Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

22 липня 2014 року до Рівненського міського суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позову покликаються на те, що 21.01.2011 року через систему інтернет-клієнт-банкінг [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають договір приєднання № ROH0AD40306429 від 21.01.2011 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до укладеного договору відповідач 21.01.2011 року отримав кредит у розмірі 120355,62 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.01.2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 21.01.2011 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль MERCEDES-BENZ, модель; С 200, рік випуску: 2005. тип ТЗ: легковий-В-хетчбек, № кузова/шасі: [NUMBER]. реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Однак відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, у зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами про звернення стягнення. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак як вбачається з заяви просить суд проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просить суд його задоволити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про день судового розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до положень ст.ст.224-228 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача вважається можливим заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, без участі відповідача з ухваленням заочного рішення. Оцінюючи долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2011 року через систему інтернет-клієнт-банкінг [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають договір приєднання № ROH0AD40306429 від 21.01.2011 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до укладеного договору відповідач 21.01.2011 року отримав кредит у розмірі 120355,62 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.01.2016 року. В порушення положень статей 526,527,530 ЦК України та умов договору боржник свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 27.06.2014 року утворилася заборгованість - 152007,64 гри., яка складається з наступного: 108698,27 гри. - заборгованість за кредитом; 18517,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5233,60 гри. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 19557.93 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Наявність та сума заборгованість по договору підтверджується відповідним розрахунком позивача. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.527 ЦК України, Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 21.01.2011 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль MERCEDES-BENZ, модель: С 200, рік випуску: 2005. тип ТЗ: легковий-В-хетчбек, № кузова/шасі: [NUMBER]. реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відповідно до ст.576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужено заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Окремі види застав визначено ст. 575 ЦКУ, згідно з якою заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотека. Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі виконання не зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель мас право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення па предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням одній із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу і іншою особо покупцем. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувана негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувана (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів с примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов»язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договорами на предмет застави є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 526, 527, 530, 590, 1050, 1054 ЦК України, ст..ст. 19, 20 ЗУ "Про заставу", ст.ст. 25, 28 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень",

Outcome: approved