Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

10 лютого 2020 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, з урахуванням змінених позовних вимог, просить визнати за нею права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом на житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] , право на яке належало покійному [PERSON] ,а саме право здачі житлового будинку з господарськими будівлями в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів на нього. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є її чоловіком, який помер [INFO] . За життя він отримав у приватну власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] , площею 1000 м2, що підтверджується рішенням №0587 від 28 вересня 2016 року Ізюмської міської ради та договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності від 15 квітня 1988 року. У період з 1988-2006 роки позивачка разом з покійним чоловіком здійснювала будівництво житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право на яку належало покійному (в подальшому - Майно), що підтверджується вищезазначеними документами. Однак [PERSON] за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи про належність йому вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та заповіту не залишив. Позивач є спадкоємцем першої черги, у зв`язку з чим вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Іншими спадкоємцями першої черги, окрім позивача, є донька спадкодавця - [PERSON] та син - [PERSON] , які також звернулись своєчасно до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились. Позивач причини неявки суду не повідомила, а її представник надала суду письмову заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що вона перебуває у відпустці, однак на підтвердження цього доказів не надала. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Ізюмської міської ради,при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином,заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, пояснення щодо суті позовних вимог суду не надсилав. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] надала суду позовну заяву про визнання прав забудовника, в якій просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом в розмірі 1/3 частини прав на спадщину після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , до складу якої входять будівельні матеріали, використані в процесі незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та права та обов`язки забудовника у відповідній частці вказаного нерухомого майна. Третя особа, [PERSON] та її представник надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні обставини. Із копії договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності від 15 квітня 1988 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 18 травня 1988 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2274 вбачається, що [PERSON] згідно рішення виконкому міської ради народних депутатів № 182 від 15.03.1988 року отримав земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва будинку [ADDRESS] ,загальною площею 600 кв.м. згідно плану земельної ділянки ( а.с.17-18). За життя [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м , яка розташована в межах території Ізюмської міської ради за адресою: [ADDRESS] ( кадастровий номер 6310400000:44:004:0065), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, що підтверджується рішенням Ізюмської міської ради № 0587 від 28 вересня 2016 року ( а.с.21). Впродовж 1988-2006 рр. позивач разом з покійним чоловіком (а.с.6) здійснювала будівництво житлового будинку з господарськими будівлями за адресою : [ADDRESS] . Отже, після смерті [PERSON] , про, що складено відповідний актовий запис за №529 та підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 18 червня 2018 року серії [NUMBER] Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7), залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями (А - житловий будинок , що розташований за адресою [ADDRESS] , право на яке належало покійному. Однак, [PERSON] за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи про належність йому вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та заповіту не залишив. 30 січня 2019 року позивачем виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.8-15). Вказані спірні правовідносини регулюються наступними нормами чинного законодавства. Згідно ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинного зв`язку позивачки з спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 25 березня 1988 року серії [NUMBER] , виданого м. Ізюм Міськ. відділ РАЦС Харківської області (а.с.9). Таким чином Позивач по справі є спадкоємцем першої черги. 31 січня 2020 року листом № 163/02-17 завідувачем Ізюмської державної нотаріальної контори, [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що у відповідності до п.п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві, отже між сторонами виник спір про право, що підлягає вирішенню судом (а.с.20). Відповідно до копії спадкової справи №336/2018 після смерті [PERSON] іншими спадкоємцями першої черги, окрім Позивача, є донька спадкодавця - [PERSON] та син спадкодавця - [PERSON] . Згідно спадкової справи позивачка та [PERSON] вчасно звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька, [PERSON] надав нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] . Відповідно до п. 4.18 глави 10 вищезазначеного Порядку «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Як вбачається з копії технічного паспорта на садибний ( індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок « А-1», літня кухня « В», сарай « Г», сарай « Д», лазня « Е», сарай «И», тамбур до В -«в» - є самочинним будівництвом ( а.с.9). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка на якій самочинно збудований спірний будинок з надвірними будівлями, зареєстрована за [PERSON] ( а.с.168). Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. У разі, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Аналогічна права позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 жовтня 2015 року № 6-641цс15 у справі за позовом про встановлення факту належності спадкового майна померлому, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності щодо застосування статей 331, 1216, 1218 ЦК України. З огляду на наведене, суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин справи спірний житловий будинок з надвірними спорудами є самочинним будівництвом, тому права та обов`язки забудовника не входять до складу спадщини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. Стосовно позовних вимогтретьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , суд зазначає наступне. У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879,881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного ; будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речи, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". З огляду на те, що садибний ( індивідуальний) житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] : житловий будинок « А-1», літня кухня « В», сарай « Г», сарай « Д», лазня « Е», сарай «И», тамбур до В -«в» - є самочинним будівництвом, суд частково задовольняє вимоги [PERSON] в частині визнання за нею в порядку спадкування за законом в розмірі 1/3 частини прав на спадщину, після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , до складу якої входять будівельні матеріали, використані в процесі незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial