Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

10.08.2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою. Позовна заява мотивована тим, 25.07.2021 року в магазині ТОВ «ЕВА» №73а, розташований по вул. Мусоргського в м.Кривий Ріг, однак касир магазину відмовилась її обслуговувати (брати гроші, надати чек за товар) на підставі того, що на ній не було маски. Вважає вимогу касира незаконної, її вимога є тиском на ступінь свободи та воловиявлення позивача. 30.07.2021 позивач зробила замовлення через інтернет двох наборів каструль на загальну суму 1530 грн., прибувши до магазину, вона до каси покликала адміністрацію. Директор магазину в категоричній формі відмовила в її обслуговуванні, поки вона не вдягне захисну маску. Нею були викликані працівники поліції, які на виклик не приїхали. 31.07.2021 вона знов прибула до магазину « [INFO] », де їй знову відмовили в обслуговуванні. На місце булим викликані працівники поліції, в телефонному режимі лейтенант поліції [PERSON] , повідомила, що вона повинна виконувати закон - постанову №230 від 22.03.2021. Працівники поліції, які приїхали на місце виклику, також вбачали тільки в її діях провину, що вона порушує закон України про запобігання інфекційних захворювань. Нею була написана заява про порушення її прав. Вважає що працівники магазину «ЕВА» порушили її права як споживача та громадянина України, їх вимагання виконувати постанову КМУ є незаконною, оскільки це не є Законом, а носить рекомендаційний характер. Носіння у спеку маски у неї викликає гіпоксію та розлад здоров`я. Діями працівників магазину «ЕВА» їй нанесена психологічна травма, її не обслуговували у магазині дискримінуючи її по «масочному» принципу, як зазначив ВСУ у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17: «Страждання і приниження -емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження їз нею завжди викликають негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, як свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторність, фізичні або психологічні наслідки, та у деяких випадках стать, вік та стан здоров`я потерпілого». Просить стягнути з ТОВ «РУШ» спричинену моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 1635,20 грн., яка складається витрачанням часу на опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, вивчення та правовий аналіз матеріалу необхідного для підготовки позовної заяви, підготовка процесуальних документів, та стягнути по 233,60 грн., як витрати по справі пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайного роду занять за всі дня коли позивач з`являвся до суду на кожне судове засідання. Ухвалою суду від 16.08.2021 року відкрито провадження та призначена справа до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 16.09.2021 в зв`язку з відсутністю отримання відповідачем пакету документів, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 02.11.2021. 02.11.2021 в зв`язку з відсутністю отримання відповідачем пакету документів, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14.12.2021. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РУШ» правом подати відзив не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що працівники магазину «ЕВА» ТОВ «РУШ», розташованого в м.Кривий Ріг, вул. Мусоргського, відмовились в обслуговуванні позивача [PERSON] без вдягнутої на обличчя захисної маски (25.07.2021, 30.07.2021, 31.07.2021). Відповідно до\~ст. 28 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III\~карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. Відповідно до п. 2-3. Розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону № 1645-III тимчасово, на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з урахуванням епідемічної ситуації, можуть бути запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи щодо фізичних осіб. За порушення встановлених обмежувальних протиепідемічних заходів особи несуть відповідальність згідно із законом. З 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин відповідно до\~постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та, зокрема, від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на період дії карантину забороняється, зокрема, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно. Таким чином, носіння маски є обов`язковим для кожної особи без винятків у силу постанови Кабінету Міністрів України. У разі незгоди із відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України нормативно-правового характеру у формі постанов, у тому числі з підстав неврахування при їх прийнятті рекомендацій Міністерства охорони здоров`я України чи з інших причин, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом. Однак на даний час вказані постанови Кабінету Міністрів України є чинними, а тому підлягають виконанню на всій території України всіма фізичними та юридичними особами. Вказані норми не є обмеженням конституційних прав особи, а є профілактичним заходом, затвердженим на виконання\~ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», який має на меті захист життя і здоров`я інших людей, право на що гарантоване ст.ст.27,\~49 Конституції України. При цьому, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2\~ст. 13 ЦК України). Крім цього, відповідно до ч.1\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Більше того, 21.11.2020 набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~(далі Закон № 1000-IX). Згідно з підпунктом 1 пункту 1\~Закону\~статтю 44-3 КУпАП\~доповнено частиною другою такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Крім цього,\~підпунктами 2-4 пункту 1 Закону № 1000-IX\~внесено зміни до статей\~219,\~221\~та\~222 КУпАП\~щодо підвідомчості справ про адміністративні правопорушення. Таким чином, необхідність носіння маски зумовлене обов`язковістю на всій території України постанов Кабінету Міністрів України щодо запровадження карантину на виконання\~ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Відповідно до\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. [PERSON] просить в порядку відшкодування морального збитку стягнути з відповідача за спричинення ї моральних страждань 25000 гривень. Згідно з ч.1\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.4\~ст.23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~встановлено,\~що моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Позивач не надала доказів, які б вказували на заподіяння їй моральної шкоди, не довела факту завдання їй моральної шкоди, протиправності дій відповідачем (працівниками магазину «ЕВА» ТОВ «РУШ»), причинного зв`язку між зазначеними фактами та відповідними негативними наслідками, які настали. Судом встановлено, що відповідачами виконувались вимоги обмежень, встановлених Постановами КМУ, не є посяганням на права та свободи громадян, не є дискримінаційними відносно них, а вимога обслуговування працівниками магазину клієнтів з вдягнутою на обличчя захисною маскою, є виконання встановлених обмежень з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. [PERSON] у своєму обґрунтуванні відшкодування матеріальної шкоди, посилається на витрати її часу на опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, вивчення та правовий аналіз матеріалу необхідного для підготовки позовної заяви, підготовка процесуальних документів, розрахунок судових витрат, які вона має понести у зв`язку із явкою до суду, які по своїй формі носять форму відшкодування судових витрат передбачених ст.133 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Частиною 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Позивачем не надано жодного підтвердження на розрахунок матеріальних витрат, з огляду на вищезазначене у позовних вимогах щодо стягнення відшкодування судових витрат необхідно відмовити у повному обсязі. Зважаючи, на те, що розгляд справи відбувається у письмовому провадженні, тому судові витрати пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайного роду занять за всі дні коли позивач з`являвся до суду по 233,60 грн. за кожне судове засідання задоволенню не підлягають. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у в суді, а відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.2\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору (ЗУ "Про захист прав споживачів",\~ЗУ "Про судовий збір"), тому судові\~витрати необхідно\~компенсувати \~за рахунок\~держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed