Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

09 вересня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування свого позову позивачка посилалась на те, що їй на підставі договору купівлі - продажу від 10.08.2006 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 04.09.2020 року №1/1-2946 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , відповідач у справі. Проте, [PERSON] в житловому приміщенні не проживає більше п`яти років, оскільки починаючи з 2015 року постіно проживає та працює за кордоном. Про його відсутніть складено відповідний акт. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих його речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача в даній квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості розпорядитися майном шляхом продажу, крім того, вона несе зайві витрати на утримання житла. Тому вона звернулася з даним позовом до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 05.11.2020 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлена належним чином. У своїй позовній заяві позивачка зазначала про розгляд справи без її участі. Відповідачу [PERSON] відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи у його відсутність не надійшло. Відзив на позов не подав. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 10.08.2006 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с.9,10/. Відповідно до довідки про склад сім`ї №1/1-2946 від 04 вересня 2020 року в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] ./а.с.7/ Згідно акту від 04.09.2020 року [PERSON] , дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , проте з жовтня 2013 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає. Місце знаходження його не відоме./а.с.8/ З зазначеного часу і по день розгляду справи відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні, не користується ним, як житловою площею, витрати на утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ніякого майна відповідача у квартирі немає. Фактично його реєстрація за даною адресою носить суто формальний характер. На даний час реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні належною позивачу квартирою, оскільки остання позбавлена можливості розпорядитися майном шляхом продажу квартири та вимушена сплачувати комунальні платежі і нести зайві витрати. Відповідач житлове приміщення залишив добровільно, будь-яких перешкод у користуванні житлом позивач йому не чинила, а відповідач, в свою чергу, з цього питання до суду або до правоохоронних органів не звертався. У зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, окрім іншого, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з цього слідує, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11). Враховуючи те, що відповідач не є власником житла, понад один рік без поважних причин у спірній квартирі не проживає, оплату житлово - комунальних послуг не здійснює, витрати по утриманню квартири не несе, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір віднести за рахунок позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved