Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, шляхом направлення 14.03.2020 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 18.03.2020. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 травня 2012 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконкомі Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №7. Позивач зазначила, що сторони проживали подружнім життям до січня 2019 року, після чого шлюбні відносини між ними були припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що між сторонами подружні стосунки не склалися, оскільки вони не зійшлися характерами, між ними постійно виникали сварки, що призвело до припинення подружніх стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Між сторонами досягнуто угоди щодо утримання спільного сина. Спору про розподіл майна не має. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та поновлення їх сімейних стосунків є неможливим, шлюб носить формальний характер, спроби примирення не дали жодного позитивного результату. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 104-105, 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 23.03.2020 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність. Зазначила, що на позовні вимоги підтримує повністю та просить шлюб розірвати (а.с. 41). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та просить позов задовольнити (а.с. 37). Згідно частин 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.05.2012 виконкомом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 4). Сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.10.2007 виконавчим комітетом Побузької селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 9). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з січня 2019 року, спору про місце проживання дитини не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у позові просить залишити їй прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" згідно квитанції АТ КБ "Приватбанк" №0.0.1648301099.1 від 14.03.2020 (а.с. 3), а інша частина судового збору в тому ж самому розмірі, у зв`язку з задоволенням позову, покладається на відповідача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved