Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позову зазначила, що являється власником будинковолодіння в [ADDRESS]. Звертає увагу суду на те, що фактично з дня прописки, а саме з 04.08.1977 року [PERSON] не проживала і не з'являлася в помешкання, що в [ADDRESS]. Покликається на вимоги ст.41 Конституції України, ст.ст. 317,319,321, 391 ЦК України та вважає, що відповідач, яка не проживає в даному житловому будинку втратила право на користування будинком, внаслідок її відсутності без поважних причин з моменту реєстрації В судове засідання позивач не з'явилася, однак до суду подала заяву та просила позов розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, про що свідчать повідомлення опубліковані у виданнях: "Урядовий кур'єр" та "Високий замок" тому, зі згоди позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно із ст.ст.71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. Як вбачається із довідки Дунаївської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 10.03.2016 року №54, [PERSON] дійсно належить житловий будинок в [ADDRESS], згідно погосподарської книги №10 Дунаївської сільської ради (а.с.25). У даному будинку проживає [PERSON], що стверджується довідкою Дунаївської сільської ради за №54 від 01.02.2016року (а.с.14) Як вбачається із копії будинкової книги на вказаний житловий будинок [ADDRESS], відповідач зареєстрований у вказаному житлі (а.с.4-8) Відповідно до акта складеного комісією Дунаївської сільської ради від 29.01.2016р., провели обстеження господарського двору в [ADDRESS] та встановили, що [PERSON], [INFO] не проживає і ніколи не проживала в даному будинку (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, відповідач у вказаному будинку не проживає більше шести місяців, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved