Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

29 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди На обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У травні 2018 року він звернувся до [PERSON] з проханням виконати ремонтні роботи в належній йому квартирі, оскільки йому було відомо, що остання є спеціалістом та проводила ремонти приміщень. [PERSON] зазначив, що під час зустрічі з відповідачем між ними була досягнута усна домовленість про те, що він буде надавати [PERSON] грошові кошти на матеріали та за виконання робіт, а остання проведе ремонтні роботи у квартирі. З відповідачем були також погоджені об`єми необхідних робіт, у тому числі: демонтаж старої побілки, штукатурки та шпалер на стінах, стелях усіх кімнат, шпаклівка стелі, стін у всіх приміщеннях квартири, поклейка шпалер на стелі та стінах та інші роботи, пов`язані з ремонтом. В травні 2018 року відповідач [PERSON] почала проводити ре6монтні роботі, а він, у свою чергу, сплачував їй вартість матеріалів та оплачував роботу. Ремонтні роботи були закінчені у жовтні 2018 року, після чого відповідач запевнила його, що ремонт проведено якісно та надійно. Позивач [PERSON] у заяві посилався на те, що він візуально оглянув всі приміщення, стелі, стіни, будь-яких недоліків не виявив, після чого остаточно розрахувався з відповідачем за проведену нею роботу. В той же час, приблизно через два-три тижні він звернув увагу на те. що на стінах у вітальні та спальні з`явилися тріщини. Після легкого простукування в цих місцях відчувалося відшарування нанесених будівельних матеріалів, зокрема - шпаклівки, ґрунту та монтажної сітки від стелі та стін разом із шпалерами. У зв`язку з виявленими недоліками він не зміг вселитися із сім`єю у квартиру. Через деякий час тріщини на стелі і стінах збільшилися, їх кількість зросла, а 25 грудня 2018 року покриття стелі у вітальні повністю обвалилося на підлогу. Під час огляду інших приміщень були встановлені аналогічні недоліки, які є небезпечними для проживання, оскільки існує вірогідність падіння (відшарування) монтажного шару виконаних робіт, стін та стелі. Позивач зазначив, що наведене свідчить про те, що ремонт був проведений [PERSON] неякісно, спричинивши йому значну матеріальну шкоди, він вважає, що це стало можливим внаслідок недотримання відповідачем технології проведення ремонтних робіт. Згідно висновку незалежної оцінки вартості майнової шкоди, проведеної суб`єктом оціночної діяльності Петрюченком В.І. , сума спричиненої майнової шкоди становить 51 637, 00 грн., яка складається з: вартості матеріалів 14 057,00 грн., вартості демонтажних робіт 5 905,00 грн., вартості ремонтних робіт 31 675,00 грн. Позивач зазначає в заяві, що проведення повторного ремонту потребує значних матеріальних витрат, падіння конструкції стелі у вітальні створило реальну небезпеку життю і здоров`ю членів його родини. Внаслідок дій відповідача були порушені його плани зодо переселення його сім`ї до зазначеного житла. Він та його дружина перебувають у розпачі, переймаються з зазначеного приводу, переносять моральна страждання, все це порушує його звичайний спосіб життя та спричиняють моральну шкоду, вартість якої він оцінює у 10 000,00 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи ст.ст. 23, 1209, 1210, 1166, 1192, ЦК України, позивач [PERSON] просив суд: -стягнути на його користь з [PERSON] на відшкодування завданої майнової шкоди 51 637,00 грн.; -стягнути на його користь з [PERSON] на відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,00 грн.; -стягнути на його користь з [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року позовна заява [PERSON] залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме, долучення до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору. 16 квітня 2019 року, на виконання ухвали суду, позивачем долучені до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року відмовлено позивачу [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову. 02 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позовну заяву, в якому посилалася на те, що вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просила відмовити у задоволенні позову. Не заперечує проти того, що між нею і позивачем мала місце усна домовленість щодо здійснення ремонтних робіт, а саме: демонтажу старої побілки, штукатурки та шпалер на стінах і стелях, наступна шпаклівка стін та стелі, поклейка нових шпалер у квартирі позивача. Письмового договору з приводу проведення зазначених робіт, яким передбачені права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строки виконання робіт між позивачем і відповідачем не укладалося. Усно погодивши вартість і строки виконання робіт у травні 2018 року вона розпочала зазначені роботи, позивач оплачував зазначені роботи, ремонт був завершений у жовтня 2018 року, будь-яких претензій щодо якості роботи від позивача не надходило. У відповідності до приписів сит. 1166 ЦК України, суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме, якими саме неправомірними діями відповідачем було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та наявна вина заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності вини відповідача, причинний зв`язок та розмір заподіяної шкоди. Крім того, в квартирі разом з відповідачем проводили роботи інші працівники, які наймалися позивачем та здійснювали облаштування електропроводки, сантехнічні роботи, монтаж підлоги, тощо. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року закрите підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов у повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили задовольнити вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на позов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2018 році він проводив за домовленістю з позивачем [PERSON] ремонтні роботи в його квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Він проводив сантехнічні роботи та обкладення кахлем санвузла. З відповідача [PERSON] знайомий, оскільки остання також проводила ремонтні роботи у квартирі, вона проводила роботи на стелі, стінах, клеїла шпалери. Коли він проводив облаштування підлоги, звернув увагу, що на стінах і стелі з`явилися тріщини, він особисто говорив про це [PERSON] , але вона сказала, що там все нормально. В наступному, в одній з кімнат стеля обвалилася на підлогу. Суд, заслухавши учасників справи, пояснення свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до нижченаведеного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На підставі ст. 627 ЦК України, 1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Вимогами ст. 628 ЦК України передбачено, що 1. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 2. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно приписів ст. 638 ЦК України, 1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ст. 639 ЦК України, 1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. На підставі ст. 641 ЦК України, 1. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно норм ст. 642 ЦК України, 1. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. 2. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. 3. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. На підставі ст. 647 ЦК України, договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У зв`язку з наведеним, не підлягає доказуванню, оскільки визнаний та не оспорюються сторонами, той факт, що у травні 2018 року (точну дату сторони не визначили) між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений усний договір, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалася провести ремонтні роботи в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язався оплатити роботу [PERSON] , після чого [PERSON] приступила до виконання робіт, а [PERSON] здійснював оплату роботи [PERSON] . Встановлено, що сторонами не укладався договір в письмовій формі. В позовній заяві позивач не зазначає правовідносини, які виникли між сторонами. В той же час, під час ухвалення рішення суд повинен встановити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, передбачені ст. 837 ЦК України - договір підряду, у відповідності до якого 1. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 2. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно вимог ст. 205 ЦК України, 1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 2. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. 3. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. На підставі ст. 206 ЦК України, 1. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. 2. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. 3. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Нормами ст. 207 ЦК України визначено, що 1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; Неоподаткований мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень. Таким чином, правочини фізичних осіб між собою на суму , що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі, розмір зазначеної суми становить 340 грн. та вище. (17 грн. х 20) З наданих позивачем доказів вбачається, що ним було оплачено відповідачу [PERSON] за проведення ремонтних робіт та за матеріали суму понад 41 000,00 грн. (а.с. 13). У зв`язку з наведеним, договір між сторонами повинен був бути укладено у письмовій формі, але, як зазначалося судом не був укладений у формі, визначені законом. Згідно статті 218 ЦК України, 1. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Враховуючи те, що [PERSON] фактично прийняла пропозицію щодо укладення договору, приступила до виконання робіт, зазначені дії засвідчують її бажання укласти договір, і ця дія є прийняттям пропозиції у відповідності до приписів ст. 642 ЦК України Недодержання сторонами письмової форми правочину, не має наслідком його недійсності, та враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про наявність договірних відносин. Як зазначалося вище судом, між сторонами виникли правовідносини, передбачені договором підряду (ст. 837 ЦК України). В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що прийняв роботу, але після прийняття роботи виявив недоліки виконаної [PERSON] роботи, які не могли бути встановлені при звичайному візуальному огляді. В той же час, статтею 853 ЦК України визначено, що: 1. Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. 2. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). 3. Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. 4. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну. Оскільки між сторонами виник спір з приводу недоліків договору підряду або інших недоліків, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані, для встановлення недоліків виконаної роботи та причин (у тому числі: з причин з неякісного виконання, порушенням технології, чи недоліків матеріалів або інших недоліків, що були умисно приховані підрядником), у відповідності до ч. 4 ст. 853 ЦК України обов`язковим є проведення експертизи. Незважаючи на вимоги ч. 4 ст. 853 ЦК України, позивачем не заявлялося клопотання про проведення такої експертизи, що позбавляє суд можливості встановити причину наслідків недоліків договору підряду та провину відповідача у завданні матеріальної шкоди. У зв`язку з наведеним, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди належить відмовити. При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, відповідно до якої, у разі, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог та відмову у задоволенні позову, не є обов`язковим детальне дослідження інших доказів, наданих сторонами. Інші письмові докази, надані позивачем, не спростовують висновків суду, у зв`язку з чим, суд не наводить їх в рішенні. Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до нижченаведеного. У відповідності до ст. 23 ЦК України 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. 2. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. В той же час, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440(1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов`язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, оскільки не встановлені договором між сторонами.. Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити. На підставі викладено та

Outcome: dismissed