Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

17 січня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,83 га, вартістю 28275 гривень 95 копійок, та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сад), площею 0,12 га, вартістю 4349 гривень 57 копійок, що знаходяться за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушена звернутися до суду. Представник позивачки [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, однак подав письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26.12.2008 року, оскільки за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 03.12.2008 року секретарем Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 163, згідно якого на випадок смерті все своє майно заповіла позивачці. Даний заповіт ніким не змінювався та не скасовувався. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ріллі), площею 0,83 га, вартістю 28275 гривень 95 копійок, та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сад), площею 0,12 га, вартістю 4349 гривень 57 копійок, що знаходяться за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, які належали [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 01.02.2005 року за реєстраційним № 010564700943, кадастровий номер [NUMBER], та [NUMBER] від 01.02.2005 року за реєстраційним № 010564700944, кадастровий номер [NUMBER]. Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), площею 0,83 га, вартістю 28275 гривень 95 копійок, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сад), площею 0,12 га, вартістю 4349 гривень 57 копійок, що знаходяться за межами населеного пункту на території Дунівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, право на спадкування яких за заповітом належить позивачці у справі. Однак, листом приватного нотаріуса Заліщицького районного нотаріального округу Лютого С.І. № 2/01-16 від 11.01.2019 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавиці. Позивачці рекомендовано звернутися до суду. Згідно оголошення в газеті "Колос" № 2 від 04.01.2019 року, втрачений державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на прізвище [PERSON], вважати недійсним, втрачений державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на прізвище [PERSON], вважати недійсним. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явитипозов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем - [PERSON] суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка в порядку спадкування має право на земельні ділянки, що належали спадкодавиці [PERSON] Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Outcome: approved