Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

29.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахування уточнення від 18.02.2016р.) просить суд визнати за ним право власності на 5/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, в порядку спадкування після смерті батьків [PERSON], померлого 29.02.2008 року, [PERSON], померлої 12.05.2015 року. В обґрунтування позову зазначає, що 29.02.2008 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Паркова, № 19. Право власності спадкодавця на зазначену частину житлового будинку підтверджується Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.01.1959р., який був нотаріально посвідчений, та акту приймання, затвердженого рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих №721 від 28.12.1961р. [PERSON] заповіт не залишив. Спадщину після смерті батька він прийняв шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги: [PERSON] (дружина спадкодавця), [PERSON], [PERSON] (сини спадкодавця) спадщину прийняли фактично, оскільки проживали разом зі спадкодавцем. Таким чином, після смерті [PERSON], якому належало 2/3 частин вказаного житлового будинку, кожний із спадкоємців успадкував по 1/6 частині вказаного будинку. 27.07.2012 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, із яких 1/6 частина належала йому на підставі договору дарування від 26.02.1980р., та 1/6 після смерті батька, яку він фактично прийняв, але юридично не оформив. [PERSON] заповіт не залишив. Спадкоємцем після смерті [PERSON] стала його мати [PERSON], яка спадщину прийняла фактично, оскільки проживала разом зі спадкодавцем. 15.05.2015р. померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, яка складається: з 1/6 після смерті чоловіка [PERSON], 1/3 після смерті сина [PERSON] [PERSON] заповіт не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом стали її діти: [PERSON], який спадщину прийняв шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та [PERSON], який спадщину прийняв фактично, оскільки проживав разом зі спадкодавцем. Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця. 22.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, якими (з урахування доповнення від 08.02.2017р.) просить суд: встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцями, а саме встановити факт того, що він [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON], померлого 29.02.2008 року, та [PERSON], померлої 12.05.2015 року; визнати за ним право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що складається із прибудови літ. «А1», літньої кухні літ. «Ж», навісу літ. «ж», сараю літ. «З», гаражу літ. «Е», сараю літ «Д», літнього душу літ. «И», вбиральня літ. «Г», що було добудоване [PERSON] за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19; та в порядку спадкування за законом після смерті батьків визнати за ним право власності на 5/12 частин житлового будинку літ. «А» з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19. Щодо обґрунтування позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, то [PERSON] погодився із обставинами, що були викладені [PERSON] в частині спадкування в рівних долях майна, що належало батькам без тієї частини, що була добудована [PERSON] самостійно, на яку може претендувати лише [PERSON], та яка не входить в спадкову масу. За твердженнями [PERSON], після отримання у дар від батька 1/6 частини вказаного будинку (одну кімнату) за договором дарування від 26.02.1980р., ним та його дружиною було добудовано власними силами за власні кошти прибудову літ. «А1», літню кухню літ. «Ж», навіс літ. «ж», сарай літ. «З», гараж літ. «Е», сарай літ «Д», літній душ літ. «И», вбиральню літ. «Г». Інший брат [PERSON] свою частину не добудовував. Також, зазначена добудова не належала батькам, а отже не може входити у спадкову масу, на частину якої може претендувати позивач за первісним позовом. Ухвалою суду від 25.01.2016 року прийнятий зустрічний позов [PERSON] та обєднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та визнав зустрічні позовні вимоги [PERSON], тільки в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 5/12 частин житлового будинку за вказаною адресою. Наголосив, що усі добудови були здійснені до смерті батьків, частка [PERSON] не була збільшена, правовстановлюючі документи з урахуванням збільшеної частки відсутні. Відсутні докази, що вказана [PERSON] добудова була здійснена саме ним. З огляду на зазначене, спадкоємці повинні успадковувати в рівних долях усю частину житлового будинку з надвірними спорудами, за виключенням 1/3, яка належить [PERSON] за договором дарування від 26.02.1980р. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги [PERSON] лише в частині успадкування частини житлового будинку за адресою: м.Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, що складається із будинку літ. «А» з надвірними спорудами, що був побудований батьками та до складу якого не входить добудовані [PERSON] будівлі. Судом у судовому засіданні 22.11.2016р. були допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], яка є дружиною [PERSON] зазначила, що у 1980р. вони з чоловіком почали добудовувати свою частину будинку за власні кошти, що були отримані ними на весілля та що заробляли. [PERSON]В певну частину часу проживав у них в прибудові. [PERSON] проживав в частині будинку, що належала батькам. За землю та штрафи за самовільні будівлі сплачували вони, незважаючи на те, що вони виписувалися на імя батька та брата [PERSON] Батько, [PERSON] допомагав їм у будівництві їх добудови. Також свідок підтвердив факт, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого 29.02.2008 року, та [PERSON], померлої 12.05.2015 року. Свідок [PERSON], яка є двоюрідною сестрою [PERSON] зазначила, що [PERSON] із дружиною самостійно добудовували для себе будинок. У будівництві допомагала уся родина. Будинки батьків та [PERSON] мають різні входи, проте й обєднані спільним проходом. Літня кухня спільна. Також свідок підтвердив факт, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого 29.02.2008 року, та [PERSON], померлої 12.05.2015 року. Допитаний у якості свідка [PERSON], який є братом дружини [PERSON], зазначив, що [PERSON] не приймав участь у будівництві, [PERSON] дуже рідко допомагав у будівництві, батько [PERSON] також допомагав будувати спірну добудову. Спірну добудову було побудовано за рік за кошти [PERSON] з дружиною. Батьки не проживали у вказаній добудові. Також свідок підтвердив факт, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого 29.02.2008 року, та [PERSON], померлої 12.05.2015 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням Виконкому [PERSON] міської [PERSON] депутатів трудівників за №916/4 від 10.10.1955р. «Про відвід земельної ділянки для індивідуального будівництва гр. [PERSON], проживаючому в [INFO]» відведена [PERSON] для індивідуального будівництва житлового будинку земельна ділянка по провулку Суворова, 1 буд. 1-б, площею 600 кв.м. із зобовязанням [PERSON] оформлення техдокументації в управлінні головного архітектора міста та укладанням договору з міськжитуправлінням на індивідуальну забудову. [PERSON] Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти від 19.01.1959р., який був нотаріально посвідчений в реєстрі №1-1490, [PERSON] надана земельна ділянка, що розташована по 1-му провулку Суворова, 1-б, [PERSON] акту прийому індивідуального будинку від 16.08.1961р., затвердженому рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих ся №721 від 28.12.1961р. [PERSON] є власником індивідуального будівництва по Першому провулку Суворова (1 б) 5. [PERSON] акту міської приймальної комісії м. Ізмаїл надана до здачі будівля [PERSON] по вул. І-й провулок пр. Суворова, №5 в м. Ізмаїл прийнята. [PERSON] висновку про реєстрацію домоволодіння від 08.08.1962р. житловий будинок по пр. Суворова провулок перший, №5, будинок підлягає реєстрації на праві особистої власності за [PERSON]. [PERSON] Договору дарування від 26.02.1980р. [PERSON] подарував [PERSON], [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Парковій, № 19 в м. Ізмаїл Одеської області. [PERSON] рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів за №207 від 02.04.1980р. [PERSON] та [PERSON] наданий дозвіл на проведення капітального ремонту їхньої частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Парковій, № 19 в м. Ізмаїл з реконструкцією та добудуванням житлової площі до 50,2 кв.м., із зобовязанням оформлення відповідної технічної документації в управлінні головного архітектора міста та Інвентарному бюро. [PERSON] технічного паспорту, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ» 25.06.2015р. по вул.Паркова, № 19 в м. Ізмаїл є житловий будинок, який побудований у період часу з 1956р. по 2009р. Відповідно до Листа КП «Ізмаїльське МБТІ» вих.№181 від 05.02.2016р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на обєкт нерухомості по вул. Паркова, №19 в м. Ізмаїл Одеської області власниками зареєстровані: [PERSON] (2/3 частки) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.01.1959р., посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори в реєстрі №1-1175, акту прийому індивідуального будинку від 16.08.1961р., затверджений рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих ся №721 від 28.12.1961р., зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №34/22 від 08.01.1980р.; [PERSON] (1/6 частка) на підставі договору дарування від 26.02.1980р., посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори в реєстрі №2/831, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №34/22 від 29.02.1980р.; [PERSON] (1/6 частка) на підставі договору дарування від 26.02.1980р., посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори в реєстрі №2/831, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі №34/22 від 29.02.1980р. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ЖД № 439201 від 23.06.2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, прізвище батька [PERSON] вказано «Давидов» та прізвище матері «Давидова». У актовому записі про смерть № 779 від 13.05.2015 року складеному стосовно [PERSON] прізвище померлої вказано «Давідова», в актовому записі про смерть № 271 від 01.03.2008 року стосовно [PERSON] прізвище померлого вказано «Давідов». У свідоцтві про смерть [PERSON] серії 1-ЖД № 431466 від 22.10.2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, прізвище померлого вказано «Давідов». У свідоцтві про смерть [PERSON] серії 1-ЖД № 431467 від 22.10.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області, прізвище померлої вказано «Давідова». Також, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що померлий [PERSON] та померла [PERSON] є батьками [PERSON] Отже вказаний факт вважається судом доведеним. [PERSON] до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. [PERSON] ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 431466 від 22.10.2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] помер 29.02.2008 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 08.12.2015 року. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали: його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб, та діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про народження. [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли фактично, оскільки проживали разом зі спадкодавцем. [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, кожний із спадкоємців успадкував по 1/6 частині вказаного житлового будинку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 310248 від 28.07.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] помер 27.07.2012 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 (1/6 частина на підставі договору дарування та 1/6 частина в порядку спадкування після батька) частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишав. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стала його мати [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження спадкодавця. [PERSON] спадщину після смерті сина [PERSON] прийняла фактично, оскільки проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою, але за життя спадщину юридично не оформила. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 431467 від 22.10.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції в Одеській області [PERSON] померла 12.05.2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 (1/6 частина після смерті чоловіка [PERSON], 1/3 частина після смерті сина [PERSON]В.) житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19. Але за життя право власності спадкодавця юридично не було оформлено. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.11.2015 року. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стали її діти: [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про народження. [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняв шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено наявною заявою у справі. [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняв фактично, оскільки проживав разом зі спадкодавцем. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.08.2015 року встановлено факт того, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], померлого 29.02.2008 року, та [PERSON], померлої 12.05.2015 року. 08.12.2015р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 13.01.2016р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Письмовими відповідями за № 641/02-14 від 08.12.2015р. та за № 10/02-14 від 13.01.2016р. приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] [PERSON], [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, які б підтвердили право власності спадкодавця. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. [PERSON] із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], спадщину після померлих прийняли належним чином, інших спадкоємців немає, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після спадкодавців немає, з огляду на встановлене позивачі обґрунтовано вимагають визнання за ними права власності на спадкову власність, що складається з 5/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Паркова, № 19 (по 5/12 частин кожному). При цьому не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що складається із прибудови літ. «А1», літньої кухні літ. «Ж», навісу літ. «ж», сараю літ. «З», гаражу літ. «Е», сараю літ «Д», літнього душу літ. «И», вбиральня літ. «Г», що було за його словами добудоване [PERSON] за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, з огляду наступного. [PERSON] Висновку №036/2016 судової будівельно-технічної експертизи від 16.09.2016р. розрахувати долі (частки) співвласників будинку та господарських споруд за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, з урахуванням рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р. «Про кап. Ремонт житлових домів з реконструкцією та збільшенням житлової площі», експерту не надається можливим. Так, експертом, вивчивши документацію інвентарної справи, було встановлено, що станом на першу інвентаризацію спірного будинку 09.04.1962 року на земельній ділянці були побудовані наступні будівлі: житловий будинок літ. «А», у складі приміщень : 1-1-коридор, площею 4,4 кв.м.; 1-2-житлова, площею 8,1 кв.м.; 1-3-житлова, площею 8,6 кв.м.; 1-4-житлова, площею 14,9 кв.м.; 1-5-кухня, площею 7,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м., у т.ч. житловою 31,6 кв.м.; - тамбур літ. «а», площею забудови 4,3 кв.м.; - сарай літ. «Б», площею забудови 16,1 кв.м.; - сарай літ. «В», площею забудови 5,7 кв.м.; - вбиральня літ «Г», площею забудови 1,6 кв.м.,, що було добудовано відповідно до рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р. Виходячи з послідуючої інвентаризації обєкту нерухомості станом на 27.10.1999р., експертом було встановлено, що згідно Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р. була добудована прибудова літ. «А1», в складі наступних приміщень: 1-9-коридор, площею 4,6 кв.м.; 1-10-коридор, площею 9,3 кв.м.; 1-11-житлова, площею 12,7 кв.м.; 1-12-житлова, площею 14,8 кв.м.; 1-13 житлова, площею 17,5 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., у т.ч. житловою 45,0 кв.м. Також, експертом було встановлено, що добудовані приміщення не відповідають схематичному плану приміщень, які мали добудуватись, згідно Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р. Оскільки добудовані приміщення не відповідають схематичному плану приміщень, які мали добудуватись, згідно Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р., визначити долю в загальному обєкті нерухомості, експерту не надалася можливість. [PERSON] від 27.10.1999р., який знаходиться у інвентарній справі (арк. 49), [PERSON] самовільно побудував літню кухню літ. «Ж», пл.. 17,1 кв.м.; гараж літ. «Е», пл.. 19,0 кв.м.; сарай літ. «З», пл. 6,6 кв.м.; навіс літ. «ж», пл.. 7,9 кв.м.; із прибудови літ. «А1», пл.. 12,7 кв.м. [PERSON], адресованого Начальнику інспекції ДАБК виконкому міської ради арк. 56 інвентарної справи) [PERSON] самовільно побудував: літню кухню літ. «Ж», 3,72х4,40; гараж літ. «Е», 3,77х5,03; сарай літ. «З», 2,63х2,5; навіс літ. «ж», 3,72х2,3, самовільно переобладнав прим. №11,S=12,7 кв.м. під житло. Виходячи з того, що вищенаведені документи суперечать один одному, чітко вказати, що входить у 2/3 частини обєкту нерухомості по вул. Паркова, № 19 в м. Ізмаїл, що належать [PERSON], з урахуванням договору дарування від 26.02.1980р. та можливі добудови згідно Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р. «Про кап. Ремонт житлових домів з реконструкцією та збільшенням житлової площі», експерту не надається можливим. Розрахувати долі (частки) співвласників будинку та господарських споруд за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Паркова, № 19, з урахуванням рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р. «Про кап. Ремонт житлових домів з реконструкцією та збільшенням житлової площі», експерту не надається можливим. Таким чином, зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на частину вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, яку він добудував не підлягають задоволенню, оскільки, не доведено хто саме добудував вказану частину житлового будинку, та чого саме [PERSON], а не спадкодавець [PERSON] або [PERSON] Наявні у інвентарній справі акти про самовільне будівництво складені на батька [PERSON] та померлого брата [PERSON], а не на [PERSON], який начебто, за його твердження, здійснював це будівництво. Наявність таких суперечностей відповідачем не пояснена. Твердження, що земельні податки за весь період та штрафи за самовільні добудову сплачувалися саме [PERSON] є бездоказовими та не можуть свідчити про виникнення за ним права власності на вказану частину будинку. Належних доказів, що спірна добудова була побудована за кошти саме [PERSON] з дружиною суду не надано. Крім того, допитаними у судовому засіданні свідками зазначено, що певною мірою у будівництві вказаної добудови приймали участь як [PERSON] так і [PERSON] Суду не доведено, що частка, яка була отримана [PERSON] за договором дарування від 26.02.1980р. збільшилася. Крім того, згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів за №207 від 02.04.1980р. [PERSON] та [PERSON] наданий дозвіл на проведення капітального ремонту їхньої частини житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Парковій, № 19 в м. Ізмаїл з реконструкцією та добудуванням житлової площі до 50,2 кв.м., із зобовязанням оформлення відповідної технічної документації в управлінні головного архітектора міста та Інвентарному бюро. Однак доказів того, що технічна документація на здійснені добудови була належним чином оформлені суду не надано, а отже не підтверджено, що добудови були здійснені саме на виконання вказаного рішення від 02.04.1980р. Також, суд наголошує на тому, що у судових дебатах представник [PERSON] зазначив, що на вимогах щодо визнання за ним права власності на літній душ літ. «И», вбиральню літ. «Г» не наполягають, з огляду на зазначення року їх будівництва 2009р. та 2011р. відповідно, та вказані обєкти не мають несучої конструкції. Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах інвентарної справи є данні про наявність самовільного будівництва, а в експертному висновку зазначено, що добудовані приміщення не відповідають схематичному плану приміщень, які мали добудуватись згідно Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №207 від 02.04.1980р., а згідно приписами чинного законодавства, визнання права власності на обєкти самочинного будівництва не передбачено. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. [PERSON] з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, у тому числі, з урахуванням часткового визнання позовів відповідачами за первісним та за зустрічними позовами. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: partial