Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

26.03.2015 року до суду звернувся прокурор Петриківського району Дніпропетровської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі управління соціального захисту населення Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі УПСЗН) до [PERSON] (далі Відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 27 012,60 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі пропозиції № 6 виданої виконкомом Петриківської селищної ради від 26.07.2011 року, заяв Відповідача від 07.05.2009 року та від 01.08.2011 року про призначення усіх видів соціальних допомог останній, УПСЗН призначено державну допомогу, як одинокій матері та у подальшому з 17.05.2009 року по 31.08.2014 року виплачувалась така допомога. Відповідно до встановленого "Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 (далі - Порядок) Відповідач у заявах від 07.05.2009 року та від 01.08.2011 року про призначення усіх видів соціальних допомог, поданих до УПСЗН особисто вказано, що остання у шлюбі не перебуває, з особою, від якої має дітей не проживає. Однак, в порушення ч. 4 ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" Відповідач, проживаючи з батьком неповнолітніх [PERSON] (Паніна) Давіда Джумберовича [INFO] та [PERSON] (Паніна) Джумберія Джумберовича [INFO], а саме з [PERSON] Джумберієм Джумберовичем, виховуючи 2 вищевказаних спільних дітей, ведучи спільне господарство подала неправдиві відомості до заяв про призначення усіх видів соціальних допомог. Як наслідок, Відповідач з 01.05.2009 року по 31.08.2014 року незаконно отримала на утримання своїх дітей 27 012,60 грн., в якості державної допомоги як одинокій матері. В судовому засіданні представник прокуратури та УПСЗН позов підтримали просили його задовольнити. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Суд, вислухавши представників прокуратури та УПСЗН, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову, дійшов висновку про задоволення вимог прокурора. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. Судом беззаперечно встановлено, що відповідачем визнано факт завдання збитків та їх розмір, тому даний факт доказуванню не підлягає, відповідно до ст. 61 ЦПК України. Таким чином позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене, положення ст. 174 ЦПК України щодо визнання Відповідачем позовних вимог, та те, що прокурор звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 270,13 грн.

Outcome: approved