Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

12 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що вона та її сестра - [PERSON] є спадкоємцями майна померлого [INFO] року їх батька - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], який належав померлому на підставі акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 21.09.1983 року. Сестра - [PERSON] від права на частку спадщини після померлого батька в установленому порядку відмовилась. Постановою державного нотаріуса Красноперекопської районної державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим від 06.09.2013 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві. Вказуючи на ці обставини, позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Ішунської сільської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просить винести рішення на розсуд суду (а.с. 35,60). Представник третьої особи - Красноперекопської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, просить винести рішення на розсуд суду (а.с. 36,61). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує та підтвердила факт відмови від своєї частки в спадщині (а.с. 48,58-59). Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі|речі|, спадкову справу №91-2013, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 13.12.2012 року Ішунською сільською радою Красноперекопського району Автономної Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис за №56 (а.с.7). [PERSON] був батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Щастенським міськРАЦС Октябрьського району м. Луганська, та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги [PERSON] заявлені в порядку реалізації майнових прав позивача як спадкоємця за законом на успадкування житлового будинку, що належав спадкодавцеві [PERSON] на підставі акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 21.09.1983 року ( а.с. 10,11). Постановою державного нотаріуса Красноперекопської районної державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим від 06.09.2013 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (а.с. 15). Згідно заяви від 06.04.2013 року, що знаходиться в матеріалах спадкової справи, донька померлого - [PERSON] від належної їй частки у спадщині відмовилася в установленому порядку (а.с.44). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріусу в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження . Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами статей 1258,1268 -1270 цього ж Кодексу спадкоємці за законом одержують прав на спадкування почергово і приймають спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Статті 47 і 227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року вимагали обов'язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди . Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-75304-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння, побудоване померлим [PERSON] було введено в експлуатацію як житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Красноперекопської районної ради №479 від 19.11.1982 року «Про дозвіл прийняття в експлуатацію житлових індивідуальних будинків в селищі «Кримоблрибкомбінату», рішення Ішунської сільської ради Красноперекопського району Кримської області б/н «Про прийняття в експлуатацію житлового індивідуального будинку гр.[PERSON]» (а.с.8,9). Відповідно до п. 2 рішення виконавчого комітету Красноперекопської районної ради №479 від 19.11.1982 року архітектором Красноперекопського району були оформлені Генеральний план земельної ділянки, відведеної під будівництво житлового будинку гр.[PERSON] в [ADDRESS] та План житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] за час його життя було набуто спадкодавцем відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і ніким не оспорено, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом за наявністю обґрунтованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину засновані на законі і підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати за клопотанням позивачки відносяться на її рахунок.

Outcome: approved