Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Новодмитрівської сільської ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що у 2006 році позивач почав використовувати універсальний трактор марки Т-012, 1993 року випуску № двигуна 398923, який належав його покійному батьку. У 2017 році під час керування трактором позивач був зупинений працівниками поліції, які вимагали підтвердити документом право власності на даний трактор, щоб пересвідчитися хто є власником. На його аргументи, про те, що у трактора потужність двигуна становить 8,1 кВт (11к.с.) є сільськогосподарською технікою і не підлягає державній реєстрації, як транспортний засіб, працівники поліції вказували, що необхідно мати правовстановлюючий документ на даний трактор, щоб підтвердити, що він використовується в межах закону. Зважаючи на ту обставину, що протягом більш, як 10 років він користується даним трактором, на підставі ст. 344 ЦПК України набув право власності на це майно за набувальною давністю. Оскільки вирішити іншим способом даний спір не має можливості, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав повністю. Від Новодмитрівської сільської ради надійшло клопотання у якому справу просили розглянути без участі представника сільської ради, проти позовних вимог не заперечували. Суд, переконавшись в добровільності визнання відповідачем позовних вимог, розуміння ним значення своїх дій, розяснивши відповідачу його права та обовязки, приходить до висновку, що така позиція відповідача відповідає вимогам ст. 31 ЦПК України, а тому приймає визнання позовних вимог відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. З копії інструкції по експлуатації трактора Т-012 вбачається, що він був виготовлений у 1993 році, а наявність його у позивача вказує на те, що він перебуває у його користуванні. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої ст. 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як встановлено в судовому засіданні, позивач відкрито володіє вказаним трактором Т-012 більше десяти років. Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013 року, Розділ "Набувальна давність" (ст. 344 ЦК): «У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до\~ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.» Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні у відповідності до вимог статей 10, 58-60 ЦПК України було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття ним права власності на малогабаритний трактор марки Т-102, 1993 року випуску, № двигуна 398923, за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаною частиною будинку, а відтак позов підлягає до задоволення. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved