Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

13 червня 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом та просить: -визнати накази № 56 від 16 травня 2017 року , № 58 від 18 травня 2017 року, № 29 від 22 травня 2017 року протиправними та скасувати їх; -зобовязати відповідача змінити формулювання причини його звільнення, вказавши «за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю»; -зобовязати відповідача змінити внесений ним до трудової книжки запис за № 31 від 22 травня 2017 року із «звільнений за ст.. 40 п. 3 КЗпП України» на « звільнений за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю»; -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» на його користь вихідну допомогу у розмірі 21859 грн. 62 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строку її виплати, а також компенсацію на відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн. 00 коп. (а.с. 1-6, 49-54, 74-79) Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач працював водієм у Товаристві з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» та був звільнений 22 травня 2017 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Цьому передувало притягнення його до дисциплінарної відповідальності наказами від 16 та 18 травня 2017 року , якими відносно нього були застосовані стягнення у вигляді «догани» та «суворої догани» , проте позивач переконаний , що законних підстав для цього не було, так як порушення трудової дисципліни він не допускав. Стягнення накладені без дотримання вимог ст.ст. 147-149 КЗпП України, оскільки було порушено порядок їх застосування, а такого виду стягнення як «сувора догана» законодавство про працю взагалі не передбачає. З наведених підстав просить скасувати зазначені накази, а причину звільнення сформулювати відповідно до поданої ним заяви, а саме в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, що полягало у систематичній невиплаті заробітної плати. Крім того, при звільненні і дотепер відповідач не провів з ним повний розрахунок. За таких обставин з підстав ст. 117 КЗпП України вважає наявним у нього право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з підстав ст.. 44 КЗпП України право на отримання вихідної допомоги. Вказує, що порушення його трудових прав призвели до заподіяння йому моральної шкоди, оскільки, не отримуючи зароблених коштів, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. В ході судового засідання позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] в ході судового розгляду позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити в задоволенні позову. Свої доводи ґрунтує на тому, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору. Зазначає, що догани накладено на позивача за нездійснення ремонту транспортного засобу, що призвело до зриву роботи технологічної зміни, а також за відмову від ознайомлення з посадовою інструкцією, що розцінено керівництвом як порушення трудової дисципліни. Вважає звільнення позивача з підстав п. 3 ст. 40 КЗпП України таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, хоча профспілковий комітет і не надавав згоду на таке звільнення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача , свідчення свідків, дослідивши в повному обсязі письмові докази у справі, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступні встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини. 01 листопада 2001 року [PERSON] був прийнятий в гірничий цех водієм автомобіля «БілАЗ7540» по вивезенню граніту із карєра , 3 класу. (а.с. 7-8) 16 травня 2017 року в.о. головного інженера [PERSON] склав доповідну записку на імя директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» [PERSON], у якій доповідав про те, що водії автомобіля БілАЗ [PERSON]Г та [PERSON] проігнорували його вказівки щодо необхідності виконання ремонту автомобіля, проявили пасивне відношення до роботи та відсутність ініціативи з ремонту закріпленого за ними автомобіля, що призвело до невиїзду автомобіля у технічну зміну. (а.с. 92) З копії акту від 16 травня 2017 року вбачається, що він комісійно складений головним інженером ТДВ «СКУ» [PERSON], начальником виробництва ТДВ «СКУ» [PERSON] та начальником КДЄЗ ТДВ «СКУ» [PERSON] про те, що водії [PERSON] та [PERSON] відмовилися надати письмове пояснення щодо невиконання вказівки про необхідність виконання ремонту автомобіля БілАЗ (а.с. 93) 16 травня 2017 року наказом директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» № 56 водіям а/м БілАЗ гірничого цеху [PERSON]Г . та [PERSON] оголошено догану за фактом неналежного виконання своїх посадових обовязків, на підставі доповідної записки в.о. головного інженера [PERSON] (а.с. 10) 18 травня 2017 року в.о. головного інженера [PERSON] склав доповідну записку на імя директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» [PERSON], у якій доповідав про те, що водії [PERSON]Г та [PERSON] не виконали розпорядження щодо підписання 17 травня 2017 року робочої інструкції водія технологічного автотранспорту ( автомобіля БілАЗ).(а.с. 94) З копії акту від 18 травня 2017 року вбачається, що він комісійно складений головним інженером ТДВ «СКУ» [PERSON], начальником виробництва ТДВ «СКУ» [PERSON] та начальником КДЄЗ ТДВ «СКУ» [PERSON] про те, що водії [PERSON] та [PERSON] не виконали розпорядження директора щодо підписання робочої інструкції водія технологічного автотранспорту ( автомобіля БілАЗ), від надання письмового пояснення про невиконання розпорядження відмовились. (а.с. 95) 18 травня 2017 року позивач написав на імя директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» пояснювальну, у якій зазначив про відмову від підпису про ознайомлення з «робочою інструкцією водія технологічного автотранспорту ( автомобіль БелАЗ), в звязку з наявними у ній невідповідностями. (а.с. 13) 18 травня 2017 року наказом директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» № 58 водіям а/м БілАЗ гірничого цеху [PERSON]Г . та [PERSON] оголошено сувору догану за фактом неналежного виконання своїх посадових обовязків, на підставі доповідної записки в.о. головного інженера [PERSON] (а.с. 12) 19 травня 2017 року [PERSON] звернувся до директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» [PERSON] з заявою, у якій просив звільнити його з 19 травня 2017 року згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з порушенням трудового законодавства роботодавцем ( невиплата заробітної плати, несплата податків). На заяві накладена резолюція : «ОК. Уволить согл. п. 3 ст. 40 КЗпП». (а.с. 14) 22 травня 2017 року [PERSON] повторно звернувся до директора Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» [PERSON] з заявою, у якій просив звільнити його з 22 травня 2017 року згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з порушенням трудового законодавства роботодавцем ( невиплата заробітної плати, несплата податків). На заяві накладена резолюція : «ОК. Уволить согласно п. 3 ст. 40». (а.с. 15) Наказом № 28 про припинення трудового договору ( контракту) від 22 травня 2017 року [PERSON] звільнений на підставі п. 3 ст. 40 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. (а.с. 16) Згідно довідки № 35 від 19 червня 2017 року , Товариство з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» станом на 22 травня 2017 року має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 21778 грн. 57 коп. (а.с. 55) Довідкою № 61 від 06 вересня 2017 року підтверджується, що станом на 06 вересня 2017 року заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] О,Г. складає 13978 грн. 57 коп.(а.с. 87) Свідок [PERSON] засвідчив у суді, що у травні 2017 року він працював в.о. головного інженера Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління». 16 травня 2017 року треба було ремонтувати автомобіль БілАЗ, у якому вийшов з ладу двигун. Оскільки підприємство не має коштів для залучення механіка - моториста на виконання таких робіт, то вимога виконувати цей ремонт була висунута водіям автомобіля [PERSON] та [PERSON], хоча це і не відноситься до їх обовязків. В свою чергу вони заявили, що будуть виконувати ремонт автомобіля тільки в тому випадку, якщо їм виплатять заборгованість по заробітній платі. Про ці обставини він доповів директору, але той відповів, що коштів на виплату заборгованості по заробітній платі немає і дав вказівку написати на водіїв доповідну записку. Згодом йому була надана Робоча інструкція водія технологічного автотранспорту , з якою він запропонував [PERSON] ознайомитися під підпис, на що той відмовився. Про ці обставини на вимогу директора він теж писав доповідну записку. 19 травня 2017 року відбувалося засідання профкому, проте на порядку денному питання щодо накладення стягнень на [PERSON] не стояло. Після засідання профкому 19 травня 2017 року він вручив позивачеві оспорювані накази. Крім того свідок повідомив, що по факту невиконання ремонту двигуна автомобіля БілАЗ пояснення від [PERSON] не вимагалось і комісія до позивача з цього приводу 16 травня 2017 року не зверталася. Акт від 16 травня 2017 року був створений для того, що вплинути на водіїв з метою застосування до них дисциплінарного стягнення і зміст цього акту не відповідає дійсності. По факту він був складений не 16 , а 18 травня 2017 року, коли власне і другий акт, датований 18 травня 2017 року. В другому акті обставини викладені невірно, так як до водіїв зверталася не комісія з приводу підписання інструкції, а він одноосібно. Зазначив, що станом до 18 травня 2017 року на підприємстві взагалі не було посадової інструкції , з якою були б ознайомлені водії [PERSON] та [PERSON] При цьому навіть у новій інструкції, підписувати яку позивач відмовився, не визначено обовязку водія виконувати ремонт двигуна автомобіля, відтак водій має повне право це не робити. Допитаний судом як свідок [PERSON] повідомив суду, що він працював водієм гірничого цеху на автомобілі разом з [PERSON] Накази, які оспорюються позивачем, стосуються його також. Ці накази буди вручені їм обом 19 травня 2017 року, а до цього про їх існування вони не були обізнані, пояснень з приводу порушення обовязків від них керівництво не вимагало. 18 травня 2017 року в.о. головного інженера [PERSON] запропонував підписати посадову інструкцію, проте вони цього не зробили, оскільки вважали, що вона є неналежно оформленою. По цьому факту вони писали пояснювальні. В.о. головного інженера [PERSON] вимагав , щоб вони ремонтували двигун БілАЗа, проте [PERSON] відмовився, бо не має відповідної кваліфікації для виконання таких робіт. Водії повинні здійснювати технічне обслуговування транспортного засобу, а не ремонт вузлів та агрегатів. Вирішуючи порушений спір суд враховує наступне. За п. 3\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. \~ Відповідно до цієї норми працівника можна звільнити лише тоді, коли він після застосування до нього стягнення не виправився і знову допустив порушення трудової дисципліни. \~\~\~\~\~\~ За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення\~\~(ст. 147 КЗпП України). \~\~\~\~\~\~ Дисциплінарне стягнення застосовується з дотриманням строків та порядку їх накладення, передбачених ст.ст.\~148,\~149 КЗпП України. \~\~\~\~\~\~Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. \~\~\~\~\~\~ При обранні виду стягнення необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (\~ст. 149 КЗпП). \~\~\~\~\~\~ Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст.\~147-1,\~148,\~149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо. Однак в оспорюваних позивачем наказах № 56 від 16 травня 2017 року та № 58 від 18 травня 2017 року відсутнє посилання на те, коли та які конкретно посадові обовязки не виконав [PERSON], чим саме вони передбачені та чи була в цьому його вина. Такий захід стягнення як «сувора догана» взагалі не передбачений законодавством про працю, крім того, відповідачем не дотримано визначений ст. 149 КЗпП України порядок застосування дисциплінарних стягнень. За таких обставин накази про застосування дисциплінарних стягнень не відповідають вимогам ст. 147 КзпП України та підлягають скасуванню в частині, що стосуються позивача. Звільнення з посиланням на п. 3 ст. 40 КЗпП України є незаконним , оскільки дисциплінарні стягнення були накладені з порушенням норм ст.ст. 147-149 КЗпП України, звільнення всупереч правил ч. 1 ст. 43 КЗпП країни проведено без попередньої згоди на те профспілкового органу , членом якого був позивач. За змістом\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя\~статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на\~\~звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю\~статті 38 КЗпП України. Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за частиною третьою\~статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені, а факт порушення відповідачем , зокрема ст.. 115 КЗпП України, яка наголошує на тому, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, є доведеним. Доказами цьому є розрахункові листи за період з січня по лютий 2017 року, довідка про заборгованість по заробітній платі. (а.с. 52, 90) Висновки суду з цього питання узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові № 6-34цс13 від 22 травня 2013 року. З огляду на викладене, відповідач , отримавши заяву позивача про звільнення з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України, не мав права самостійно змінювати причину звільнення на іншу, ніж вказана у заяві працівника, відтак позовні вимоги про зміну формулювання причин звільнення підлягають задоволенню. Ст. 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. З огляду на це, оскільки вірною підставою звільнення позивача є ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 21859 грн. 62 коп. ( 7286 грн. 54 коп. середньомісячного заробітку ( а.с. 56) х 3 = 21859 грн. 62 коп .) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В судовому засіданні встановлено, що на день звільнення [PERSON] роботодавець не виконав свого обовязку, передбаченого ст.ст. 47, 116 КЗпП та не провів виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що\~ не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З підстав ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час до проведення повного розрахунку, відтак до стягнення належить середній заробіток з 23 травня 2017 року по день ухвалення судового рішення. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. \~\~\~\~\~\~ Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. \~Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Довідкою Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» № 746 від 06 вересня 2017 року визначено, що система оплати праці позивача є погодинною і його середньогодинна заробітна плата складає 45грн. 48 коп. (а.с. 86) Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, довідки Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське карєроуправління» № 746 від 06 вересня 2017 року про графік роботи водіїв з червня 2017 року по вересень 2017 року, у розрахунковому періоді з 23 травня 2017 року по 13 жовтня 2017 року визначено 806 робочих годин ( з 23 травня по 31 травня 2017 року 56 годин, з червня по вересень 2017 року 670 годин, з 01 жовтня по 13 жовтня 2017 року 80 годин). (а.с. 86) За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 36656 грн. 88 коп. (806 годин Х 45грн. 48 коп. середньогодинної заробітної плати =36656 грн. 88 коп.) Відповідно до\~ст.34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі\~ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»\~сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші (статті 1, 2). Відповідно до частини 1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року, відповідно до Порядку №159. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 19.12.2011 у справі №6-58цс11 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159 у разі затримки виплати належних сум компенсації підлягають щомісячні суми доходу, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року до ліквідації заборгованості. Відповідно до п.4 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем проведено розрахунок втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням строку її виплати, який відповідачем не спростований, згідно якого до стягнення підлягає 579 грн. 87 коп. відповідної компенсації , яка обрахована з урахуванням сум заборгованості по заробітній платі, що вже частково були виплачені у період з червня по вересень 2017 року. (а.с. 116 ) Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, \~ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом достовірно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, не виплачуючи у встановлені ст. 115 КЗпП України строки зароблених ним коштів, систематично порушував право [PERSON]на оплату праці, допустив порушення трудових прав позивача, безпідставно накладаючи на нього дисциплінарні стягнення та допустивши порушення під час його звільнення. Невиплата зароблених коштів призводила до обмеження позивача у необхідних тратах, він змушений був застосувати додаткові зусилля для організації свого життя та власної родини, відтак суд вважає, що моральна шкода позивачеві дійсно спричинена. Ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що грошове відшкодування моральної шкоді, заявлене позивачем у розмірі 5000 грн. 00 коп. , що є менше навіть його середньомісячного заробітку, буде еквівалентним обсягу та характеру його моральних страждань. Позов поданий у строки, передбачені ст.. 233 КЗпП України, доводи відповідача про недотримання позивачем строків звернення до суду є хибними. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі положень ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial