Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до заповіту від 10 жовтня 1993 року її прадід [PERSON], заповів їй 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно заповіту від 01 жовтня 1993 року її прабаба [PERSON], також заповіла їй 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Прадід [PERSON] помер 11 грудня 1994 року, а прабаба [PERSON] померла 01 травня 1997 року. Після смерті прабаби [PERSON] квартиру [ADDRESS] успадкувала її баба [PERSON] Ніоніла Данилівна котра проживала разом з прабабою. [PERSON] померла 18 грудня 2011 року, після її смерті в вищезазначеній квартирі проживав [PERSON] дядько позивачки та матір позивачки [PERSON] разом із позивачкою - [PERSON]. Дядько [PERSON] помер 29 квітня 2015 року, після його смерті та станом на сьогоднішній день [PERSON] та позивачка постійно проживають у вищезазначеній квартирі. Позивачка являється єдиною спадкоємицею по заповіту, однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва на право на спадщину на вказане нерухоме майно, тому вона просить в судовому порядку встановити факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на вищезгадану квартиру в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради подав суду письмову заяву, позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути без участі їх представника. За таких обставин, на підставі ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення. Судом визнано, що спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом Української РСР 1963 року. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 25.12.1992 року, у разі коли позивач фактично вступив в управління спадковою масою, суд розглядає питання про право власності, а не про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що при неможливості видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, справа про спадкування розглядається судом. Так, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529 УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 УРСР ). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 УРСР) Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд визнає, що мало місце спадкування за заповітом, а отже і перехід права власності на спірний будинок від спадкодавця до його спадкоємців (позивачів). Суд вважає, що позивач фактично прийняла спадщину, вступила в управління спадковим майном, а тому за нею слід визнати право власності на вищевказане нерухоме майно. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved