Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

17.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомо майна квартири № 54 будинку № 19 корпус 1 по вул. Варненській у м. Одесі, укладений 23.05.2000 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований у Журналі реєстрації договорів за обєктами нерухомості № 2000-031К3. При цьому позивач посилається на те, що вказаний договір виконано сторонами. Однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивач змушений звернутись до суду. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Одеської універсальної біржі "Вітязь" до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд проводить розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, 23.05.2000 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, на Одеській універсальній біржі «Вітязь» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2000-031КЗ квартири № 54 будинку № 19 корпус 1 по вул. Варненській у м. Одесі, загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 01.06.2000 року, 365пр-стр.192-р. № 30. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що сторона договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2000-031КЗ [PERSON] є матірю позивача [PERSON], та 25.07.2015 року [PERSON], у віці 77 років, померла, що вбачається із відповідних свідоцтв. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved