Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

15.04.2021 року лікар-психіатр відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Зензеря Д.М. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] була госпіталізована до психіатричного закладу 14.04.2021 року о 19:20 год., доставлена з дому психіатричною бригадою ЕМД, яку викликав чоловік з підстав її неадекватної поведінки. З пояснень чоловіка [PERSON] вбачалося, що вона висловлює маячню, погрожує дітям ножем, спонукала сина до самогубства, висловлювала наміри вчинити самогубство, не признає свого імені, свого чоловіка, постійно розмовляє сама з собою без зупинки, мова не по суті. На момент огляду [PERSON] знаходилася в психомоторному збудженні, поведінка дезорганізована, маловпорядкована, дезорієнтована у власній особистості, часі та навколишньому середовищі. Мовний контакт малопродуктивний, мова не по суті. Негативно налаштована до оточуючих, брутально лається на адресу лікаря, медичного персоналу. Внутрішньо напружена, параноїдно налаштована. Афективно заряджена та імпульсивна. Перебуває під впливом галюцинаторно-марних переживань. Мислення прискорене за темпом, малопослідовне, дезорганізоване. Звучать несистематизовані маячні ідеї по відношенню до чоловіка та оточуючих. Заперечує наявність у себе імені. Заперечує наявність чоловіка. У зв`язку з хворобливими переживаннями втрачений зв`язок з навколишнім середовищем. Критика власного стану відсутня. Хворою себе не вважає, згоди на лікування не надає. 15.04.2021 року о 10:00 год. [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію, прийшла до висновку, що лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки вона перебуває у стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не може критично оцінити свій стан, може завдати шкоди себе і оточуючим, поставлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Комісією лікарів-психіатрів визнано за доцільне звернутися до суду для вирішення питання госпіталізації [PERSON] до відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" у примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Зензеря Д.М. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи [PERSON] може представляти небезпеку для себе та оточуючих. Пояснила, що її лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки вона страждає на важке психічне захворювання у вигляді гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, критика до свого стану відсутня, в наслідок чого може становити безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, тому потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Представник лікарні заперечувала можливість амбулаторного лікування [PERSON] , оскільки зі слів чоловіка неадекватна поведінка спостерігається вже два роки, але внаслідок невизнання себе хворою, вона жодного разу не зверталася за медичною допомогою. Тому є підстави вважати, що [PERSON] не буде приймати ліки при амбулаторному лікуванні. Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити заяву лікаря-психіатра про примусову госпіталізацію Голубничої Н.В. до лікарні. Представник [PERSON] - адвокат Нестеренко Д.Г. в судовому засіданні просив вімовити в задоволенні заяви про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку. Не заперечував наявність у [PERSON] хворобливого стану. Проте зазначив, що [PERSON] не несе небезпеки для себе та оточуючих, проживає з сім`єю, а тому її основні життєві потреби забезпечені, що унеможливлює її примусову госпіталізацію до психіатричного закладу. [PERSON] в судовому засіданні не змогла конструктивно висловити свою позицію по справі, оскільки контакт з нею малопродуктивний, говорить постійно, але не по суті, лається на адресу присутніх в залі засідань. З її висловлювань вбачається, що вона не надає згоди на лікування. Висловилась, що могла би отруїти чоловіка та себе, але у неї немає отрути. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів від 15.04.2021 року, [PERSON] не є інвалідом, дане надходження до психіатричного стаціонару перше. Раніше не зверталася за медичною допомогою. [PERSON] була доставлена до лікарні з дому 14.04.2021 року о 19:20 год. бригадою екстреної медичної допомоги, яку викликав чоловік. Згідно талону супровідного листка ЕМД, чоловік повідомив, що зміни в психічному стані та поведінці [PERSON] вбачаються протягом останніх двох років, а саме неадекватно себе поводить, висловлює різноманітну маячню, не визнає наявність у себе власного імені, чоловіка, матері, говорить про наявність неприязних запахів навколо, погрожувала ножем двом дітям, погрожувала своїм самогубством, постійно розмовляє сама до себе без зупинки, мова не по суті, була спроба спалити хату. На момент огляду комісією лікарів-психіатрів, [PERSON] знаходилася в психомоторному збудженні, поведінка дезорганізована, маловпорядкована, дезорієнтована у власній особистості, часі та навколишньому середовищі. Мовний контакт малопродуктивний, мова не по суті. Негативно налаштована до оточуючих, брутально