Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

5 березня 2015 року прокурор Щорського району Чернігівської області звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, у розмірі 77 044 грн 58 коп. 28 травня 2015 року Щорський районний суд Чернігівської області ухвалив рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 24 липня 2015 року Апеляційний суд Чернігівської області постановив ухвалу, якою залишив рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року без змін. 30 березня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу про часткове задоволення касаційної скарги відповідача: скасував рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2015 року, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції. 13 липня 2016 року Щорський районний суд Чернігівської області постановив ухвалу, якою закрив провадження у справі. 25 жовтня 2016 року Апеляційний суд Чернігівської області постановив ухвалу, якою залишив без змін ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2016 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 27.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 21.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 07.06.2019 року заяву заступника керівника Менської місцевої прокуратури Олейнікова І. про зміну підстав позову не прийнято до розгляду та повернуто заявнику. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) 02.09.2010 придбала у ПП «Міжрайпаливо» об`єкти нерухомості (гараж у блоці з будівлею вагової та побутовими приміщеннями, павільйон, вбиральня, площадка та огорожа), які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідна земельна ділянка згідно витягу з технічної документації № 03-11/766 від 19.09.2013 має площу 1,023 га, нормативно грошова оцінка - 756 713, 10 грн., земля комерційного призначення, у попереднього власника земля була оформлена на підставі державного акта на право постійного користування землею. Прокурор стверджує, що відповідно до ст.. 120 ЗК України право користування на земельну ділянку не відбувається автоматично внаслідок переходу права власності на будівлю, розташовану на цій земельній ділянці, оскільки вимагає відповідно переоформлення шляхом укладення відповідного договору оренди. Однак, [PERSON] ігноруються законні вимоги державних органів, порушуються норми чинного законодавства України, що призводить до втрат міським бюджетом значної суму коштів, що є неприйнятним та підлягає усуненню за для недопущення подальшого порушення інтересів територіальної громади в особі Щорської міської ради Щорського району Чернігівської області (після зміни найменування - Сновська міська рада Сновського району Чернігівської області). Відповідач використовує земельну ділянку комунальної власності без правовстановлюючих документів, внаслідок чого міська рада не отримує орендну плату за користування цією земельною ділянкою та зазнає збитків у вигляді упущеної вигоди, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача 77044 грн, 58 копійок збитків у вигляді упущеної вигоди, завдані використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, за період з 01.07.2011 року по 01.12. 2014 року. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач відсутня. Про час і місце повідомлена належним чином. До суду надала відзив відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить справу розглянути без її участі. Мотиви відзиву зводяться до того, що 02.09.2010 року нею у ПП «Міжрайпаливо» придбано об`єкти нерухомості (гараж у блоці з будівлею вагової та побутовими приміщеннями, павільйон, вбиральня, площадка та огорожа), які знаходяться за адресою [ADDRESS] . У попереднього власника земля була оформлена на підставі державного акта на право постійного користування землею, а тому до неї в силу ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою на умовах встановлених для попереднього землевласника (земелекористувача). На підставі вказаного та положення ч.1 ст. 96 ЗК України відповідачка сплатила у 2013 році земельний податок в сумі 36038,51 грн, при цьому переплатила 347,49 грн. Звертає увагу суд на те, що позивач змушує відповідачку оформити договір оренди спірної земельної ділянки. [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та на даний час здійснює підприємницьку діяльність в [ADDRESS] , а тому на її думку дана справа повинна розглядатися в порядку господарського судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Наголошує на тому, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки, оскільки відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недотриманням її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними (а.с.93-101). Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 5.08.2010 року відповідач зареєстрована як фізична особа-підприємець, і основним видом її діяльності є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна (т.1 а.с.101). 02.09.2010 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу придбала у ПП «Міжрайпаливо» об`єкти нерухомості, а саме: гараж у блоці з будівлею вагової та побутовими приміщеннями загальною площею 256,0 кв. м, павільйон загальною площею 73,8 кв. м, вбиральню, площадку, огорожу, що знаходяться на [ADDRESS] та розташовані на земельній ділянці площею 1,023 га (т.1 а.с.148, 19). 08.06.2011 року 7 сесія 6 скликання Щорської міської ради ухвалила рішення, яким надала відповідачеві, як фізичній особі дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди на земельну ділянку загальною площею 1,023 га для комерційного використання: експлуатації придбаних нею об`єктів нерухомості на [ADDRESS] (т.1 а.с.21). Частиною другою статті 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. А відповідно до частини другої статті 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Отже, надання в оренду земельної ділянки фізичній особі не пов`язується з її державною реєстрацією як підприємця. Крім того, наявність такого статусу не може свідчити про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду земельної ділянки. Таким чином відповідач як фізична особа, а не як суб`єкт господарювання, придбала об`єкти нерухомості, розміщені на земельній ділянці комунальної власності, й отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди на цю земельну ділянку. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відносно того, що відповідач фактично використовує земельну ділянку для здійснення господарської діяльності в якості підприємця, а тому посилання відповідачки щодо наявності підстав для розгляду справи за правилами господарського судочинства є необґрунтоване. Згідно з договором купівлі-продажу (т.1 а.с.148, 19) об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці площею 1,023 га, кадастровий номер 7425810100:02:020:0001. З витягу з технічної документації № 03-11/766 від 19.09.2013 вбачається, що земельна ділянка комерційного призначення і її нормативно грошова оцінка становить 756713,10 грн (а.с.193). Попередній власник об`єктів нерухомості - ВАТ «Чернігівоблпаливо», у якого Приватне підприємство «Міжрайпаливо» придбало об`єкти нерухомості, які знаходяться за адресою[ADDRESS] використовував вказану вище земельну ділянку на підставі державного акта на право постійного користування землею від 07.07.2000, серії І-ЧН № 001991 (т.1 а.с.200-202). Матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження дати придбання у ВАТ «Чернігівоблпаливо» об`єктів нерухомості, які знаходяться за адресою [ADDRESS] ПП «Міжрайпаливо», що позбавляє суд перевірити перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду іншою особою, тобто ПП «Міжрайпаливо», оскільки ст.. 120 Земельного кодексу України в період з 2007 року по 2010 рік змінювалась двічі згідно із Законом N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007; в редакції Закону N 1702-VI ( 1702-17 ) від 05.11.2009. Зазначені зміни були суттєвими, а тому дата набуття у власність названих об`єктів нерухомості може вплинути на перехід права постійного користування земельної ділянки у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду іншою особою. ПП «Міжрайпаливо» станом на 22.09.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів, договорів оренди не реєстрував (т. 1 а.с.183). Разом з тим, технічна документація на відповідну земельну ділянку розроблена не була, умови за договором № 30 від 03.12.2012 про розроблення технічної документації не виконані (згідно інформації виконавця робіт - ФОП Лагун В.О. № 03 від 20.03.2014, замовником порушено п. 2.2 договору щодо здійснення оплати) (т. 1 а.с.22-24). Тобто, земельні правовідносини виникли між позивачем і відповідачкою як фізичною особою, зокрема, стосовно забезпечення розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для їх подальшого передання в оренду відповідачеві і фактичного використання відповідачкою земельних ділянок без оформлення договірних відносин з позивачем. Внаслідок таких дій відповідачки територіальній громаді в особі позивача завдано збитків, які становлять суму неотриманого доходу - орендної плати за користування землею. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України). Водночас предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 цього Кодексу). За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків), оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 14.01.2019 у справі №912/1188/17. Водночас, збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, а саме таких складових як: шкода, протиправна поведінка її заподіювача, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Судом встановлено, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування цією земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату. Отже, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Таким чином, прокурором в тому числі позивачем помилково застосовано до спірних правовідносин норми, які регулюють стягнення збитків у вигляді неодержаної орендної плати за земельну ділянку у вказаний період, а тому та враховуючи висновок Верховного Суду, який викладений в постанові від 03.04.2019 року, справа №686/18993/17-ц, суд мав би право за необхідне самостійно застосувати ці норми, незважаючи навіть на те, що позивач виключно з посиланням на норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України обґрунтував свої вимоги. Однак, заявлені у даній справі позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач завдав територіальній громаді в особі Сновської міської ради збитків, а саме не отриманого доходу (упущеної вигоди) внаслідок невиконання обов`язку з оформлення відповідного речового права на землю. За змістом приписів п. 2. 2 ст. 22, ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 152 та 156 ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки, проте згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Предметом позову у справах, у яких після переходу права власності на нерухоме майно (будівлю) новий власник такого майна використовує земельну ділянку без оформлення відповідного права (укладення договору оренди тощо), може бути стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, а не відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди. В матеріалах справи наявний розрахунок збитків (не одержаного доходу), нанесеного відповідачем позивачу у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки без наявності документів, що посвідчують право на неї (а.с.72,73). Вказаний вище розрахунок збитків проводився відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, якою затверджений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Вказаний Порядок призначений для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі або землекористувачам, а не для розрахунку безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди у разі переходу права власності на нерухоме майно (будівлі). Таким чином, оскільки цим Порядком врегульовано питання відшкодування саме збитків власникам земельних ділянок та землекористувачам, тому він не підлягає застосуванню до спірних позадоговірних (кондикційних) правовідносин щодо використання земельної ділянки без проведення плати за неї, які склалися між сторонами з приводу збереження відповідачем майна (грошових коштів у розмірі орендної плати) без достатньої правової підстави. Отже, у задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог до відповідача про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Outcome: dismissed