Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

26 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи, що 12 червня 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] З 23 лютого 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, причиною припинення подружніх стосунків є втрата взаєморозуміння, спілкування привело до скандалів, що негативно впливало на дітей, спора про місце проживання неповнолітніх дітей не має, про наявність спору про розподіл майна не зазначено. Позивач в судовому засіданні 09 квітня 2014 р. позов підтримала в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила розірвати шлюб, пояснила, що не бажає відновлення стосунків, зауважила, що подружніх зрад не було. Після надання двомісячного строку на примирення позивач в судове засідання не з'явилася через від'їзд до хворого батька, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що вважає можливим зберегти сім'ю, оскільки він цього бажає, дійсно з кінця лютого 2013 року проживають окремо, це пов'язано з претензіями позивача до нього, що він мало заробляє грошей. Після двомісячного строку на примирення просив надати їм додатковий строк, оскільки позивач не бажає йти на контакт, а він не бажає, щоб діти отримали стрес від розлучення батьків, зараз, коли позивач поїхала до батька, який погано себе почуває, діти проживають разом з ним. Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2014 року сторонам наданий строк для примирення 24 дня. В судовому засіданні після наданого додаткового строку для примирення позивач не з'явилася про причини своєї неявки не повідомила, при цьому суд приймає до уваги раніше надану заяву про розгляд справи у її відсутність (арк. справи 24), внаслідок чого прийшов до висновку про ухвалення судового рішення у відсутність позивача, проти чого не заперечував відповідач. Відповідач в судовому засіданні після надання додаткового строку для примирення зазначив, що його позиція не змінилася та, незважаючи на те, що позивач не бажає примирення, вони тривалий час проживають окремо, але за відсутності з його боку подружніх зрад та негативного ставлення до дітей та позивача, вважає збереження сім'ї можливим, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивач не бажає з ним жити тільки з тієї причини, що він досягнувши 40 років не має достойного заробітку, машини, будинку. Вважає, що це не підстав для розірвання шлюбу. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 червня 2000 р. Ясинуватським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області, актовий запис № 69 (арк. справи 6). Судом встановлено, що остаточно сімейні стосунки між подружжям припинені наприкінці лютого 2013 року з причин втрати почуття любові та поваги позивача до відповідача. З вказаного часу подружжя проживають окремо, не ведуть сумісного господарства, позивач не має наміру на подальше збереження сім'ї та категорично заперечує проти примирення. За таких обставин суд вважає збереження сім'ї між подружжям неможливим. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], який народився [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження (арк. справи 6,7). Спір про місце проживання неповнолітніх дітей на момент розгляду справи між сторонами відсутній. Спір про розподіл майна на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, тривалість окремого проживання, надання судом двічі строку для примирення, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить їх інтересам, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність заяв сторін щодо змін у прізвищах, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище "[PERSON]", а відповідачеві "[PERSON]". На підставі ст.ст.105 ч.3, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved