Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] 24.03.2021 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1\\4 частини від його доходів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з жовтня 2019 року до досягнення дочкою повноліття. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України справу розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 29.03.2021 року позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що вимоги підтримує у повному обсязі. В позові [PERSON] зазначила, що з жовтня 2019 року їхня з відповідачем сім`я розпалась і [PERSON] проживає окремо. Неповнолітня донька [PERSON] , 2007 року народження залишилась проживати з матір`ю, батько ухиляється від виховання і утримання дитини, а вона - [PERSON] не має матеріальної можливості надати відповідне матеріальне забезпечення дитини, тому звернулась до суду з цим позовом і вимагає стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини з жовтня 2019 року до повноліття дитини в розмірі 1/4 частини від усіх доходів батька. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і стверджував, що після припинення шлюбних відносин з позивачкою, він - [PERSON] спілкується з донькою, яка щотижня 1-2 дні живе у нього, він утримує дитину: сплачує її навчання, купує необхідний одяг, грошові кошти надає доньці. На майбутнє він бажає сплачувати аліменти на картковий рахунок доньки. Суд вислухав відповідача, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року по грудень 2020 року: рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 24.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , 2000 року народження і неповнолітню доньку [PERSON] , 2007 року народження. Після припинення шлюбних відносин між сторонами, неповнолітня донька проживає з матір`ю. Суд не отримав доказів того, що батько приймає участь в утриманні неповнолітньої дитини. Дослідивши наведені сторонами доводи і надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив , що сторони не проживають разом, після припинення сімейних відносин між батьками дитина проживає з матір`ю, батько участь в утриманні дочки не приймає. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Це прямо передбачено статтею 191 Сімейного кодексу України. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Така можливість стягнути аліменти за минулий період є виключенням із загального правила і доступна якщо: раніше аліменти не стягувалися; позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині. Оскільки позивач не надала будь-яких доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від надання утримання дитини, вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на дитини з жовтня 2019 року по день звернення до суду з цим позовом не підлягають задоволенню, як недоведені. Суд стягує аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] ,2007 року народження в частці від доходу батька, який має постійну роботу і відповідно постійний дохід -1/4 частина від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2021 року до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] . У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial