Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

08 червня 2017 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності ? квартири [ADDRESS] шляхом примусового вселення його у вказану квартиру і забороною відповідачам перешкоджати позивачу вільно володіти й розпоряджатися своєю часткою житла, а саме - самовільно змінювати замки на вхідних дверях до квартири та/або передати дублікати ключів позивачеві з тим, щоб він міг спокійно й безперешкодно входити у квартиру. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] і вони отримали у власність спірну квартиру, а згодом при розлученні майно було між ними поділене по 1/2 і встановлений порядок користування. Зараз у цій квартирі проживають відповідачі, які створюють йому перешкоди в користуванні належною йому часткою квартири. Вони поміняли вхідні замки, не допускають його у квартиру, виганяють з неї та він змушений жити в іншому місці. А тому, вважає, що єдиною можливістю відновити його порушене право є усунення перешкод в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснив, що він свій позов підтримує так як він хоч і має на праві власності частину квартири, проте не може нею користуватися через перешкоди відповідачів, які є його синами від шлюбу. Зазначив, що хоч і живе в іншій місцевості, проте має намір мати доступ до належної йому частини квартири, так як часто буває у місті Кам'янка-Бузька. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги також підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили та суду пояснили, що позивач не надав будь-яких доказів про наявність у нього перешкод у користуванні квартирою. Також пояснили, що позивач вів себе аморально під час життя у квартирі, постійно здійснював сварки із їх матір'ю, а тому у них не буде нормального спільного життя в подальшому. Представник відповідачів [PERSON] також просив відмовити у задоволенні позову, так як вважав, що позивач не довів суду наявність порушеного права, яке може бути захищене судом. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ухвали Місцевого суду Кам'янка-Бузького району Львівської області від 11.09.2001р. затверджено мирову угоду, згідно якої [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях, а саме по ? її частини. [PERSON] передається на праві власності у користування житлова кімната [NUMBER] житловою площею 16,7 м.кв., комора під №7 площею 0,8 кв.м. [PERSON] передається на праві власності у користування житлова кімната №2 площею 11,9 кв.м., комора №6 площею 0,7 кв.м. Кухня, коридор, санвузол залишаються у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] (а.с. 62). Як видно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2017р. [PERSON] на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. У графі додаткові відомості зазначено, що згідно ухвали судового засідання від 11.09.2001р. [PERSON] передається на праві власності у користування житлова кімната №2 площею 11,9 кв.м., комора №6 площею 0,7 кв.м. Кухня, коридор, санвузол залишаються у спільному користуванні (а.с. 7-8). Із технічно паспорту на квартиру [ADDRESS] видно, що така квартира складається із кімнати площею 11,9 кв.м., кімнати 16,7 кв.м., кухні 8,2 кв.м., ванни 2,5 кв.м., туалет 1,3 кв.м., коридор 7,5 кв.м., кладова 0,7 та 0,6 кв.м., лоджія 1,4 кв.м. (а.с. 12-16). Довідкою Гвардійської сільської ради від 10.08.2016р. №2477 стверджується, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] з 11.09.2000р. (а.с. 9). Як стверджується листом Кам'янка-Бузького відділу поліції від 22.05.2017р., що 17.08.2016р. в чергову частину з письмовою заявою звернувся гр. [PERSON] про те, що його сини [PERSON] та [PERSON] не пускають його в квартиру [ADDRESS], співвласником якої він є. Крім цого, 30.08.2016р. надійшла аналогічна заява від [PERSON], який просить прийняти міри до його синів, які не пускають його по місцю проживання за цією адресою, а саме 30.08.2016р. о 23:15 год. не відкрили дверей квартири (а.с. 56). Розглядаючи даний спір суд дійшов до висновку, що такий спір вини у зв'язку із наявністю перешкод у позивача в користуванні спірною квартирою. Вирішуючи такий спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено у п. 33 Постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р., відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Враховуючи, що позивач довів суду своє право власності на ? частину спірної квартири, яке набуто та зареєстровано за ним у визначеному законом порядку, а також довів суду факт наявності у нього перешкод у користуванні таким майном на підставі відповідних звернень до правоохоронних органів, то суд вважає, що його вимоги щодо усунення йому перешкод в користуванні є підставними та підлягають до задоволення. Також суд враховую конфліктність у відносинах сторін по справі, яка доводиться поясненнями сторін, а тому надає віри доводам позивача про перешкоди з боку відповідачів. Доводи відповідачів суд вважає формальними, такими, що не спростовують по суті підставних вимог позивача, а тому їх відхиляє. Разом з тим, аналізуючи зміст позовних вимог, суд дійшов до висновку, що такі не можуть бути в повному обсязі задоволені, так як вселення у квартиру не є способом усунення перешкод у користуванні власнику, а позивач має зареєстроване місце проживання, тому може за умов відсутності йому перешкод вселитися та здійснити реєстрацію свого місця проживання в поза судовому порядку. Щодо вимоги про заборону відповідачам змінювати замки у вхідних дверях та передати дублікати ключів від квартири, то суд вважає, що такі вимоги також не слід задовольняти, так як задоволення вимог про усунення перешкод в користування та зобов'язання не чинити перешкод у такому користуванні охоплює процес передачі ключів чи інший спосіб доступу, що реалізується органами державної виконавчої служби. Тому, позовні вимоги слід задовольнити частково. Одночасно суд вирішую між сторонами понесені судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України. Згідно п. 36 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014р., вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Оскільки вимоги позивача носять немайновий характер, які суд задовольнив частково і пропорційність в даному випадку визначити неможливо, то суд розподіляє між сторонами порівну сплачену суму судового збору у розмірі 640,00 грн. (а.с. 3), а саме по 320,00 грн. та по 160,00 грн. щодо кожного відповідача.

Outcome: partial