Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що його тітка [PERSON], яка померла 22.10.1997р. мала право на земельну частку(пай), розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що стверджується сертифікатом на право на земельну частку(пай), виданим на її ім'я. На даний час позивач бажає отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно своєї тітки , однак зробити цього не може оскільки остання померла, не отримавши сертифікату на право на земельну частку(пай), який посвідчував право спадкодавця на вказане майно. З вказаних підстав нотаріус відмовив позивачу у видачі зазначеного свідоцтва, а тому він вимушений звертатись до суду та просити визнати за ним в порядку спадкування право власності на зазначену земельну частку(пай). В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, а представник відповідача - визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла 22.10.1997р. в с.Топори Ружинського району Житомирської області, що вбачається з свідоцтва про смерть (а.с.4). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР , який діяв на час виникнення правовідносин, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Причому спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 2 Як вбачається зі спадкової справи № 499/2016, заведеної 15.12.2016р. Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлої 22.10.1997р. [PERSON], остання залишила заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON], а останній у встановлений строк прийняв її спадщину (а.с.18-28). Відповідно до п.1 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720-95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Пунктом 2 вказаного Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що передбачено пю5 зазначеного Указу. З повідомлення Ружинської райдержадміністрації Житомирської області від 04.01.2017р. № 02-28/55, Відомостей з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою відповідно до документації по паюванню земель, переданих у колективну власність ВАТ "Топорівське" Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, наданих 29.11.2016р. відділом Держгеокадастру у Ружинському районі Житомирської області, копії сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ЖТ №0209962 виданого 20.06.1997р. Ружинською райдержадміністрацією на ім'я [PERSON], судом встановлено, що остання мала право на земельну частку(пай) в землі, яка перебувала в колективній власності ВАТ "Топорівське" с.Топори Ружинського району Житомирської області в розмірі 3.46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.7,8, 37-40). Цими ж документами підтверджується, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] був виписаний, проте нею в зв'язку зі смертю не був отриманий і на даний час перебуває на зберіганні у відділі Держгеокадастру у Ружинському районі. На підставі зазначеного, судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] входить право на вищевказану земельну частку(пай), яке в порядку спадкування перейшло до позивача. Проте, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори від 15.12.2016р. № 3436/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну частку(пай) із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на останню. Таким чином, суд приходить до переконання, що право позивача на прийняття спадщини реалізоване, але мають місце труднощі здійснення процедури реєстрації успадкованого майна, що виникли не з його вини. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивача є неотримання спадкодавцем за свого життя правовстановлюючого документу, хоча право власності спадкодавця на зазначену земельну частку(пай) в судовому порядку ніким не оспорюється. З врахуванням викладеного , позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу його обов'язок відповідно до вимог Податкового кодексу України провести декларування отриманої спадщини. 3

Outcome: approved