Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

29 вересня 2017 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулася в суд з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач-2, ГУНП у Волинській області), Прокуратури Волинської області (далі - відповідач-3) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди спричиненої незаконними діями органу досудового розслідування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 14 червня 2017 року в період часу з 16 год. 30 хв. по 17 год. 10 хв. слідчим Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області [PERSON] в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12017030100000468 від 14 червня 2017 року було проведено огляд вказаного автомобіля. Огляд проводився на підставі ухвали слідчого судді, з подальшим вилученням автомобіля, накладання на нього арешту та поміщенням на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. Зі слів свідків та очевидці позивачу стало відомо, що переміщення транспортного засобу з місця його вилучення до майданчику тимчасового тримання Ківерцівського ВП відбувалося силами та засобами працівників поліції, а саме транспортний засіб буксировася за допомогою гнучкого зчеплення службовим автомобілем працівників поліції у спосіб, коли перемикач автоматичної коробки передач знаходився у положенні «Паркинг», а рух вилученого транспортного засобу здійснювався задньою частиною. Крім того, до проведення огляду не був залучений власник автомобіля, у зв'язку з чим, позивач вважає, що слідчий під час його проведення неправомірно пошкодив дверцята автомобіля для того, що проникнути до нього. З наведених вище підстав та з посиланням на припис ст.ст.1166, 1173-1176 ЦК України позивач просить суд: 1) стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] спричинену неправомірними діями працівників поліції матеріальну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. за пошкодження транспортного засобу; 2) стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] спричинену неправомірними діями працівників поліції моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу (а.с.2-4). У заяві від 07 лютого 2018 року представник позивача зменшив першу позовну вимогу та просить суд стягнути 126 979,95 грн. матеріальної шкоди. Вимоги про стягнення моральної шкоди залишає без змін (а.с.64). Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 у письмових запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що відсутнє рішення суду, яке б підтверджувало факт неправомірних дій з боку працівників поліції, а отже відсутні підстави для задоволення позову (а.с.28-29). Відповідач-2 у письмових запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з тим, що відсутнє рішення суду, яке б підтверджувало факт неправомірних дій з боку працівників поліції, а отже відсутні підстави для задоволення позову. Крім того огляд слідчим був санкціонований слідчим суддею, а позивач не надала суду будь-яких доказів здійснення пошкодження автомобіля працівниками поліції (а.с.37-39). Відповідач-3 у письмових запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що огляд був проведений працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді і був правомірний. Стосовно виявлених пошкоджень позивач не надав суду доказів здійснення цих пошкоджень саме працівниками поліції. Крім того вважає, що відсутнє судове рішення, яким би було встановлено неправомірність дій працівників поліції (а.с.22-25). Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили проти позову з підстав викладених у їх письмових запереченнях та просили суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивачу на праві приватної власності належить автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (далі - спірний автомобіль) (а.с.5). 14 червня 2017 року слідчим Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області [PERSON] до ЄРДР за №12017030100000468 від 14 червня 2017 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією за ст.246 КК України «Незаконна порубка лісу». Згідно фабули кримінального провадження, 14 червня 2017 року близько 13 год. невстановлена особа, діючи умисно перебуваючи у лісовому масиві в кварталі 43 виділу 4 Ківерцівського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ», здійснила незаконну порубку дерева породи дуб діаметром пня 78 см загальною кубомасою 3,98 куб.м., чим спричинила ДП «Ківерцівське ЛГ» збитків на суму 19 167,73 грн. (а.с.6). Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 червня 2017 року у справі №158/1520/17 надано слідчому дозвіл на проведення обшуку спірного автомобіля (а.с.111-112). Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 червня 2017 року у справі №158/1523/17 на спірний автомобіль накладено арешт шляхом позбавлення можності його відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином (а.с.107-108). У вказаних ухвалах слідчого судді вказано, що допитавши в якості свідка інженера охорони захисту лісу ДП «Ківерцівське ЛГ» [PERSON], стало відомо, що 14.06.2017 року він спільно із майстром лісу Ківерцівського лісництва [PERSON] службовим автомобілем марки «Рено Дастер» д.н.з [NUMBER] із написом «Лісова Охорона» здійснювали патрулювання лісових масивів. Вони цілеспрямовано направились до лісового масиву поблизу с. Веснянка, так як отримали інформацію від довіреної особи, про те, що двоє невідомих осіб перебувають в даному лісі із бензопилою. Довірена особа повідомила, що помітила двох чоловіків, один із яких поклав до багажника автомобіля марки «Тойота» д.н.з [NUMBER] сірого кольору бензопилу, та поїхали в невідомому напрямку. Близько 14 години вони дісталися до вказаного лісового масиву поблизу с. Веснянка. Рухаючись ґрунтовій дорозі біля лісового масиву в напрямку с. Веснянка вони побачили що нам назустріч їм рухається автомобіль марки «Тойота Кемрі» д.н.з [NUMBER] сріблястого кольору, пасажирів якого вони запідозрили в незаконній порубці та вирішили прослідувати за даним автомобілем, разом з тим викликати наряд поліції для перевірки даного автомобіля. В с. Веснянка даний автомобіль було зупинено нарядом ГРПП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. За кермом даного автомобіля перебував візуально знайомі громадяни на прізвище [PERSON] та [PERSON]. Працівники поліції запропонували вище вказаним громадянам відкрити багажник автомобіля, однак вони відмовилися. Після цього даних громадян було запрошено в Ківерцівський ВП ГУНП у Волинській області, для дачі пояснень з приводу їх перебування в лісовому масиві та можливої причетності до незаконної порубки лісу. В лісовому масиві де вони виявили вище вказаний автомобіль, а саме в 43 кварталі 4 виділі було виявлено незаконну порубку одного дерева породи дуб діаметром пня 78 сантиметрів. Тобто, з матеріалів справи слідує, що спірний автомобіль було первинно виявлено працівниками поліції у лісовому масиві в 43 кварталі 4 виділі Ківерцівського лісництва. Однак, як слідує з протоколу огляду місця події від 14 червня 2017 року, первинний огляд автомобіля, без проникнення у нього, здійснювався перед будівлею Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. При первинному огляді 14 червня 2017 року був присутній [PERSON], який керував транспортним засобом на момент його затримання працівниками поліції. В результаті огляду, 14 червня 2017 року автомобіль був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ківерцівського ВП (а.с.8-9). 14 червня 2017 року спірний автомобіль постановою слідчого визнаний речовим доказом (а.с.42). В подальшому, 15 червня 2017 року, на підставі ухвали слідчого судді був проведений обшук автомобіля за адресою м. Ківерці, вул. Залізнична, 52 (перед будівлею Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області). В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено ряд речей, які мають значення для кримінального провадження (а.с.109-110). З пояснень представників сторін слідує, що проникнення в автомобіль здійснювалося слідчим шляхом пошкодження дверцят автомобіля. Ухвала про дозвіл на проведення обшуку була залишена на видному місці в автомобілі. Про проведення обшуку був проінформований законний володілець майна (особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом та мала при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) [PERSON], за його мобільним телефоном [NUMBER] (а.с.119). Факт користування [PERSON] цим номером телефону підтверджується рапортом оперативного уповноваженого СКП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області (а.с.118). В подальшому, ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 червня 2017 року у справі №158/2516/17 частково скасовано арешт на спірний автомобіль в частині заборони його користування, заливши заборону його відчуження та розпорядження (а.с.99-100). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на вищенаведену ухвалу слідчого судді (а.с.102). Фактично автомобіль повернутий позивачу 02 листопада 2017 року, що підтверджується відповідними розписками (а.с.101, 103). Для підтвердження наявності чи відсутності у спірного автомобіля пошкоджень під час його перебування на зберігання у Ківерцівському ВП ГУНП у Волинській області сторонами надані наступні докази. Зокрема, представник відповідача-2 надала суду висновок експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28 листопада 2017 року №420 (а.с.46-48). Відповідно до цього висновку, 02 листопада 2017 року був проведений фактичний огляд автомобіля, а 24 листопада 2017 року була отримана роздруківка несправностей систем автомобіля із сервісного центру. Під час зовнішнього огляду автомобіля встановлено, що рамка передніх правих дверей пошкоджена. На момент проведення огляду запустити основний двигун внутрішнього згорання не надалося можливим в зв'язку з низьким зарядом акумуляторних батарей. Тому перевірити роботу основних систем і агрегатів не надалося можливим. З роздруківок наданих із сервісного центру, який 08 листопада 2017 року проводив діагностику автомобіля, було встановлено ряд несправностей, які пов'язані із запуском двигуна із-за низького заряду акумуляторної батареї, а також несправності в системах пасивної безпеки. В свою чергу представник позивача надав суду висновок експертного авто товарознавчого дослідження матеріальних збитків від 14 грудня 2017 року (а.с.65-69) Із вказаного висновку слідує, що огляд транспортного засобу здійснювався 13 листопада 2017 року. Експерт зробив висновок про пошкодження силового агрегата-двигуна через попадання через заливну горловину пастоподібної суміші абразивного походження, яка унеможливила систему змазки двигуна повноцінно працювати, внаслідок чого відбулося механічне зношення підшипників колін вала (шатунних та корінних), критичне зношення робочих поверхонь розподільчих валів та їхніх посадочних місць, в головці блоку циліндрів. Задири на робочих поверхнях колінвала, критичне зношення робочих поверхонь балансувальних валів та їхніх підшипників, задири в шатунах різного ступеня проявлення. В результаті експерт зробив висновок, що матеріальний збиток завданий автомобілю становить 126 979,95 грн. (а.с.69). Також до висновку експерта був доданий акт технічного стану автомобіля №19 від 24 листопада 2017 року з якого слідує, що згідно проведеної діагностики та технічного огляду шумність двигуна є наслідком внутрішнього пошкодження двигуна, яке було наслідком виходу з ладу системи змащення (а.с.75). Під час розгляду справи як свідки були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитаний у судовому засіданні 27 березня 2018 року [PERSON] показав, що працював на посаді слідчого Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. Під час роботи у нього дійсно перебувало кримінальне провадження стосовно незаконної порубки. Була оперативна інформація та інформація від лісової охорони, що двоє чоловіків можуть бути причетні до здійснення порубки у Ківерцівському лісництві. Під час виїзду на місце події був оглянутий та вилучений спірний автомобіль. Також на місці здійснення правопорушення були присутні громадяни [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від надання будь-яких показань. Під час проведення досудового розслідування він отримав ухвалу слідчого судді на проведення обшуку та арешт спірного автомобіля. В ході проведення досудового розслідування ним повідомлення про підозру не складалося. В подальшому слідчим суддею Ківерцівського районного суду Волинської області був частково скасований арешт на автомобіль в частині права на його користування. Після цієї ухвали автомобіль був переданий 02 листопада 2017 року представнику позивача. Під час цієї процедури на майданчику тимчасового тримання [PERSON] (чоловіком позивача) було особисто перевірено справність автомобіля, а саме він його завів та здійснив маневри вперед назад з поворотами. Потім, через декілька днів зателефонував [PERSON] та запросив слідчого на додатковий огляд автомобіля приватним експертом, на якій слідчий прибути не зміг у зв'язку з зайнятістю на роботі. Стосовно обставин затримання спірного автомобіля свідок повідомив, що автомобіль затримали працівники лісової охорони, які викликали в подальшому працівники патрульної поліції та слідчо-оперативну групу. Громадянину [PERSON] було запропоновано добровільно проїхати зі слідчим до Ківерцівського ВП, що він і зробив. Автомобіль доїхав власним ходом під кернуванням [PERSON] Приїхавши до відділу поліції, [PERSON] закрив автомобіль на центральний замок, а ключ залишив при собі. Слідчий запропонував добровільно надати автомобіль для огляду, на що він категорично відмовився, не надавши будь-яких документів про право власності на автомобіль. Потім він пішов залишивши автомобіль зачиненим, а тому слідчий провів дії щодо його вилучення та звернувся до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на його обшук. Про проведення обшуку був повідомлений представник володільця майна адвокат [PERSON], якого він повідомив по проведення обшуку, з яким він зустрівся у судовому засіданні в Ківерцівському районному суді Волинської області. Коли він доїжджав до приміщення Ківерцівського ВП із суду, йому зателефонували та повідомили, що [PERSON] разом з [PERSON] проникли на територію відділу поліції, відчинили машину, витягли з багажнику пилу для дерева та втікли з місця події. Для проведення обшуку був залучений спеціаліст-автослюсар, який відкрив двері автомобіля найбільш менш шкідливим для автомобіля способом - шляхом відгинання кутка дверцяти. Коли автомобіль забирали представники володільця майна, вони зайняли принципову позицію що автомобіль їхав на евакуатор. При цьому сам автомобіль самостійно виїхав з майданчику своїм ходом. Допитаний у судовому засіданні 27 березня 2018 року [PERSON] повідомив суду, що є судовим експертом, який виконував експертизу за постановою слідчого. На експертизу було поставлено запитання в якому технічному стані знаходився спірний автомобіль. Автомобіль не зміг завестись на двигуні внутрішнього згоряння, однак їздив на електричному двигуні. На панелі приборів висвічувалася інформація про те, що акумулятор автомобіля розряджений. Допитаний у судовому засіданні 27 березня 2018 року [PERSON] пояснив, що працював заступником начальника Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. На початку червня 2017 року на території Ківерцівського лісництва був затриманий спірний автомобіль, який був доставлений на територію відділу поліції. Керував автомобілем [PERSON], його пасажиром був [PERSON], які відмовилися надати автомобіль для огляду. Під час розгляду у суді клопотання про арешт автомобіля про те, що буде проводитися обшук був повідомлений представник власника майна - адвокат [PERSON]. Автомобіль був переміщений з проїзної частини біля відділу поліції на його майданчик тимчасового зберігання автомобіля. Про обшук автомобіля свідок особисто повідомляв [PERSON] телефоном та СМС-повідомленням. Телефон отримав за даними оперативних працівників. При спілкуванні [PERSON] підтверджував свою особу по телефону. До відділу поліції автомобіль прибув власним ходом під керуванням [PERSON] Безпосередньо на майданчик тимчасового тримання автомобіль був відбуксирований. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що є адвокатом та представляв інтереси [PERSON] під час вирішення у суді клопотань слідчого про арешт належного її автомобіля, та під час розгляду скарг на повернення майна. Свідок був присутній під час того, як працівники Ківерцівського ВП буксирували автомобіль з прилеглої території, на майданчик тимчасового зберігання автомобіля тросом тягнучи автомобіль і він залишав сліди на асфальті. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] повідомив суду, що у червні 2017 року він дійсно перебував у спірному автомобілі разом із [PERSON] Їх дійсно зупинили працівники поліції, автомобіль доїхав до відділу поліції самостійно під керуванням [PERSON] Свідок бачив як в подальшому автомобіль затягували на майданчик тимчасового зберігання автомобілів Ківерцівського ВП. Коли забирали машину з відділу поліції, візуально було видно, що було багато подряпин на транспортному засобі, були відігнуті дверці. Про будь-які слідчі дії з транспортним засобом його не залучали, про них не повідомляли. Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що приблизно у квітні-травні 2018 року чоловік їхав на дачу та сказав їй, що машину забрали працівники Ківерцівської поліції. Їй стало відомо про те, що машина пошкоджена від адвоката. Машину забрали відразу на Тойота Сервіс. Машиною користується чоловік, вона самостійно нею не користується, оскільки не має посвідчення водія. Пояснила, що чоловік користувався телефоном [NUMBER]. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] показав, що у червні 2017 року їх зупинила у лісосмузі поліція та лісова охорона. На прохання відкрити для огляду багажник свідок відмовився. В подальшому машину свідок самостійно перегнав до Ківерцівського ВП. Свідок категорично відмовлявся відкрити машину без рішення суду. Працівники поліції не викликали його для проведення слідчих дій стосовно машини. Йому стало відомо, що транспортний засіб був пошкоджений від адвоката. Про те, що транспортний засіб можна забрати він точно не пам'ятає. Коли забирали машину, вона не завелася. Машину забрали на евакуаторі. Без машини свідок був майже рік часу, поки її перемонтували. Коли машину буксирували примусово, він стояв і дивився на це, не підходив і не запропонував відкрити машину та загнати її на майданчик для зберігання. Свідку нічого не відомо про факт викрадення з автомобіля якихось речей під час його перебування на майданчику тимчасового тримання. Ремонт автомобіля здійснював «Тойота Сервіс», оплачував ремонт він та його друг. Ремонт автомобіля вже наразі здійснений, був поставлений бувший у використанні двигун. Також здійснений фактичний ремонт автомобіля на цьому ж сервісі. На питання суду свідок пояснив, що автомобілем користувався десь півроку до подій червня 2017 року, знає всі його технічні характеристики. Коли забирав автомобіль він не завівся, була вигнута права передня дверка, був потрісканий передній бампер, були пошкоджені диски, задня кришка багажника була подерта, були пошкоджений правий поріг. Цих пошкоджень не було. Під час ремонту відбулася заміна мотору, рихтовка дверцят, заміна масел та фільтрів. Кошти за ремонт сплатив близько 1800$ та 13 - 15 000,00 грн. Інші пошкодження не усувалися. Двигун вийшов з ладу у зв'язку з тим, що були домішки у маслі. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Частиною першою та другою статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Тобто, вказаним законодавчим актом визначено вичерпний перелік правовідносин, на які поширюється його дія. Оскільки у розглядуваному випадку заявлена позивачем матеріальна та моральна шкода не пов'язана з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а пов'язана із неналежним, на думку позивача, виконанням посадовими особами поліції обов'язків щодо зберігання та утримання вилученого майна, тому в такому випадку, спірні правовідносини регулюється загальними положеннями цивільного законодавства України щодо відшкодування шкоди. Аналогічне положення міститься і в частині шостій статті 1176 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Також такий самий підхід викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року №6-440цс16. Отже вирішуючи цей спір суд використовує загальні правила відшкодування завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. А у статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, враховуючи загальні правила доказування у цивільному процесі, для відшкодування моральної чи матеріальної шкоди позивач у цій справі повинен був довести суду наявність трьох обов'язкових елементів: 1)факт наявної шкоди та її розмір; 2)неправомірність дій посадової (службової) особи органу державної влади; 3)причинний зв'язок між неправомірними діями та завданою шкодою. В свою чергу наявність чи відсутність вини у даному випадку немає правового значення в силу імперативних положень ст.1174 ЦК України, яка вказує, що шкода відшкодовується в незалежності від наявності вини посадової (службової) особи органу державної влади. З доводів позивача у позові та її представника у судовому засіданні слідує, що фактично позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди заявлені стосовно наступних, на думку позивача неправомірних дій з боку працівників Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області: 1) факт проникнення до салону автомобіля шляхом віджиму його дверцят, чим автомобілю було завдано механічні ушкодження; 2) факт незаконного буксирування транспортного засобу, коробка передач якого знаходилася в режимі паркування; 3) неналежне зберігання транспортного засобу на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів відділу поліції. Суд вважає за необхідним розглянути кожну заявлену підставу окремо. Стосовно факту проведення обшуку в автомобілі шляхом віджиму його дверцят, суд зазначає наступне. Так, частиною другою статті 234 КПК України визначено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. В розглядуваному випадку слідчий 15 червня 2017 року отримав ухвалу слідчого судді, яка дозволяла йому провести обшук у спірному автомобілі, а отже в нього були всі наявні правові підстави для його проведення. В свою чергу стаття 236 КПК України визначено, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. Тобто в чинному кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє положення про обов'язкову участь інших учасників кримінального провадження, в тому числі володільця майна в якому проводиться обшук, під час здійснення цієї процесуальної дії. Слідчий лише має право запросити для проведення цієї процесуальної дії таких осіб, однак це не є його обов'язком. В розглядуваному випадку як позивач, так і свідки з боку позивача ([PERSON], [PERSON], [PERSON].) категорично заперечують факт їх інформування слідчим про намір провести обшук у спірному автомобілі. Однак вказані твердження, на думку суду є хибними, оскільки факт інформування у телефонному режимі [PERSON] з пропозицією добровільно відчинити автомобіль підтверджується свідками [PERSON], [PERSON] Крім того цей факт підтверджений скриншотом відправленого повідомлення на телефонний номер, відомий як [PERSON] Крім того суд бере до увагу і поведінку [PERSON], який категорично відмовився під час огляду та вилучення автомобіля надавати ключі від нього працівникам поліції. Таким чином, [PERSON] фактично чинив перешкоди у встановленні об'єктивної істини у кримінальному провадженні, а отже подальші дії слідчого стосовно примусового проникнення в автомобіль є виправданими. Не бере суд до уваги і доводи представника позивача, який у своїх поясненнях відмежовує власника транспортного засобу - [PERSON], та [PERSON] вважаючи його не володільцем майна, оскільки згідно п.2.2 ПДР, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Під час судового розгляду сторонами не заперечується, що як під час затримання автомобіля працівниками лісової охорони та його подальшого транспортування до відділу поліції, так і під час повернення автомобіля, автомобілем керував та розпоряджався саме [PERSON], якому позивач передала реєстраційний документ. В такому випадку, у відповідності до п.2.2 ПДР саме [PERSON] вважався законним володільцем майна, а отже його інформування про обшук також може вважатися виконаним належним чином. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що в діях посадових осіб Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області стосовно факту проведення обшуку в автомобілі шляхом віджиму його дверцят відсутні ознаки неправомірності, а тому завдана такими діями шкода не відшкодовується. Стосовно факту незаконного буксирування транспортного засобу, коробка передач якого знаходилася в режимі паркування, суд зазначає наступне. З пояснень свідків як зі сторони позивача так і відповідача дійсно слідує, що 15 червня 2017 року працівниками Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області було здійснено примусове буксирування транспортного засобу з прилеглої території (проїзної частини) біля відділу поліції, на його майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів. Приблизна відстань буксирування 30 метрів. Буксирування здійснювалося шляхом зачеплення тросів за диски передніх коліс автомобіля та його примусове затягування, при цьому колеса автомобіля не поверталися. На переконання суду такий спосіб буксирування є невиправданим в умовах сучасних засобів евакуації та транспортування автомобілів, оскільки працівники поліції могли помістити автомобіль на евакуатор та перемістити його у потрібне місце. Таке евакуювання можливе в незалежності від того чи заблоковані колеса автомобіля. Тому суд вважає, що в цій частині дії працівників поліції є неправомірними. Однак суд не може погодитися з доводами позивача, що в результаті таких дій було завдано механічних пошкоджень автомобілю, а саме його двигуну, резині та лакофарбовому покриттю. Так, відстань примусового буксирування за даними свідків (як позивача так і відповідачів) становить близько 30 м, а тому, на думку суду, навіть без спеціальних знань очевидно, що за таку коротку відстань не могла бути пошкоджена резина автомобіля більше ніж від її природного зносу в результаті експлуатації. Також пошкодження лакофарбового покриття ніяким чином не пов'язане з діями працівників поліції щодо неправильного буксирування транспортного засобу. Причинний зв'язок між такими діями та пошкодженнями двигуна, які були виявлені експертом суд не вбачає, оскільки не зрозуміло, яким чином таке буксирування могло пошкодити змащувальну систему двигуна, як це зазначено в акті технічного огляду автомобіля на СТО (а.с.75). Не підтверджується наявність причинного зв'язку і висновок експерта від 14 грудня 2017 року (а.с.65-69), в якому зазначено, що двигун пошкоджений внаслідок попадання через заливну горловину пастоподібної суміші абразивного походження. Висновків автотехнічної експертизи, яка б підтверджувала що пошкодження двигуна могли статися саме внаслідок буксирування транспортного засобу, позивач суду не надала, хоча тягар доказування у цьому випадку лежить саме на ній. Стосовно факту неналежного зберігання транспортного засобу на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів відділу поліції, суд зазначає наступне. Позивач та її представник у судовому засіданні наполягають на тому, що працівниками поліції не було належним чином організовано зберігання спірного автомобіля, в результаті чого і могло утворилося пошкодження двигуна. З цього приводу суд ще раз наголошує, що висновків автотехнічної експертизи, яка б підтверджувала, що пошкодження двигуна могли статися саме внаслідок неналежного зберігання автомобіля, позивач суду не надала, хоча тягар доказування у цьому випадку лежить саме на ній. Більше того, висновок експерта від 14 грудня 2017 року (а.с.65-69), суперечить наданому позивачем акту технічного огляду автомобіля на СТО (а.с.75), оскільки в першому зазначено, що двигун пошкоджений внаслідок попадання через заливну горловину пастоподібної суміші абразивного походження, а в другому - внаслідок виходу з ладу системи змащення. Суд також вважає необхідним зазначити, що судовий експерт, який здійснював експертизу від 14 грудня 2017 року атестований на проведення саме автотоварознавчої експертизи, предметом якої є лише визначення вартості автомобіля, або розміру завданих йому збитків. Атестату на проведення автотехнічної експертизи експерт не має, хоча тільки в межах автотехнічної експертизи предметом дослідження є саме причин виникнення пошкоджень в автомобілі, а тому відповідний висновок експерта, в частині зазначення причин поломок, які виникли, суд вважає неналежним. Суд бере до уваги і той факт, що автомобіль мав на той момент значний вік (10 років на момент спірних подій) та, крім того, використовувався позивачем та її чоловіком для руху про пересічній місцевості, що підтверджується обставинами справи, зокрема даними досудового слідства про те, що автомобіль був затриманий у лісосмузі, та показами свідків позивача, які цього не заперечують. На думку суду, враховуючи вищенаведені розбіжності неможливо однозначно стверджувати, що пошкодження двигуна сталося саме через неналежні дії працівників поліції щодо зберігання транспортного засобу, а не через неналежну експлуатацію та зберігання транспортного засобу саме позивачем. Крім того відсутні беззаперечні докази того, що двигун автомобіля був справний до затримання його працівниками поліції 14 червня 2017 року. Однозначно встановити причину пошкодження двигуна суд не в змозі у зв'язку з відсутністю спеціальних знань у відповідній галузі. Відповідь на це питання може дати лише судова автотехнічна експертиза, яка мала б встановити саме причину поломки, а не лише констатувати її факт. Не зважаючи на покладений на позивача тягар доказування в цій частині, позивач не надала суду висновок судової автотехнічної експертизи, а також не заявила клопотання про призначення відповідної експертизи судом. Отже, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела факт наявності причинного зв'язку між неправомірними діями працівників поліції щодо буксирування транспортного засобу та наявними пошкодженнями двигуна, враховуючи той факт, що будь-якої неправомірної бездіяльності під час зберігання автомобіля на майданчику тимчасового зберігання автомобіля встановлено не було, суд дійшов висновку, що майнова шкода до відшкодування не підлягає. Отже, у задоволенні позові в частині відшкодування майнової шкоди слід відмовити. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Суд зауважує, що заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] спричинену неправомірними діями працівників поліції моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу. Тобто позивач заявила до стягнення моральну шкоду саме з підстав незаконного пошкодження транспортного засобу, а не з підстав позбавлення її права на користування автомобілем. Отже доводи представника позивача про те, що моральну шкоду слід стягнути і ще із підстав незаконного, на його думку, утримання транспортного засобу, суд до уваги не бере, оскільки заяви про зміну підстав позову до початку розгляду справи по суті позивач суду не подала. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позові про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з пошкодження автомобіля, тому він відмовляє у позовних вимог про стягнення моральної коди у зв'язку з пошкодження автомобіля. Вказане однак не позбавляє позивач звернутися до суду із позовом про стягнення моральної шкоди з інших підстав, зокрема з підстав незаконного, на її думку, утримання автомобіля. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за нею.

Outcome: dismissed