лається на адресу лікаря, медичного персоналу. Внутрішньо напружена, параноїдно налаштована. Афективно заряджена та імпульсивна. Перебуває під впливом галюцинаторно-марних переживань. Мислення прискорене за темпом, малопослідовне, дезорганізоване. Звучать несистематизовані маячні ідеї по відношенню до чоловіка та оточуючих. Заперечує наявність у себе імені. Заперечує наявність чоловіка. У зв`язку з хворобливими переживаннями втрачений зв`язок з навколишнім середовищем. Критика власного стану відсутня. Хворою себе не вважає, згоди на лікування не надає. Комісія лікарів-психіатрів встановила, що [PERSON] обґрунтовано госпіталізована, лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки вона перебуває у стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не може критично оцінити свій стан, може завдати шкоди себе і оточуючим. Поставлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Допитаний судом свідок [PERSON] повідомив, що перебуває з [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому в 2006 році. Проживають разом, мають двох спільних дітей. [PERSON] не є інвалідом, не позбавлялася та не обмежувалася дієздатності, має вищу економічну освіту, останнє місце роботи в.о. головного економіста 3 міської лікарні м. Кременчука. Близько 3 років тому звільнена з підстав конфлікту з керівництвом. Після чого не працює, почала звинувачувати оточуючих у своїх проблемах. Поступово стан її психічного здоров`я погіршувався. Близько 2 років тому [PERSON] намагалася в будинку спалити свій одяг, що могло призвести до пожежі. Зі слів дітей, близько 2 місяців тому вона погрожувала їм ножем. Але сам [PERSON] цього не бачив. [PERSON] висловлювала намір вчинити самогубство. Пропонувала сину вчинити самогубство. Вона постійно говорить сама з собою, кричить, лається на оточуючих. Перестала виконувати дії, направлені на забезпечення життєдіяльності сім`ї, не прибирає, не готує їжу. Лікуватися категорично відмовляється, тому раніше не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Оскільки психічній стан [PERSON] значно погіршився, викликали бригаду ЕМД, щоб надати їй медичну допомогу. Допитаний судом свідок [PERSON] повідомив, що є сином [PERSON] . Навчається в університеті на спеціальності електроніка. Проживає з батьками та сестрою в м. Кременчук. Близько 3 років тому стан здоров`я мами став поступого погіршуватися. З того часу мама не працює, постійно перебуває вдома. Близько 2 місяців тому [PERSON] погрожувала ножем його сестрі. [PERSON] висловлювала намір вчинити самогубство. Пропонувала йому вчинити самогубство. Вона постійно говорить сама з собою, кричить, лається на оточуючих. Перестала виконувати дії, направлені на забезпечення життєдіяльності сім`ї, не прибирає, не готує їжу. Батько та бабуся зі сторони батька піклуються про сім`ю. Мати весь день знаходиться в своїй кімнаті, там лається сама з собою та кричить. Іноді виходить на кухню, щоб поїсти, а також у вбиральню. Близько 2 місяців тому, коли [PERSON] лаялася на адресу [PERSON] , принужувала його, він зробив їй зауваження. У відповідь [PERSON] погрожувала йому ножем. Після цього в будинку були заховані усі ножі. А [PERSON] намагається уникати спілкування з матір`ю. Подібна ситуація не повторювалася. [PERSON] категорично відмовляється лікуватися, тому раніше не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Оскільки психічній стан [PERSON] значно погіршився, викликали бригаду ЕМД, щоб надати їй медичну допомогу. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. За таких обставин суд прийшов до висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює її безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, у зв`язку з чим її лікування можливо виключно в стаціонарних умовах. На момент звернення лікаря-психіатра із даною заявою, її психічне захворювання достовірно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні. Представник лікарні повідомила, що амбулаторне лікування [PERSON] наразі не вбачається можливим, тільки стаціонарно, оскільки пацієнт не вважає себе хворим, критичне мислення відсутнє, відмовляється лікуватися. Доводи представника лікарні є обгрунтованими та підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи підтверджуються даними висновку комісії лікарів-психіатрів. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Також, судом досліджені показання членів її сім`ї, які повідомили, що [PERSON] поводить себе неадекватно та агресивно, погрожувала їм ножем, висловлювала наміри вчинити самогубство, підпал будинку. Оцінюючи докази у сукупності суд дійшов висновку про доведення того факту, що наявне у [PERSON] психічне захворювання обумовлює небезпеку для неї самої та оточучих, а тому вона потребує застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди для проходження лікування у примусовому порядку. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву лікаря-психіатра про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку без її згоди.

Outcome: approved