Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська Державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] чоловіка позивачки, [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється 1/2 частина житлової квартири [ADDRESS], та яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності від 10 січня 1993 року. Однак, як з'ясувалося після його смерті свідоцтво на 1/2 частину квартири не було зареєстровано в органах БТІ, у зв'язку з чим, їй як спадкоємцю за законом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. На час відкриття спадщини вона проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцем, у зв'язку з чим вона набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. На підставі наведеного, просила визнати за нею, [PERSON] право власності порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS], житловою площею 36,14 кв.м. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з'явився. Міський голова Я.В.Думин надав заяву про розгляд справи у відсутності представника ради, рішення по даній справі залишають на розгляд суду. Представник третьої особи - Реєстраційної служби рахівського районного управління юстиції Закарпатської області Делятинчук А.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив. Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори в судовому засіданні присутній не був. Завідуюча нотаріальної контори Пріц О.В. надала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги не заперечує. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дружиною спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється 1/2 частина житлової квартири [ADDRESS]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підтвердженням приналежності 1/2 частини квартири [PERSON], яка знаходиться в будинку [ADDRESS] є свідоцтво про право власності на житло від 10 січня 1993 року, видане згідно з розпорядженням голови фонду комунального майна від 16 листопада 1993 року №234. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцем, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved