Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 03.02.2016 року померла його мати [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] все майно заповіла позивачу. Після її смерті залишилося спадкове майно в склад якого входить: садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: с. Риги, вул. Кирпоноса, буд. №35 Лохвицького району Полтавської області. При зверненні до державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на спадковий будинок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Тому позивач був змушений звернуться до суду, так як не має можливості нотаріально оформити своє право власності на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, але направив заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не зявився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Державного архітектурно-будівельного контролю в судове засідання не зявився, але надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як вбачається з письмових матеріалів справи 03.02.2016 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть від 03.02.2016 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільскої ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №04), (а.с.6) - мати позивача (свідоцтво про народження від 12.09.1962 року, видане [PERSON] сільською радою Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №17), (а.с.18). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19.02.2010 року [PERSON] сільською радою, за реєстром № 16, на все майно на користь сина [PERSON] (а.с.7). Після її смерті залишилось спадкове майно в склад якого входить садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: с. Риги, вул. Кирпоноса, буд. №35 Лохвицького району Полтавської області, який спадкодавець прийняла у спадщину фактом спільного проживання, у відповідності ст. 1272 ЦК України, після померлого 03.09.1996 року чоловіка [PERSON], але не встигла оформити свої спадкові права. Вказане домоволодіння рахується за померлим 03.09.1996 року [PERSON] відповідно до запису в погосподарській книзі № 2 на 2016-2023 роки, номер об»єкта погосподарського обліку 01-0049-5, що підтверджується довідкою виконкому [PERSON] сільської ради №533 від 13.10.2016 року (а.с.13). Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті 03.02.2016 року за адресою: с. Риги, вул. Кирпоноса, буд. №35 Лохвицького району Полтавської області, в житловому будинку був зареєстрований та проживав син [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому [PERSON] сільської ради №83 від 03.02.2016 року (а.с.15). У відповідності до ст. 1269 ЦК України позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. 21.04.2016 року заведена спадкова справа за № 147/2016, заповіт спадкодавцем посвідчувався. 14.02.2017 року державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку розміром 3,7278 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району на користь сина спадкодавця [PERSON], що вбачається з відповіді №1392/0-09 Першої Лохвицької ДНК від 31.10.2017 року. Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після померлої, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок з допоміжними господарськими прибудовами, що підтверджується поясненням завідуючої Першої Лохвицької державної нотаріальної контори №1568/02-14 від 28.10.2016 року (а.с.4). На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки в сільській місцевості не виготовлялись та за життя спадкодавець оформити не встиг належним чином спадкове майно. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що обєкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до інформаційної довідки № 2891 від 17.10.2016 року, наданої приватним підприємством "Бюро послуг та консультацій", що житловий будинок розташований в с. Риги, вул. Кирпоноса, буд. №35 Лохвицького району Полтавської області, не зареєстровано (а.с.10). Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої [PERSON] депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих [PERSON] відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у\~ погосподарські книги місцевих [PERSON], які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~[PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105\~сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних [PERSON] із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних технічного паспорту станом на 17.10.2016 року, виготовленого ПП "Бюро послуг та консультацій" вбачається, що до складу обєкту входить житловий будинок А-1 (шлакобетон, черепашка обкл. цеглою) загальною площею 74,4 м?, житловою площею 42,0 м?, В погріб (шлакобетон), Б сарай (шлакоблоки), Г гараж (цегла), Д сарай (шлакоблоки), Е сарай (дерев»яні пластини обкл. цеглою), №1 колодязь (бетонні кільця), №2 огорожа (металопрофіль). З наданої експлікації вбачається, що усі ці обєкти будівництва були побудовані в період 1956-1981 роки. Як убачається з довідки № 530 від 05.10.2017 року, затвердженої головою [PERSON] сільської ради [PERSON], будинок № 35 по вул. Кирпоноса в с. Риги Лохвицького району Полтавської області, який рахується за померлим [PERSON] не перебуває в аварійному стані та придатний для проживання. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved