Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

17 березня 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON](Відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів(а.с.2-4). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Саадулаєв А.І.) від 26.03.2014р. роз'єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, виділено в окреме провадження позовні вимоги в частині стягнення аліментів (а.с.1). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2008 року між нею та Відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що протягом останніх двох років вона проживає окремо від Відповідача, проте останній не звертає увагу на прохання Позивачки про надання матеріальної допомоги спільному сину. Враховуючи вищевикладене, у позовній заяві позивачка просила: - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 13 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.18). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував (а.с.19). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з'ясовано, що 19 вересня 2008 року між [PERSON] (Відповідач), [INFO], та [PERSON] (Позивач), [INFO], у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві було зареєстровано шлюб, про що 19.09.2008р. складено відповідний актовий запис №2531, та видано Свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторне) від 25.01.2014р. серії [NUMBER] (а.с.5). У Позивачки та Відповідача від шлюбу є спільна дитина - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 28.01.2010р. зроблено відповідний актовий запис за № 159, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 28.01.2010р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 17 березня 2014р., оскільки саме цим днем позовна заява подана до канцелярії Шевченківського районного суду м.Києва, що підтверджується відповідним вхідним штампом на заяві. Відповідачем до суду було надано заяву, в якій він зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 13 усіх видів заробітку (доходу) Відповідача щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (березень 2014р.), у розмірі 243,60 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved