Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

13.12.2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , [INFO] , який укладено 22 вересня 1995 року, зареєстровано Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова , актовий запис № 870. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , 2004 року народження, в розмірі 2 500 грн щомісячно з дня звернення з позовом до суду і до досягнення повноліття , стягнути додаткові витрати, що викликані особливими обставинами , на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 000 грн щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сімейне життя не склалось, сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні відносини з 2016 року , спільних інтересів не мають, спільного господарства на ведуть , не мають спільного бюджету, тобто шлюб існує тільки формально . Примирення не можливе, тому що сім"я розпалася д остаточно . Подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання сина в розмірі 2 500 грн щомісячно з дня звернення з позовом до суду і до досягнення повноліття , стягнення додаткових витрат на дитину , що викликані особливими обставинами , в розмірі 1 000 грн щомісячно, позивач посилається на те, що з 1995 року перебуває у шлюбі з відповідачем . В шлюбі народився син [PERSON] , 2004 року народження . На дійсний час син знаходяться на її утримані. Батько батьківські обов`язки щодо утримання дитини не виконує. Крім того, син за станом здоров`я повинен постійно відвідувати басейн, проходити медичні обстеження , медичні процедури та вживати медичні препарати. Вона розвиває здібності сина, він відвідує танцювальну школу , має намір потупати до ВУЗу, тому отримує до університетську освіту. Додаткові витрати на дитину становлять приблизно 2 120 грн на місяць, тому наявні підстави для стягнення з відповідача суми в розмірі 1 000 грн на місяць. Позивач в судовому засіданні уточнила раніше заявлені вимоги в частині розміру аліментів, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини- [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Уточнені вимоги та позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала та просила їх задовольнити з підстав , наведених в їх обгрунтування. Відповідач в судовому засіданні визнав вимоги позивача та не заперечував проти їх задоволення з урахуванням уточнення. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, оцінивши їх в сукупності , встановив наступні факти та обставини. Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає доведеним, що з 22.09.1995 року сторонни перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова , про що зроблено актовий запис № 870. Вказаний факт підтверджується даними свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , оригінал якого долучений до матеріалів позовної заяви . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За домовленістю батьків дитини, після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матерю. У даній позовної заяві не порушуються питання щодо розподілу спільного майна. Питання щодо утримання та виховання спільної дитини сторонами вирішено. За вимогами ст.3 СК України визначено, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Ст.. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач категорично заперечує проти подальшого перебування у шлюбі з відповідачем, тому що даний факт суперечить її інтересам, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. З урахуванням фактичних взаємин подружжя , обставин життя подружжя, а також інших обставин, що мають істотне значення, а саме: шлюб існує формально , тому що подружжя на протязі тривалого часу стосунки не підтримують та не примирилися , відсутність згоди позивача та відповідача на подальше знаходження у шлюбі , суд вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо. Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач в своєму позові вказує на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає , тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої дитини в розмірі 2000 грн . В обгрунтвання своїх позиції в частині того, що батько не виконує свої зобов`язання по матеріальному утриманню дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст. 181 та 183 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, розмір яких визначається судом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. п. 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Позивач в своєму позові просить стягнути аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону , що передбачено статтею 184 СК України. Відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року складає 2 218 грн. Приймаючи до уваги, що відповідач визнав вимоги позивача , суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2 000 грн, тому що такий розмір утримання на дитину є реальними та справедливими, саме з такої суми грошових коштів дитині буде забезпечено необхідний та достатній рівень життя . Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підлягають задоволенню . Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому в порядку ст.141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved