Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

10 січня 2014 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди належної їй на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності земельної ділянки розміром 4,71 га, розташованої в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Договір укладений на 25 років. Згідно п.11 договору орендна плата вноситься одноразово за вимогою орендодавця до 01.11.2007 р. в сумі 16406,25 грн. Через несплату відповідачем орендної плати позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди, який рішенням Доманівського районного суду задоволений та договір розірваний. Станом на 20.11.2013 р. відповідач не сплатив позивачеві орендну плату та не бажає сплатити її у добровільному порядку. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з нього на її користь судовим рішенням заборгованість в сумі 40273,28 грн., в тому числі: 16406,25 грн. - основний борг, 8908,59 грн. сума інфляційних витрат, 3% річних - 2982,79 грн., 11975,65 грн. пені. Також позивач просить поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що відповідач постійно обіцяв розрахуватися та продовжував користуватися земельною ділянкою, посилався на важкий матеріальний стан та просив про відстрочку сплати орендної плати. Також, на думку позивача, підставою для поновлення строку є той факт, що договір укладений на 25 років і розірваний рішенням суду у 2013 р. Про свої порушені права позивач дізналася лише у 2013 р. У судовому засіданні позивач [PERSON] особистої участі не приймала, її представник [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У своїх поясненнях представник позивача посилалася на те, що відповідач до цього часу не розрахувався з позивачем, у зв'язку з чим, крім основної суми боргу в розмірі 16406,25 грн., він має сплатити на користь позивача і інші заявлені в позові суми, а всього 40273,28 грн. [PERSON] також вказувала на відсутність, на її думку, підстав для застосування позовної давності, оскільки позивач про порушене право дізналася лише у 2013 р., що стало підставою звернення її з позовом про розірвання договору оренди. Рішенням Доманівського районного суду від 12.09.2013 р. позов задоволений і договір розірваний саме з підстав несплати орендної плати. Відповідач [PERSON] зазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржував, що свідчить про визнання ним суми боргу. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, заперечували проти його задоволення. При цьому відповідач [PERSON] посилався на відсутність у нього боргу перед позивачем, стверджував про те, що визначену договором суму він сплатив позивачеві у вказані у договорі строки, проте не може це довести. При винесенні рішення про розірвання договору він не визнавав наявність заборгованості. Представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити позивачеві в повному обсязі, посилаючись на відсутність у відповідача боргу перед позивачем та пропуск [PERSON] позовної давності. Вказувала на те, що відповідач [PERSON] своєчасно розрахувався з позивачем, проте не взяв про це від неї письмові докази, у зв'язку з чим не може документально довести відсутність заборгованості. Саме через відсутність письмових доказів про сплату орендної плати, а не через наявність заборгованості він визнав позов про розірвання договору оренди земельної ділянки та не оскаржив його в апеляційному порядку. Також представник відповідача [PERSON] заперечувала проти стверджень представника позивача [PERSON] про те, що позивач дізналася про порушення свого права на отримання орендної плати лише у 2013 р., оскільки в договорі, укладеному між сторонами, чітко зазначена дата сплати до 01.11.2007 р., саме з цього часу позивач, на її думку, мала право звернутися з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати. Відповідач ніколи не визнавав наявність боргу, а тому, на її думку, ствердження позивача у позовній заяві та представника позивача в судовому засіданні про визнання [PERSON] боргу за межами строку позовної давності та станом на 2013 р. є безпідставними. Заслухавши пояснення представників [PERSON] та [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З наявної у матеріалах справи копії договору оренди земельної ділянки від 07.08.2007 р. вбачається, що 07.08.2007 р. орендодавець [PERSON] та орендар [PERSON] уклали договір про передачу в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належної [PERSON] земельної ділянки розміром 4,71 га, розташованої на території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області (пункти 1, 2). Договір укладений на 25 років (п.8). При укладанні договору сторони домовилися про те, що орендна плата за вимогою орендодавця вноситься один раз за 25 років до 01.11.2007 р. в сумі 16406,25 грн. Згідно п.14 у разі невнесення орендної плати у визначені цим договором строки справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення. Зазначений договір підписаний [PERSON] та [PERSON] і зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 03.09.2007 р. за №040701300168. Рішенням Доманівського районного суду від 12.09.2013 р. у справі №475/933/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки, зобов'язання її повернення розірваний договір оренди земельної ділянки, укладений 07.08.2007 р. між сторонами, та зареєстрований Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 03.09.2007 р. за №040701300168. З тексту зазначеного рішення суду вбачається, що при розгляді справи №475/933/13-ц відповідач [PERSON] не визнавав наявність боргу перед позивачем, а посилався на відсутність письмових доказів про його сплату. Саме відсутність письмових підтверджень щодо сплати орендарем орендної плати суд у вказаному рішенні визнав як підставу для розірвання договору оренди (абз.5 сторінки 2 копії рішення). Зазначене вказує на те, що посилання представника позивача [PERSON] про визнання відповідачем [PERSON] станом на 2013 р. наявності заборгованості з орендної плати перед позивачем, і, як наслідок, відсутність підстав для застосування позовної давності, не відповідають фактичним обставинам. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, про що зазначено у ст.629 ЦК України. З дослідженої копії договору встановлено, що сторони домовилися про те, що орендна плата вноситься одноразово за 25 років до 01.11.2007 р. в сумі 16406,25 грн., що не суперечить принципу свободи договору, визначеному ст.627 ЦК України. Відповідно до статті 526, частини 1 статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 ЦК). Статтею 256 ЦК визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (стаття 264 ЦК). Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналізуючи зміст укладеного між сторонами договору на відповідність вищезазначеним нормам закону, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності почався 02 листопада 2007 р. та скінчився 01 листопада 2010 р. Вказаний договір підписаний позивачем [PERSON], а тому посилання її у позові та її представника в судовому засіданні про те, що [PERSON] про порушення свого права на отримання орендної плати дізналася лише у 2013 р. є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не надали суду докази на підтвердження переривання перебігу строку позовної давності вчиненням [PERSON] дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. Посилання представника [PERSON] на те, що не оскарження судового рішення у справі №475/933/13-ц в апеляційному порядку [PERSON] свідчить про визнання ним наявності боргу, не може слугувати доказом перерви перебігу строку позовної давності. Оскільки, оскарження, як і не оскарження, рішення є виключним правом особи. Не реалізація відповідачем права на апеляційне оскарження не може бути розцінена судом як беззаперечне визнання ним наявності боргу, тим паче, що його пояснення в самому тексті рішення у справі №475/933/13-ц свідчать про невизнання боргу. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску позовної давності. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у ході судового розгляду заявили про застосування позовної давності, позовні вимоги відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову понесені судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed