Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ПП «Будпостач», треті особи: [PERSON], ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка. Мотивуючи свої вимоги тим, що її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2013 року, [INFO] року, будучи у відрядженні за маршутом «Київ-Суми-Шостка-Київ», знаходячись в автомобілі «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] - працівник ПП «Будпостач» під час виконання службових обов»язків, потрапили у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тісних ушкоджень, та спричинили його смерть. Водій автомобіля залишився живий та продовжує працювати у відповідача. Стосовно даної дорожньо-транспортної пригоди було полрушено кримінальне провадження, й вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, й призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Вина [PERSON] у смерті її чоловіка встановлена вказаний вироком. Під час слідства ПП «Будпостач» компенсував їй частину коштів, які вона витратила на поховання, а саме 16 травня 2017 року в сумі 4 000 доларів США. Окрім триманих від відповідача коштів на поховання, вона отримала від ПрАТ «МетЛайф» на користь дитини 116 000 грн., при цьому вказані кошти не компенсують усієї шкоди, завданої працівником відповідача [PERSON], унаслідок якої наслала смерть її чоловіка та батька її малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] вона не пред»являла до нього цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, вважає, що це не позбавляє її права звернутися до суду з даною вимогою наразі. Моральну шкоду оцінює у сумі 2 304 000 грн. 00 коп., яка розрахована нею згідно методики [PERSON] Оскільки [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди являвся (й наразі являється) працівником ПП «Будпостач», вважає, що саме з відповідача як роботодавця працівника, який під час виконання трудових обов»язків став заподіювачем шкоди, на підставі ч.1 ст. 1172 ЦК України має бути стягнута вказана сума. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру від 15 липня 2018 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 08 вересня 2017 року, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідствністю, вважаючи, що ПП «Будпостач» компенсував позивачці матеріальні збитки та моральну шкоду, виплативши 4 000 доларів 00 центів США, про що є розписка, зміст якої передбачає, що [PERSON], отримавши вказану суму коштів уподальшому не позиватиметься з вимогою про відшкодування матеріальних збитів та моральної шкоду до заподіювача збитків та його роботодавця. Окрім того, ПП «Будпостач» матері загиблого сплатив 80 000 грн. понесених матеріальних збитків й у якості моральної шкоди. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Третя особа СТ «Іллічівське» в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення сторін, третю особу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала з 13 вересня 2013 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.18), від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.19). [PERSON] [INFO] року, будучи у відрядженні за маршутом «Київ-Суми-Шостка-Київ», знаходячись в автомобілі «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], який належав ПП «Будпостач» (а.с.73), та яким керував [PERSON] - працівник ПП «Будпостач» під час виконання службових обов»язків, який також був у службовому відрядженні згідно наказу по підприємству (а.с.25), потрапили у дорожньо-транспорту пригоду, внаслідок чого [PERSON], [INFO], отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тісних ушкоджень, та спричинили його смерть (а.с.6-7, 20). [PERSON] загинув у віці 39 років (а.с.20). Водій автомобіля залишився живий та продовжує працювати в ПП «Будпостач». Стосовно даної дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження, й вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2017 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, й призначено йому покарання - три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки (а.с.6-7). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вина [PERSON] у смерті [PERSON] встановлена вказаний вироком суду. Відповідно, неправомірність/протиправність дій [PERSON] під час керування транспортних засобом спричинила смерть пасажира [PERSON], тобто судом встановлений прямий зв»язок між неправомірними діями водія [PERSON] та причиною смерті пасажира [PERSON] Під час слідства ПП «Будпостач», як роботодавець [PERSON] - винуватця ДТП, компенсував позивачці частину коштів, які вона витратила на поховання, а саме 16 травня 2017 року в сумі 4 000 доларів США, що визнається сторонами, й підтверджено в ході розгляду справи - власноручно написаною позивачкою розпискою від 16 травня 2017 року (а.с.70, 71). Окрім триманих від відповідача коштів на поховання, позивачка отримала від ПрАТ «МетЛайф» на користь дитини 116 000 грн. Позивачка вважає, що отримані від ПП «Будпостач» кошти не компенсують усієї шкоди, завданої працівником відповідача [PERSON], унаслідок якої настала смерть її чоловіка та батька її малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], який залишився без батька. Під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] позивачка не пред»являла до [PERSON] цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, проте це не позбавляє її права звернутися до суду з даною вимогою. Моральну шкоду позивачка оцінює у сумі 2 304 000 грн. 00 коп., яка розрахована згідно методики [PERSON] (зміст позовної заяви, а.с.4). Оскільки [PERSON] на час ДТП являвся й наразі являється працівником ПП «Будпостач», суд вважає, що саме з відповідача як роботодавця працівника, який під час виконання трудових обов»язків став заподіювачем шкоди, має бути стягнуто завдану моральну шкоду. Враховуючи те, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] (третя особа) - працівника відповідача (джерела підвищеної небезпеки), на підставі ст. 1167 ЦК, ч.1 ст. 1172 ЦК України є всі правові підстави стягнути з указаного підприємства на користь позивачки моральну шкоду, яка розрахована згідно методики [PERSON], як відшкодування завданої моральної шкоди. При цьому суд враховує сплачені кошти відповідачем у розмірі 4 000 доларів США, що згідно курсу валют станом на 16 травня 2017 року становить 26 грн. 42 коп. за один долар США, й складає еквівалент 105 680 грн. до 4 000 доларів США, та сплачені ним матері загиблого 80 000 грн., що вцілому складає 185 680 грн., що визнається сторонами і не спростовується ними, й з урахуванням співмірності визначає загальну суму морального відшкодування у розмірі 2 000 000 грн. 00 коп. Вищезгадана методика професора [PERSON] рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 включена в реєстр під реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення спричинення моральної шкоди і метод оцінки розміру компенсації викликаних страждань». Суд відхиляє позицію відповідача про неправомірність визначення моральної шкоди згідно вказаної методики. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків. Особа, відповідно до до ч.1 ст. 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди, суд прийшов висновку, що позивачу дійсно спричинена моральна шкода, завдана сертю її чоловіка. Суд, вирішуючи питання про її розмір, приймає до уваги роз'яснення в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, від 31 березня 1995 року N 4, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Виходячи з обставин справи, наявністю особливо тяжких - фатальних наслідків - смерті чоловіка позивачки [PERSON], [INFO], якому на день смерті - [INFO] року були лише 39 років, та батька малолітньої динити - [PERSON], [INFO], який у віці неповних двох років залишився без батьківської опіки, з урахуванням встановленого прямого зв»язку між неправомірними діями працівника ПП «Будпостач» водія [PERSON] та причиною смерті пасажира [PERSON], виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності й справедливості, суд приходить до висновку про визначення моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. 00 коп., й необхідності її відшкодування на підставі ч.1 ст. 1172 ЦК України з ПП «Будпостач». Й згідно п.8 вказаної постанови за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», відтак останній має бути стягнутий з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, ч.1 ст. 1172 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",

Outcome: partial