Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

18.01.2019 року позивачка звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з уточненим позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей, який мотивує тим, що 12.06.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 26. Подружжя має двох неповнолітніх дітей; доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося, подружні відносини стали напруженими. Між ними втрачені спільні сімейні інтереси і плани на подальше сумісне життя. Позивачка спільного господарства з відповідачем не веде, з грудня 2018 року фактичні подружні відносини між ними припинені. За таких обставин подальше збереження шлюбу позивачка вважає безпідставним та таким, що шкодить її інтересам та інтересам їх дітей. Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги у належному розмірі на утримання спільних дітей. Діти фактично повністю перебувають на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Так як відповідач має постійне офіційне місце роботи, інших аліментів не сплачує, не працездатних батьків на утриманні не має, просить суд стягнути з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, позивачка просить визначити місце проживання дітей разом з нею, так як відповідач без її відома забирає дітей до себе, залишаючи їх на ночівлю, та погрожує забрати дітей для постійного проживання разом з ним. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2019 року відкрите провадження і призначено підготовче судове засідання на 20.02.2019 року. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2019 року закрито підготовче судове засідання, встановлення подружжю строк для примирення і справа зупинення до 03.05.2019 року. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснюючи, що у період строку для примирення вони не помирилися і не бажають продовжувати спільне проживання, а тому і шлюб між ними потрібно розірвати і стягнути аліменти на утримання дітей, які проживають разом з матір`ю. Крім того, не погоджуються з висновком Служби у справах дітей про відмову у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання з матір`ю з причин відсутності у неї самостійного доходу, пояснюючи, що, по-перше, позивачка постійно підробляє без офіційного працевлаштування, ставить питання про стягнення аліментів, а по-друге, саме вона на сьогоднішній час утримує двох дітей. Представник відповідача у першому судовому засіданні погоджується на розірвання шлюбу та просить відмовити у задоволенні інших позовних вимог, після оголошення перерви представник відповідача у судове засідання не з`явився і про причини неявки суду не повідомив, із заявою про відкладення або розгляду справи за його відсутністю до суду не надсилав, а тому у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи. Представник третьої особи у судовому засіданні покладається на розсуд суду з приводу позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів і підтримала висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей, відмовивши позивачці у цієї вимоги, виходячи з того, що вона не має самостійного доходу і проживає у найманому будинку. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Винницької області, актовий запис №26, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.7). [INFO] народилася [PERSON] , про що видано відповідне свідоцтво про народження (а.с. 8), [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 9), батьками неповнолітніх дітей є [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім`я розпалась через втрату взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, під час примирення, який був наданий судом, подружжя не помирилися, разом не проживають і мають кожний з них інших партнерів. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, враховуючи те, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, шлюб сторін підлягає розірванню. Діти, [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , про що не заперечували сторони і підтверджується висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей Служби у справах дітей Сумської міської ради. Служба у справах дітей Сумської міської ради, як орган опіки та піклування, надали висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , згідно якого були обстеженні умови проживання дітей за місцем проживання матері, де вказано, що проживають у будинку, який належить знайомим її співмешканця. Будинок складається з 4-х кімнат та окремої літньої кухні, у дітей є окрема кімната, спальне місце, зона для відпочинку, ігрової діяльності, стіл для навчання, усі необхідні канцелярські приладдя, шафа для зберігання особистих речей, багато іграшок. У приміщенні чисто. Донька навчається у Сумській КУ ЗОШ №20 у 1-Б класі, а син є вихованцем середньої групи Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №21 «Волошка». При опитуванні дітей з приводу їх бажання проживати з батьком або з матір`ю, [PERSON] повідомила, що хоче жити разом з мамою, а потім додала, що ще подумає, а [PERSON] сказав, що бажає проживати з батьком і при тому малолітні розповіли, що їм подобається тут жити (вул. Айвазовського, буд.18) і повертатись у будинок, де мешкали раніше ( [ADDRESS] ) вони не хочуть. Крім того, в висновку зазначено, що проведено обстеження за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який придбано у шлюбі, але проживає разом із співмешканкою і хоче, щоб діти проживали з ним і на його думку, дітям зручніше (ближче) добиратися до освітніх закладів та його співмешканка не заперечує, щоб діти жили разом з ними. Батько з вересня 2018 року працює водієм експедитором в ФОП « [PERSON] ». Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Конвенцією ООН про захист прав дитини у ст. 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, не погоджуючись з висновком служби у справах дітей Сумської міської ради з причин відмовлення у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання з матір`ю. а саме відсутності самостійного доходу, оскільки при обстеженні умов проживання за місцем матері встановлено, що вони всім забезпечені, як канцелярськими приладдями, так і іграшками та гарних умов проживання, стосовно неї відсутні дані про зловживання спиртними напоями та вживання наркотичних засобів, а також докази того, що своєю поведінкою вона може зашкодити здоров`ю та розвитку дітей, крім того, через малолітній вік діти потребують материнського догляду, та не має виняткових обставин, які дають підстави розлучити малолітніх дітей з матір`ю та визначити їх місце проживання з батьком, а тому суд вважає, що місцем проживання дітей слід залишити місце проживання їх матері, що буде відповідати їх інтересам та вимогам закону. При цьому залишення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька права виховувати дітей, утримувати їх та спілкуватися з ними, а мати не повинна чинити батьку у цьому перешкод. Виходячи, що місце проживання дітей визначено за місцем проживання матері, задоволенню підлягає і позовна вимога про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач є працездатним, інших утриманців не має, працевлаштований, має змогу та зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачкою укладено договір про надання правової допомоги від 19 січня 2019 року з адвокатом Фоміновим Р.М., товарні чеки про сплату гонорару у розмірі 3000 грн., розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката Фомінова Р.М. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд вважає, що адвокатом виконаний певний обсяг робіт, вирішення справи для позивачки має для неї велике значення, виходячи з інтересів її як матері і долі її дітей та виходячи з того, що від відповідача або його представника не надходило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України, а тому і підлягає стягненню у розмірі 3000 грн. на користь позивачки витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved