Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що йому інваліду першої групи загального захворювання, на праві власності належить автомобіль "Фольксваген Пасат В-6", зеленого кольору, державний номер [NUMBER]. 22 вересня 2013 року відповідачка [PERSON] колишня жінка його сина [PERSON] десь біля півночі зірвала замки на дверях гаража і гострим предметом нацарапала на автомобілі погані слова, чим спричинила йому шкоду в розмірі 4730 гривень. Підставами вважати, що це зробила його колишня невістка є те, що дружина [PERSON] бачила, як остання заходила і виходила з гаража. Зокрема, відповідачка [PERSON] приїхала до його двору на автомобілі, яким керував [PERSON], довго сигналивши біля будинку, від чого проснувся і його син [PERSON], який побоявся вийти до відвідувачів, бо думав, що прийшли його бити так як таке вже було одного разу. Після від'їзду відповідачки з його двору, дружина із сином пішли до гаражу, де виявили пошкодження автомобіля. На другий день його син заявив до міліції про скоєння хуліганства. Висновком ДІМ Рахівського РВ УМВС від 30 вересня 2013 року розгляд заяви припинено, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом. Відповідачка погрожує його сину, в телефонному режимі, фізичними розправами та пошкодженням майна. На підставі наведеного просив винести рішення, яким стягнути з [PERSON] в його користь матеріальну шкоду 4730 гривень та судові витрати. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові. Пояснила, що доказів про вчинення відповідачкою шкоди надати не може, бо їх немає, оскільки це є їхнє припущення, бо [PERSON] перебуває із сім'єю позивача у неприязних відносинах. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими в силу не доведення цивільної вини відповідачки перед позивачем та відсутністю в останнього належних і допустимих доказів, передбачених ст.ст. 58-59 ЦПК України. Так, згідно заявленого позову винною особою у спричиненні позивачу матеріальної шкоди являється відповідачка, хоча будь-яких належних та допустимих доказів цьому, крім припущень самого позивача та суб'єктивних показів його родичів (дружини та сина) та сусідки, яка крім автомобіля нічого не бачила, до матеріалів справи позивачем не надано. Лише у разі, коли шкода є необхідним, закономірним наслідком дій особи, остання може бути визнана відповідальною за цю шкоду. У зв'язку з чим просять відмовити у задоволенні позову. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] ствердила суду, що у вказаний позивачем період здійснення пошкоджень автомобіля, її дочка [PERSON] була вдома із дитиною, та ніде не виходила. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником автомобіля марки "Фольксваген Пасат В6" державний номер [NUMBER]. Відповідачка являється колишньою дружиною його сина [PERSON], та відповідно між ними існують неприязні відносини. Заявляючи вимоги про відшкодування матеріальної шкоди позивач пов'язує факт її заподіяння саме відповідачкою [PERSON], яка проявляючи неприязні відносини із сім'єю позивача пошкодила останньому, належний йому автомобіль у вигляді декількох подряпин. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Висновком ДІМ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 30 вересня 2013 року розгляд заяви [PERSON] про скоєння хуліганства [PERSON] припинено у зв'язку з тим, що кримінально карним діянням за пошкодження чужого майна є якщо заподіяно шкоду у великих розмірах, тобто на суму, яка в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, а саме дана сума має становити не менше 143375 гривень. При цьому, цим висновком встановлено, що факт пошкодження спірного автомобіля був, де згідно дефектного акту від 25 вересня 2013 року така шкода спричинена на загальну суму 4730 гривень. Таким чином матеріалами справи стверджується факт пошкодження автомобіля. Однак, враховуючи факт пошкодження автомобіля, беззаперечних доказів вини відповідачки в завданні усієї сукупності пошкоджень автомобіля, визначених у дефектному акті від 25 вересня 2013 року, позивач не надав, матеріали справи їх не містять. Отже, позивач та його представник не довели суду, що мали місце ті обставини, якими обґрунтовано позов, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, натомість представником позивача в судовому засіданні визнано і прокоментовано, що ніяких доказів вини відповідачки надати не можуть, бо це є припущенням позивача, оскільки в нього існують складні неприязні відносини саме із відповідачкою. Підставою відповідальності відповідачки [PERSON] перед позивачем [PERSON] може бути тільки необхідний причинний зв'язок між діями відповідачки та наслідками, який повинен довести позивач, як підставу своїх доказів та довести сам беззаперечний факт наявності таких дій, а не припущень. Наявність майнової шкоди не може в даному випадку свідчити про винність дій самої відповідачки, оскільки матеріалами справи її вина у спричиненні майнової шкоди прямо не доводиться. Тільки наявність майнової шкоди, протиправність дій особи, яка заподіяла шкоду, необхідний причинний зв'язок між діями та шкодою можуть складати об'єктивну сторону цивільного правопорушення. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed