Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

16 червня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу, відповідно до якої позивач просив суд з урахуванням уточнень: Застосувати наслідки недійсного договору до нікчемного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , серія та номер: 779 від 11.06.2015 року, затвердженого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.О., шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесені на підставі нікчемного договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 779, номер реєстрації № 9993754, № 9993977 від 11.06.2015 року про реєстрацію права власності за [PERSON] . Скасувати запис від 22.04.2015 року, час реєстрації 14:06:07 про реєстрацію припинення обтяження іпотекою будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, підстава припинення: рішення іменем України, серія та номер: 646/7527/14-ц, виданий 23.01.2015 року, видавник: Червонозаводський районний суд м. Харкова, договір іпотеки, серія та номер: 197, виданий 30.08.2007 року, видавник: ПН ХМНО Кононова О.В., додатковий договір, серія та номер: 3921, виданий 25.12.2009 року, видавник: ПН ХМНО Погрібна Т.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20847318 від 22.04.2015 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонере товариство «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5646877 від 30.08.2007 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 150 000, 00 доларів США, а боржник в свою чергу, зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 30.08.2022 року. До кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101 від 25.12.2009 року, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006, 07 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача перед позивачем за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №5646912 від 30.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О.В., зареєстрований в реєстрі за №197, згідно з яким в забезпечення зобов`язань відповідача за кредитним договором було передано в іпотеку банку наступне нерухоме майно: будинок, житловий з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 17655149, загальна площа: 111, 8 кв.м., житлова площа: 83, 2 кв.м., адреса місцезнаходження: [ADDRESS] . Згідно відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно предмет іпотеки був відчужений 11.06.2015 року шляхом укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А.. серія номер 779 від 11.06.2015 року та зареєстровано за [PERSON] , запис про право власності № 9993754 на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та запис про право № 9993977 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згоду на відчуження предмету банк не надав. 19.04.2017 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/2485/16-ц було встановлено, в описовій частині судового рішення, що недійсність нікчемного правочину-договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. за законом та зазначено, що не має потреби окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним. Судове рішення набрало чинності 26.07.2017 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року, суд також зробив висновок, що іпотека ПАТ «ПУМБ», зареєстрована на підставі Договору іпотеки № 5646912 від 30.08.07 року, посвідчена приватним нотаріусом Кононовою О.В., про передання в іпотеку банку нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , є чинною. Таким чином, позивач вважає, що діями відповідачів були порушенні законні права позивача (зокрема, на повернення основної суми кредиту, наданої боржнику відповідно до умов кредитного договору, та права позивача погашення основного боргу за рахунок реалізації предмета іпотеки), які підлягають захисту в суді згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 19 Цивільного кодексу України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу. Призначено підготовче судове засідання. 14 липня 2020 року від представника відповідача - адвоката Захарова О.О. надійшла до суду заява про зупинення провадження у цивільній справі № 639/3670/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу до набрання законної сили остаточного рішення у цивільній справі № 638/2106/20. 08 вересня 2020 року від представника позивача надійшли заперечення на зазначене клопотання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Захарова О.О. про зупинення провадження у цивільній справі № 639/3670/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу - відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі Довіреності від 13.06.2019 року, в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5646877 від 30.08.2007 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, а боржник в свою чергу зобов`язався використати його за призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 30.08.2022 року. До Кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101 від 25.12.2009 року, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006,07 грн. (а.с. 9-11, 12-14) З метою забезпечення виконання вказаних зобов`язань між Банком та [PERSON] був укладений 30.08.2007 року Договір іпотеки № 5646912, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кононовою Р.В., зареєстрований в реєстрі за №197, згідно з яким в забезпечення зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором було передано в іпотеку Банку житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний номер 17655149, загальною площею 111,8кв.м., житловою площею: 83,2кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15-16, 17-18) Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно предмет іпотеки був відчужений 11.06.2015 року шляхом укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А.. серія номер 779 від 11.06.2015 року та зареєстровано за [PERSON] , запис про право власності № 9993754 на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та запис про право № 9993977 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 19-20, 56-57)) Представник позивача ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в судовому засіданні пояснила, що банк не надавав жодної згоди на здійснення продажу квартири, яка знаходиться в іпотеці, у зв`язку з чим були порушені його права. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року (справа № 639/1131/18) було встановлено, що 11.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору-купівлі продажу від 11.