Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловікові [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі вона була зареєстрована та проживала з 1983 року та продовжила проживати і після розірвання шлюбу. Однак колишній чоловік [PERSON] , маючи намір позбавити її житла, звертався до суду з позовом про припинення їй сервітуту у вигляді права користування вказаною квартирою, а в подальшому, відчужив належну йому квартиру [ADDRESS] відповідачу по справі - [PERSON] . На даний час відповідач замінила замки на вхідних дверях до квартири, що позбавляє її можливості мати доступ до власних речей, документів. Крім того, вона змушена тимчасово мешкати у знайомих, оскільки спірна квартира є її єдиним місцем проживання. Відповідач до квартири її не пускає та мотивує свою відмову тим, що вона набула право власності на квартиру та не бажає, щоб вона, позивач, в ній проживала. Враховуючи викладене, звернулася до суду та просить вселити її в квартиру [ADDRESS] , зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у доступі до вказаної квартири шляхом надання дублікатів ключів від вхідних дверей та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в сумі 15000 грн. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити без її участі, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання також не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з відсутністю відповідача, яка згідно ст. 128 ЦПК України повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, та провести заочний розгляд справи. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин та права користування житлом. Як вбачається з паспорта серії [NUMBER] виданого 17 грудня 199 року Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області, позивач з 02 червня 1993 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 19 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення сервітуту у вигляді права користування квартирою [ADDRESS] , позбавивши її права користування вказаним житловим приміщенням - відмовлено.Рішення набрало законної сили 19 квітня 2018 року. З договору купівлі-продажу від 19 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з довідки про результати розгляду звернення громадянина від 31 березня 2020 року, позивач звернулася до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області із заявою про те, вона не може потрапити до квартири [ADDRESS] , оскільки невідома особа замінила замок на вхідних дверях квартири. Під час перевірки обставин, викладених у заяві [PERSON] було встановлено, що заявник дійсно не має змоги потрапити до квартири [ADDRESS] в зв`язку із зміною її власника та заміною замків у вхідних дверях квартири. Норми права застосовані судом. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Нормами ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За правилами ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позиція суду щодо заявлених вимог. Судом встановлено, що позивач вселилася у квартиру [ADDRESS] , як член власника вказаної квартири та зареєстрована в ній 02 червня 1993 року. [PERSON] , колишній чоловік позивача, звернувся до суду з позовом про припинення [PERSON] сервітуту у вигляді права користування квартирою [ADDRESS] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 19 березня 2018 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 19 квітня 2018 року. Вказаним рішенням також встановлено, що позивач, [PERSON] , зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , сервітут щодо користування вказаною квартирою на час її вселення не встановлювався, угода між нею та колишнім чоловіком щодо користування квартирою не укладалася. В рішенні суду зазначено, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі та сплачує комунальні послуги. 19 березня 2020 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу. Обставини справи свідчать, про те, що [PERSON] , здійснюючи відчуження спірної квартири був достовірно обізнаний про право колишньої дружини на користування цією квартирою та про обтяження спірної квартири у вигляді реєстрації та проживання у ній позивача. Крім того, здійснюючи купівлю квартири відповідач за певної обачності мала реальну можливість дізнатися про обтяження квартири у вигляді права користування членів сім`ї колишнього власника. Таким чином, могла передбачити характер та вагу обтяження її майбутньої нерухомості, з`ясувати у позивача підстави такого проживання, а також довідатися про її наміри щодо подальшого проживання у квартирі або про її відмову від свого права та готовність звільнити квартиру у такому випадку. Однак, всупереч зазначеним обставинам спірна квартира була відчужена. Позивач добросовісно набула право користування квартирою, на даний час в ній зареєстрована та проживає, будь-яких угод про порядок користування спірною квартирою між позивачем та її колишнім чоловіком, попереднім власником квартири, укладено не було, відтак, суд приходить до висновку, що перехід права власності на майно до іншої особи не є безумовною підставою для виселення члена сім`ї попереднього власника квартири. Під час розгляду справи судом не встановлено підстав, що вказують на законні дії відповідача щодо недопуску позивача до спірної квартири, відтак суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають захисту у судовому порядку шляхом усунення перешкод у користуванні спірним майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц. Вимоги позивача в частині надання їй дублікатів ключів від квартири або можливості самостійно їх виготовити також підлягають до задоволення, оскільки вказаний спосіб захисту пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення її порушеного права. Щодо вимоги позивача про відшкодування їй завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позовні вимоги в частині відшкодування шкоди позивач обгрунтовувала тим, що неможливість потрапити до квартири завдала їй значних хвилювань та страждань, оскільки вона змушена була тимчасово мешкати у знайомих, просити прихистку, що вимагало від неї додаткових зусиль для влаштування свого побуту. Приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд враховує, що відповідач, здійснюючи перешкоди позивачу у допуску до квартири позбавила її права на житло, що вимагало додаткових зусиль для організації власного життя, внаслідок чого були порушені її нормальні життєві потреби. Крім того, суд враховує, що позивач, в зв`язку з подіями що сталися, зазнала і значних психологічних страждань, відтак виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, приходить до висновку, про стягнення на користь позивача 10000 тисяч гривень моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережила та переживає на даний час. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судові збору в сумі 1681 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 5401 грн. 33 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial