Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що [PERSON], не приймає ніякої участі у вихованні своїх доньок, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, та не спілкується з ними. Також [PERSON] не піклується про матеріальне забезпечення своїх дітей, жодної матеріальної допомоги, не надає. Позивачка позов підтримала, пояснила, що батько не виявляє ні якого бажання спілкуватися з доньками та брати участь у її вихованні. В судовому засіданні представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської радипозов підтримала, вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, третю особу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.1998 року, є батьком [PERSON], [INFO], а також згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.11.1998 року, є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Миколаївської міської ради №1817 від 28 листопада 2003 року, [PERSON] була призначена опікуном [PERSON] та [PERSON] Мати дітей, [PERSON], померла [INFO] про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №2895. Орган опіки та піклування служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради у висновку від 04.02.2016 року за № 286/0202.01-22/22/14/16, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], по відношенню до дочки, [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, не обхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У судовому засіданні, 16.03.2016 року, була заслухана думка [PERSON], яка наполягала на позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно неї, пояснив, що батько не приймає ніякої участі в її житті. Виходячи з вище зазначених факторів, суд розцінює їх як ухилення відповідача [PERSON] від виховання своєї доньки [PERSON], який свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Відносно позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON], суд зазначає, що на момент розгляду справи [PERSON] виповнилося 18 років. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Таким чином суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial