Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

14 вересня 2017 року до суду звернулася [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] з позовом до Райгородоцької сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] за місцем свого постійного проживання помер їх батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина що складається з житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 96,8 кв.м. [PERSON] є єдиним спадкоємцем, оскільки ні її сестра [PERSON] ні її брат [PERSON] не захотіли приймати спадщину. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03.05.2017 року [PERSON] було надано додатковий строк 6 місяців для надання заяви до нотаріусу про прийняття спадщини. 30 травня 2017 року [PERSON] звернулася до нотаріуса с заявою про прийняття спадщини після померлого батька, але постановою нотаріуса останній було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки на правовстановлюючий документ на спірний будинок була відсутня державна реєстрація на ім'я померлого спадкодавця. Просила суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами під [ADDRESS], загальною площею 96,8 кв.м., вартістю 77217 грн. [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] та представник позивача - адвокат Колеснікова В.А. в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Наполягали на задоволенні позовних заяв. Представник відповідача Райгородоцької селищної ради Донецької області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав заяву якою просив проводити розгляд справи без участі Представника не заперечували проти позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер у смт. Райгородок, Слов'янського району, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. [PERSON]належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору № 43 від 29.06.1979 року про безстрокове користування земельної ділянки. Вказане також підтверджується Витягом з рішення № 226 виконкому Слов'янського району Ради народних депутатів від 20.06.1979 року, Довідки 0230/1104 від 04.09.2017 року наданої виконавчим комітетом Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03.05.2017 року [PERSON] було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після [PERSON] , строком на 6 місяців. Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, інших спадкоємців на сьогоднішній день немає, оскільки як встановлено в судовому засіданні її сестра [PERSON] та брат [PERSON] відмовилися від спадщини. Однак, звернувшись з заявою до нотаріусу у видачі свідоцтва на спадщину на вищезазначений будинок, постановою державного нотаріусу Другої Слов'янської нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. від 30.05.2017 року їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документа на вказаний будинок на ім'я спадкодавця. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У теперішній час, зареєструвати право власності за [PERSON] не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу на житловий будинок. Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок, суд виходить з наступного. Так, згідност.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідність до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК,власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно дост.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістомст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положеньст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved