Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

18.07.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі відповідач, НАЗК або Національне агентство), в якій позивач просить: 1.Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, інформацію, що міститься в рішенні «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415 та в рішенні «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1423. 2.Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції спростувати недостовірну інформацію, що міститься в рішенні від 08.12.2017 р. № 1423, шляхом відкликання з Генеральної прокуратури України листа №41-01/32910/18 від 02.08.18 «Про надання матеріалів» до якого додавалось рішенні від 08.12.2017 р. № 1423, в частині [PERSON] 3. Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити з власних сайтів Рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415 та в рішенні «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1423 4. Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, інформацію, а саме статтю під назвою «[INFO]» 5. Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити з офіційного веб-порталу Національного агентства з питань запобігання корупції поширену недостовірну інформацію, а саме статтю під назвою «[INFO]» наступного змісту: 6. Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції розмістити спростування поширеної недостовірної інформації, у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення на сайті https://old.nazk.gov.ua та https://nazk.gov.ua/uk/, шляхом розміщення публікації про те, що поширена інформація є недостовірною, а рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415 та в рішенні «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1423 скасовані рішенням суду. В обґрунтування позовних вимог вказано, що Національним агентством з питань запобігання корупції здійснено повну перевірку декларації [PERSON] поданої за 2016 рік. В результаті перевірки були ухвалені незаконні рішення, які мають недостовірну інформацію, а саме: - «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415. - «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1423. У вказаних рішеннях зазначені недостовірні відомості про те, що суб`єкт декларування ( [PERSON] ) при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, не дотримав вимоги пунктів 2, 7 та 8 частини 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», а саме: -суб`єкт декларування ( [PERSON] ,) подав недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на дату прийняття цього рішення Національним агентством, що свідчить про наявність в діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366 1 Кримінального кодексу України; -суб`єкт декларування ( [PERSON] ) не дотримав вимоги пп. «а» п. 2 ч. 46 Закону в частині невідображення вартості нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності члену його сім`ї. Зазначені вище твердження, очевидно, не мають ознак оціночних суджень, натомість в незаконних рішеннях містяться прямі звинувачення Позивача в здійснені конкретних дій та у вчиненні правопорушення (злочину), відповідальність за який передбачена статтею 366-1 Кримінального Кодексу України, яких Позивач насправді не порушував. Усі наведені твердження можна конкретно перевірити та підтвердити або спростувати. Вказані рішення були розміщені на офіційному сайті НАЗК (посилання [INFO]). Крім того, НАЗК направило Лист №41-01/32910/18 від 02.08.18 «Про надання матеріалів» до Генеральної прокуратури України, до якого додавалось незаконне рішення від 08.12.2017 р. № 1423. [INFO] на веб-сайті Відповідача було поширено інформаційний матеріал під назвою «[INFO]». Постійне посилання на статтю в мережі Інтернет: [INFO] В Статті міститься недостовірна інформація (далі - Інформація, що оспорюється), яка принижує честь і гідність [PERSON] , а саме: «[INFO]. Відповідні відомості внесені до ЄДРД після звернення Національного агентства до Генеральною прокуратури, як до органу на якого покладаються функції нагляду за додержанням закону під час досудового розслідування, з метою здійснення перевірки законності невнесення відомостей до реєстру. Досудове розслідування розпочато за фактом декларування двома посадовими особами недостовірної інформації на суму, що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб: суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав [PERSON] та Міністром енергетики та вугільної промисловості [PERSON]. Нагадаємо, правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 336-1 Кримінального кодексу, тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або позбавлення волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.» Зазначені вище твердження, на думку позивача, також не мають ознак оціночних суджень, натомість в статті містяться прямі звинувачення позивача в здійснені конкретних дій та у вчиненні злочину, передбаченого статтею 366-1 Кримінального Кодексу України, яких позивач насправді не порушував. Усі наведені твердження можна конкретно перевірити та підтвердити або спростувати, у тому числі і у судовому порядку. На думку позивача інформація, що оспорюється, була поширена (доведення до відома) більше, ніж одній особі. Наряду з вказаним, в межах справи № 826/16495/17 судами було встановлено, що [PERSON] не подавав недостовірних відомостей у декларації за 2016 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на дату прийняття цього рішення Національним агентством, та, відповідно, судом встановлено відсутність в діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366 1 Кримінального кодексу України. Таким чином, вся інформація щодо наявності в діях позивача ознак корупційного діяння та обґрунтованості висновків відповідача не відповідає дійсності, що встановлено судовим рішенням та не підлягає повторному доведенню. Окрім цього, лист (заяви) з додатком у вигляді рішення від 08.12.2017 р. № 1423, мають бути відкликані з Генеральної прокуратури України та Національного антикорупційного бюро України як такі, що містять недостовірну інформацію щодо [PERSON] , а незаконні рішення, які мають недостовірну інформацію щодо [PERSON] , мають бути видалені з сайту відповідача. Ухвалою судді від 23.07.2020 відкрито провадження у справі та визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. 08.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує, що за результатами перевірки декларації позивача за 2016 рік Національне агентство встановило недостовірність відомостей, що відрізняються від достовірних на загальну суму 1 787 777 грн., що є більшою 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент прийняття Рішення № 1415. Затвердження обґрунтованого висновку та направлення його до спеціального уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції не є свідченням вчинення суб`єктом декларування кримінального правопорушення, а містять виключно висновки Національного агентства, зроблені за результатами повної перевірки декларації у спосіб, визначений Законом. Сторона відповідача стверджує, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, а дії Національного агентства щодо розміщення Рішень від 08.12.2017 № 1415, №1423 та статті від [INFO] є правомірними та здійснені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано. 27.11.2019 до суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову шляхом їх доповнення. Також, 27.11.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що сторона позивача не погоджується з доводами та аргументами викладеними у відзиві. Мотивуючи свою відповідь позивач вказав, що судами встановлено, що подана [PERSON] декларація відповідає вимогам законодавства, а будь-які висновки, зроблені в рішенні відповідача є протиправними та, відповідно, недостовірними. Не можуть бути достовірними одночасно і відомості, зазначені в декларації, і висновки відповідача про те, що в декларації зазначене недостовірні відомості. 24.02.2020 до суду надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому представник вказав на безпідставність доводів викладених у заяві, та, як наслідок, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 297 ЦК України зазначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ за № 1від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст.16, 277 Цивільного кодексу України. Судовим розглядом встановлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції здійснило повну перевірку декларації [PERSON] , поданої за 2016 рік. В результаті перевірки були ухвалені рішення, а саме: - «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1415. - «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої [PERSON] , Міністром енергетики та вугільної промисловості України» від 08.12.2017 р. № 1423. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Встановлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції у своїй діяльності керується, зокрема, Законом України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), відповідно до положень якого Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. Повноваження Національного агентства визначені статтею 11 Закону. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 11 Закону до повноважень Національного агентства належать здійснення в порядку, визначеному Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. На підставі абзацу другого частини першої статті 50 Закону та відповідно до рішень Національного агентства від 24.04.2017 № 175 «Про початок проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданих Президентом України, Прем`єр-міністром України та членами Кабінету Міністрів України» та від 22.06.2017 №236 «Про продовження повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки» була проведена повна перевірка декларації позивача, за 2016 рік. Відповідно до частини першої розділу IV Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування(станом час винесення вищевказаних рішень), за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації. Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації складається з таких частин: 1) вступна частина із зазначенням дати, номера та місця складання, назви Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації; 2) описова частина із зазначенням прізвища, імені, по батькові суб`єкта декларування, назви посади та органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або юридичної особи публічного права, правових підстав проведення повної перевірки декларації, переліку інформації, яка використовувалася під час здійснення повної перевірки декларації, складових предмета перевірки; 3) мотивувальна частина із зазначенням встановлених Національним агентством обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, якими Національне агентство керувалося при прийнятті Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, і положення закону, яким воно керувалося; 4) резолютивна частина із зазначенням висновку, якого Національне агентство дійшло за результатами здійснення повної перевірки декларації, можливості оскарження цього рішення в судовому порядку. Як вбачається із наведеного, при проведенні перевірки декларацій суб`єктів декларування Національне агентство встановлює ознаки іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, а в рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації вказуються встановлені на підставі інформації, отриманої в межах проведеної перевірки, фактичні дані. Отже, Національне агентство не є органом, до повноважень якого належить встановлення наявності умислу чи вини як складової суб`єктивної сторони злочину в діях суб`єкта декларування при заповненні декларації. Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, має превентивні функції, зокрема щодо здійснення в порядку, визначеному Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Статтею 366-1 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Під час повної перевірки декларації позивача за результатами з`ясування достовірності задекларованих відомостей декларації Національне агентство встановило недостовірність задекларованих відомостей, які відрізняються від достовірних на загальну суму 1 787 777 грн. При вирішенні питання щодо наявності підстав для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, Національне агентство керується сумою прожиткового мінімуму для працездатної особи відповідно до чинного законодавства, що діє на момент прийняття рішення Національного агентства. Отже, за результатами перевірки декларації позивача за 2016 рік Національне агентство встановило недостовірність відомостей, що відрізняються від достовірних на загальну суму 1 787 777 грн, що є більшою 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент прийняття Рішення № 1415. Відповідно до частини третьої статті 12 Закону у разі виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення. Затвердження обґрунтованого висновку та направлення його до спеціального уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції не є свідченням вчинення суб`єктом декларування кримінального правопорушення, а містять виключно висновки Національного агентства, зроблені за результатами повної перевірки декларації у спосіб, визначений Законом. Таким чином, встановивши ознаки корупційного правопорушення Національне агентство Рішенням № 1423 затвердило висновок, а умисел та інші складові правопорушення встановлюють спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України. [INFO] на веб-сайті відповідача було поширено інформаційний матеріал під назвою «[INFO]». Так, окрім іншого під час судового розгляду встановлено, що Окружний адміністративний суд міста Києва 27.04.2018 у справі № 826/16495 17 визнав протиправними та скасував Рішення № 1415 та 1423, у задоволенні іншої частини адміністративного позову щодо зобов`язання Національного агентства повторно розглянути подану декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, з урахуванням раніше наданих [PERSON] пояснень, відмовив. Верховний Суд постановою від 10.04.2019 залишив у силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2018 у справі № 826/16495/17. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається та інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекрученні). За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другого - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка поширюється щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо поширення цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria). Судом встановлено, що [PERSON] є публічною особою, відомим у суспільстві державним службовцем найвищого рівня, який обіймає публічну посаду, а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес. У Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6, Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Згідно з пунктом третім частини першої статті 9 Закону однією із гарантій незалежності Національного агентства є прозорість його діяльності. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону використання Національного агентства в партійних, групових чи приватних інтересах не допускається. Діяльність політичних партій в Національному агентстві забороняється. Частиною четвертою вказаної статті Закону встановлено, що забороняється втручання державних органів, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб в діяльність Національного агентства. Згідно положень статті 6 Закону Голова та заступник Голови Національного агентства організовує роботу Національного агентства, скликає та проводить його засідання, підписує протоколи засідань та рішення Національного агентства, забезпечує їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Національного агентства, організовує підготовку проекту порядку денного засідань Національного агентства, який вносить на його розгляд. Рішення про проведення повної перевірки декларації розміщується протягом трьох робочих днів з моменту його прийняття на веб-сайті Національного агентства, за винятком відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 Закону (розділ IV Порядку). Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною шостою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону. Отже рішення Національного агентства, в тому числі про результати здійснення повної перевірки декларації, є публічною інформацією. Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет. Розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних) (стаття 15 Закону України «Про інформацію). Рішення НАЗК про результати здійснення повної перевірки декларації не тягне безпосередньо виникнення для особи, декларація якої перевірялася, будь-яких правових наслідків, так як саме по собі рішення НАЗК про результати здійснення повної перевірки декларації є по своїй суті формою акта перевірки, який складається за наслідками здійснених заходів контролю контролюючими органами. У позовній заяві позивач не наводить жодних обґрунтувань та доказів того, що у зв`язку із розміщенням, у відповідності до вимог Закону, на веб-сайті Національного агентства Рішень від 08.12.2017 № 1415, №1423 та статті від [INFO] призвело до порушення особистих немайнових прав, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд вважає, що інформація, яка поширена відповідачем у своїх рішеннях не є недостовірною, а являється виконанням функцій, які покладено законодавцем на Національне агентство, а інформація яку сторона позивача просить визнати недостовірною та відповідно спростувати, являється предметом перевірки органу досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за даним фактом. Отже, розміщення на сайті Національного агентства Рішень від 08.12.2017 № 1415 та №1423 здійснено у відповідності до вимог законодавства, а позовні вимоги щодо їх видалення із офіційного веб-сайту необґрунтовані та не можуть бути задоволені зважаючи, що таке зобов`язання є порушенням гарантій незалежності Національного агентства. Як вже було зазначено згідно із частиною першою статті 9 Закону однією із гарантій незалежності Національного агентства є прозорість його діяльності. Також відповідно до пункту 16 частини першої статті 11 Закону до повноважень Національного агентства віднесено інформування громадськості про здійснювані Національним агентством заходи щодо запобігання корупції, реалізацію заходів, спрямованих на формування у свідомості громадян негативного ставлення до корупції. Ці положення корелюються з пунктом 1.4 Регламенту Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства від 12.04.2016 № 1 (у редакції рішення Національного агентства від 26.07.2019 № 2168), згідно з яким діяльність Національного агентства є гласною та прозорою, що забезпечується шляхом відкритості засідань Національного агентства, можливістю їх онлайн-трансляції в мережі Інтернет, регулярним розміщенням інформації про діяльність Національного агентства на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет. У рамках реалізації зазначених повноважень Національне агентство на своєму офіційному веб-сайті [INFO] розмістило інформаційне повідомлення (прес-реліз) про внесення Генеральною прокуратурою до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення на підставі висновків НАЗК, зокрема за фактом декларування недостовірних відомостей позивачем. Достовірність інформації розміщеної [INFO] на веб-порталі Національного агентства підтверджується листом Генеральної прокуратури від 03.09.2018. За викладених обставин справи та норм законодавства суд приходить до висновку, що сторона позивача не довела обставини, на які вона посилалася, оскільки доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, тому невиконання обов`язку по доказуванню для позивача має процесуально-правові наслідки. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed