Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] 14.11.2018 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 30400 доларів США, що на день підготовки позову до суду складає 847905,88 грн. - основний борг, 53150 грн. - проценти за користування коштами, 8990,12 грн. - 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 9162,40 грн. та витрати на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтував тим, що 07.07.2018 року він надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 30400 доларів США, про що відповідач [PERSON] написала позивачу відповідну розписку, згідно якої відповідач зобов`язалась повернути борг в строк до 18.07.2018 року. Проте, ані 18.07.2018 року, ані пізніше [PERSON] , незважаючи на неодноразові нагадування з боку позивача, взяті на себе зобов`язання не виконала та борг не повернула, при цьому відповідач обіцяє повернути їх як найближчим часом, хоча ніяких дій з її боку щодо повернення боргу чи виконання взятих на себе зобов`язань щодо погашення боргу повністю або ж частинами досі не здійснено, що свідчить про ігнорування та уникання з боку відповідача дій щодо повернення позичених у позивача коштів та порушення взятих на себе зобов`язань. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 23.11.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження із викликом сторін у справі (а.с.25). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 21.12.2018 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову, заборонивши відчуження у будь-який спосіб квартири [ADDRESS] ; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.58). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 12.02.2019 року залишено без розгляду повторне клопотання представника позивача про забезпечення позову, за клопотанням відповідача [PERSON] про потребу правової допомоги розгляд справи відкладено з повторним викликом учасників справи (а.с.72). 03.04.2019 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] щодо ознайомлення з матеріалами справи судовий розгляд відкладено з повторним викликом учасників справи на 16.04.2019 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити з викладених у позові обгрунтувань. Вказав про неможливість укладення між сторонами мирової угоди на стадії судового розгляду, загалом не виключаючи можливості укладення такої угоди на стадії виконання судового рішення. Зазначив, що вимоги позивача [PERSON] випливають із зобов`язань відповідача [PERSON] згідно наданої останньою 07.07.2018 року письмової розписки про отримання нею у борг грошових коштів в сумі 30400 доларів США, отрмання яких нею також відображено в даній розписці, що написана нею власноруч без будь-якого психічного або фізичного примусу. В обумовлений сторонами строк до 18.07.2018 року відповідач не повернула позичені кошти. Подальші вимоги за особистими зверненнями [PERSON] до [PERSON] щодо повернення боргу, останньою були фактично проігноровані. У зв`язку з цим просив окрім стягнення неповернутої суми основного боргу, стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування коштами в сумі 53150 грн. з розрахунку облікової ставки Нацбанку України через невизначення певного розміру відсітків заздалегідь у договорі позики, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] згідно вимог ст.625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми боргу, що становить 8990,12 грн., за невиконання нею грошових зобов`язань. Відповідач [PERSON] вказала про часткове визнання позовних вимоги, а саме суму основного боргу в розмірі 18000 доларів США, а також відсотки за користування коштами та 3% річних від вказаної суми. Пояснила, що вона певний час співпрацювала з позивачем і відповідала за його кошти, однак гроші вона отримала він нього не в розмірі 30400 доларів США, а в сумі 18000 доларів США, що не були зворотньо повернуті особою, якій вони надавались у користування під умовою повернення із певними відсотками. Представлена позивачем розписка нею була написана у проміжок часу, коли вона дізналась, що їх з позивачем ошукали та під моральним натиском зі всіх боків, однак у неї була надія, що вказані кошти можливо буде повернути, тому й розписка була написана лише формально для заспокоєння позивача. Повідомила, що вона всіма можливими засобами намагається владнати з позивачем цей спір в позасудовому порядку, аби узгодити суму боргу та домовитися про її повернення. З самого початку вона частково повертала позивачу кошти в розмірах по 500, 400 та 200 доларів США, які передавала йому власноручно, але жодних розписок про їх отримання від позивача не брала, оскільки між ними існувала довіра. В теперішній час вона вже зібрала частину грошових коштів для погашення позики та намагається вийти на зв`язок з позивачем, однак на разі він з особистих питань фактично відсутній в м.Жмеринка, вона не може до нього додзвонитися оскільки він заблокував номер її мобільного телефону. Просила суд надати їй можливість для позасудового врегулювання даного спору. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що що сторони дійсно певний час співпрацювали разом, їх справи йшли добре, на той момент позивач отримував хороші відсотки у розмірі до 1800 доларів США на місяць, потім коли зникла особа, якій були надані всі їхні кошти, та вимкнула свій телефон, вони зрозуміли, що ці їхні кошти пропали та в подальшому всю відповідальність за це було покладено на відповідача. [PERSON] неодноразово робила спроби все залагодити, щоб повернути позивачу кошти, однак їй було наказано написати розписку на суму 30400 доларів США, аби позивач заспокоївся, після чого вона надала таку розписку, однак у ній відсутні свідки, які б могли підтвердити цей факт. Повідомив, що відповідач отримала від позивача грошові кошти фактично в сумі 18000 доларів США, тому незрозуміло чому позивач вимагає від неї повернення позики в розмірі 30400 доларів США. Вважає обумовлений у розписці строк повернення позики заздалегідь недостатнім щодо такої значної суми боргу. Просив надати відповідачу можливість домовитися з позивачем у позасудовому порядку. Заслухавши сторони, їх представників та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі змісту розписки від 07.07.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] отримала в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 30400 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 18.07.2018 року. При цьому у ній додатково зазначено, що розписка написана власноручно, без будь-якого фізичного чи психологічного примусу (а.с.9, оригінал а.с.68). Згідно роздруківки з інтернет-сайту від 12.11.2018 року офіційний курс гривні щодо долара США станом на вказану дату становив 2789,1641 грн. за 100 доларів США (а.с.10). Відповідно до копії листа-претензії від 10.11.2018 року та копій переписки з мобільного додатку "Viber" в період часу з 26.07.2018 року до 28.11.2018 року позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] щодо повернення боргу в сумі 30400 дларів США (а.с.11, 53-55). Відповідно до копії відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що розташована в [ADDRESS] (а.с.14, 50-51). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до змісту п.14 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позивач, як позикодавець, вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно статті 1048 ЦК України, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, позивач підставою своїх позовних вимог вказав обставини того, що його права позикодавця були порушені невиконанням відповідачем особистих зобов`язань за договором позики, укладеного шляхом написання розписки від 07.07.2018 року. Відповідчем визнано факт написання нею даної розписки на користь позивача. При цьому суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача стосовно написання цієї розписки на означену в ній суму боргу та її надання суто з наміром заспокоїти позивача, оскільки відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів стверджуваних нею обставин стосовно фактичної заборгованості перед позивачем в сумі 18000 доларів США, а також проявів застосування щодо неї будь яких заходів фізичного чи психологічного примусу, яким вочевидь не є зазначений намір заспокоїти позивача у власній надії на благополучне повернення коштів з боку іншої особи, у користування якої їх було надано сторонами. Суд також не приймає до уваги повідомлення [PERSON] стосовно здійснення нею часткового повернення коштів за вказаним договором позики, оскільки всупереч власному обов`язку за наслідком невизнання цих обставин стороною позивача, відповідачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження часу та розміру повернутих нею грошових коштів. Таким чином, в судовому засіданні на підставі представлених позивачем доказів, які не спростовано у встановленому порядку стороною відповідача, судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочила власний обов`язок щодо повернення позивачу [PERSON] отриманих за договором позики від 07.07.2018 року року коштів із загальною сумою боргу в розмірі 30400 доларів США, який виник з вини позичальника, так як заявлена до стягнення сума не суперечить вимогам закону та узгоджується з умовами договору позики згідно письмової розписки. Еквівалент вказаної суми у національній валюті за офіційним курсом валют на день ухвалення рішення суду становить 815030,20 грн. (30400 доларів США х 2681,0204 грн. / 100). Ці обставини не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб за непредставлення нею належних та допустимих доказів повного чи часткового розрахунку із позивачем за даним правочином, або щодо внесення відповідних коштів на депозит нотаріуса, тобто всупереч власного обов`язку не доведено відсутність вини особи, яка не виконала зобов`язання, а тому вказана прострочена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог. Також судом визнаються аргументованими вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування коштами в сумі 53150,87 грн. саме на рівні облікової ставки НБУ з огляду на те, що за договором позики від 07.07.2018 року сторонами не встановлений певний розмір процентів, а також щодо стягнення 3% річних від суми основного боргу в сумі 8990,12 грн., оскільки відповідач прострочила виконання гршового зобов`язання. Представлений за змістом позовної заяви розрахунок вказаних сум стороною відповідача щодо результативних значень не заперечений, безпосередні підстави їх нарахування визнані, а тому у цій частині вимог позов також підлягає задоволенню. Отже, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем та його представником в позовній заяві та в судовому засіданні, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Пропорційно задоволеним позовним вимогам у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору (а.с.1,2), а також частковій компенсації в сумі 3000 грн. підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу (а.с.68а) в сумі 12162,40 грн. (352,40 грн. + 8810 грн. + 3000 грн.) Враховуючи викладене,

Outcome: approved