Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 09.08.2012 року позивач працювала в приватного підприємця [PERSON] продавцем непродовольчих товарів. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов'язалась оплачувати працю позивача у розмірі 1 200 гривень на місяць. З довідки про доходи вбачається, що загальна сума доходу за період роботи у [PERSON] становить 17 199,32 гривень. Але за весь період роботи позивачу було виплачено лише 2 322,93 гривень. 14 жовтня 2013 року позивач звільнилась за власним бажанням, але в день звільнення їй було видано лише трудову книжку. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом при розгляді справи встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що 14 жовтня 2013 року [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням (а.с. 6). Також судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що загальна сума заробітної плати [PERSON] за період її роботи з серпня 2012 року по жовтень 2013 року становить 17 199,32 гривень (а.с. 8). Також судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що за період з серпня 2012 року по жовтень 2013 року [PERSON] було виплачено заробітну плату в сумі 2 322,93 гривень (а.с. 10). Таким чином, сума нарахованої та невиплаченої [PERSON] заробітної плати станом на 14 жовтня 2013 року становить - 14 876,39 гривень. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] при звільненні відповідачем не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 14 876,39 гривень у відповідності до вимог статті 116 КЗпП України. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 14 876,39 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом при розгляді справи встановлено, що 14 жовтня 2013 року [PERSON] була звільнена з роботи. При звільненні позивачу не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 14 876,39 гривень. Також судом встановлено, що позивачем по справі [PERSON] проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки (а.с. 3). Однак даний розрахунок не може бути прийнятий до уваги судом з наступних підстав. Як вбачається з розрахунку середнього заробітку за час затримки, наданого позивачем, що він взагалі не містить дати складання та підпису особи, що його склала. При цьому [PERSON] суду не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що вона являється спеціалістом в бухгалтерії і може здійснювати розрахунки. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачем не доведено обставину щодо розміру середнього заробітку, який підлягає до виплати за весь час затримки виплати заробітної плати. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення присудженої працівникові виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VІ передбачено, що при зверненні до суду із позовною заявою майнового характеру, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 243,60 - 3 654 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що заявником заявлено позовну вимогу майнового характеру, на суму 14 876,39 гривень. Таким чином 1 % від даної вимоги становить 148,77 гривень. При цьому мінімальний розмір судового збору становить 243,60 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial