Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

31 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ткачук Ганни Іванівни, в які просить суд визнати недійсним договір дарування ? частки житлового будинку №1304 від 10.08.2016р. та договір дарування ? частки житлового будинку №1301 від 10.08.2016р. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона постійно проживала в [ADDRESS], який належав їй на праві власності. З 2015 року, у зв'язку з поганим станом здоров'я, вона переселилася до сина [PERSON], а на час звернення до суду, вона вже проживає у своєї дочки [PERSON] у м. Львові. Взимку 2017 року їй стало відомо, що належний їй будинок перейшов у власність сина на підставі оскаржуваних договорів дарування, про які їй нічого не відомо і які у неї відсутні. Вказує, що син [PERSON] наполягав, щоб будинок перейшов у його власність і для цього вона склала заповіт в 2015 році, знаючи що до кінця життя будинок належатиме лише їй. Коли укладались договори дарування, то вона, з огляду на відсутність достатніх юридичних знань, думала, що укладає договір довічного утримання, що гарантуватиме її проживання у сина, а той отримає будинок після її смерті. Однак, вона помилялась щодо істотних обставин цього договору через свій похилий вік та незадовільний стан здоров'я. У березні 2017 року вона оформила заповіт і не була обізнана, що будинок вже подарувала сину. Одночасно з позовною заявою позивачка подала заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою судді від 25.04.2017р. відмовлено. Ухвалою судді від 25.04.2017р. відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 23.06.2017р., у зв'язку зі смертю позивачки [PERSON] судом було зупинено провадження у справі до моменту вступу у справу правонаступників померлої позивачки, а у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою судді від 30.01.2018р. провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 23.02.2018р. залучено до участі у справі правонаступника позивачки [PERSON] та призначено підготовче засідання. 13.03.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що він регулярно відвідував свою матір, допомагав їй по господарству, підтримував матеріально і саме тому, вона вирішила в 2014р. заповісти все майно йому. Восени 2014 року у матері погіршився стан здоров'я і вона вже не могла себе обслуговувати, а тому переїхала до нього. Його сестра [PERSON] відмовилася взяти матір до себе, хоча мала таку можливість. У серпні 2016 року мати вирішила подарувати йому будинок для чого було оформлено спірні правочини в присутності його брата та сестри, а сама мати була свідомою, читала та власноручно підписувала договори. Тому, вважає, що такі договори відповідають вимогам закону. Також відзначив, що його сестра [PERSON] запросила матір погостити до себе, а фактично використала це для того, щоб змінити заповіт та отримати довіреність у сільській раді для звернення до суду з цим позовом. 13.03.2018р. до суду надійшли пояснення третьої особи, яка вказала, що [PERSON] в день підписання договорів була свідома, особисто читала і писала їх, висловлювала задоволення, що її забрав син із села до себе та піклується про неї, а тому вона дарує йому свій будинок. При підписанні договорі були присутні ще двоє дітей [PERSON], а тому підстав для визнання договорів недійсними немає. Ухвалою суду від 19.03.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 03.07.2018р. представник позивача подала додаткові пояснення, якими фактично змінювала підставу позову, шляхом доповнення її новою - відсутність кадастрового номера земельної ділянки у спірних договорах. З огляду на положення ч. 5 ст. 49 ЦПК України, така заява була повернута заявнику. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю п'ятьох дітей, а зокрема сторін по справі, [PERSON] та [PERSON], що доводиться матеріалами справи (а.с. 68,69) та визнається сторонами. [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] що доводиться довідкою Великосілківської сільської ради №722 від 15.06.2017р. (а.с. 65). З пояснень сторін та свідків встановлено, що осінню 2014 року [PERSON] із свого будинку переїхала жити до [PERSON] в [ADDRESS]. Даний факт також підтверджується актом ЛКП "Збоїща-408" від 22.12.2014р. (а.с. 99). 01.09.2014р. [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла все своє майно сину [PERSON], що доводиться копією такого заповіту, який посвідчено секретарем Великолоднівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №127 (а.с. 85). 10.08.2016р. [PERSON] та [PERSON] уклали два договори дарування ? частики житлового будинку, які були посвідчені приватним нотаріусом Ткачук Г.І. і зареєстровані у реєстрі за № 1301 та №1304. За такими договорами, дарувальник [PERSON] подарувала, а обдарований [PERSON] прийняв у дар по ? частці житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (а.с. 97-98). Як стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.03.2017р. за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] на підставі двох договір дарування по ? частині такого будинку (а.с. 5-7). Сторони не заперечують, що в березні 2017 року [PERSON] переїхала жити до своєї дочки [PERSON], підтверджують дану обставину і допитані по справі свідки. 09.03.2017р. [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно в рівних частинах заповіла [PERSON] та [PERSON] Цей заповіт посвідчено секретарем виконкому Великолоднівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №34 (а.с. 59). 27.03.2017р. [PERSON] видала на ім'я [PERSON] довіреність на представництво її інтересів в т.ч. в суді. Така довіреність посвідчена секретарем виконкому Великосілківської сільської ради та зареєстрована в реєстрі за №49 (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 30). Відповідно до довідки виконкому Великоколоднівської сільської ради від 02.06.2017р. №709, [PERSON] здійснив поховання своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с. 31). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.02.2018р. спадкоємцем до майна [PERSON] є її дочка [PERSON], а саме спадкове майно складається із ? частини грошових вкладів (а.с. 77). Звертаючись до суду з позовом позивачка [PERSON], правонаступником якої є [PERSON], вказувала, що вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме думала, що укладає договір, що гарантуватиме їй проживання у сина до смерті, а той в свою чергу отримає будинок після її смерті. Заперечуючи проти цього, відповідач вказував, що його мати не помилялась щодо будь-яких обставин, які мають істотне значення, а вона дійсно мала намір подарувати весь будинок йому. Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Так, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Водночас поняття договору дарування визначено у ст. 717 ЦК України і відповідно до цієї норми закону, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах висловлював правову позицію, відповідно до якої наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування (постанови від 11 листопада 2015 року № 6-1124цс15, від 16 березня 2016 року № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16). У даній справі судом встановлено, що первинна позивачка [PERSON] була [INFO] і на момент підписання спірних договорів їй виповнилося 85 років; за показами свідків та пояснення сторін по справі, [PERSON] через поганий стан здоров'я потребувала сторонньої допомоги; спірний будинок був її єдиним житлом, а передача майна за спірними договорами як-така не відбулася, оскільки даним будинком й надалі користуються як позивач так і відповідач, а за показами сторін в будинку надалі є речі [PERSON] Також, суд відзначає, що підтвердженням того, що [PERSON] неправильно сприймала фактичні обставини правочину є те, що після підписання спірних правочинів [PERSON] склала заповіт за яким заповіла все своє майно на користь [PERSON] та [PERSON], а не на одного [PERSON]. Крім того, дарувальник [PERSON] ще за життя звернулася до суду із даним позовом для чого видала відповідну довіреність на ім'я своєї дочки, що на переконання суду, в поєднанні із такими обставинами як вік, стан здоров'я, єдине житло тощо, свідчить про наявність помилки [PERSON] щодо обставин, які мають істотне значення і що вплинуло на її волевиявлення. З цих міркувань суд відхиляє доводи відповідача про те, що покійна [PERSON] не помилялась щодо обставин, які мають істотне значення. Дані твердження сторони відповідача є голослівними та не доводяться жодними доказами по справі, а також спростовуються встановленими по справі обставинами. Щодо доводів сторони відповідача про те, що довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] видана з порушенням законодавства, то такі суд відхиляє, так як така довіреність не є нікчемною в силу вимог закону, не була визнана недійсною в судовому порядку, таких вимог сторона відповідача також не заявляла, а тому суд приймає таку довіреність до уваги, виходячи із презумпції правомірності правочину. Інші доводи сторони відповідача не спростовують висновків суду. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю, а одночасно вирішити питання судових витрат.

Outcome: approved