Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи вимоги тим , що 07.07.2016р. о 08-10год. відповідач [PERSON] на автодорозі Р-66 110 км+100, керуючи транспортним засобом легковим автомобілем ВАЗ 111830, належним на праві власності [PERSON], р.н. [NUMBER], не набрав безпечної швидкості руху, скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.07.2016р. відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Висновком експертного авто товарознавчого дослідження експерта-товарознавця (оцінщика) ТОВ «Ленкор» від 06.08.2016р. встановлено, що вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля «BMW 315», р.н. 369 22 АМ на момент ДТП складає 12594,02грн.. Тому, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь вартість матеріальних збитків, з технічної точки зору, завданих власнику автомобіля «BMW 315», р.н. 369 22 АМ на момент ДТП у розмірі 12594,02грн.; витрати на проведення оцінки завданих збитків у розмірі 550грн., витрати на правовому допомогу у розмірі 250грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 551,20грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 17.05.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала. Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин , утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.07.2016р., яка набула чинності 26.07.2016р., відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обставинами якого були події 06.07.2016 року, о 08-10 год., при яких [PERSON], на автодорозі Р-66 на 110 км+100, керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих не має. Відповідно до копії Висновку №100 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню шкоди, спричиненої володільцю транспортного засобу ТОВ «Ленкор» від 06.08.2016р. встановлено, що вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля [NUMBER], і.н. (VIN) WBAAG0100D8618647 на момент ДТП складає 12594,02грн.. Відповідно до копії Квитанції ТОВ «Ленкор» до прибуткового касового ордеру №183, вартість проведення авто товарознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди становить 550грн.. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія АІС №373475, транспортний засіб р.н. [NUMBER], марка «BMW 315» належить [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 07.07.2016р. о 08-10год. з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження автомобілю, який належить їй на праві приватної власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП шкода спричинена позивачу [PERSON] становила 12594,02грн.. Враховуючи те, що на момент розгляду справи спричинена матеріальна шкода відповідачем [PERSON] не відшкодована, то суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь суми матеріальної шкоди у розмірі 12594,02грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої винними діями відповідача підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд зауважує, що судом не вирішується питання щодо передачі майна, яке не може використуватись за призначенням особі, відповідальній за шкоду оскільки в матеріалах справи відсутня заява заподіювача шкоди [PERSON] щодо вирішення даного питання. Зазначена позиція суду також підтверджена абз. 2 п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Стосовно позовної вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь 550грн. у якості витрат, понесених на проведення оцінки з визначення розміру завданих збитків суд зазначає наступне. Відповідно до ст.79 ЦПК України, до судових витрат відносяться витрати повязані з проведенням судових експертиз, а дослідження проведене ТОВ "Ленкор" за договором з позивачем не є судовою єкспертизою. При цьому, суд зазначає, що проведене ТОВ "Ленкор" за договором з позивачем дослідження відповідно до положень ст.64 ЦПК України має доказове значення, відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь 250грн. у якості витрат, понесених на правову допомогу суд зазначає наступне. За змістом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011р. № 4191-VI. Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013), витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №72 від 15.08.2016р., [PERSON] сплатила 250грн. адвокату [PERSON] за надання правової допомоги у відповідності до договору про надання послуг адвоката №10-08/16 від 10.08.2016р., однак у відповідності до чинного законодавства України позивачем [PERSON] не надано до суду доказів факту тривалості надання правової допомоги адвокатом і розрахунку даних витрат, що є підставою для відмови у задоволенні даної позовної вимоги. Отже, обставини викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. ч.1 ст. 88 ЦПК України , стороні , на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Сплата судового збору в розмірі 551,20грн. документально підтверджено квитанцією в матеріалах справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial