Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Житомирської міської ради та просить позбавити [PERSON], 1983 року народження батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2004 році вона уклала шлюб з [PERSON] За час спільного проживання народилися діти: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. 10.07.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11.11.2010 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно лише на утримання сина [PERSON]. Відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання дітей, не цікавиться їх навчанням, здоров'ям і розвитком. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що не тільки не забороняла відповідачеві після розірвання шлюбу зустрічатися з дітьми, а навпаки неодноразово особисто просила його знайти з дітьми спільну мову та спілкуватися з ними. Однак, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з часу їх народження не брав жодної участі у їх вихованні та їх утриманні. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судовому засіданні надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та просить в інтересах дітей, позов задовольнити. Прокурор у судовому засіданні пояснив, що є достатньо підстав для задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що відповідач не виховує та не утримує дітей, діти проживають з позивачкою. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків, висновок третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.05.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.6) та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління (а.с.7). Шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира суду від 11.11.2010 року з відповідача стягуються на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно (а.с.9). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача батько у вихованні дітей участі не бере, фізичним розвитком, навчанням, здоров'ям не цікавиться, за місцем проживання не відвідує, матеріально не забезпечує. Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до положень положеньст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пунктів 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування, прокурора щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання; не забезпечує дітей харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.182, 184 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки відповідач не бере участі в утриманні дітей, тому він зобов'язаний сплачувати на утримання малолітньої дитини аліменти на користь позивача. При визначені розміру аліментів, беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що малолітня дитина знаходяться на утриманні позивача, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, є особою працездатного віку, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved