Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

15.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому вказував, що в 2012 році він продав свій автомобіль «МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER] [PERSON] [PERSON] оскільки коштів на переоформлення автомобіля на той час в останнього не було, то вони домовились, що [PERSON] спочатку видасть генеральне доручення на нього, а з часом переоформлять автомобіль на його ім'я. Згідно усної домовленості ціна автомобіля становила 9000 доларів США, та кошти за нього позивачу було сплачено повністю. 23.06.2014 року до нього приїхала [PERSON], яка повідомила, що купила вказаний автомобіль в [PERSON], а тепер хоче переоформити його на себе. На підтвердження цього вона показала оригінал техпаспорта та номерні знаки на транспортний засіб, і оскільки підстав не вірити їй у позивача не було, то цього ж дня він надав їй доручення. Однак, на початку 2016 року до нього звернувся [PERSON] і повідомив, що [PERSON] автомобіль в нього не купувала, тому він намагається повернути його через суд. У подальшому, у ході судового розгляду справи позивач дізнався, що в жовтні 2013 року [PERSON], керуючи вище згаданим автомобілем потрапив в ДТП в смт. Віньківці, яке було оформлено відповідно до норм законодавства, після чого пошкоджений автомобіль було доставлено на ПАТ «Хмельниччина Авто» в м. Хмельницький, де його протягом тривалого часу ремонтували ніби як від імені [PERSON], а також сплачувались кошти за ремонт і підписувались [PERSON] документи також від його імені. У червні 2014 року [PERSON] забрала транспортний засіб з території ПАТ «Хмельниччина - Авто», та обманним шляхом перереєструвала його на себе, отримавши державні номерні знаки від автомобіля та оригінал технічного паспорта. У звязку з цим, дізнавшись, що [PERSON] відмовили у задоволені позову, оскільки він не є власником автомобіля, а на теперішній час транспортний засіб знаходиться у відповідача, і таким чином [PERSON] незаконним шляхом був позбавлений права власності на належне йому майно, він вирішив звернутись до суду із позовом, у якому просив визнати недійсною довіреність від 23.06.2014 року та скасувати державну реєстрацію автомобіля «МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER] за станом на 25.06.2014 року. Ухвалою Віньковецького районного суду від 23.02.2017 року до участі у справі залучено як співвідповідача [PERSON] та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Територіальний сервісний центр 6841 Регіонального сервісного центу МВС у Хмельницькій області. Ухвалою Віньковецького районного суду від 17.05.2017 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, --Територіальний сервісний центр 6841 Регіонального сервісного центру МВС у Хмельницькій області, на співвідповідача, а ухвалою Віньковецького районного суду від 08.06.2017 року співвідповідача -- Територіальний сервісний центр 6841 Регіонального сервісного центу МВС у Хмельницькій області замінено на іншого співідповідача -- Регіональний сервісний центр у Хмельницькій області Міністерства внутрішніх справ України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]-- [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю, просила задольнити. Наголошувала на тому, що [PERSON] незаконним шляхом отримала технічний паспорт на транспортний засіб та номерні знаки, після чого під впливом обману з її боку, яка повідомила, що купила автомобіль у [PERSON] і заплатила їм гроші, [PERSON] видав їй довіреність від 23.06.2014 року. Кошти за автомобіль [PERSON] отримав від [PERSON], якому продав автомобіль, а не від [PERSON], оскільки іншим особам перепродувати його наміру не мав, але часу на укладення договору купівлі-продажу та переоформлення транспортного засобу на [PERSON] у нього не було. Крім того, представник звертала увагу суду на те, що у ході перереєстрації автомобіля не було проведено його обстеження та не складено відповідний акт, в заяві на перереєстрацію автомобіля не зазначено повне прізвище експерта, лише його підпис, а також сервісний центр не надав суду доказів того, що перереєстрація автомобіля відбулась на підставі чинної довіреності. Співвідповідач [PERSON] у суді позов не визнала, просила відмовити. В заперечення пояснила, що [PERSON] доводиться їй рідною дочкою. Спірний автомобіль вона купила у [PERSON], який був побитий внаслідок ДТП, заплатила їм гроші згідно домовленості, а потім відремонтувала його за власні кошти. Коли вона по телефону повідомила [PERSON], що купила у [PERSON] його автомобіль, то він сказав приїхати до нього, щоб отримати довіреність. Тому довіреність вона отримала правомірно, в оману позивача не вводила, і транспортний засіб переєструвала на себе згідно закону. Також дочка їй повідомила, що транспортний засіб на момент перереєстрації дійсно знаходився на ремонті, тому працівники сервісного центру здійснювали його огляд за місцем знаходження на «Хмельничинні - Авто». Представник співідповідача -- Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області Міністерства внутрішніх справ України за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити. Стверджував, що перереєстрація спірного автомобіля на [PERSON] була здійснена згідно вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з облік) автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів № 1388 від 07.09.1998 року. [PERSON] подала відповідну заяву та документи, після чого облікові дані транспортного засобу були перевірені експертом, про що свідчить його підпис у заяві від 25.06.2014 року, якихось обмежень на автомобіль не встановлено, довіреність була чинною, тому підстав для відмови у перереєстрації не було. Крім того, в.о. директора Регіонального сервісного центру у Хмельницькій області [PERSON] надіслав до суду заперечення на позов. Вказував, що відповідно до вимог ст. 34 «Реєстрація та облік транспортних засобів» Закону України "Про дорожній рух" державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державну реєстрацію і облік вказаних вище транспортних засобів здійснюється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, а їх порядок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» із змінами та доповненнями (далі Порядок). Відповідно до «Загальних положень» цього Порядку - встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації ( перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Даний Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 5 вказаного Порядку - особи, які порушують цей порядок, несуть відповідальність згідно із законом. Згідно вимог пункту 8 «Порядку» - Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, та зокрема, договори укладені на товарних біржах...; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС...; (на час здійснення перереєстрації ТЗ, що є спірним, - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери). Відповідно до вимог Порядку, перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі зміни їх власників. Відповідно до п.3.9 Наказу МВС України № 379 від 11.08.2010 номерні агрегати ТЗ перевіряються за наявними обліками розшукуваного транспорту з використанням існуючих баз даних АІС з використанням Єдиного державного реєстру Державтоінспекції ТЗ перевіряється на предмет зняття його з обліку за місцем попередньої реєстрації, також у разі перевірки дійсності видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, які прибули з інших областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя, надсилаються запити про підтвердження зняття їх з обліку. Така перевірка може проводитись з використанням наявних каналів зв'язку (телетайпа, факсу, електронної пошти) з обов'язковою реєстрацію запиту. 25.06. 2014 року перереєстрацію транспортного засобу«МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], згідно довідки-рахунку №577583 від 24.06.2014 року на ім'я [PERSON] здійснено працівниками УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області згідно вимог чинного законодавства, тому у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, свою позицію по суті позову до суду не надала. Позивач [PERSON], явку якого за клопотанням співвідповідача [PERSON] було визнано обовязковою у суд для заслуховування його пояснень, у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САО 257406 був власником автомобіля «МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER]. 18.11.2012 року [PERSON] надав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність (зареєстровано в реєстрі за № 2316), за якою уповноважив [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до 18.11.2017 року представляти його інтереси з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією, відчуженням та наданням в користування його автомобіля «МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER], та у зв`язку з наданням такої довіреності передав вказаний автомобіль [PERSON] 23.06.2014 року [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю серії НАА 268428, уповноважив громадян [PERSON] та [PERSON] як самостійно, так і окремо один від одного, управляти та розпоряджатися, в тому числі продати належний йому автомобіль «МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], для чого надав [PERSON] та [PERSON] право бути його представниками в органах нотаріату, на біржах, комісійному магазині, страхових органах, відповідних органах Державтоінспекції, в інших установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, повязаних з відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом; в разі потреби отримати або продовжити транзитні номери, доставити ТЗ до місця реалізації, для чого управляти ним, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля; зняти ТЗ з обліку та оформити відповідне свідоцтво про реєстрацію в органах Державтоінспекції, якщо в цьому буде потреба, та інші юридично значимі дії, повязані із цією довіреністю. 25.06.2014 року [PERSON] звернулась до начальника ВРЕР м. Хмельницького із заявою про проведення перереєстрації транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком, та на підставі вищезазначеної довіреності від 23.06.2014 року автомобіль «МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], і довідки-рахунку Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» від 24.06.2014 року № 577583 перереєстровано на [PERSON] як нового власника і видано новий номерний знак [NUMBER]. Вважаючи, що [PERSON] незаконно отримала оригінал техпаспорта та номерні знаки на автомобіль, після чого поїхала до [PERSON] і обманним шляхом заставила його надати довіреність від 23.06.2014 року, [PERSON] звернувся із позовом до Хмельницького міськрайонного суду, у якому просив визнати за ним право власності на спірний автомобіль та вилучити його з незаконного володіння [PERSON] Однак рішенням Хмельницького міськрайонного суду 04.02.2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Хмельниччина-Авто» про визнання права власності на автомобіль, витребування майна із чужого незаконного володіння, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області від 04.04.2016 року, було відмовлено. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК Українизміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою 203 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно зі ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За положеннями ст. ст. 237, 244, 245 ЦК довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, грунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 240 ЦК представник зобовязаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє пов\-новаження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Законом України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують доручення, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї особи або кількох осіб. Припинення дії доручення провадиться в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. Згідно з п.п. 6.1, 6.2, 6.4 п. 6 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року № 296/5 особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви. Згідно зі ст. 249 ЦК України, момент скасування довіреності та момент втрати нею чинності для представника та третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, не збігаються. Скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту настання першої із подій: - або коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; - або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. Відповідно, всі вчинені представником в цей час правочини є чинними і для довірителя. Однак, як випливає із пояснень представника позивача [PERSON], її довіритель [PERSON] із заявою до нотаріальної контори про скасування довіреності, виданої 23.06.2014 року на ім`я [PERSON] та [PERSON], не звертався. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що оспорювана довіреність від 23.06.2014 року була видана позивачем [PERSON] на ім`я [PERSON] та [PERSON] під впливом обману з боку останньої, стороною позивача суду не надано. Крім того, суд бере до уваги, що згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. З огляду на викладене, та враховуючи, що довіреність є одностороннім правочином, суд вважає посилання представника позивача [PERSON] на необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 230 ЦК України такими, що не ґрунтуються на законі, а позовну вимогу про визнання недійсною довіреність від 23.06.2014 року безпідставною. Слід також відхилити й доводи позивача щодо неправомірності дій органу державної автоінспекції при знятті спірного автомобіля з обліку та перереєстрації його за [PERSON] Згідно із абз. 1 п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з облік) автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. П. 40 цієї ж Постанови Кабінету Міністрів України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Дозволяється проводити огляд транспортних засобів, які знімаються з обліку, за їх місцезнаходженням з дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку. Такий огляд оформляється відповідним актом, засвідчується підписом посадової особи, що скріплений печаткою підрозділів Державтоінспекції. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У судовому засіданні представник регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області пояснив, що у відповідних органів МРЕВ, які здійснювали реєстрацію автомобілів в 2014 році, не було обовязку та можливості перевіряти чинність довіреностей, на підставі яких діяли представники власників автомобілів, а п. 40 Порядку допускалась проведення огляду транспортного засобу за його місцезнаходженням. Таким чином, суд доходить висновку, що державна реєстрація (перереєстрація) автомобіля«МЕRCEDESBENZ VITO 110 D» 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] кузов № [NUMBER], за [PERSON] проведена правомірно. Водночас суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON] щодо отримання [PERSON] від [PERSON] обманним шляхом довіреності від 23.06.2014 року, оскільки жодними належними доказами це не підтверджено. Крім того, спір, який існує між [PERSON] та [PERSON] з приводу транспортного засобу, розглядуваного спору не стосується, та на законність дій працівників УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області при його перереєстрації не впливає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed