Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позові посилався на те, що по 31 травня 2017 року працював у відповідача на посаді сторожа. При звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку в зв'язку з припиненням трудового договору на підставі ст. 38 КЗпП. Вказане спонукало позивача звернутися до суду. Крім того, позивач просив стягти з відповідача «середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17414,24 грн.» В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], до почату судового розгляду подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за дні невикористаної відпустки. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку, позивач просив продовжити судовий розгляд. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог суд продовжив судовий розгляд справи. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він 30 травня 2017 року прийшов з нічної зміни та наступного дня із заявою про звільнення поїхав до відділу кадрів, де подав заяву про звільнення. Не заперечуючи проти звільнення та не вимагаючи відпрацювати встановлений законом строк, його було звільнено 31 травня 2017 року. З приводу проведення розрахунку, надали телефон головного бухгалтера для вирішення порядку розрахунку. Позивач вказує, що неодноразові спроби зв'язатись по наданому телефону не дали результату. На його усні звернення адміністрації не реагувала. Лише після звернення до суду з позовною заявою ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД» здійснив виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за дні невикористаної відпустки. Представник відповідача, Собко Олександр Олександрович, в судовому засіданні заперечив позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Не заперечуючи обставин звільнення [PERSON], наявності заборгованості по заробітній платі та компенсації за період невикористаної відпустки, він заперечив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заперечення мотивував тим, що сам факт вимушеного прогулу або взагалі правові підстави для його оплати відсутні, а позовна заява [PERSON] не містить правового обґрунтування щодо оплати вимушеного прогулу. Щодо можливого стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, Собко О.О. заперечив підстави для стягнення, посилаючись на те, що [PERSON] в день звільнення не працював і до моменту подачі позовної заяви вимог до підприємства про проведення розрахунку не подавав. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та письмові заперечення, суд встановив, що позивач працював у відповідача з 14.11.2016 року по 31.05.2017 року на посаді сторожа по переводу із ТОВ «Гадячсир». Наказом № 87-КП від 31.05.2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Представником відповідача суду надано у якості доказу витяг з табелю обліку робочого часу, в якому наявна інформації про те, що позивач у день звільнення не працював. Позивачем не надано суду доказів пред'явлення ним до адміністрації ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД» після звільнення вимог про проведення розрахунку, до моменту звернення з позовною заявою до суду. На переконання суду отримання працівником ТОВ «Полтавамолпрод» 17.01.2018 року ухвали суду про відкриття провадження за позовом [PERSON], позовної заяви та доданих до неї документів, являється вимогою про розрахунок, в розумінні ст. 116 КЗпП. (а.с.23) А тому суд вважає, що з наступного дня у відповідача виник обов'язок виплатити всі суми, що належали [PERSON] при звільнені. Повний розрахунок відповідач провів лише 20.03.2018 року, що не заперечується сторонами. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України підлягає до часткового задоволення за період з 18.02.2018 року по 20.03.2018 року. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 (із змінами і доповненнями) для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два останні місяці роботи. Згідно довідки виплати позивачу за два останні місяці склали 5808,12 грн.. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у цих місяцях - 41, отже середньоденний заробіток позивача складає: 5808,12: 41 = 141,66 грн. У відповідності з п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Кількість робочих днів з 18.01.2018 року до дня повного розрахунку 20.03.2018 становить 43, отже за весь час затримки середній заробіток позивача склав: 141,66 грн. ? 43 р.д. = 6091,38 грн., що становить 35 % від заявленої позовної вимоги (17414,24 грн.). Незважаючи на те, що позивач не вірно вказав у резулятивній частині позовної заяви суть вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши «середній заробіток за час вимушеного прогулу», суд задовольняючи позов в дані частині вимог, не виходить за межі принципу диспозитивності цивільного процесу, так як у мотивувальній частині позовної заяви позивач правильно посилається на статті 116-117 Кодексу законів про працю та використовується правильне поняття. Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в сумі 1280 грн. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 448 гривень, так як позовні вимоги задоволені судом на 35 %.

Outcome: partial