Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

23 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] суду пояснив, що він з травня 2005 року по вересень 2013 року з невеликими перервами перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті у шкідливих і небезпечних умовах праці. Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - 21 рік 1 місяць. Внаслідок роботи у шкідливих умовах він захворів і отримав професійне захворювання «хронічний бронхіт пилової етіології; ускладнення: легенева недостатність першого ступеню», що підтверджується актом форми П-4 розслідування хронічного професійного періоду роботи на шахтах регіону в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактору - пил. Причиною профзахворювання встановлено запиленість повітря робочої зони, яка складала 176,2 мг/м? (ПДК 2мг/м?). Згідно довідки МСЕК від 28 жовтня 2013 року №232702 йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25% безстроково. Після встановлення йому втрати професійної працездатності він з усіма необхідними документами звернувся до відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Добропілля для відшкодування матеріальної шкоди, де йому були призначені страхові виплати, а саме: одноразова допомога і щомісячні виплати. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяні фізичний біль, і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з захворюванням цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні, постійне утруднене дихання та неможливість праці на теперішній час в більш легких умовах. Після обстеження на МСЄК, його стан здоров'я не змінився, він продовжує звертатись до лікарів за медичною допомогою, у нього порушений сон, постійно роздратований, та приймає ліки, які полегшують дихання, та облегшують його стан взагалі, больовий синдром постійно знімається тільки ліками. Він задихається при ходьбі, при любих фізичних навантаженнях. Його хвороба потребує постійного лікування. У нього з'явилося відчуття страху з причини того, що його здоров'я не відновиться. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Краснолиманське» 15000 грн. в відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] не з'явився, хоча повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, просить задовольнити його вимоги. У зв'язку з викладеним, з урахуванням думки представника відповідача, який не заперечує проти розгляду справи у відсутність позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача по матеріалам, які є в наявності в справі, направивши за місцем мешкання позивача копію рішення суду для відома. Представник відповідача Козинець Ю.С., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнають, вважаю, що позивач безпідставно посилається на норми Закону України "Про охорону праці" та Кодекс законів про працю, Цивільній Кодекс України та вважає, що позивач у судовому засіданні не надав належних доказів тих обставин, які б підтверджували якими неправомірними діями відповідача йому заподіяні моральні страждання та у чому вони полягають, не проведено медико-соціальні експертизи, які б підтверджували заподіяння вугільним підприємством морально шкоди позивачу. Просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного: Свій висновок суд обґрунтовує наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з травня 2005 року по вересень 2013 року з невеликими перервами перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи в якості прохідника підземного з повним робочим днем в шахті у шкідливих і небезпечних умовах праці. Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - 21 рік 1 місяць. Внаслідок роботи у шкідливих умовах він захворів і отримав професійне захворювання «хронічний бронхіт пилової етіології; ускладнення: легенева недостатність першого ступеню», що підтверджується актом форми П-4 розслідування хронічного професійного періоду роботи на шахтах регіону в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактору - пил. Причиною профзахворювання встановлено запиленість повітря робочої зони, яка складала 176,2 мг/м? (ПДК 2мг/м?). Згідно довідки МСЕК від 28 жовтня 2013 року №232702 йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25% безстроково. Після встановлення йому втрати професійної працездатності [PERSON] з усіма необхідними документами звернувся до відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля для відшкодування матеріальної шкоди, де йому були призначені страхові виплати, а саме: одноразова допомога і щомісячні виплати. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи, дослідженими в ході судового розгляду. Розв'язуючи питання про обґрунтованість вимог позивача, суд виходить із вимог ст.237-1 КЗпП України, яка визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з положень вищеназваної статті, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає тільки при умовах, що моральні страждання робітника або втрата ним нормальних життєвих зв'язків або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушень законних прав робітника. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Ст.13 вказаного Закону гласить, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю [PERSON] заподіяно з вини ТОВ «Краснолиманське», що підтверджується актом П-4, з якого вбачається, що причиною захворювання є умови виробництва, де він працював. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Як вбачається із рішення Конституційного суду від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 по справі № 1-32/2008, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З врахуванням викладеного, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги [PERSON] до ТОВ «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, а безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичайного способу життя, вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві, та доведеними в судовому засіданні, матеріалами справи, дослідженими і проаналізованими в ході судового розгляду. Визначаючи розмір суми морального збитку, суд виходить з розміру позовних вимог позивача, ступеня порушень його життєвих зв'язків, характеру додаткових зусиль в організації подальшого життя, погіршенням здоров'я та душевного балансу, а також з урахуванням розумності і справедливості, враховуючи ступінь втрати працездатності всього по захворюванням 25% безстроково, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 12000 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений від сплати судового збору. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 243,60грн. На підставі ст.ст.233, 237-1 КЗпП України, Закону України "Про охорону праці",

Outcome: partial