Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк", [PERSON] про визнання права власності на майно. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у жовтні 2013 року їй стало відомо, що 23.01.2012р. державним виконавцем Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції було винесено постанову про розшук майна боржника. Постанову прийнято в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-811 від 01.04.2011р. про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ "Західінкомбанк" . Зі змісту постанови вбачається, що у розшук оголошено автомобіль Honda Civic, державний номерний знак [NUMBER]. Крім того вказано, що цей транспортний засіб належить [PERSON] Вважає, що вищевказаний автомобіль належить їй на праві приватної власності оскільки придбала його в 2009 році у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 21.02.2009р., передавши продавцю обумовлену договором суму коштів. Про отримання коштів, [PERSON] склала та видала відповідну розписку. Після усунення певних недоліків, наявних в автомобілі, транспортний засіб було передано їй 23 травня 2009 року. Про передачу автомобіля було складено акт приймання-передачі. Одночасно із автомобілем їй було передано свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу та ключі. Крім того, після передачі автомобіля продавець надала заяву про відмову від свого права власності на автомобіль. Спочатку не планувала довго користуватися автомобілем, а збиралася його перепродати. Тому, з метою економії часу та коштів на сплату зайвих бюрократично-обумовлених процедур, що проводяться відносно автомобіля реєстраційно-екзаменаційними органами ДАІ, скористалася поширеною діловою практикою та отримала нотаріально посвідчену довіреність щодо права повного розпорядження автомобілем з усіма правомочностями власника. Сам автомобіль на облік у реєстраційно-екзаменаційному підрозділі ДАІ вона не ставила. У жовтні 2013 року випадково дізналася про наявність постанови про розшук майна боржника від 23.01.2012р. з якої випливає, що її право власності не визнається іншими особами та порушуєтся виконавчою службою. У відповідності до пункту 1 договору купівлі-продажу від 21.02.2009р., вона придбала легковий автомобіль марки Honda Civic, 1995 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Згідно умов договору, автомобіль мав бути фактично переданий не пізніше 01.06.2009р. У відповідності до пункту 3 вищевказаного договору сплатила продавцю 40000 гривень в оплату за автомобіль, про що продавець видав відповідну розписку. 23.05.2009р. вищевказаний автомобіль було передано їй у повне володіння, користування та розпорядження по акту приймання-передачі. Отже починаючи з 23.05.2009р. вона стала повноправним власником автомобіля. У відповідності до вимог ст. 336 ЦК України, особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився, набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. Починаючи з 23.05.2009р. вже майже чотири роки користується автомобілем, ремонтує та обслуговує його, сплачує за нього всі обов'язкові платежі. Таким чином, вона фізично володіє ним і використовую повноваження власника. В свою чергу відповідач [PERSON] не здійснювала стосовно автомобіля жодних дій, що додатково підтверджує її відмову від права власності. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, а також можуть бути підтверджені показаннями свідків, про виклик яких буде подано заяву на підставі ст. 136 ЦПК України. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Просила визнати за нею право власності на автомобіль Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов в межах його доводів та просила задовольнити. Представник відповідача відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції державний виконавець Жилінський Д.І. позов не визнав. Вважає, що його дії правомірні та пов'язані з виконанням рішення суду . В ході виконання рішення суду виявили у боржника [PERSON] належний на праві власності автомобіль Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER] на який було накладено постановою від 28.12.2011р. арешт. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ПАТ «Західінкомбанк» Бедикайло В.В. позов не визнав. Згідно поданих до суду письмових заперечень, підтриманих в судовому засіданні, вважають, що позовна заява безпідставна, необґрунтована та така, що не підлягає до задоволення. Після придбання автомобіля, позивач зобов'язана була перереєструвати його на себе, проте цього не зробила. Позивачем не дотримано встановленого порядку набуття права власності на транспортний засіб і тому не можна вважати [PERSON] власником спірного автомобіля. Просив в позові відмовити. Відповідачка [PERSON], будучи повідомленою про день, час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується поштовити повідомленнями, в судове засідання не з'явилася повторно. Від імені [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову, просила справу розгядати в її відсутність. Підпис заявниці ніким не завірений, а тому зазначену заяву суд до уваги не приймає. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідачів, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. З оглянутого судом договору купівлі -продажу транспортного засобу від 21.02.2009 року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] автомобіль марки Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER] Договір укладений в простій письмовій формі . Оглянутою судом розпискою від 21.02.2009р. підтверджується отримання [PERSON] від [PERSON] 40 000,00 грн. за проданий автомобіль. Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 23.05.2009 р. автомобіль Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER] передано покупцю автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - спірний автомобіль зареєстрований по даний час за [PERSON]. За заявою від 23.05.2009р., [PERSON] відмовилася від права власності на автомобіль Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований в Рівненському МРЕВ 23.01.2004р. З постанови державного виконавця від 23.01.2012р. вбачається, що автомобіль Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER], належний [PERSON], був оголошений у розшук Нотаріально посвідченою довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованою в реєстрі № 842, представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] представляти інтереси власника транспортного засобу у будь-яких установах, організаціях та підприємствах, з питань , які будуть стосуватися експлуатації , в т.ч. керування, зняття з обліку, продажу автомобіля марки Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] суду показала, що в лютому 2009р. за оголошенням вибрала для купівлі автомобіль Honda Civic, 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], номерний знак [NUMBER] у [PERSON], після огляду автомобіля передала продавцю гроші, після усунення деяких недоліків, в травні 2009р. повторно зустрілася з [PERSON] , був укладений акт прийому-передачі транспорту, та [PERSON] надала заяву згідно якої відмовилася від права власності на спірний автомобіль. Постійно користувалася автомобілем, сплачувала страхові внески, оплачувала технічний огляд автомобіля за свої кошти. Вважає, що автомобіль належить їй на праві власності. Свідок [PERSON] суду показав, що за проханням [PERSON] в лютому 2009 р. оглядав автомобіль, який вона мала намір придбати. Автомобіль мав деякі неполадки на які було вказано, пізніше в травні 2009р. повторно зустрілися, був переданий автомобіль, видана довіреність, він переганяв автомобіль по місцю проживання [PERSON] Йому не було відомо, що автомобіль не був знятий з реєстраційного обліку. Ч.1 ст.334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил). Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів. Так, Пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля), передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Відповідно до абз.11. п.8. зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно абз.12. п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Отже, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі -продажу. Разом з тим, судом встановлено, що власником спірного автомобіля в органах ДАІ зареєстрований [PERSON] і вказаний транспортний засіб, в порушення вимог абз.11. п.8. Правил, відповідачем з обліку не знімався, а відтак, і не ставився на облік позивачем. В зв'язку з цим, суд вважає, що відповідачка [PERSON] порушила свої зобов'язання, які вона мала виконати відповідно до укладеного нею з позивачкою договору від 21.02.2009 року в частині обов'язку відповідача передати у власність позивача автомобіль, що є предметом договору купівлі-продажу, оскільки згідно вимог закону така передача можлива лише після зняття зазначеного транспортного засобу з обліку у встановленому порядку, чого не зробила відповідач. На підставі виданої представником довіреності 23.05.2009 р., що має місце у даній справі, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва відповідно до Глави 17 Розділу IV Цивільного кодексу України. Крім того, за даними довіреностями надавалося право володіння автомобілем [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON]. Згідно зі ст.ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність -це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у встановленому порядку не набула права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у справі не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими в Україні Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про сплату ним відповідачу коштів за спірний автомобіль, як підставу для набуття права власності, оскільки дана обставина може свідчити лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед продавцем автомобіля. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка [PERSON]. не здійснила всі передбачені законом дії, які мають бути вчинені у зв'язку з відчуженням транспортного засобу, і тим самим не виконала свої зобов'язання стосовно передачі у власність позивача предмета купівлі-продажу у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим, враховуючи, що позивач в порушення вимог Пункту 7. Правил не здійснив державну реєстрацію спірного транспортного засобу у встановлений законом строк, у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на зазначений транспортний засіб. Дійшовши такого висновку суд звертає увагу позивача на те, що на протязі всього часу з моменту передачі ним відповідачеві грошових коштів за спірний автомобіль та до моменту арешту автомобіля позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів, мав можливість звернутися до відповідача з відповідним позовом з вимогами про примусове виконання обов'язку в натурі, повернення коштів, сплачених за автомобіль, та іншими вимогами, які можуть бути заявлені згідно цивільного законодавства, але цього не зробив. Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль [PERSON] слід відмовити В ході судового розгляду, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачкою [PERSON] позову згідно поданої нею заяви від 11.04.2014 р., суд,

Outcome: dismissed