Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

21 жовтня 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області, в якому просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовської С.О. від 30 червня 2020 р.; зобов`язати державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовську С.О. видати свідоцтво про право на спадщину 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі заповіту від 01 листопада 2008 року; зобов`язати державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовську С.О. видати свідоцтво про право на спадщину 1/4 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться а адресою: [ADDRESS] на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після чого 13.12.2019 року вона звернулась до державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовської С.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] . Однак, 30 червня 2020р. державний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку зі зміною волевиявлення [PERSON] щодо порядку спадкування належного їй майна, так як остання склала окремий заповіт на все майно на користь свого онука [PERSON] , та наявністю суперечностей між заповітом подружжя (щодо майна, яке в тому числі належало й другому з подружжя [PERSON] ) та заповітом [PERSON] , який було складено пізніше. Також позивач зазначає, що вона є спадкоємцем після батька, [PERSON] , відповідно до заповіту від 01 листопада 2008 року № 1-8124 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться а адресою: [ADDRESS] , а після смерті матері, на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України є спадкоємцем на 1/4 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Чинність заповіту від 01 листопада 2008 року №1-8124 на момент відкриття спадщини ніхто не оскаржував та не оскаржує по теперішній час, а це означає, як вона вважає, що відповідно до заповіту [PERSON] розпорядився своєю сумісною власністю, і вона є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також вона вважає, що той факт, що державний нотаріус Колосовська С.О. оформила спадщину на [PERSON] не суперечить нормам чинного законодавства, тобто, у разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті, а її батько заповіт подружжя не змінював і залишив своє бажання заповіщати своє майно їй. Державний нотаріус Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.О. після смерті її батька наклав заборону відчуження. На підставі наведеного вище вважає, що вона є спадкоємцем після батька на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями на підставі заповіту від 01 листопада 2008 року, а також є спадкоємцем на спадщину на 1/4 частину вказаного будинку на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Крім того, позивач вказала, що відповідно до свідоцтва про народження вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . А після укладення шлюбу, вона змінила дошлюбне прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Посвідченням підтверджується, що вона є пенсіонером за віком, що означає, що вона є непрацездатною особою і тому вважає, що має право вступити в спадкування на половину частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом, а це означає, що вона має право спадкувати 1/4 частину будинку від 1/2 частини будинку після смерті матері [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеними обставинами для захисту своїх законних прав вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання у справі. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.12.2020 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області, державний нотаріус Колосовська С.О., у судове засідання також не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, заперечень по суті зявлених вимог не має, при вирішенні питань, поставлених у заяві, покладається на розсуд суду. Беручи до уваги позицію позивача та його представника, а також представника відповідача, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.03.2009 р., актовий запис № 125, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.18). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.12.2019 р., актовий запис № 769, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.19). [PERSON] , позивач по справі, є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.05.1949 року, актовий запис № 2. Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 00027197618 від 28.07.2020 р., дошлюбне прізвище позивача " [PERSON] ", а після укладення шлюбу від 13.04.2011 р., позивач отримала прізвище " [PERSON] " (а.с. 12). На випадок своєї смерті [PERSON] та [PERSON] 01.11.2008 року склали заповіт, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-8124, згідно якого вони заповідали належний їм на праві спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , що підтверджується копією заповіту та копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 17075019 від 03.11.2008 р. (а.с. 14-15, 16). Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 28.10.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2030, спадкова справа № 793/2012 р., [PERSON] як пережившій дружині [PERSON] , який помер [INFO] , належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). На випадок своєї смерті [PERSON] 02.08.2019 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О., зареєстрований в реєстрі за № 1-1617, згідно якого вона заповідала все своє майно своєму онукові [PERSON] , що підтверджується копією заповіту та копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 57089911 від 02.08.2019 р. (а.с. 17). Після смерті матері, [PERSON] , [INFO] позивач звернулася до Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1241 ЦК України. Заява була зареєстрована у книзі обліку спадкових справ 13.12.2019 р. за р.№ 1337, що підтверджується копією заяви (а.с. 13). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.06.2020 року, що видана державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] , у зв'язку зі зміною волевиявлення [PERSON] щодо порядку спадкування належного їй майна, так як остання склала окремий заповіт на все майно на користь свого онука [PERSON] , та наявністю суперечностей між заповітом подружжя (щодо майна, яке в тому числі належало й другому з подружжя [PERSON] ) та заповітом [PERSON] , який було складено пізніше, що підтверджується копією вказаної постанови (а.с. 21). За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Ст. 5 вказаного Закону визначено обов`язки нотаріуса, до яких віднесено: здійснення своїх професійних обов`язків відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримання правил професійної етики; сприяння фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснення прав і обов`язків, попередження про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігання в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмова у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; ведення нотаріального діловодства та архіву нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливе ставлення до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допущення їх пошкодження чи знищення; надання документів, інформації і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійне підвищення свого професійного рівня, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходження підвищення кваліфікації; виконання інший обов`язків, передбачених законом. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину. За ст. 39 цього Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Ст. 66 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством України. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначений статтею 67 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги як донька померлих [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 4 статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Абзацом 3 частини 2 статті 369 ЦК України передбачено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена, що [PERSON] і зробив, склавши відповідний заповіт. Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суд повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. За главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначені конкретні умови, за яких нотаріус відмовляє у вчинення нотаріальної дії. Підставою же для винесення оскаржуваної постанови від 30 червня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказано зміну волевиявлення [PERSON] щодо порядку спадкування належного їй майна, так як остання склала окремий заповіт на все майно на користь свого онука [PERSON] , та наявність суперечностей між заповітом подружжя (щодо майна, яке в тому числі належало й другому з подружжя [PERSON] ) та заповітом [PERSON] , який було складено пізніше, що не відповідає умовам визначеним у ст. 49 зазначеного Закону, оскільки в постанові не конкретизовано, якою саме нормою Закону України «Про нотаріат» передбачено відмову, окрім загальних положень ст. 49 вказаного Закону. За таких обставин наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовської С.О. від 30 червня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [INFO] матері [PERSON] . З приводу вимоги [PERSON] про зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину 1/4 вказаного житлового будинку з надвірними будівлями на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України, суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, Конституцією України закріплені принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини). Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріусу, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 № 2, при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Суд не може в таких справах замість скасування нотаріальних дій визнавати недійсними посвідчені угоди; сам вирішувати питання про відповідні дії (наприклад, дозволити подарувати чи продати певне майно замість зобов`язання нотаріального органу виконати відповідну нотаріальну дію); зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону (посвідчити договір дарування державним підприємством своєму працівникові жилого будинку при відсутності на це дозволу власника тощо), або вчинити нотаріальну дію у зв`язку з поданням суду документів чи доказів, відсутність яких у заявника викликала відмову у вчиненні цих дій, оскільки зазначена обставина є підставою для нового звернення до нотаріального органу, а не для скасування його постанови. Виходячи із вищевикладеного, суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, беручи до уваги позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial