Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

11 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 серпня 2012року між ним (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, за яким останній отримав у борг від нього 2000доларів США, 9000 грн, та зобов'язався повернути позику частинами до 7 липня 2013 року. Посилаючись на те, що своїх зобов'язань за договором позики позичальник не виконав - позику не повернув, позивач просив стягнути з відповідача 2000 доларів США, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом Національного банку України становить 49691 грн. та 9000 грн. а всього 58692 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, стверджуючи, що договір позики між сторонами не укладався, а відтак і кошти йому не передавались. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали архівної цивільної справи (577/3992/15-ц) дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідач у судовому засіданні наполягав на тому, що позивач не довів факт передачі йому грошової суми, а написана ним розписка не є підтвержденням укладення договору позики. Суд не може погодитись з такими доводами, адже вони суперечать нормам матеріального та процесуального права. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Згідно ч. 3 ст. 215 цього Кодексу якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що є фіктивним. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.(ч.1 ст.1047 ЦК), а частина 2 цієї статті допускає пред"явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч. 1 ст.1051 ЦК України) При цьому за змістом ч.2 цієї статті, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверждена лише належними і допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 ЦПК України) Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно з розпискою між сторонами 7 серпня 2012 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач [PERSON] отримав 2000 доларів США та 9000грн., і зобов"язувався повернути борг частинами до 7 липня 2013 року,але у визначений строк такий не повернув (а.с.5) . Позичальник не спростовує той факт, що розписка написана ним. Договір позики укладений у письмовій формі, що і передбачено ст. 1047 ЦК України. Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмовим доказам (розписці) суд дійшов висновку, що цей доказ є підтвержденям факту укладення сторонами 11.07.2016 року договору позики, а саме -факту передання позивачем у власність відповідачу 2 000 доларів США та 9 000 грн. і зобов"язання останнього повернути ці кошти. Позивач просив стягнути з позичальника на його користь суму еквівалентну 2 000 доларів, що на день складення позовної заяви за офіційним курсом Національного банку України становила 49691 грн. та 9000 грн., а всього 58692 грн. Згідно повідомлення про встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні станом на 06.07.2016 року, тобто на день складання позовної заяви, такий становив 2484,6 грн. за 100 доларів США.(а.с.7) Таким чином, з відповідача на користь позичальника і необхідно стягнути 2000 доларів США, що на час складення позовної заяви еквівалентно 49691грн. та 9000 грн. а всього 58692 грн., а не 59680 грн., як зазначено в ціні позову. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд не встановив, що розписка була написана відповідачем під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, внаслідок чого допускаються в якості доказів пояснення свідків і правочин визнається недійсним. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 28.09.2015 року з нього на користь позивача була стягнута зазначена сума, оскільки вказаним вище судовим рішенням з [PERSON] і його дружини [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] стягнута заборгованість за договором позики від 22 листопада 2011 року в сумі 33036 грн., 3% річних від просроченої суми в сумі 1891грн.40 коп., витрати пов"язані з оплатою правової допомоги в сумі 500 грн., а всього 35427 грн.40 коп. (справа 577/3992/15-ц) Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON]підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволення позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 587 грн. та 393,2 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial