Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр №5141 МВС України в Одеській області, [PERSON], у якому просить: визнати недійсним усний договір безоплатного користування автомобілем марки Hummer, модель Н3, 2006 p.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в березні 2013 року, а також просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 3 000 грн. завданої йому моральної шкоди за поширення недостовірної інформації про укладення усного договору безоплатного користування автомобілем марки Hummer, модель Н3, 2006 p.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 27.06.2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки Hummer, модель Н3, 2006 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Вказаний автомобіль був належним чином зареєстрований за покупцем [PERSON] та видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу CAP 996827 від 27.06.2013 р. В той же час, з невідомих для позивача підстав та причин, [PERSON] в усних розмовах та зверненнях до державних органів зазначає, що нібито в березні 2013 року він уклав усний договір та передав позивачу в безоплатне користування (найм), автомобіль, яким позивач користувався до 27.06.2013 року. Аналогічно, [PERSON] в усних розмовах та зверненнях також висловлював неправдиву (недостовірну) інформацію про укладення разом з [PERSON] - з одного боку, та з позивачем - з іншого боку, усного договору безоплатного користування вказаним автомобілем. [PERSON] стверджує, що жодних усних договорів безоплатного користування автомобілем в період з березня 2013 року до 27.06.2013 року не укладав. [PERSON], [PERSON] не передавали йому в безоплатне користування вказаний автомобіль. Він не користувався автомобілем Hummer, модель Н3, 2006 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] до 27.06.2013 року. Після набуття права власності з моменту реєстрації автомобіля за позивачем, останній набув права володіння, користування та розпорядження автомобілем. [PERSON], [PERSON] не були власниками автомобіля Hummer, модель Н3, 2006 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], відтак вони жодним чином не могли розпоряджатись цим автомобілем, в т.ч. укладати усні договори безоплатного користування та передавати його в користування позивачу. Відповідно до реєстраційних даних, саме [PERSON] була попередньою власницею автомобіля, а тому остання мала правову можливість розпоряджатись автомобілем, а не відповідачі. Таким чином, позивач вважає, що надуманий з боку відповідачів усний договір про безоплатне користування автомобілем від березня 2013 року є недійсним, тобто таким що суперечить нормам цивільного законодавства. Заявляючи про нібито надання позивачу в користування автомобіль Hummer, модель Н3, 2006 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], в т.ч. у звязку із зверненнями в державні органи, відповідачі завдали моральної шкоди позивачу, яку той оцінює в розмірі 3 000 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, вважає їх безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення. Суду зазначила, що не підлягає визнанню недійсним спірний правочин, який не укладався та укладення якого згідно ЦК України передбачено у письмовій формі. Крім цього, вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди не підтверджені доказами, є надуманими та не підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти позову заперечив. Представник Регіонального сервісного центру №5141 МВС України в Одеській області в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Також подав письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що автомобіль марки Hummer Н3, 2006 року випуску, кузов 5GTDN136668299733 був вперше зареєстрований на території України 14.12.2007 р. в РЕВ-1 [PERSON] України в Одеській області, як придбаний в торгівельній організації громадянкою [PERSON], видано державні номерні знаки ВН3136ВМ та Свідоцтво про реєстрацію ВНС096288. 17.06.2011 р. транспортний засіб був знятий з реєстраційного обліку для продажу. В той же день, 17.06.2011 р. автомобіль марки Hummer НЗ, 2006 року випуску, кузов 5GTDN136668299733 придбала та зареєструвала на своє імя громадянка [PERSON], видано державні номерні знаки ВН5595ЕА та Свідоцтво про реєстрацію САЕ806700. Транспортний засіб був зареєстрований на її імя в період часу з 17.06.2011 р. по 27.06.2013 р. 27.06.2013 р. транспортний засіб був перереєстрований на імя [PERSON], як придбаний в торгівельній організації. Регіональним сервісним центром МВС в Одеській області не оспорюється та визнається право власності позивача на спірний ТЗ. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CAP 996827 від 27.06.2013 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки Hummer, модель Н3, 2006 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно із ч.1 ст.207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із ч.4 ст.827 ЦК України, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. В силу вимог ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як роз»яснив у п.12 Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9,порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов»язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). У пункті 8 зазначеної постанови роз»яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсний правочин, який не вчинено. У зв»язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210,640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеним правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі не здійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, виходячи з наведеного, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр №5141 МВС України в Одеській області, [PERSON] про визнання недійсним усного договору безоплатного користування автомобілем та відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення в частині визнання недійсним усного договору безоплатного користування зазначеним автомобілем, оскільки доказів щодо його вчинення, досягнення усіх істотних умов договору між сторонами, у тому числі передачі спірного автомобіля позивачу [PERSON], користування ним в подальшому, суду, не надано. Крім цього, суд зазначає, що спірний правочин повинен був би вчинятись у письмовій формі, як цього прямо вимагає Закон, а тому недотримання його форми є підставою для визнання його недійсним лише у разі, коли це прямо передбачено законом. Також представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила факт укладення спірного правочину відповідачем. Крім цього, відповідно до інформації наданої регіональним сервісним центром №5141 МВС України в Одеській області автомобіль марки Hummer Н3, 2006 року випуску, кузов 5GTDN136668299733 був вперше зареєстрований на території України 14.12.2007 р. в РЕВ-1 [PERSON] України в Одеській області, як придбаний в торгівельній організації гр. [PERSON], видано свідоцтво про реєстрацію ВНС096288. 17.06.2011 р. транспортний засіб був знятий з реєстраційного обліку для продажу. В той же день, 17.06.2011 р. автомобіль марки Hummer НЗ, 2006 року випуску, кузов 5GTDN136668299733 придбала та зареєструвала на своє імя громадянка [PERSON], видано свідоцтво про реєстрацію САЕ806700. Транспортний засіб був зареєстрований на її імя в період часу з 17.06.2011 р. по 27.06.2013 р. 27.06.2013 року транспортний засіб був перереєстрований на імя [PERSON], як придбаний в торгівельній організації. Таким чином, суд зазначає, що відповідачам, як свідчить наведена інформація, не належало право власності на спірний автомобіль, а тому останні не могли розпоряджатись ним, у тому числі шляхом укладення правочинів про передачу його у безоплатне користування позивачу. Інших доказів, які б підтверджували право власності на зазначений автомобіль за відповідачами, у тому числі судових рішень, у період зазначених позивачем у своїй позовній заяві, суду не надано. Крім цього, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в чистині відшкодування йому моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, 3 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо інша особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно із роз"ясненнями, наданими у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення із відповідачів моральної шкоди, суд вважає, що останнім не представлено доказів, які б свідчили про поширення інформації відповідачами про надання позивачу в користування автомобіль Hummer, модель Н3, 2006 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], в т.ч. у звязку із зверненнями в державні органи. Також, не надано позивачем й доказів про заподіяння йому зазначеними діями відповідачів моральних страждань, а також, повязаних в звязку з цим, втрат нормальних життєвих звязків, а тому суд вважає, що і в цій частині позову йому слід відмовити. Таким чином, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр №5141 МВС України в Одеській області, [PERSON] про визнання недійсним усного договору безоплатного користування автомобілем та відшкодування моральної шкоди, не підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed