Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] у лютому 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою у справі перебував у шлюбі з 23 липня 2005 року по 03 травня 2012 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. У період шлюбу сторони разом з дітьми проживали у будинку [ADDRESS], який позивач отримав у спадщину після померлого [INFO] року батька [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач разом з дітьми переїхала проживати в інше житло, з травня 2012 року спірним будинком не користується, обов'язки, пов'язані з утриманням будинку, сплатою комунальних послуг не виконує. Вважає, що відповідачка втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вийшла із складу членів сім'ї власника будинку, не вела з ним спільне господарство та вибула на інше місце проживання. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає та добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим позбавляє позивача як власника будинку реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю, просить позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] та зобов'язати Гребінківський РС УДМС України у Полтавській області зняти її та їх неповнолітніх дітей з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що відповідачка понад рік не проживає у належному на праві власності позивачу будинку [ADDRESS], припинивши сімейні стосунки з його власником та вільно обрала інше місце для постійного проживання. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала і просила їх задовольнити. Представник відповідача - Гребінківського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не з'явився, направив листа, у якому просив справу слухати у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Гребінківської райдержадміністрації Жолобецька В.М. у судовому засіданні пояснила, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей під час розгляду питання про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачки та її неповнолітніх дітей було прийнято рішення з метою захисту прав неповнолітніх заперечувати щодо позовних вимог про зняття малолітніх з реєстрації. Проте, з огляду на те, що сторони добровільно вирішили питання про реєстрацію малолітніх дітей і відповідачка не заперечує проти зняття її з реєстрації у будинку, що належить позивачу, заперечень проти позову не висловила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, відповідачки, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину по закону, виданому Гребінківською державною нотаріальною конторою 28 липня 2006 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 9,10). З 04.08.2005 року у вказаному будинку зі згоди власника [PERSON] вселилася та була зареєстрована дружина його сина [PERSON], що підтверджується адресною довідкою (а.с. 16). На даний час у будинку зареєстрована відповідачка та неповнолітні діти сторін: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12-14). Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 03.05.2012 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.11). Відповідно до рішення суду неповнолітніх дітей сторін залишено проживати з матір'ю - [PERSON] Припинивши шлюбні відносини із позивачем, відповідачка з дітьми виїхала з будинку [ADDRESS] та не проживає у ньому, а на даний час проживає разом з дітьми у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі- ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Системний аналіз наведених та інших норм права, які містить Цивільний та Житловий Кодекси України (зокрема, ст.405 ЦК України, ст.ст.156,163 ЖК України) свідчить про те, що ними урегульовані відносини з фактичного користування житловим приміщенням членів (колишніх членів) сім'ї власника будинку, які, у разі вибуття на інше постійне місце проживання та припинення сімейних стосунків із власником це право втрачають. Таким чином, право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком, відповідно до ст.156 ЖК України, обумовлене наявністю сімейних відносин із власником, спільним із ним проживанням у даному будинку, веденням із ним спільного господарства. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що вона припинивши фактично сімейні стосунки із власником житла, з власної волі більше року тому змінила місце свого проживання, їй не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, за вказаний час витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несла, тому суд приходить до висновку, що вона добровільно втратила правовий зв'язок із приміщенням. Сама відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вона не претендує на користування спірним житловим приміщенням. Оскільки відповідачка вільно обрала інше місце проживання, де вона постійно проживає протягом тривалого часу, і відповідачем ця обставина визнається, підстави для реєстрації її за іншою адресою, а саме у будинку [ADDRESS] відсутні. З огляду на те, що неповнолітні діти відповідачки проживають разом з матір'ю в орендованому жилому приміщенні у даному населеному пункті, що не перешкоджає їм відвідувати навчальний заклад за місцем проживання, і перешкод для користування спірним житлом для них немає, порушення прав дитини у разі задоволення позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд не вбачає. Таким чином, оскільки відповідачка понад два роки не проживає у будинку, що належить позивачу, а її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися житловою площею у належному йому житловому будинку, позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У зв'язку з цим, позові вимоги щодо зняття із реєстрації у спірному будинку відповідачки [PERSON] та її неповнолітніх дітей задоволенню не підлягають, оскільки рішення про позбавлення права власності або права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій.

Outcome: partial