Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] 21.12.2012р. звернулися в суд з позовом до [PERSON], Брюховицької селищної ради про визнання неправомірним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 13.05.1999р. за №116, визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] серія ЛВ №7311192375, виданий Брюховицькою селищною радою 07.12.1999 року на ім'я [PERSON], визначити частки в праві власності на земельну ділянку пропорційно часткам осіб у праві власності на квартиру. В обґрунтування позову покликаються на те, що 13.05.1999р. рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради за №116 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0676га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. На підставі цього рішення [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю. Вважають що рішення та Державний акт видано з порушенням чинного законодавства і підлягають скасуванню оскільки співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 10.03.1994р. крім [PERSON] буди [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак про наявність співвласників квартири у цих документах нічого не сказано, їх права та інтереси не враховані. Брюховицькій селищній раді про співвласників квартири було відомо, оскільки нею приймалося рішення про приватизацію квартири, оформлялося та реєструвалося Свідоцтво про право власності на квартиру. Про звернення відповідачки із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, прийняте селищною радою рішення та Державний акт, а відтак порушення їх права позивачам стало відомо в лютому 2009р. Після цього в 2011р, 2012р. вони зверталися до суду для вирішення питання про визначення розміру часток співвласників квартири, визнання недійсним та скасування Державного акту, з аналогічним цьому позовом в порядку КАСУ, однак у відкритті провадження їм було відмовлено. Вважають, що позовну давність вони пропустили з поважних причин і просять суд її поновити. В ході розгляду справи позивачі уточнили свої вимоги, просять визнати неправомірним та скасувати рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 13 травня 1999 року № 116. Визнати частково недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серія ЛВ №7311192375, виданий [PERSON] Брюховицькою селищною радою 07.12.1999 року та зареєстрований за №2375, в частині передачі їй у приватні власність земельної ділянки площею 0,0676га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0676га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] відповідно до розміру часток співвласників квартири. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON] позовні вимоги, з врахуванням поданих уточнень, письмових пояснень до позовної заяви підтримали повністю. Просять позов задовольнити. Представник Брюховицької селищної ради Кубай Т.Є. в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив, пояснив, що оскаржуване рішення прийнято в межах компетенції Брюховицької селищної ради, на підставі заяви [PERSON], позов є неналежно обґрунтованим, поданий з пропуском позовної давності. Просить у позові відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зіславшись на відсутність правових підстав задоволення позову та поважних причин пропуску позовної давності. Просить відмовити у позові. Заслухавши пояснення позивачів, представників сторін, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що одноповерховий житловий будинок [ADDRESS] перебував на балансі Брюховицької селищної ради. Знятий з балансу ухвалою 5-ї сесії 5 скликання Брюховицької селищної ради №118 від 26.10.2006р. Цей будинок є трьохквартирним. Площа земельної ділянки, на якій він розташований, становила 2640,7кв.м, що стверджується технічним паспортом садибної ділянки за 1971р. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачка [PERSON], [PERSON], який помер[INFO], [PERSON], яка померла [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Брюховицькою селищною радою 10.03.1994р. за №67, стали співвласниками квартири [ADDRESS] 12.05.1999р. [PERSON] звернулася до голови Брюховицької селищної ради із заявою про передачу їй безкоштовно у приватну власність для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на праві особистої власності згідно реєстраційного свідоцтва 10.03.1994р. за №67, земельну ділянку площею 676кв.м. На підставі цієї заяви було прийнято рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 13 травня 1999 року № 116 «Про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки пл.0,0676га». Згідно цього рішення [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0676га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] На підставі вказаного рішення [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку площею 0,0676га для обслуговування житлового будинку. До цього державного акту на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від17.05.1995р. №209 включено і земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0551га, яка не є предметом спору. Отже, на час передачі відповідачці [PERSON] в межах закріпленої за будинком [ADDRESS] у власність земельної ділянки площею 0,0676га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [ADDRESS] багатоквартирний будинок з прибудинковою територією перебував на балансі селищної ради, відповідачка буда одним із співвласників кватири [ADDRESS] Відповідно абрису земельної ділянки квартира [ADDRESS], співвласниками якої є позивачі та відповідачка, розміщена в межах спірної земельної ділянки. Відтак вхід у квартиру знаходиться на належній [PERSON] земельній ділянці. Згідно опису меж земельної ділянки [PERSON] в Державному акті, ділянка межує з земельними ділянками двох інших власників квартир у цьому будинку - [PERSON], [PERSON], та вулицями. Вільної ділянки, яка б лишилася за будинком, немає. Можливості отримати земельну ділянку для обслуговування належної їм на праві власності частини квартири позивачі не мають. Законодавством передбачено, що співвласники приватизованої квартири в багатоквартирному будинку мають рівні права на користування прибудинковою територією. Відповідно до ч.2,5 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України. Згідно ст.6 Земельного кодексу України 1990р. в редакції на 1999р. громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; Відповідно ст.17 Земельного кодексу України 1990р. в редакції на 1999р. передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. За ст.30 Земельного кодексу України 1990р. в редакції на 1999р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. За ст.42 цього Кодексу громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. В оскаржуваному рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради вказано, що воно прийнято на виконання декрету КМ України від 26.12.1992р. №15-92 та заяви [PERSON] Однак декретом КМ України №15-92 від 26.12.1992р. не передбачено право передачі земельної ділянки у приватну власність лише одному із співвласників квартири. Відповідно до діючого на той час Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 N 10, у приватну власність, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року N 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян. Відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вважає, що виконкомом Брюховицької селищної ради при прийнятті рішення від 13 травня 1999 року № 116 «Про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки пл.0,0676га» вказані вище правові норми дотримані не були. Внаслідок цього було порушено права та інтереси позивачів - як співвласників квартири, на отримання безкоштовно у приватну власність земельної ділянки, на котрій розташована належне їм жиле приміщення. Виходячи з наведеного, на підставі ст.393 ЦК України, оскаржуване рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 13 травня 1999 року № 116 суд визнає незаконним та скасовує його. У зв'язку із визнанням незаконним та скасуванням рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 13 травня 1999 року № 116 підлягає визнанню недійсним і виданий на підставі цього рішення Брюховицькою селищною радою 07.12.1999 року та зареєстрований за №2375 Державний акт на право приватної власності на землю серія ЛВ №7311192375 на ім'я [PERSON] в частині права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0676га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS]. В цій частині вимог позв є підставним та підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що позовну давність позивачі пропустили з поважних причин, оскільки, як вказано ними, про порушення свого права вони довідалися лише в 2009. Дані обставини відповідачами не спростовані. Встановлено також, що в січні 2011р. вони зверталися до суду з позовними вимогами, серед яких була і вимога про визнання недійсним та скасування Державного акту. Однак рішення з цього приводу прийнято не було. У своїх поясненнях позивачі зазначають, що їм було роз'яснено про необхідність звернення з такою вимогою в порядку КАСУ. В 2012р. позивачі в порядку КАСУ подали позов про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №116 від 13.05.1999р. та Державного акту на право власності на землю від 07.12.1999р. Однак ухвалою від 21.06.2012р. у відкритті провадження їм відмовлено, роз'яснено право звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. Ці обставини дають суду підставу зробити висновок про поважність причин пропуску позовної давності. Право позивачів порушено та підлягає захисту. Позивачі також заявляють вимогу про визнання в судовому порядку за ними права спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0676га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] відповідно до розміру їх часток у праві власності на квартиру за вказаною адресою, визначених рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12.04.2012р. Однак така вимога задоволенню не підлягає, оскільки у зв'язку із визнанням незаконним та скасуванням рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 13 травня 1999 року № 116 та визнанням недійсним Державного акту в частині спірної земельної ділянки ця земельна ділянка повертається у власність територіальної громади смт.Брюховичі, в компетенції якої прийняття рішення про передачу її у приватну власність громадян. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial