Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 700 грн. з дня подачі заяви до суду і до його повноліття; на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 700 грн., починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення ним навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] та повнолітнього сина [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, тривалий час вони не підтримують подружні відносини, їх шлюб має формальний характер, подальше їх сімейне життя, примирення та збереження шлюбу не можливе, кожен з них живе окремим особистим життям. Між нею та відповідачем не досягнуто ніякої згоди про добровільне матеріальне забезпечення синів з його сторони. Син [PERSON] вже повнолітній, проте навчається на стаціонарі в Рівненському державному гуманітарному університеті. Відповідач надає грошові кошти на дітей як йому зручно, ця сума становить 100-130 грн. і носить не щомісячний характер. У звязку з цим вона вимушена в судовому порядку вирішувати стягнення аліментів на утримання як неповнолітнього сина [PERSON] так і на повнолітнього сина [PERSON], які проживають з нею. Оскільки де працює відповідач і чи працює офіційно їй не відомо, тому просить аліменти стягувати у твердій грошовій сумі. Просить шлюб розірвати, з відповідача стягнути аліменти. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надіслав. Суд, зі згоди позивача, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що 05 травня 1995 року, у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 428, між сторонами зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії ІГЮ № 269292. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обовязків по відношенню до дитини. За положенням ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], суд виходить з фактичних обставин справи. Так, твердження позивача, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 700 грн., спростовується відсутністю доказів про його доходи. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища\~дитини\~\~та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів на малолітнього сина [PERSON], а саме про доцільність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 500 грн. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Згідно довідки Рівненського державного гуманітарного університету від 04 червня 2015 року № 999, [PERSON] є студентом 1 курсу педагогічного факультету напряму "Фізичне виховання" денної державної форми навчання. Зарахований наказом № 500-с від 11 серпня 2014 року. Стипендію отримує. Термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до судуз позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України розяснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а повнолітній син [PERSON] знаходиться на утриманні матері, відповідач не бере участі в його матеріальному забезпеченні. Даних про працевлаштування відповідача немає у звязку із чим стягнення аліментів підлягає у твердій грошовій сумі. За таких обставин, враховуючи, що обов'язок по утриманню дітей на час навчання покладений на обох батьків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про доцільність стягнення аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно, на навчання дитини до припинення нею навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментіву межах суми платежу за один місяць. Оскільки позовна заява містить дві позовні вимоги, одна про розірвання шлюбу, друга про стягнення аліментів, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 111, 112, 113, 141, 180-183, 193, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed