Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 13.01.2015 р. він уклав з ТОВ «ТФ «Азов-Вояж» договір на придбання туристичного продукту поїздки до ОАЕ з 06 по 14 лютого 2015 р. вартістю 1093 долара США, що по комерційному курсу склало 21100 грн., які він сплатив 14.01.2015 р. Проте відповідач не надав йому дану туристичну послугу і на його вимоги повернути гроші не реагує. Такі дії завдали йому моральної шкоди, оскільки він не зміг відпочити та поліпшите своє здоровя. Тому просить стягнути з відповідача сплачені 1093 долара США і моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надав заперечення на позовну заяву, в яких визнав позов частково, а саме: погоджується про наявність обовязку повернути [PERSON] вартість турпутівки в сумі 21100 грн., а не 1093 долара США і вважає безпідставними вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки це не передбачено законодавством. Також просив розглянути справу за відсутності свого представника. Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно заяви від 13.01.2015 р. [PERSON] просив ТОВ «ТФ «Азов-Вояж» забронювати путівку по туру Київ-Дубаї-Київ з 06 по 14 лютого 2015 р. Відповідно до квитанції №15010011 від 14.01.2015 р. позивачем за вищевказані туристичні послуги сплачено відповідачу 21100 грн. Факт неотримання [PERSON] та ненадання ТОВ «ТФ «Азов-Вояж» туристичної послуги підтверджується сторонами та наданими ними копіями листів. Дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється також і на правовідносини у сфері надання громадянам туристичних послуг. Так, відповідно до ч.15 ст.20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Також слід зазначити, що а договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом (ст.20 Закону України «Про туризм»). У ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно зі ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору. Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Оскільки ТОВ «ТФ «Азов-Вояж» не виконало умови договору з [PERSON], порушило свій обовязок та майнові права позивача, то з нього підлягає стягненню сума в розмірі 21100 гривень, оскільки законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях і саме в гривнях, а не доларах США позивач сплачував вартість путівки. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити таке. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п.2 своєї постанови від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції до внесення змін Законом від 19 травня 2011 р. N3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції") було розділено підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, у разі заподіяння споживачу шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, він мав право лише на відшкодування майнової шкоди (збитків). А в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією споживач мав право на відшкодування як майнової, так і моральної (немайнової) шкоди у випадках, передбачених законодавством. Згідно з чинною редакцією п.5 ч.1 ст.4 даного Закону споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст.1 Закону N3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст.711 ЦК України (в редакції Закону N3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені §3 гл.82 ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. У звязку з цим позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial