Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом Держави Україна в особі прокуратури Черкаської області, управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області про захист честі і гідності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи його наступним. 29.03.2002 року його сина [PERSON] злочинним чином отруїли смертною дозою наркотику конопля (канабіс). Отруєння злочинне і носить політичний характер. Під натиском депутатських запитів з запізненням була відкрита кримінальна справа. Кримінальна справа декілька раз закривалась скритно, без повідомлення його. Нещодавно він дізнався, що справа закрита. Після його неодноразових скарг, особистих прийомах у прокурора області та начальника УМВС України в Черкаській області, він витребував постанову, яку негайно оскаржив посадовцям, і вирішив оскаржити в суді. Вважає, що справа повністю сфальсифікована слідчими органами під «кришею» прокуратури Черкаської області та в змові з психіатрами, злочин був ретельно спланований, контрольований злочинними слідчими і прокурорами. Злочином йому, позивачу, [PERSON] завдана матеріальна шкода 100 тис.грн. та моральна шкода, яку оцінює в 100 тис.грн. Злочином нанесений непоправний удар по здоров'ю сина [PERSON]. Це призвело до душевних страждань, яких він та всі члени його родини зазнали у зв'язку лікуванням сина і його станом здоров»я. Незнаважючи на тривале лікування, це отруєння призвело до інвалідності сина. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав повністю та просив задовольнити. Представник управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області Руденко Л.І., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в повному обсязі, подала письмове заперечення. Прокурор Павленко Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в повному обсязі. Представник управління державної казначейської служби України у Черкаській області Сивокінь С.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст.13 ЦК, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 07.10.2005 року прокуратурою Черкаської області порушено кримінальну справу №0110500106 за фактом незаконного введення особливо-небезпечного наркотичного засобу (канабісу) в організм [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.314 КК України. [PERSON] визнаний потерпілим по даній справі, а позивач [PERSON] мав процесуальний статус - свідок. 23 липня 2011 року слідчим СЧ СУ УМВС України в Черкаській області Решетняк Н.Ю. було винесено постанову про закриття провадження по кримінальній справі №0110500106 за фактом незаконного введення особливо-небезпечного наркотичного засобу (канабісу) в організм [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.314 КК України, в зв»язку з відсутністю складу злочину. Потерпілим [PERSON] дана постанова не оскаржувалась в установленому порядку. ч.2 ст.53-1 КПК Кримінально-процесуального кодексу України (в ред. 1960р.) зазначено, що підстави і порядок відшкодування шкоди визначаються законодавством України. Право на відшкодування шкоди у випадку вчинення незаконних дій органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду закріплює спеціальне законодавство, а саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР). Відповідно до ст.1. Закону № 266/94-ВР, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" (2135-12), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" (3341-12) та іншими актами законодавства. Тобто, вищезазначеним законом чітко визначено підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В судовому засіданні встановлено, що відносно позивача [PERSON] УМВС України в Черкаській області не вчинялися дії, передбачені вищезазначеним Законом України, а тому підстав для відшкодування матеріальної шкоди немає. У відповідності до ст.23 ЦК України «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.» Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст.1167 ЦК України.) Статтею 1176 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це не передбачено відповідним законом. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач не надав суду доказів того, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, позивачем в суді не надано жодного доказу, які б підтверджували неправомірні дії Держави Україна щодо заподіяння моральних страждань. Суд зазначає, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист честі і гідності, але в судовому засіданні також не знайшло свого підтвердження порушення честі і гідності позивача. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права (постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Тобто позивачем [PERSON] не доведено суду, внаслідок якого порушення його прав Держава Україна завдала йому матеріальної та моральної шкоди, не надано доказів на обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди, не доведено факт завдання моральної шкоди. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати покласти за рахунок держави. На підставі ст.ст.55,56 Конституції України, ст.13,15,22,23,1166,1167,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.05.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Outcome: dismissed