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №779. Відповідно до п. 11 Договору купівлі продажу продавець [PERSON] свідчив, що згаданий будинок та земельна ділянка на момент укладання цього договору не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебувають, судового спору щодо них, а також прав третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах та і за межами України немає, завдатків за ці житловий будинок та земельну ділянку від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені. Пунктом 12 Договору купівлі-продажу передбачено, що під забороною (арештом) згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.06.2015 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка не перебувають. На виконання п. 7 Договору купівлі-продажу, [PERSON] передала [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 836 184 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останнього (а.с.7 зворот). За [PERSON] зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії відповідного витягу від 11.06.2015 року №38898340 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.09.2018 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року (справа №639/2485/16-ц) також було встановлено, що 23 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування зазначеного нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Солоневською Д.В., зареєстрований у реєстрі за № 410. [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 13 липня 2015 року, укладеного між нею та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О. Л., зареєстрованого у реєстрі за № 810. 13 липня 2015 року уклала з [PERSON] договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О. Л., зареєстрований у реєстрі за № 811, за умовами якого передала в іпотеку [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0,0732 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року (справа №639/2485/16-ц) позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. про визнання правочинів недійсними - задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим номером 410. Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О.Л. за № 811. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ІІН [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , ІІН [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , ІІН [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , ІІН [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829, МФО 334851) судовий збір у розмірі по 689 (шістсот вісімдесят дев`ять) грн з кожного. В тексті зазначеного рішення міститься висновок про нікчемність договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та висновок про те, що недійсність цього правочину встановлена законом і не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом. (а.с. 21-23) Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року залишено без змін. (а.с. 24-25) Постановою Верховного суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року залишено без змін. (а.с. 26-33) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року (справа № 639/1131/18) позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 836 184 (вісімсот тридцять шість тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7 177 (сім тисяч сто сімдесят сім) гривень 84 копійки. (а.с. 34-38) Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України правочин є недійсним у разі недодержання сторонами при його укладанні вимог, що встановлені законом. Крім того, законом встановлено конкретні випадки, при настанні яких правочин може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі. Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-4 статті 203 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Вказана позиція також викладена в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9. Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Згідно п. 1.7.4. Договору іпотеки №6307566 від 17 квітня 2008 року без попереднього письмового погодження Іпотекодержателя, Іпотекодавець не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу предмета іпотеки. Якщо інше не передбачено належним чином оформленою письмовою згодою Іпотекодержателя, Іпотекодавець не має права відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб, відмовлятися від права власності на предмет іпотеки, передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, найм, оренду, лізинг, інші види користування, укладати відносно предмета іпотеки будь-які інші угоди. Будь-які правочини або інші юридично значущі дії стосовно предмету іпотеки, вчинені з порушенням вимог цього Договору та/або законодавства України, в тому числі, але не виключно, що відчуження предмету іпотеки, його передачі в спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування тощо, є недійсними. В судовому засіданні було встановлено, що 11.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору-купівлі продажу від 11.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №779. Позивач Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», який на той момент був іпотекодержателем нерухомого майна, яке було предметом договору купівлі-продажу, згоди на відчуження предмету іпотеки не надавав. Таким чином, зазначений правочин є нікчемним. Окрім того, в тексті рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року (справа №639/2485/16-ц) міститься висновок про нікчемність договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та висновок про те, що недійсність цього правочину встановлена законом і не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно приписів частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень») (пункт 10 Постанови). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутою особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Таким чином, у зв`язку з тим, що нікчемний правочин не може визнаватися недійсним в судовому порядку, та з огляду на приписи абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності [PERSON] на предмет іпотеки може бути скасована виключно на підставі судового рішення про застосування наслідків нікчемного правочину. Окрім того, згідно з частиною 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку встановленому законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться і у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку». Записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є таким, що укладений з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», а отже є нікчемним правочином, що є підставою для застосування наслідків його недійсності шляхом скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та скасування запису про реєстрацію припинення обтяження іпотекою, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. На підставі викладеного та

Outcome: approved