Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПрАТ "АІСЕ Україна" про стягнення з відповідача 22 500 грн. 33 коп., як ? частини вартості автомобіля ВАЗ-210700-20 номер державної реєстрації [NUMBER], який був придбаний в період шлюбного життя і знаходився у спільній сумісній власності подружжя. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили свої позовні вимоги та остаточно просили стягнути з відповідача 13 836 грн. 33 коп., як ? частину вартості спірного автомобіля на момент розгляду справи в суді, а також витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Представник відповідача у справі позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав, надав до суду заперечення зазначивши, що за час шлюбу подружжям [PERSON] було придбано спірний автомобіль, за який відповідач продовжує виплачувати кредит. Після розірвання шлюбу була досягнута домовленість про те, що позивачу залишається все нерухоме майно, а автомобіль залишається відповідачеві, який продовжує виплачувати кошти за кредитним зобов'язанням. Представник третьої особи - ПрАТ "АІСЕ Україна" в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяви, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази і матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб від 26 січня 2007 року серії [NUMBER], виданого Дворічанським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, позивач по справі [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 26 січня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 2. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22 листопада 2013 року шлюб був розірваний. Згідно свідоцтва про реєстрацію та пояснень сторін вбачається, що 19 січня 2010 року в період зареєстрованого шлюбу був придбаний та зареєстрований на ім'я відповідача автомобіль марки ВАЗ-210700-20, номер державної реєстрації [NUMBER], синього кольору, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER]. Згідно Акту оцінки транспортного засобу № 9-14 від 17.02.2014 року, складеного судовим експертом - автотоварознавцем, ринкова вартість автомобіля на дату оцінки становить 27 672 грн. 65 коп. Зазначений розмір вартості автомобіля сторонами у справі не оспорюється. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, судом розглянуто справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалася позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 372 ЦК України, ст. 60, 61,68, 69 - 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved