Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] 16.11.2015 року (згідно штемпеля поштового відправлення а.с.8) звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, зазначивши, що згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 17.09.2014 року на її користь стягнуто з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини доходу щомісячно, починаючи з 23.08.2013 року до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 04.10.2014 року. Вказавши, що за розрахуноком заборгованості по аліментам державного виконавця відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції в м.Києві [PERSON] від 03.11.2015 року заборгованість відповідача визначено в сумі 8295,90 грн., а також зауваживши, що вказані аліменти не сплачувались їй жодного разу за вказаний період, позивач просила стягнути на її користь з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дружини в розмірі 36418,03 грн за період з 01.10.2014 року по 14.11.2015 року, представивши її власний обрахунок. В подальшому збільшила період обрахування до 16.12.2015 року, в межах якого період 02.12.2015 року по 16.12.2015 року обрахувала за сумою заборгованості в розмірі 6511,26 грн. за відповідним посиланням щодо сплати їй 02.12.2015 року [PERSON] 1784,64 грн. аліментів. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, подавши попередньо до суду письмову заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на обставини відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду лише 30.10.2015 року, натомість відповідачем 13.11.2015 року остаточно погашено заборгованість, внаслідок чого постановою державного виконавця від 16.12.2015 року виконавче провадження закінчено у звязку з повним виконанням виконавчого документу, а тому вважає, що з вини відповідача не допущено жодної заборгованості, на підставі якої можливе нарахування та стягнення з нього пені в порядку ст.196 СК України Також зазначив, що позивачу вже у жовтні 2014 року із набранням законної сили рішенням суду було відомо про порушення її права на стягнення неустойки, у звязку з чим предявлення нею даного позову 16.11.2015 року вважає перевищенням річного терміну позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, яку просив застосувати до даного спору. Просив відмовити у задовленні позову через його безпідставність та внаслідок порушення позивачем строку позовної давності. Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.196 СК України при виникненні заборгованності з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 17.09.2014 року стягнуто з відповідача в даній справі [PERSON] на користь позивача [PERSON], зокрема, аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.08.2013 року до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 04.10.2014 року. Суд погоджується із доводами представника стосовно набрання чинності означеним рішенням суду першої інстанції 13.10.2014 року з урахуванням залишення його без змін відповідною ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.10.2014 року, дата саме якої визначає початок перебігу виконання рішення суду. Судом відкидає заперечення представника відповідача стосовно тверджень щодо недопушення відповідачем заборгованості по сплаті аліментів за посилань на вказану дату відкриття виконавчого провадження та своєчасне й остаточне погашення ним заборгованості, а також не приймає до уваги надані ним в судовому засіданні докази щодо нового розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем із сплати аліментів на утримання останньої від 12.11.2015 року та закінчення виконавчого провадження із стягнення вказаних аліментів 16.12.2015 року, оскільки сплата аліментів за рішенням суду боржником не залежить від добровільного чи примусового виконання судового рішення, а повязується лише із набранням законної сили рішенням суду, а тому їх несплата за відповідний період нарахування навіть у добровільному порядку визначає право на стягнення неустойки за таке прострочення, надто за відсутності визначення у законі щодо її стягнення лише в порядку примусового виконання рішення суду. Представлений розрахунок заборгованості по аліментам від 12.11.2015 року не узгоджується із виконаним тим самим державним виконавцем розрахунком їх заборгованості від 03.11.2015 року (а.с.7), який окрім належного скріплення печаткою органу державної виконавчої служби у повній мірі відповідає показникам середньої заробітної плати по м.Києву, на підставі яких здійснено обидва розрахунки, зазначеним за відповідні місяці 2013 та 2014 років даним, що містяться на офіційному сайті головного управління статистики в м.Києві, а дані розрахунку ; окрім того суду не представлено ніякого судового рішення стосовно затвердження нового розміру заборгованості із сплати аліментів чи про скасування попереднього розрахунку, що направлявся також і відповідачу, за вирішенням спору за заявою заінтересованої особи з числа учасників виконавчого провадження згідно ч.9 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", застереження щодо чого серед іншого міститься у обох розрахунках. За таких обставин судом наразі визначається належним розрахунок заборгованості по аліментам згідно копії довідки відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції м.Києва від 03.11.2015 року №975/14 (а.с.7). Одночасно судом враховуються обставини внесення відповідачем 13.11.2015 року на депозитний рахунок зазначеного органу державної виконавчої служби суми із сплати аліментів на користь позивача в розмірі 1784,64 грн., що визначає їх сплату попередньо до подачі даного позову, а тому зазначена заборгованість підлягає відповідному зменшенню на дану суму із повним виключенням зазначених сум залишку боргу за період з серпня по листопад 2013 року та визначенням часткової заборгованості за грудень 2013 року в розмірі 462,61 грн. (1784,64 грн. 182,72 грн. 620,88 грн. 113,65 грн. 627,75 грн. 702,25 грн.) та залишенням без змін значень боргу за решту вказаних місяців 2014 року. При цьому суд у відповідності до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року (справа №6-2022цс15), яким визначено, що оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною; отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань. Виходячи з наведеного, викладений позивачем у заяві про збільшення прозовних вимог розрахунок неустойки, сума якої на її думку за період з 01.10.2014 року по 16.12.2015 року становить 36418,03 грн., є хибним за його способом обчислення, що не відповідає вимогам ст.196 СК України та змісту вказаного правового висновку, а тому розмір неустойки за відповідний період підлягає визначенню з наступного математичного розрахунку: - за грудень 2013 року залишкова сума несплачених аліментів становить 462,61 грн., що у множині на 1% та на 31 день прострочення неустойка (пеня) становить 143,41 грн.; - за січень 2014 року неустойка (пеня) складає 185,34 грн. (597,88 грн. х 1% х 31 день), - за лютий 2014 року 174,20 грн. (622,13 грн. х 1% х 28 днів), - за березень 2014 року 205,88 грн. (664,13 грн. х 1% х 31 день), - за квітень 2014 року 201,83 грн. (672,75 грн. х 1% х 30 днів), - за травень 2014 року 204,29 грн. (659 грн. х 1% х 31 день), - за червень 2014 року 203,44 грн. (678,13 грн. х 1% х 30 днів), - за липень 2014 року 218,51 грн. (704,88 грн. х 1% х 31 день), - за серпень 2014 року 206,42 грн. (665,88 грн. х 1% х 31 день), - за вересень 2014 року 201,08 грн. (670,25 грн. х 1% х 30 днів), - за жовтень 2014 року 4,55 грн. (113,65 грн. х 1% х 4 дні). Загалом сума оспорюваної пені із заборгованості по сплаті відповідачем аліментів на утримання позивача за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року становить 1948,95 грн. (143,41 грн. + 185,34 грн. + 174,20 грн. + 205,88 грн. + 201,83 грн. + 204,29 грн. + 203,44 грн. + 218,51 грн. + 206,42 грн. + 201,08 грн. + 4,55 грн.). Відповідно до розяснень, застережених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованність утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідачем та його представником не представлено суду ніяких доказів утворення заборгованості по сплаті присуджених аліментів з незалежних від боржника [PERSON] причин, не надано підтверджень його звернень та затвердження у встановленому порядку відстрочення або розстрочення терміну виконання рішення суду в цій частині, судом визначається недоведеною на виконання власного обовязку стороною відповідача відсутності його вини у простроченні сплати відповідної частини визначеного розрахунком від 03.11.2015 року боргу по аліментам на утримання позивача, який не був оскаржений у встановленому порядку ніким із заінтересованих осіб, обставини чого становлять підстави стягнення обчисленої у наведеному розрахунку суду пені у розмірі 1948,95 грн. з відповідача на користь позивача із задоволенням у відповідній частині заявлених позовних вимог, решта яких не підлягає задоволенню з вказаних підстав їх помилкового обрахунку позивачем. При цьому суд визначає безпідставною заяву представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин річної позовної давності, оскільки згідно положень ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу), а відтак даний спір, що регулюється положеннями ст.196 СК України, не належать до виключного переліку повязаних із аліментами правовідносин, на які поширюється заявлені правила позовної давності, у тому числі спеціальної. Пропорційно частково задоволеним позивним вимогам стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору з розрахунку його початкової ставки 0,4 розміру мінімальної заробітної плати щодо заявлених фізичною особою позовних вимог майнового характеру станом на вказану дату редявлення позову, від сплати якої звільнений позивач, а саме: 487,20 грн. (0,4 х 1218 грн.). Враховуючи викладене,

Outcome: approved