Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

26 листопада 2019 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що згідно свідоцтва про народження її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . З 01 вересня 2017 року вона навчається у Нікопольському медичному коледжі за спеціальністю лікувальна справа за державним замовленням), на третьому курсі, форма навчання денна. Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Її мати - [PERSON] , померла [INFO] Її батько - [PERSON] працює і має можливість матеріально її забезпечувати до закінчення нею навчання. Через небажання батька матеріально забезпечувати її у добровільному порядку, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у зв`язку з навчанням, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою від 21 грудня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки на час її навчання у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з нього стягуються аліменти за рішенням суду. У зв`язку з цим він позбавлений можливості надавати позивачці матеріальну допомогу на час її навчання саме у розмірі ј частини його заробітку (доходу). Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] у м. Марганець, Дніпропетровської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України, виданого 07.07.2017 року. ЇЇ батьками є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого повторно 30 травня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 360. З 01.09.2017 року [PERSON] навчається у Комунальному вищому навчальному закладі «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради». На даний час вона є студентом 3-го курсу, денного відділення. Навчається за рахунок коштів державного бюджету. Очікуваний термін закінчення нею навчання - до 28.06.2021 року, що підтверджується довідкою № 397 від 02.10.2019 року. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. У судовому засіданні було встановлено, що також не заперечувалося відповідачем по справі, що [PERSON] навчається у вищезазначеному учбовому закладі, на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати і отримувати доходи та потребує допомоги батька у зв`язку з навчанням. Її мати - [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 458. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню доньку у зв`язку з її навчанням, оскільки є працездатною особою, на даний час працює в АТ «Марганецький ГЗК», отримує стабільний заробіток, в той же час суд враховує, що на утриманні відповідача знаходиться його неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з нього за рішенням суду стягуються аліменти. Таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу доньці, яка продовжує навчання, однак у меншому розмірі, ніж вона просить. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, яка продовжує навчання, та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього на утриманні інших дітей, що підтверджується матеріалами справи та те, що обов`язок матеріально утримувати дитину є як у матері так і у батька, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, щомісячно. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі зазначеного,

Outcome: approved