підставах. Згідно з Витягу з Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 20.06.2012 року за № 119 о/с дск по особовому складу: призначено з 20 червня 2012 року [PERSON] інспектором патрульної служби 4-ої роти полку патрульної служби Дніпропетровського міського управління, присвоївши спеціальне звання - рядовий міліції» (а.с.63). Відповідно до Наказу № 7а від 16 січня 2015 року по Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (автогосподарство) «Про перезакріплення особового складу за службовим автотранспортом» зазначено: «Закріпити за службовим автотранспортом марка Ssang Yong Aktyon, реєстраційний номер: [NUMBER] с-нт міліції [PERSON] (а.с.64). Даний наказ не скасовано і на час дорожньо-транспортної пригоди діяв в частині закріплення за [PERSON] вищезазначеного автомобіля, що свідчить про свого роду трудові відносини між [PERSON] та автогосподарством УМВС, оскільки тільки при наявності такого наказу [PERSON] мав можливість управляти транспортним засобом, виконувати свої службові обов'язки. Відповідно до практики ВСУ у справі № 6 - 933 ц с 16 надано роз'яснення, що відповідальність юридичних чи фізичних осіб наступає тільки у випадку, коли особа по вині котрої спричинені збитки, знаходиться з цією юридичною чи фізичною особою в трудових відносинах і збитки цим у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручалась юридичній або фізичній особі або викликана необхідністю, як на території роботодавця, так і за його межами, це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного або іншого характеру, виконання котрого безпосередньо входить в службові обов'язки робітника. Судом встановлено, що водій [PERSON] керував легковим автомобілем «Санг-Йонг» державний номер: [NUMBER] на підставі посвідчення водія серія [NUMBER], виданого Дніпропетровським Відділом РЕР УДАЇ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області 29.03.2010 року. Легковий автомобіль «Санг-Йонг» на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності юридичній особі - Автогосподарство УМВС України в Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ Бабушкінський район, вул. Героїв Сталінграда, буд. 146, згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], яке було видане ВРЕВ ДАЇ № 1 ГУ МВС України в Дніпропетровській області та був зареєстрований 10 липня 2012 року. Згідно дорожнього листа № 24/7 на липень 2015 року Ssang Yong державний номер 20 57 серед інших прізвища водіїв значиться прізвище «Поремчук» без ім'я та по батькові, де в розділі № 1 «дата місяця» за номером «9» водій «Поремчук» був допущений до керування транспортним засобом (а.с.154) і на час скоєння ДТП виконував свої обов'язки в якості міліціонера - водія відділення №2 взводу №1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України в Дніпропетровській області на території Межівського району Після скоєння ДТП [PERSON] згідно наказу по Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 21 липня 2015 року за № 303 «по особовому складу» був звільнений у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік): за п. 63 «ж» (за власним бажанням): - сержанта міліції [PERSON] міліціонера-водія відділення № 2 взводу № 1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС з 21 липня 2015 року (а.с.65). Вказані факти підтверджують, що водій [PERSON] знаходився в трудових правовідносинах (на службі) у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (Автогосподарстві) УМВС України в Дніпропетровській області, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ Бабушкінський район вул. Героїв Сталінграда, буд. № 146 або в Головному управлінні міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (49000 м. Дніпропетровськ вул. Красна, 20-а). Відповідно до пункту 12. Постанови Пленуму ВССУзЦКС від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Згідно звіту № 0116 від 04.01.2016 року про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ оцінювачем [PERSON] 04.09.2015 року, було проведено автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля ВАЗ 21121 125 5 МТ, держномер [NUMBER] та встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля ВАЗ 21121 125 5 МТ, держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження складає: 101 205, 00 грн. (а.с.16-54). Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на момент ДТП він був начальником ДАІ та виїздив на місце пригоди. Зазначив, що вулиця Заводська є головною дорогою по всій лінії перехресть, в свою чергу вулиця Ярмоша - другорядна. Дорожній знак 2.1. «уступи дорогу» був на протилежній стороні вулиці Ярмоша, а з того боку звідки рухався на службовому автомобілі працівник міліції знак був відсутній, у зв'язку з чим на голову селищної ради було складено адміністративний протокол за ст. 140 КУпАП. Свідок [PERSON] пояснив, що він їхав зі сторони вулиці Лісної до вулиці Ленінської і на перехресті вулиць Ярмоша та Заводської виїхала машина та вдарила його вбік. В авто він їхав один, був тверезий. Рухався зі швидкістю приблизно біля 50 км/год. Чи був знак «дати дорогу» не пам'ятає. Керував авто на підставі того, що [PERSON] надала йому технічний паспорт. Побачив як авто виїзджало десь за 5 м, не гальмував. У судовому засіданні, було досліджено речовий доказ, а саме: довідку №1071 від 16 листопада 2015 року видану Межівською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області в якій зазначено, що вулиця Ярмоша (інвентарний номер №10330087) в смт. Межова, перебуває на балансі Межівської селищної ради, вулиця Заводська перебуває на балансі Служби автомобільних доріг України в Дніпропетровській області. Обслуговується вул. Заводська філією «Покровський райавтодор» ДП «Дніпропетровський облавтодор». Вулиця Заводська головна, вул. Ярмоша-другорядна (згідно схеми організації дорожнього руху на території смт. Межова погодженої з Державною автомобільною інспекцією Межівського РВ ГУМВСУ в Дніпропетровській області). Судом також було досліджено речовий доказ, а саме копію аудіовідео диску, який був наданий третьою особою без самостійних вимог [PERSON], на якому зафіксовано місце ДТП. Суд критично відноситься до даного доказу та зауважує, що окремого доказового значення відеодоказ не має, адже місце ДТП на відео було зафіксоване вже після евакуації автомобілів, а також не зазначено час та дату відео зйомки. Крім того, суд враховує той факт, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується висновком експерта № 5/10.1 - 608 від 07.09.2016 року, який був досліджений у судовому засіданні, де у відповідності до п. 8 вказано, що « невідповідність вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1. ПДР дії водія [PERSON] з технічної точки зору перебувають в причинному зв'язку з настанням ДТП (а.с.72-81). Вказаний речовий доказ, що міститься на диску, надавався експерту для дослідження, тому його суд розглядає як складову частину висновку експерта. Висновок даної експертизи сторонами не оскаржувався, сторони у судовому засіданні не заявляли клопотання про призначення експертизи у вказаному судовому засіданні. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У своїй Постанові Верховний суд України від 03 грудня 2014 року (справа № 6-183цс14) прийшов до висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення по захист цього права. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини даної справи, дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ДТП, в якому було заподіяно матеріальну шкоду позивачу, сталося з вини третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON], оскільки останній на час скоєння ДТП, знаходився в трудових правовідносинах (на службі) у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (Автогосподарстві) УМВС України в Дніпропетровській області, тому враховуючи положення чинного законодавства, шкоду завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків повинно відшкодувати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Суд вважає, що позов є обґрунтованим, та є всі підстави задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказані висновки суду також встановлені у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду по справі за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Автогосподарства Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Автогосподарства Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відповідно до якого також підтверджуються обставини, встановлені судом у вказаній справі. Тому згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже обставини встановлені Апеляційним судом Дніпропетровської області в мотивувальній частині рішення від 18 квітня 2017 року є встановленими та не потребують доказування. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь [PERSON] судові витрати по справі, які складаються зі слати судового збору у сумі 1012,05 грн.; оплати за звіт № 0116 від 09.07.2015 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ матеріальних збитків у сумі 800,00 грн. Загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню, становить 1812,05 грн.

Outcome: approved