Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

17 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,89 га, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], виданий 17 липня 2001 року Рожнятівською сільською радою Томашпільського району на підставі рішення 13 сесії 3 скликання Рожнятівської сільської ради народних депутатів від 20 лютого 2001 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 210), яка належала [PERSON], яка померла [INFO] в смт Тиврів Тиврівського району Вінницької області. Даний позов [PERSON] обґрунтувала наступним. [INFO] в смт Тиврів Тиврівського району Вінницької області померла баба позивачки [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 5,89 га, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. 7 червня 2001 року [PERSON] склала заповіт на ім'я позивачки. Позивачка [PERSON] зазначає, що крім неї, спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Відповідно до діючого на момент смерті [PERSON] законодавства, вона прийняла спадщину, оскільки зверталася до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме державного акту. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова Рожнятівської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] у смт Тиврів Тиврівського району Вінницької області померла [PERSON]. Згідно довідки Рожнятівської сільської ради № 84 від 11.03.2015 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки розміром 5,89 га, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом залишилася [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно заповіту від 7 червня 2001 року, [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с.Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати. Як убачається з матеріалів справи позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимог та роз'яснень, викладених в пунктах 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У разі втрати, пошкодження сертифікатів про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцями особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування до суду. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивачка [PERSON] набула права та обов'язки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останньої належить позивачці, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, визнання відповідачем позову не порушує права та законні інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] до Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved