Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області з позовом до Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом, згідно із яким [INFO] в смт. Оратів Оратівського району Вінницької області померла баба [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 11 січня 1997 року [PERSON] залишила заповіт, який посвідчений Якимівською сільською Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за № 4, згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було, і з чого воно не складалося, а також житловий будинок який розташований в по [ADDRESS] позивачу внучці [PERSON]. Однак в заповіті вказано прізвище позивача [PERSON], а після одруження позивач змінила прізвище на [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, а саме обробляла присадибну земельну ділянку, робила поточні ремонти в будинку, поставила паркан, а в подальшому переїхала жити в м. Київ. На даний час нотаріально оформити прийняття спадщини позивач позбавлена можливості, оскільки вказане прізвище в заповіті не відповідає її прізвищу [PERSON], крім цього ха життя не було виготовлено правовстановлюючих документів на спадкове майно, на звернення до нотаріальної контори нотаріусом було відмовлено, та роз'яснено звернутись до суду з позовом для вирішення вказаного питання. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Якимівка Оратівського району Вінницької області. Справу розглянути без її участі. Представник відповідача Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.04.2001 року [PERSON] померла [INFO] в смт. Оратів Оратівського району Вінницької області. Згідно із заповітом від 11.01.1997 року, посвідченого секретарем Якимівської сільської ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №4 [PERSON] заповідає все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповідає внучці - [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано. З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що після укладення шлюбу позивачу [PERSON], [INFO], після одруження присвоєно прізвище [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до довідки №846 від 28.12.2016 року виданої виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області згідно погосподарської книги №3, особовий рахунок [NUMBER] померла [PERSON], яка народилася [INFO] в с. Землянка Кагарлицького району Київської області на день смерті [INFO] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS]. На день смерті спадкодавця за вказаною адресою осіб зареєстрованих та проживаючих в тому числі малолітніх та неповнолітніх не значиться. Відповідно до довідки №846 від 28.12.2016 року виданої виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області згідно погосподарської книги №3 за 1991-1995 р.р. станом на 15.04.1991 року, особовий рахунок [NUMBER], житловий будинок, що знаходився по [ADDRESS] відносився до розряду колгоспного двору в якому проживали та були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення 4 сесії 7 скликання від 05.02.2016 року Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області "Про перейменування вулиць [ADDRESS]. 17.11.2016 року Гайсинським МБТІ Вінницької області виготовлено безіменний технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] Нотаріально оформити прийняття спадкового нерухомого майна позивач позбавлена можливості, так як за життя спадкодавця не було виготовлено технічної документації на житловий будинок з господарськими будівлями, і на даний час, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України неможливо зареєструвати за позивачем право власності, тому позивач змушена звернутися в суд для визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004-року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). На підставі ст. ст. 524-527, 534, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved