Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

25.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , Затоківська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування, повернення земельної ділянки шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та стягнення судових витрат. Свої вимоги мотивує тим що, [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Позивач є спадкоємцем по закону першої черги після померлого батька на усе майно включаючи земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , інших спадкоємців немає. При зверненні позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю у нотаріуса правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та рекомендовано звернутись з заявою про видачу дублікату державного акту. В той час, як позивач намагалась отримати дублікат державного акту, їй стало відомо, що невідома позивачу особа [PERSON] звернувся до суду з позовом до батька позивача [PERSON] про стягнення грошових коштів, в подальшому до суду надійшла укладена мирова угода, додатками до якої були договір купівлі-продажу та державний акт з додатками. Ухвалою суду від 30.03.2017 року було затверджено мирову угоду, за умовами якої батько позивача [PERSON] в рахунок погашення боргу перед [PERSON] за договором позики від 02.04.2015 року передав земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2017 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, номер запису 20122298, реєстраційний номер 1232514951103, в подальшому [PERSON] 28.04.2017 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної спірної земельної ділянки, а 20.03.2018 року [PERSON] спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу відчужила [PERSON]. Ухвалою суду від 29.05.2018 року ухвала суду від 30.03.2017 року про затвердження мирової угоди скасована. Оскільки позивач [PERSON] не приймала рішень, не надавала дозвіл на відчудження, передачу у користування спірної земельної ділянки, майно вибуло з володіння власника не з його волі, таким чином, позивач вважає, що має право на витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідача. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2018 року заява [PERSON] про забезпечення позову задоволена та накладено арешт - заборона відчуження земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1232514951103. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, була повідомлена. 22.10.2019 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просила задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Затоківської селищної ради в судове засідання не зявився, був повідомлений, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, рішення прийняти на розсуд суду у відповідності до діючого законодавства України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа №495/1136/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2017 року по справі №495/1136/17 була затверджена мирова угода, за умовами якої батько позивача [PERSON] в рахунок погашення боргу перед [PERSON] за договором позики від 02.04.2015 року передав останньому земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057. 28.04.2017 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності 20122298, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1232514951103. В подальшому [PERSON] 28.04.2017 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної спірної земельної ділянки, а 20.03.2018 року за договором купівлі-продажу [PERSON] земельну ділянку за договором купівлі-продажу відчужила [PERSON]. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2018 року заява [PERSON] про перегляд судового рішення за нововиявленими обставина - задоволена, ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2017 року була скасована. Скасовуючи ухвалу суду по справі №495/1136/17 від 30.03.2017 року суд виходив з того, що вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 15.07.2013 року, актовий запис №457, [PERSON] помер [INFO] у віці 64 років. 20.09.2013 року приватний нотаріус Тітова Т.С. відкрила спадкову справу до майна померлого [PERSON] за заявою його доньки [PERSON] , яка відповідно є спадкоємцем майна померлого, однак, через відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057, нотаріус не змогла видати свідоцтво про право на спадщину. Тобто, спірна земельна ділянка [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057, яка належала на праві власності померлому [PERSON] , була відчужена особою, яка не мала права на її відчуження та за поза волею власника, який на момент такого відчуження вже помер. З змісту Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на даний час право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 20.03.2018 року, серія та номер 346. Позивач [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування посилаючись на ст.388 ЦК України, повернути земельну ділянку шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з підстав, що вона не приймала рішень, не надавала дозвіл на відчудження, передачу у користування спірної земельної ділянки, майно вибуло з володіння власника не з його волі. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частинами 2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до статті 387 ЦК України та ч.3 ст.12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Право власності на майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна. Проте, з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:026:005 у позивача [PERSON] під час ухвалення рішення відсутнє, тому, законних підстав для витребування майна у відповідача не має, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" . Приписами ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. За вимогами ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, виходячи з положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", а також зважаючи на обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи, вимога позивача про скасування державної реєстрацію об`єкту нерухомого майна земельної ділянки площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:026:0057 на [PERSON] підлягає задоволенню. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.07.2013 року. Факт, що позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.03.1972 року, довідкою відділу реєстрації актів громадянського стану №48/05-13 від 20.05.2002 року, згідно якого позивач [PERSON] взяла шлюб та змінила прізвище та свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 21.02.2018 року. За життя батько позивача [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №904789, виданий 07.02.2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.11.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №4260, акт зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.06.506.00048, кадастровий номер 5110300000:02:026:0057. Відповідно до листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітової Т.С. свідоцтво про право на спадщину, у вигляді земельної ділянки площею 0,0600 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] не видано в зв`язку з відсутністю (втратою) належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до відповідних органів з заявою про видачу дублікату державного акту. Відповідно до ст.1216 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до розяснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 8 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст.1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд оцінивши наявні у справі докази за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку доказів, приходить до висновку що позовні вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають до задоволення, оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON] , від спадщини не відмовлялась, спору щодо спадкового майна немає, але в позасудовому порядку позивач не може оформити на себе спадщину та тому має право на судовий захист. Також, в порядку ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1057,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: partial