Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації про зміну (збільшення) розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що з відповідачем по справі [PERSON] позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який проживає із позивачкою. Рішенням Виноградівського районного суду у справі № 2-1248/11 від 09.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Виноградівського районного суду від 31.05.2012 року у справі № 2-1556/11, встановлено обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 500 гривень щомісячною. Вказане рішення відповідачем не виконується. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, життям. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. Він не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідач є працездатною, фізично здоровою людиною, інших непрацездатних осіб чи утриманців немає, батьківські обов`язки не виконує в добровільному порядку, кошти на утримання сина не надає. У зв`язку з цим, позивач звернулася до суду із позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав, а також з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка просить вирішити питання про зміну раніше визначеного рішенням суду, розміру аліментів та просить встановити новий розмір аліментів у сумі 2018 гривень щомісяця. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представником позивачки - адвокатом Бора Ю.В. подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, підтримують позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Заяв та клопотань не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Представник Органу опіки та піклування в судове засіданні не з`явився, однак надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, про що свідчить відповідний висновок, який долучений до матеріалів справи. Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд, приходить до наступного висновку. Розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , в якому [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який проживає із позивачкою (а.с.8-9). Рішенням Виноградівського районного суду у справі № 2-1248/11 від 09.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням Виноградівського районного суду від 31.05.2012 року у справі № 2-1556/11, встановлено обов`язок відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 500 гривень щомісячною (а.с.11-12). Вказане рішення відповідачем не виконується. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, життям. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно свого сина, [PERSON] , [INFO] , наданого Виноградівською районною державною адміністрацією Закарпатської області, відповідач проживає окремо від дитини, повністю самоусунувся від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що свідчить про невиконання ними своїх батьківських обов`язків відносно сина. Згідно ст. 164 СК України батьки, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. На підставі вищевикладеного, у зв`язку з тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з метою захисту законних прав і інтересів малолітнього [PERSON] суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . При вирішенні позовної вимоги про зміну розміру аліментів на утримання дитини суд керувався наступним. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я стягувача чи боржника та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. З урахуванням такої динаміки прожиткового мінімуму доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дітей не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дітей. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами СК України: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180); за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3); розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2); суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3). Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дітей сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо розміру аліментів є надмірною, а тому позов підлягає до часткового задоволення з визначенням аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., що узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 768,40 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial