Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

19.12.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в квартирі позивача. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з червня 2002 року по січень 2012 року він перебував у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року. Позивач володіє на праві приватної власності квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.09.2004 року (1/2 частина квартири) та свідоцтва про право на спадщину від 16.05.2006 року (1/2 частина квартири). Оскільки колишня дружина позивача не мала реєстрації в м. Києві, 31.10.2006 року він дав дозвіл на її реєстрацію в вищезазначеній квартирі, де вони фактично і проживали. В травні 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, відповідач забрала свої особисті речі і виїхала з квартири. Місце проживання відповідача позивачеві не відоме. Відповідач з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою не знялась та оскільки вона понад рік не проживає без поважних причин в квартирі [ADDRESS], то [PERSON] втратила право на користування даною квартирою. В зв'язку тим, що відповідач не проживає але зареєстрована в квартирі виникають проблеми зі сплатою плати за комунальні послуги, яка нараховуються з урахуванням реєстрації відповідача, чим порушуються права позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з викладених у ньому підстав та додатково пояснив, що квартира дісталась йому у спадок від бабусі та дідуся, відповідач проживала у спірній квартирі з 1998 року по 2011рік, в травні 2011 року відповідач пішла з квартири добровільно, позивач її не виганяв та замки не змінював, після розірвання шлюбу сторони більше не спілкувалися. На даний момент позивач проживає в цій квартирі з теперішньою дружиною та дітьми, безпідставно несе витрати по сплаті комунальних послуг у зв'язку з реєстрацією в його квартирі відповідача. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - за місцем реєстрації та оголошенням у пресі, причини неявки в судове засідання не повідомила, заяв чи клопотань суду не надала. Начальник відділу третьої особи Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві у зв'язку з великим обсягом роботи, своєї позиції щодо суті позовних вимог у заяві не зазначив. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що 02 лютого 2005 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на ? частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], записано у реєстрову книгу №д. 450-130 за реєстровим № 6381, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.09.2004р., посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Долговою З.М. (а.с. 7). 01 червня 2006 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на ? частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], записано у реєстрову книгу №д. 450-131 за реєстровим № 6381, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2006р., посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О.(а.с. 8). Згідно довідки форми № 3, виданої ЖРЕО №409 за №884 від 29.10.2014р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - дружина власника, [PERSON] - колишня дружина власника (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 14.06.2002р., розірвано (а.с. 5). Згідно Акту, складеного майстром технічної дільниці № 6 [PERSON], в присутності свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], мешканців квартир № 59, №60, №54, що розташовані за адресою: [ADDRESS], підписи яких підтверджено майстром т/д №6 [PERSON], та завіреного начальником ЖРЕО - 409, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], з травня 2011р. (а.с. 4). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що постійно проживає за адресою: [ADDRESS] з 2000 року, з даного часу бачила позивача і відповідача, з відповідачем не спілкувалась, оскільки вона вживала спиртні напої, не зачиняла двері, спала під розчиненими дверима квартири № 62, останній раз бачила відповідача навесні 2012 року, з 2012 року відповідач проживає в квартирі з новою дружиною [PERSON], яку свідок постійно бачить та спілкується з нею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, коли в неї викрали ключі зверталась до позивача, він зламував їй двері, в квартирі № 62 живе позивач разом з дружиною [PERSON] та двома дітьми, про [PERSON] ніколи не чула та не бачила її. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестала бути членом сім'ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, серед іншого, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного, щодо вимоги позову про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] в Дніпровському РВ ГУДМС України в м. Києві суд зазначає наступне. Суд не є органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що він зверталась до Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку та йому в цьому було неправомірно відмовлено, тому ця вимога є передчасною. Таким чином, позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial