Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

09.04.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Комунальної п`ятої стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 червня 2020 року по 31 березня 2021 року в сумі 95883,02 гривень. Позивач зазначає, що вона перебуває у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м.Львова на посаді сестри медичної стоматології, що підтверджується записом в трудовій книжці. За період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року заробітна плата їй, як працівнику Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова відповідачем не нараховувалась та не виплачується, хоча, як зазначає позивач, вона за весь цей період виконувала свої функціональні обов`язки сестри медичної стоматології. Позивач вказує, що ненарахування відповідачем заробітної плати унеможливлює отримати довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Лише додає витяг з колективного договору, де зазначено штатний розпис станом на жовтень 2016 року. У зв`язку з невиплатою відповідачем заробітної плати позивач змушена звернутися до суду за захистом порушеного права. Представником відповідача Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м.Львова відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було. На вимогу суду не надано підтвердження заборгованості заробітної плати позивача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Ухвалою від 05.05.2021 визнано заяву [PERSON] від 29.04.2021 року про відвід судді Невойта П.С. у справі за позовом [PERSON] до Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати - необґрунтованою. Ухвалою від 12.05.2021 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] від 29.04.2021 року про відвід судді Невойта П.С. Ухвалою від 16.07.2021 вирішено проводити заочний розгляд справи. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, причин неприбуття суду не повідомила. Протокольною ухвалою від 16.07.2021 представництво інтересів [PERSON] - [PERSON] не допущено у судовому процесі, оскільки довіреність не оформлена належним чином, не може вважатися документом, що підтверджує повноваження представника [PERSON] інтересів [PERSON] у даній справі. Згідно ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Представник відповідача Комунальної 5-тої стоматологічної поліклініки м. Львова в судове засідання не прибув повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши усі докази у справі, суд приходить такого висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з вимогами п. п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. На підставі вимоги ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивачем на підтвердження трудових відносин [PERSON] надала витяг з трудової книжки [NUMBER] , запис №6 від 04.01.1993 «в зв`язку з закінченням Львівського медичного училища переведена на посаду медичної сестри», останній запис №7 від 01.12.2010 «згідно класифікатора професій ДК 003:2005 посада медичної сестри змінена на сестра медична зі стоматології» /арк.спр.2,зворот/. Позивачем в позові зазначено, що за період з 01.06.2020 по 31.03.2021 заробітна плата їй, як працівнику Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова відповідачем не виплачується, хоча вона за весь цей період виконувала свої обов`язки сестри медичної стоматології. Період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає з 01.06.2020 і до 31.03.2021 становить 95883,02 грн., на підтвердження якої позивачем подано розрахунок /арк. спр.3/. При визначенні суми заборгованості, як зазначає позивач, виходив із колективного договору від 2016 року у якому зазначено штатний розпис станом на 2016 при мінімальній заробітній платі, встановленій законом 1450грн. та порядком оплати під час простою відповідно до ст.113 КЗпП. Позивач звертає увагу на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова справа №466/10343/19 задоволено її позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з червня 2019 по жовтень 2019, а рішенням Шевченківського районного суду м.Львова справа №466/4057/20 задоволено її позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з листопад 2019 по травень 2020. Позивачем на підтвердження суми, яка стягується, не надано суду належно оформлених документів, що вказували б на розмір нарахованої заробітної плати, але не виплаченої, зокрема, довідки бухгалтерії боржника, розрахункового листа чи копії платіжної відомості тощо. Також не доведено чи актуальні дані на день звернення до суду щодо розміру заробітної плати, які зазначені в колетивному договорі за 20216 рік. У ході розгляду даної справи позивач [PERSON] у порядку ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених ст.82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відтак, позивач, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі має довести порушення відповідачем законодавства про працю згідно з вимогами ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 83 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, разом з позовною заявою, а якщо певний доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, то він повинен про це письмово повідомити суд у порядку, визначеному у ч. 4 ст. 83 ЦПК України. Разом з тим, позивач, звертаючись до суду, всупереч вищенаведеним вимогам діючого законодавства не надала належних та допустимих доказів існування заборгованості по заробітній платі; розмір заборгованості по заробітній платі, що є суттєвими обставинами для правильного вирішення справи, суд також вважає неможливим виходити з розрахунків, наданих позивачем, оскільки підставою для встановлення розміру заробітної плати може бути лише достовірні точні дані про обсяг фактично виконаної роботи. Враховуючи викладене, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в позовній заяві та факту порушення його права відповідачем, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed