Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

30 грудня 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття особи з реєстрації та зобовязання сплатити заборгованість за комунальні послуги. Позивачі свої вимоги мотивують тим, що є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі і є колишньою дружиною позивача [PERSON] У позові зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 18 листопада 2016 року розірвали шлюб у судовому порядку, відповідач не проживає однією сімєю з позивачам на протязі 7-9 років, однак весь цей час зареєстрована у спірній квартирі, комунальні послуги не сплачує. [PERSON], [PERSON] в своєму позові вказують, що реєстрація відповідача в квартирі позбавляє їх можливості звернутися до відповідних органів за отриманням субсидії на комунальні послуги, а добровільно [PERSON] сплачувати комунальні послуги не бажає та ухиляється від надання всіх необхідних документів для оформлення субсидії. Позивачі не бажають сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на відповідача, крім того, вони мають скрутне матеріальне становище, так як на їх утриманні знаходяться цивільні дружини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав, просив задовольнити, пояснив суду, що з відповідачем, своєю колишньою дружиною, відносини не підтримує, спільного господарства не веде, спільних дітей немає. Крім того, за весь час що відповідач не проживала, але залишалася зареєстрованою в квартирі. вона не сплачувала комунальні послуги, тому позивач просить зобовязати [PERSON] сплатити комунальні послуги за сім останніх років. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила письмові заперечення, в яких позов не визнала та просила відмовити. У запереченнях (а.с.43-45) пояснила, що вона також є співласником даної квартири, в рівних частинах на праві спільної сумісної власності з позивачами володіє спірною квартирою за адресою: [ADDRESS]. Тому позовні вимоги щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстрації посягають на її право власності в частині обмеження права користування квартирою та проживання в ній. Крім того, [PERSON] в запереченнях зазначає, що вона не має доступу до спірної квартири, оскільки не має документів на неї, вони знаходяться у позивачів, останні змінили замки у вхідних дверях, фізичною силою не допускають її до житла, яке їй належить на праві спільної сумісної власності. Щодо позовної вимоги про зобовязання сплатити комунальні послуги за сім років, вказує, що ця вимога не є конкретною майновою вимогою, оскільки в ній не визначено субєктів, на користь яких позивачі вимагають здійснити грошове зобовязання, не визначено розмір грошового зобовязання, не здійснено розрахунок дольової участі у зобовязанні позивачів. Звертає увагу суду щодо зареєстрованої кількості та фактичної кількості осіб у спірній квартирі. Фактично (без реєстрації) мешкають особи, які є членами сімї позивачів, тому платежі за цих осіб не підлягають стягненню з відповідача. Суд, заслухавши позивача [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Захист порушеного права здійснюється на підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, згідно яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18 червня 2004 року виданого на підставі наказу департаменту комунальної власності Сумської міської ради № 750 від 16 червня 2004 року (а.с.17). Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. З довідки наданої ВРМП управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 18 січня 2017 року зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.19). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, зареєстрована в ній, але позбавлена можливості користуватися належним їй майном разом з іншими співвласникам з причин, які від неї не залежать. Дану обставину стороною позивача спростовано не було. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, що відповідає вимогам ст. 319 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, вимога позивачів щодо визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою та зняття її з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки порушує її право власника на користування майном, що їй належить. Щодо позовних вимог про зобовязання відповідача сплатити заборгованість за комунальні послуги за останні сім років, суд вважає за необхідно зазначити наступне. Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Житловим законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об'єктів за власні кошти. В ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" прямо передбачено, що утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників. ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлює обов'язок співвласників нести витрати щодо утримання не лише займаних ними приміщень у багатоквартирному будинку, але і щодо їх спільного майна. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не заперечує утримувати належне їй майно, але в розмірі своєї частки, і лише за ті витраті, які нараховуються на зареєстровану кількість споживачів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимогами і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спорту на власний розсуд. Згідно зі 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідна до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які місять інформацію щодо предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в судовому засіданні стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо існування заборгованості за комунальні послуги саме у відповідача [PERSON] (їх сума, вид, період утворення), не зазначено, яка суму заборгованості та за які комунальні послуги позивачі вважають необхідним стягнути з відповідача, також не зазначено, на чию користь позивачі просять стягнути цю заборгованість, суд позбавлений можливості захисти порушене право позивачів. Тому на підставі вище вказаного позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за комунальні послуги за останні сім років задоволенню не підлягають, в цій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed