Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від права на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що [INFO] року загинув син сторін по справі [PERSON], який був військовослужбовцем 95-ї роти окремої автомобільної бригади високо мобільних десантних військ Збройних Сил України, а також був учасником АТО, де й помер від вибухових поранень. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно у вигляді грошових коштів в сумі 5288 (п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 79 коп., що знаходяться на картковому рахунку № [NUMBER], відкритому 18.11.2013 року в ПАТ "УкрСиббанк" на ім`я [PERSON] та грошових коштів в сумі 2038 (дві тисячі тридцять вісім) гривень 35 коп., що знаходяться на поточному рахунку № [NUMBER], відкритому 26.02.2004 року в ПАТ "УкрСиббанк". Після смерті спадкодавця сторони по справі звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Однак, позивач вважає, що відповідач не має права на спадщину після смерті їхнього спільного сина, оскільки після розірвання між позивачем та відповідачем шлюбу остання не проживала разом із своїм сином. З часу припинення шлюбних стосунків відповідач всіляко ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків, не надавала коштів на утримання свого неповнолітнього сина, судове рішення про стягнення із неї аліментів не виконувала, а тому вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2011 року була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Вказане, на думку позивача, свідчить про ухилення відповідачем від обов'язку утримання спадкодавця, а тому, з метою захисту своїх прав, на підставі ст. 1224 ЦК України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві, на задоволенні позову наполягали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася із невідомих для суду причин, однак суд бере до уваги, що відповідач брала участь у попередньому судовому засіданні, достеменно знала про суть позовних вимог проти задоволення яких заперечувала, та належним чином була повідомлення про місце та час наступного судового засідання, однак в судове засідання не прибула, із клопотанням про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Враховуючи неявку відповідача, що слугувало підставою для перенесення судового засідання, її належне повідомлення про час та місце розгляду вказаної справи та з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи та не допущення порушення права позивача на своєчасний розгляд його позовних вимог, враховуючи відсутність клопотань відповідача про перенесення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від участі у розгляді вказаної справи, а тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними та рахує за можливе розгляд справи проводити за її відсутності на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України визначено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] [INFO], є сином сторін по справі. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 30.01.2015 року) [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис №4. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із листа АТ «УкрСиббанк» від 05.10.2015 року №15-1/45008 на ім'я [PERSON] відкрито 18.11.2013 року картковий рахунок [NUMBER], залишок коштів на якому становить 5288 (п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 79 коп.; та 26.02.2014 року відкрито поточний рахунок № [NUMBER], залишок коштів на якому становить 2038 (дві тисячі тридцять вісім) гривень 35 коп.. Постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І., від 20.08.2017 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілу частку спадкового майна, а саме грошових внесків у ПАТ «Укрсиббанк» після смерті сина [PERSON], померлого [INFO] року, відмовлено, оскільки, як вбачається із її суті, вказану спадщину прийняла мати спадкодавця, відповідач по справі [PERSON]. Прийняття вказаного вище спадкового майна відповідачем по справі стверджується також заявою до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І., копія якої додана до матеріалів справи. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). При цьому, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил Глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Разом із тим нормами чинного законодавства визначені випадки усунення від права на спадкування осіб, які неналежним чином виконували свої обов'язки, визначені чинним законодавством, в тому числі стосовно належного утримання батьками своїх дітей, обов'язок яких закріплений нормами СК України. Згідно ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так із копії виконавчого листа судом вбачається, що відповідач на підставі рішення суду від 06.12.2010 року зобов'язана була сплачувати на користь [PERSON] , аліменти на утримання їх сина [PERSON], що продовжує навчання , в твердій грошовій сумі вс розмірі 350 грн., щомісячно, до закінчення ним навчального закладу, тобто до 01.07.2013 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. Згідно з вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2011 року [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати аліментів Із вказаного вироку також вбачається, що відповідач свою вину у вчиненні вказаного злочину визнала повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином суд вважає доведеним винність дій [PERSON] щодо неналежного виконання обов'язків по утриманні свого сина, розуміння нею свого обов'язку щодо надання такої допомоги та її необхідність для існування спадкодавця, оскільки останній, як вбачається із матеріалів справи продовжував навчання, а тому безумовно потребував відповідної допомоги. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 визначено, що усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК. У частинах 2 - 4 статті 1224 ЦК зазначені особи, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обов'язку щодо утримання спадкодавця. Як вбачається із матеріалів справи позивач є батьком померлого [PERSON], який проживав із спадкодавцем, що стверджується довідкою виконавчого комітету Плешканівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 26.08.2015 року, №269. Крім того, дпною довідкою зазначено, що мати [PERSON], [INFO], була зареєстрована, але не проживала постійно за адресою місця реєстрації з 01 червня 2004 року. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином судом встановлено, що позивач, згідно із ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги та таким, що прийняв спадщину, факт прийняття якої стверджується також вище згадуваною постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ухилялася від свого обов'язку утримувати спадкодавця у передбаченому законом порядку, а тому судом встановлено достатні підстави для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті її сина [PERSON], в свою чергу судом встановлено, що позивач свої обов'язки виконував належним чином. спадщину у порядку визначеному чинним законодавством прийняв, а тому позов підлягає до повного задоволення. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що стверджуються квитанцією №25201819 від 09.08.2017 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved