Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач вказала, що [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] . З 07.05.2013 року по 23.06.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/2467/17 від 23.06.2017 року шлюб між ними розірвано. Відповідач долею сина не цікавився, вихованням належним чином не займався, самоусунувся від спілкування з ним, не цікавився його станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком, не приймає участі в утриманні дитини. Згідно з листом Запорізького навчально-виховного комплексу № 109 від 04.02.2021 року № 4 [PERSON] , 26.12.200 року є учнем 4-б класу. Батько [PERSON] протягом 2017-2021 навчальних років контакту зі школою, де навчається дитина не підтримує, із вчителями не спілкується. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають [PERSON] , [INFO] , цікавиться шкільним життям дитини. Дитина завжди охайна, доглянута. Медичне обслуговування дитини здійснюється КНП «ЦПМСД №9» за місцем проживання. Батько із дитиною до медичного закладу жодного разу не звертався, станом здоров`я сина не цікавився. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 07.05.2021 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи - за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явилась, надала суду висновок та заяву про розгляд справи без її участі, просила винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. З 07.05.2013 року по 23.06.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/2467/17 від 23.06.2017 року шлюб між ними розірвано. Відповідач долею сина не цікавився, вихованням належним чином не займався, самоусунувся від спілкування з ним, не цікавився його станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає. Згідно з листом Запорізького навчально-виховного комплексу № 109 від 04.02.2021 року № 4 [PERSON] , 26.12.200 року є учнем 4-б класу. Батько [PERSON] протягом 2017-2021 навчальних років контакту зі школою, де навчається дитина не підтримує, із вчителями не спілкується. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають [PERSON] , [INFO] , цікавиться шкільним життям дитини. Дитина завжди охайна, доглянута. Відповідно до інформації КНП «ЦПМСД № 9» від 16.03.2021 року № 868/01-06, де здійснюється медичне обслуговування дитини, за місцем проживання, батько [PERSON] із дитиною до медичного закладу не звертався, станом здоров`я сина не цікавиться. Згідно довідок УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району № 559 від 25.01.2021 року [PERSON] протягом 2011-2015 років перебувала на обліку та отримувала тимчасову допомогу на дитину, коли батько не має можливості її утримувати. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Орган опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що наданий висновок від 05.08.2021 року № 17.02/01-27/949. 28.07.2021 року відповідач надав до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради пояснення, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки близько 10 років не спілкувався з дитиною, фінансової допомоги на утримання сина не надавав. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ч.8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також другі особи. Судом також встановлено, що позивач не чинила відповідачу перешкод для виконання ним своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого суд приходить до висновку, що відсутність спілкування з дитиною та не прийняття участі у її вихованні та забезпеченні є свідомими діями відповідача, які залежали виключно від його волі. В своїй сукупності докази по справі є достатніми для висновку про ухилення відповідачем від своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою позбавлення батьківських прав в даному випадку є ухилення батьком від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини. Отже суд вважає встановленим та доведеним наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved