Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відновлення межі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати- [PERSON] . Вона після смерті матері успадкувала земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю. По сусідству з позивачкою у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] . Його житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2390 га. Відповідач самовільно перемістив межу, що поділяє їх земельні ділянки вглиб території позивачки. За зверненням матері позивачки - померлої [PERSON] до Домаського сільського голови із заявою про відновлення межі і 23.05.2016 при складанні акту було виявлено невідповідність меж земельної ділянки [PERSON] - [ADDRESS] та позивачки - [ADDRESS] . У зв`язку з вищезазначеним, просила відновити межу, яка поділяє земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] у відповідності з даними земельно-кадастрової документації, стягнути з відповідача кошти в сумі 2500 грн. за послуги адвоката. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Крім того, позивачка пояснила, що її мати [PERSON] вирішила привести правовстановлюючу документацію на земельну ділянку у відповідності до діючого законодавства та в 2016 році звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Геосвіт-1» для проведення кадастрових замірів та оформлення технічної документації. В призначений день для проведення кадастрових замірів прибув сертифікований інженер-геодезист ТОВ «Геосвіт-1», який в присутності власника земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] та власника земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] провів за допомогою спеціальної ліцензійованої техніки відповідні заміри земельної ділянки із встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) із закріпленням їх на грунті межовими знаками (на той час дерев`яними стовпчиками), які [PERSON] одразу ж повиймав з землі і викинув. При проведенні кадастрових замірів будь-яких обмежень та обтяжень у використанні земельною ділянкою виявлено не було. Після проведення необхідних замірів ТОВ «Геосвіт-1» було складено Акт погодження меж земельної ділянки, який суміжний землевласник [PERSON] погодила, а суміжний землевласник [PERSON] на той час відмовився погоджувати, зазначивши, що це його земля. В травні 2016 за заявою [PERSON] для вирішення цього спірного питання на місце за адресою: [ADDRESS] виїхала комісія виконавчого комітету Домаської сільської ради. Після проведення обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] і вивчення державних актів на право приватної власності на ці земельні ділянки визначено, що площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 0,25 га, а площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 0,239 га. Після ознайомлення з проведеною зйомкою в натурі на місцевості для виготовлення кадастрової документації на земельну ділянку по [ADDRESS] , було виявлено невідповідність меж земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , відносно земельної ділянки по [ADDRESS] , чим було порушено конституційні права на той час, землевласниці [PERSON] . Після чого, [PERSON] намагалася вирішити питання стосовно земельної ділянки мирним шляхом, але відповідач категорично відмовився повертати їй землю. Влітку 2016 року з метою відновлення своїх порушених прав [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та в 2017 році вона померла. Для того, щоб після смерті [PERSON] оформити на своє ім`я спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою [ADDRESS] необхідно було сформувати земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер. Для виконання цієї роботи [PERSON] звернулась до сертифікованого інженера-землевпорядника ФОП [PERSON] . В цьому ж році сертифікований інженер-геодезист провів відповідні заміри заявленої земельної ділянки із встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості). При проведенні і цих кадастрових замірів будь-яких обмежень та обтяжень у використанні земельною ділянкою виявлено не було. Після проведення кадастрових замірів землевпорядник ФОП [PERSON] склала технічну документацію відповідно до вимог діючого законодавства. Після ретельної перевірки Державним кадастровим реєстратором наданих документів на відповідність вимогам законодавства та за відсутності будь-яких зауважень і порушень, заявлену земельну ділянку було зареєстровано в Державному кадастровому реєстрі з присвоєнням кадастрового номеру, після чого їй на руки було видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну діянку, згідно якого в 2018 році, їй, як спадкоємиці, державним нотаріусом видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в [ADDRESS] . Проте до теперішнього часу [PERSON] не хоче віддавати належну їй частину земельної ділянки. Влітку 2020 за заявою позивачки для можливого врегулювання цього спірного питання на місце за адресою [ADDRESS] виїздила комісія з розгляду земельного спору щодо виносу меж земельної ділянки в натуру. Після вивчення документації на земельні ділянки позивачки та відповідача, комісія прийшла до висновку, що власником земельної ділянки по [ADDRESS] виконано роботи з виносу меж в натуру, земля сформована та присвоєний кадастровий номер, але власник земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] порушив межу земельної ділянки по [ADDRESS] , про що комісія йому вказала, та про що він не заперечував. Також комісією виявлено існуючий паркан між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , встановлено з порушенням, а саме: паркан перенесено в бік земельної ділянки по [ADDRESS] , чим збільшена площа земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтовно на 0,01 га. Також позивачка зазначила, що вона надала комісії підтверджуючі документи про своєчасну сплату земельного податку на належну їй земельну ділянку площею 0,25 га, якою вона до сих пір не може користуватися в повному обсязі. Крім того, пояснила, що для закріплення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) межовими знаками вона звернулася до землевпорядної організації та 04.03.2021 за адресою [ADDRESS] виїхав сертифікований інженер-геодезист, який в присутності суміжних землевласників на підставі наданої нею Технічної документації, закріпив межі земельної ділянки в натурі(на місцевості) межовими знаками у вигляді металевих стовпчиків з привареною в верхній частині металевою пластиною для написів, що відповідає діючому законодавству. Під час проведення даної роботи за її запрошенням був присутній староста Домаського старостинського округу Лозівської ради Харківської області Тимошадченко С.О., який своїм підписом підтвердив законність встановлених межових знаків. Зазначила, що своїми діями та бездіяльністю відповідач порушує її конституційне право на повне володіння належної їй земельною ділянкою площею 0,25 га, за яку вона своєчасно сплачує земельний податок, та порушує правила «добросусідства». Крім того, позивачка та її представник надали письмові пояснення стосовно фактів порушення вимог чинного законодавства, виявлених ними при ознайомленні з матеріалами, наданими в обґрунтування заперечень проти позову(т.2 а.с. 140-142). За змістом вказаних письмових пояснень, - в оригіналі державного акту на право приватної власності на землю від 14.11.1995 серія ХР 20-04-018745, виданого на ім`я [PERSON] , маються порушення діючого законодавства України, а саме: 1) на сторінці, де вказується інформація про передачу державою [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,239 га згідно з планом, дані про площу підчищені та виправлені; 2) на сторінці, де вказаний план зовнішніх меж земельної ділянки, допущені підчищення та виправлення площі ділянки та її довжини, які до того ж є не чіткими і ледь розбірливі, що не дає можливості визначити правильні параметри земельної ділянки; 3) в разі внесення офіційних змін до Державного акту в таблиці « Зміни у межах і розмірах земельної ділянки» відсутні записи про будь-які офіційні зміни щодо площі та меж земельної ділянки. Таким чином, зазначила, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю має чисельні підчищення і виправлення, які є нерозбірливими, що не дає змоги визначити правильні параметри земельної ділянки по [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Вважали, що вищезазначений Державний акт на право приватної власності на землю не відповідає вимогам чинного законодавства України, тому не може використовуватись [PERSON] в подальшому в особистих цілях як правовстановлювальний документ, та офіційний документ, що визначає площу та межі земельної ділянки по [ADDRESS] . Отже відсутнє офіційне документальне підтвердження площі та меж земельної ділянки по [ADDRESS] , на підставі яких можливо стверджувати, що при встановленні(відновленні) меж земельної ділянки по [ADDRESS] , в натурі(на місцевості), порушені межі земельної ділянки по [ADDRESS] . Крім того, зазначили, що наданий відповідачем кадастровий план, підписаний директором ТОВ «Геосвіт 1» [PERSON] , інженером-землевпорядником [PERSON] та закріплені мокрими печатками, і підписаний інженером-геодезистом [PERSON] - складений з чисельними порушеннями та не відповідає чинному законодавству України. Отже кадастровий план земельної ділянки по [ADDRESS] не може використовуватись як геодезична та/або картографічна основа Державного земельного кадастру. Представник позивачки просив задовольнити позов в повному обсязі та відновити межі, які поділяють земельної ділянки за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] , у відповідності з даними земельно-кадастрової документації та акту погодження меж від 04.03.2021. Відповідач надав відзив на позовну заяву(т.1 а.с. 35), за змістом якого вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що в 1993 році за рішенням Домаської сільської ради він отримав ділянку під забудову в розмірі 0,25 га. Було проведено розподіл землі на місцевості з установленням межі ділянок з сусідами, що підтверджується актом від 02.10.1995 з підписами сусідів та землевпорядника. Також є паспорт на забудову ділянки та проект забудови земельної ділянки. Рішенням на приватизацію земельної ділянки уточнено межі земельної ділянки у зв`язку з самозахопленням землі гаражним кооперативом, та з його згоди площа ділянки склала 0,239 га. Відповідачем було зроблено будівництво житлового будинку та підсобних приміщень, висаджено дерева, кущі та виноград згідно з межами ділянки. Сусіди [PERSON] не заважали, їх все влаштовувало. Ділянку огороджено забором зі штахетнику. Всі проблеми з межами почалися під час продажу ділянки новим володільцям з отриманням кадастрових номерів. Зауважив, що приватні підприємства по землеустрою провели заміри ділянок з кінця вулиці без врахування захвату землі гаражним кооперативом, приєднавши територію для тротуару та дороги, яка не знаходиться у власності землеволодільців. При отриманні кадастрового номеру на ділянку № [NUMBER] власник ділянки [ADDRESS] [PERSON] , за згодою, перемістила межі своєї ділянки, тим самим давши письмову згоду на зменшення площі своєї ділянки. Вважає, що переміщувати межі ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] неможливо, оскільки будуть порушені норми з будівництва капітальних споруд та зелених насаджень. Також це спричинить переділ всіх меж ділянок, починаючи з № 21, власники яких категорично проти переміщення своїх меж. В судовому засіданні відповідач надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, пояснив, що його сарай знаходиться 3 метра от межі, будинок позивачки знаходиться на відстані 4 метра від межі. Вважає, що кадастровий замір, зроблений на земельній ділянці позивачки, не правильний, та відповідно до вказаних замірів земельна ділянка позивачки накладається на його земельну ділянку. [PERSON] підписала акт погодження меж сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS] , погодившись зменшити площу своєї земельної ділянки, а тепер [PERSON] вважає, що її земельна ділянка розміром 0,25 га, таким чином вимагає, щоб його земельна ділянка зменшилася ще більше. Також площа їхніх з позивачкою земельних ділянок була зменшена при будівництві гаражів, які межують з їхніми земельними ділянками. Зазначив, що він звернувся до земельників та вони внесли виправлення в його правовстановлюючі документи, зменшивши площу його земельної ділянки. Пояснив, що у зв`язку з неправильним заміром його земельна ділянка має вигляд конусу, а не прямокутника. Зазначив, що не підписував акти погодження меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на зберігання. В судових дебатах просив скасувати [PERSON] кадастровий замір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки та йому відомо, що за життя [PERSON] вирішила подарувати належну їй земельну ділянку своїй доньці- [PERSON] . Для цього їй необхідно було належним чином оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку. В 2016 році [PERSON] звернулася із заявою до земельновпорядної організації для проведення відповідних замірів та виготовлення технічної документації. Тоді ж на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] виїздили представники землевпорядної організації, які провели відповідні заміри та склали Акт погодження меж, який запропонували підписати [PERSON] , однак останній підписувати вказаний акт відмовився, посилаючись на те, що дана землевпорядна організація не має повноважень на проведення таких замірів та виготовлення технічної документації, та зазначив, що такі заміри повинні проводити лише уповноважені особи сільської ради. Після чого за запрошенням [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] з виконавчого комітету сільської ради виходила комісія, якою було складено акт щодо невідповідності меж земельної ділянки [PERSON] . [ADDRESS] , відносно земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , та [PERSON] було запропоновано провести заміри своєї земельної ділянки відповідно до вимог законодавства, а [PERSON] було запропоновано у випадку, якщо не вдасться вирішити спір добровільно, відстоювати порушені права відносно її земельної ділянки в суді. Після чого, [PERSON] та [PERSON] неодноразово просили [PERSON] провести заміри його земельної ділянки відповідно до вимог законодавства, та він не відповідав, і жодних замірів не проводив, посилаючись на те, що крім сільради жодна організація не уповноважена проводити такі заміри, та пропонував самостійно провести заміри земельних ділянок і самостійно визначити і встановити межі. Зі слів представника сільради, [PERSON] звертався до них, але йому було відмовлено, оскільки сільська рада не уповноважена проводити вказані заміри та необхідно звертатися до землевпорядної організації. До теперішнього часу земельний спір щодо межі не вирішено. Зазначив, що в 2017 році після смерті [PERSON] , коли він був за адресою [ADDRESS] , до нього підійшов [PERSON] , який, як йому здалося, був напідпитку, та запропонував пом`янути [PERSON] , яку він поважав. Свідок відмовився, оскільки в подальшому йому було необхідно кермувати автомобілем. Під час розмови свідок запропонував [PERSON] підписати акти погодження меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на зберігання, на що [PERSON] погодився та добровільно підписав вказані акти. Також свідок пояснив, що він був присутнім під час виїзду за адресою [ADDRESS] двох комісій: в 2016 році [PERSON] з висновком комісії не погодився, та в 2020 році погодився з тим, що порушив межі земельної ділянки, належної позивачці, проте повідомив, що зробити свої заміри у нього немає можливості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2020 році вона, як начальник юридичного відділу апарату виконавчого комітету Лозівської міської ради, була у складі комісії з розгляду земельних спорів щодо визначення меж земельних ділянок, створеної за заявою [PERSON] . До складу цієї комісії також входили секретар міської ради, начальник відділу містобудування архітектури та земельних відносин міської ради-головний архітектор [PERSON]., в.о. старости Домаського старостинського округу Литвиненко Т.Г., депутат міської ради, голова постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, містобудування та архітектури Мельник О.О., начальник міськрайонного управління у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру [PERSON]. За результатом вивчення вказаної заяви було вирішено, що деякі члени комісії виїдуть на місце, вивчать ситуацію, поспілкуються з власниками земельних ділянок. Після чого представники комісії виїжджали на місце за адресою [ADDRESS] . Свідок зазначила, що особисто вона за вищевказаною адресою не виїжджала та не спілкувалася ані з [PERSON] , ані з [PERSON] . Виїзне засідання було за участю секретаря міської ради [PERSON]., спеціаліста-завідувача сектору земельних відносин Войтенко О.В., депутата міської ради Зеленського В.В. та в.о. старости Домаського старостинського округу Литвиненко Т.Г., які, виїхавши за вищезазначене місце, встановили відповідні факти. Основне засідання комісії проводилося вже у приміщенні виконавчого комітету, де представники комісії, що виїжджали на місце, доповіли про встановлені ними обставини членам комісії. Згідно повідомленої інформації та вивчених документів було складено протокол про те, що земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] -приватизовані, але земельна по [ADDRESS] не сформована, кадастровий номер їй не присвоєно та вона не внесена до Національної кадастрової системи. Земельна ділянка по [ADDRESS] сформована та внесена до державного земельного кадастру, має кадастровий номер. [PERSON] повідомила, що після виготовлення технічної документації та встановлення межових знаків, вона виявила, що межові знаки відсутні. Члени комісії при виїзді на місце також не помітили межових знаків. В протоколі комісії зафіксовано, що [PERSON] не заперечував цей факт. Після розгляду матеріалів комісія рекомендувала [PERSON] для того, щоб встановити, де саме проходить межа її земельної ділянки, розробити документацію, в якій би містився Акт винесення меж в натуру(на місцевості), а [PERSON] у зв`язку з тим, що земельна ділянка не сформована, зробити технічну документацію із встановлення меж в натуру(на місцевості), під час розроблення цієї документації було б встановлено межові знаки та було б з`ясовано, де знаходиться на місцевості межа сформованої земельної ділянки [PERSON] . До цього часу ні [PERSON] , ні [PERSON] до міської ради з відповідною документацією, яка була рекомендована комісією, не зверталися, та свідку не відомо, чи мається в наявності у них розроблена вищезазначена документація. Для вирішення вказаного спору необхідна була саме ця документація, про що сторонам по справі письмово повідомлялося. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була у складі комісії з розгляду земельних спорів щодо визначення меж земельних ділянок, створеної за заявою [PERSON] . На виїзді в липні 2020 року за адресою [ADDRESS] була частина членів комісії, які на даний з різних причин не працюють у виконавчому комітеті та міце їх мешкання їй не відомо, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Представники комісії на місці обстежили дві спірні земельні ділянки за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS]. Обидві земельні ділянки приватизовані. Земельна ділянка по [ADDRESS] не сформована, в натуру межі не винесені в Публічну кадастрову карту не внесена. Земельна ділянка по [ADDRESS] сформована в 2017, внесена до реєстру у 2018 році. По процедурі формування земельних ділянок були встановлені межі в натуру(на місцевості), але зі слів власниці вказаної земельної ділянки [PERSON] межові знаки були порушені власником суміжної земельної ділянки, та членами комісії їх не було виявлено. Візуально представниками комісії було встановлено зміщення межі земельної ділянки в бік домоволодіння [ADDRESS] , тобто власник цього домоволодіння міг об`єктивно зазначати про зменшення площі своєї земельної ділянки. Після обстеження на місці, в присутності землевласників суміжних ділянок, власнику ділянки № [NUMBER] було рекомендовано виготовити технічну документацію з метою встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості), бо неможливо визначити межі його земельної ділянки візуально. Після чого комісія продовжила свою роботу в приміщенні міської ради вже з документами на земельні ділянки з архівних справ із базовими даними. Документи в паперовому варіанті підтверджували право власності двох земельних ділянок, а за Національною кадастровою системою підтверджувалося внесення в базу земельної ділянки по [ADDRESS] і протоколом комісії було зафіксовано рекомендації власнику земельної ділянки по [ADDRESS] виготовити технічну документацію з встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості), що буде відповідати діючому законодавству і дозволить встановити межі земельної ділянки в натурі. Пояснила, що вона особисто не була присутня на виїзному засіданні комісії, а була присутня на засіданні комісії, що проводилося в приміщенні виконкому. Пояснила, що Войтенко О.В. за посадовими обов`язками може бути присутньою та відвідувати засідання комісії в разі її відсутності, а [PERSON] -депутат, який взаємозамінний з депутатом [PERSON] . На запитання позивача щодо виправлень в державному акті на право приватної власності на землю пояснила, що відповідно до Закону Украни «Про Державний земельний кадастр» будь-які виправлення у виданому раніше державному акті про право власності на землю не допускаються. Всі виправлення власник земельної ділянки при реєстрації в державному реєстрі речових прав повинен підтвердити судовим рішенням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що згідно матеріалів, які зберігаються в Міськрайонному управлінні у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру Харківської області, сторони по справі є власниками земельних ділянок згідно державних актів про право власності на землю. В 2017 році за заявою [PERSON] була зроблена технічна документація щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) по [ADDRESS] . Вказана технічна документація в 2018 році була внесена в базу даних Національнової кадастрової системи, із визначенням кадастрового номеру. На підставі цього [PERSON] оформила документи на спадщину. Зазначила, що [PERSON] була виготовлена технічна документація, після того, як на суміжна земельна ділянка (№ [NUMBER] ) була сформована, із урахування цих межей обчислювались координати, та розмір і площа земельної ділянки [PERSON] відповідає зазначеним у її державному акті про право власності на землю. На запитання відповідача пояснила, що кадастрові заміри роблять організації, які мають на це ліцензію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сертифікованим інженером-землевпорядником та на підставі заяви [PERSON] стосовно виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] та затвердженого нею технічного завдання, 02.10.2017 року виготовила технічну документацію. Під час виконання робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) проведено збір, узагальнення, систематизація та аналіз вихідної інформації замовника. [PERSON] для проведення вказаних робіт їй були надані документи, що підтверджують право власності на вказану земельну ділянку, зокрема державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, що належала покійній [PERSON] , тощо. Під час виїзду геодезиста на місце за вищевказаною адресою була присутня [PERSON] та [PERSON] , у якого також був державний акт на право приватної власності на належну йому земельну ділянку. Згідно вказаних державних актів та зазначених в них координатах, розмірах та площах було відновлено межі між сумісними землевласниками за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , виготовлено технічну документацію, на підставі якої, після відповідної перевірки управлінням Держгеокадастру та реєстратором, були внесені відомості до Державного земельного кадастру, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер, внесено до Публічної кадастрової карти України та [PERSON] вступила у спадщину на вказану земельну ділянку. Пояснила, що межові знаки встановлюються під час проведення замірів при видачі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, і технічну документацію з відновлення межових знаків нею було виготовлено із врахуванням межових знаків, які були встановлені раніше. Будь-яких обмежень та обтяжень не було. Вказана технічна документація була розроблена у відповідності до вимог діючого законодавства та підзаконних нормативних актів. Зазначила, що межі земельних ділянок під гаражами, під час обміру земельної ділянки по [ADDRESS] для виготовлення технічної документації, не вплинули на розміри та визначення меж земельної ділянки позивачки, оскільки межа земельної ділянки позивачки не стикується з земельною ділянкою під гаражами та від межі земельної ділянки позивачки до гаражів мається значний проміжок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює геодезистом в ТОВ «Геосвіт- 1». В 2016 році до ТОВ «Геосвіт- 1» звернулася [PERSON] з питання виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та він як інженер -геодезист вказаного підприємства виїжджав на місце за адресою: [ADDRESS] , де здійснював відповідні заміри. Проте роботи ними були припинені, оскільки у суміжних землевласників виник спір щодо межі земельної ділянки. Зазначив, що кадастровий план земельної ділянки по [ADDRESS] , що міститься в т. 1 на а.с. 175 не є офіційним документом, а є схемою-планом фактичного розташування на той час земельних ділянок з відповідними накладеннями, які він накреслив для суміжників земельних ділянок до припинення своєї роботи. Пояснив, що ТОВ «Геосвіт- 1» не виготовлювало технічну документацію із землеустрою щодо встановлення(відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] і офіційно межових знаків тоді не встановлювало. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Пунктом 1.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 № 28, передбачено, що право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами, зокрема, на право приватної власності на землю. Пунктом 1.10 вказаної Інструкції передбачено, що технічна документація при складанні державних актів включає, зокрема, при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Відповідно до п.3.1 вищезазначеної Інструкції ,- державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Державні акти на право приватної власності на землю реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком № 2 (п.3.2 Інструкції). Власники землі і землекористувачі зберігають видані їм державні акти і договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) як документи постійного зберігання (п.4.1 Інструкції). Згідно копії паспорта на забудову садиби в сільському населеному пункті України, зареєстрованого за №174 в виконкомі Домаської сільської ради 26.05.1995, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Домаської сільської ради народних депутатів від 22.12.1993 №58-92 [PERSON] дозволена забудова садиби за типовим проектом №144-24-157, житловою площею 56,81 кв. м на 4 кімнати, за адресою: [ADDRESS] в період з 22.12.1993 по 22.12.1996 (т.1 а.с. 8-10). З копій рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність та державного акту на право приватної власності на землю серія ХР 20-00-018876 вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , видано [PERSON] на підставі рішення виконкому Домаської сільської ради народних депутатів від 20.07.1995 № 24-9 (т.1 а с. 5-6). [PERSON] є власником вказаної земельної ділянки площею 0,25 га; цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №53 (т.1 а.с. 80). З копій спадкової справи № 171/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.04.2018, виданого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] та є її спадкоємицею і власницею земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS] , кадастровий номер 6323981101:00:000:0006, дата державної реєстрації земельної ділянки 19.02.2018 (т.1 а.с.107-115, 161- 163). Ухвалою суду від 27.12.2018 позивачку [PERSON] було змінено на її правонаступника - [PERSON] (т.1 а.с. 235). Згідно копії рішення виконавчого комітету Домаської сільської ради народних депутатів м. Лозова Харківської області № 58-29 від 22.12.1993, паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті України, Акту розбивки фундаменту споруджуваного будинку від 28.02.1994р. - [PERSON] відведено у безстрокове користування земельну ділянку розміром 0,25 га та надано право будівництва індивідуального житлового будинку та господарських побудов площею не менше 60 кв.м на земельній ділянці по [ADDRESS] , та дозволено забудову садиби житловою площею 40 кв.м на 3 кімнати, за вказаною адресою (т.1 а.с. 59-61). Рішенням виконавчого комітету Домаської сільської ради народних депутатів м. Лозова Харківської області від 20.09.1995 №32-9 [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,239 га для будівництва індивідуального житлового будинку, яка розташована у [ADDRESS] , що підтверджено копіями рішення, проекту забудови земельної ділянки та реєстраційної картки здійсненого будівництва(т.1 а.с. 63-65). На час прийняття виконавчим комітетом Домаської сільської ради народних депутатів м. Лозова Харківської області рішень про передачу у приватну власність № 24-9 від 20.07.1995 [PERSON] , № 32-9 від 20.09.1995 [PERSON] , діяв ЗК України від 18 грудня 1990 року. Статтею 67 ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Відповідно до копії Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 02.10.1995 комісією за участю власника земельної ділянки [PERSON] , власників суміжних земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , проведено установлення та погодження на місцевості меж земельної ділянки [PERSON] , про що всі присутні поставили свої підписи (т.1 а.с. 62). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серія ХР 20-04-018745 державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , видано [PERSON] на підставі рішення виконкому Домаської сільської ради народних депутатів від 20.09.1995 року № 32-9 (т.1 а с. 58). [PERSON] є власником вказаної земельної ділянки площею 0,239 га; цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку. З оглянутого в судовому засіданні оригіналу державного акту на право приватної власності на землю серія ХР 20-04-018745, розташовану за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено, що вказаний документ містить підчищення та виправлення, зокрема, на сторіці, де зазначена інформація про передачу у приватну власність земельної ділянки із зазначенням її площі та плані зовнішніх меж земельної ділянки в даних щодо розміру довжини вказаної земельної ділянки- маються підчищення та виправлення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр»- документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству. З копії витягу з ЄРДР за № 12021225380000041 вбачається, що 23.01.2021 було внесено відомості до ЄРДР за ч.4 ст. 358 КК України за завою [PERSON] про те, що невстановлена особа підробила його підпис в документації на розмежування земельної ділянки(т.2 а.с. 139). Відповідно до ч. 1 ст. 159 Земельного кодексу України земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін. З копії акту виконавчого комітету Домаської сільської ради від 23.05.2016 вбачається, що в результаті обстеження було виявлено, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] приватизовані, у [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю від 16.07.1996 серія ХР 20-00-018876, у [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю від 14.11.1995 серія ХР 20-04-018745. Відповідно до державних актів площі земельних ділянок складають: у [PERSON] 0,2500 га, у [PERSON] 0,2390 га. При проведенні зйомки в натурі на місцевості для виготовлення кадастрового номеру земельної ділянки [ADDRESS] було виявлено невідповідність меж земельної ділянки [PERSON] . [ADDRESS] , відносно земельної ділянки [PERSON] , [ADDRESS] . Оскільки земельні ділянки приватизовані, комісією було запропоновано вирішити спір добровільно, а якщо такий варіант не розглядається, тоді [PERSON] треба відстоювати порушені права відносно її земельної ділянки в суді (т.1 а.с. 11). На підставі заяви [PERSON] та затвердженого нею технічного завдання сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] 02.10.2017 для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) по [ADDRESS] , за результатом виконаних робіт з кадастрової зйомки, оброблених результатів польових спутникових вимірювань, обчислення координат точок ходу та кутів повороту зовнішніх меж, проведених камеральних робіт, тощо. Проведені польові роботи, кадастрова зйомка, камеральні роботи. Для виконання кадастрової зйомки земельної ділянки було запроектовано мережу з двох точок знімального обгрунтування, рівномірно розташованих на земельній ділянці. Координати пунктів тимчасового зберігання визначальсь супутниковим методом із застосовуванням геодезичного супутникового двухчастотного GРS приймача South S86S. Вимірювання кутів повороту точок теодолітного ходу виконувалось теодолітом 2Т5К та лазерною рулеткою Leica Geosystems AG CH-9435. Супутникові спостереження виконувались тільки статичним методом, окремими сесіями на кожній точці. Обробка результатів польових супутникових вимірювань виконувалась на ПЕОМ з викоористанням програмного забезпечення фірми-виробника приймачів. Координати точок ходу та кутів повороту зовнішніх меж обчислені в системі координат УСК 2000 та трансформовані в СК 63 та МСК 63. В ході камеральних робіт було складено, зокрема, акт погодження меж земельної ділянки, викопіювання, кадастровий план земельної ділянки, план встановлення меж. Було вирахувано загальну площу земельної ділянки, окремих контурів, складено відповідну експлікацію та відомість координат точок та обчислення площі контурів. За результатами проведених польових робіт та обробці матеріалів встановлено, що загальна фактична площа земельної ділянки становить 0,2500 га. Було встановлено межі земельної діляки, які були позначені межовими знаками. Вказані межові знаки були передані на зберігання [PERSON] відповідно до акту прийомки-передачі (т.1 а.с. 198-213). За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на підставі технічної документації щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості), розробленої інженером-землевпорядником [PERSON] 26.04.2018 було проведено державну реєстрацію права власності в державному реєстрі прав, кадастровий номер земельної ділянки 6323981101:00:000:0006(т.2 а.с. 123-124). Пунктом 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноважених ними особою. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт прийому- передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Цей акт складається згідно з додатком 2 до Інструкції і підписується власниками/ користувачами суміжних земельних ділянок на підтвердження відсутності претензій щодо існуючих меж земельної ділянки. Згідно з Інструкцією підписаний власниками/користувачами суміжних ділянок акт погодження меж земельної ділянки є необхідною складовою технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості для запобігання порушенню прав інших землекористувачів. З копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] , виготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] (т. 1 а.с. 146-160, 198-213), вбачається, що було проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] , площею 0,2500 га. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, про що свідчить особистий підпис [PERSON] в актах погодження меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на зберігання (т. 1 а.с.207, 208). В подальшому межові знаки, встановлені 02.10.2017 інженером-землевпорядником Умбатовою С.М., були знищені відповідачем, що ним не оспорювалося в судовому засіданні. За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій»(чинної під час виготовлення технічної документації 02.10.2017 та 04.03.2021) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Позивачка письмово зверталася до відповідача та до старости Домаського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області із повідомленнями про те, що 04.03.2021 о 10.00 год. землевпорядною організацією ФОП « [PERSON] » будуть проводитися роботи по закріпленню меж земельної ділянки (кадастровий номер 6323981101:00:000:0006 ) в натурі (на місцевості) встановленням відповідних межових знаків на ґрунті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копіями письмових звернень, фіскального чеку про поштове відправлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення(т.2 а.с. 136-137). З копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 6323981101:00:000:0006 (т. 2 а.с. 116-137), вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , розроблена у відповідності з вимогами Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру. Роботи з виготовлення технічної документації виконувались сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] . Проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з прив`язкою до однієї GNSS-станції LOZV(Лозова) Навігаційно-геодезичного центру м. Харків. Польові роботи виконані за допомогою приладу GPS приймача Leica Geosystems AТХ 1230 GG, зареєстрованого в Реєстрі апаратури супутникових радіонавігаційних систем. Камеральні роботи щодо розрахунків та графічних побудов виконані на ПЕОМ з використанням програмного забезпечення (Digitals Professional) виробництва ТОВ «АНАЛІТИКА». За результатом проведеного комплексу робіт, аналізу документів, наданих замовником, складено, зокрема, кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1:2000, на якому вказані назви суміжних землекористувань, довжини ліній, площа земельної ділянки, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. В ході камеральних робіт вирахувано площу земельної ділянки, окремих контурів, складено таблицю угідь та відомість координат точок. Згідно копії Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04.03.2021 межі земельної ділянки за кадастровим номером 6323981101:00:000:0006, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,25 га, наданої власнику [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості додається. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання [PERSON] виконавцем робіт [PERSON] (т.2 а.с. 130). Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЗКУ земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін. Відповідно до копії протоколу комісії з розгляду земельного спору щодо виносу меж земельної ділянки в натурі від 16.07.2020, було проведено роботу з виїздом на місце по встановленню межі між суміжними земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Для участі були запрошені обидві сторони земельного спору-власники земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] . Виявлено, що: земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться у приватній власності на підставі державного акту, але межі в натуру не винесені, відповідно до вимог чинного законодавства земельна ділянка не внесена до Національної кадастрової системи; земельна ділянка по [ADDRESS] також приватизована, але, при цьому сформована та внесена до Державного земельного кадастру. Власником виконано роботи з виносу меж в натуру, але власник по [ADDRESS] межові знаки порушив, про що під час роботи комісії він не відмовився. Згідно з наданим комісії витягом було зафіксовано, що існуючий паркан між спірними земельними ділянками встановлено з порушенням, а саме: перенесено в бік земельної ділянки по [ADDRESS] , чим можливо збільшена площа земельної ділянки по [ADDRESS] орієнтовно до 0,01 га. Комісія вирішила: власнику земельної ділянки по [ADDRESS] винести в натуру межі належної йому землі, а саме звернутися до відповідної землевпорядної організації або сертифікованого землевпорядника з питання виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натуру, здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, отримати витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, закріпити на місцевості межі належної йому земельної ділянки(т.2 а.с. 76). Отже, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого належить вирішення земельних питань, було встановлено, що межові знаки порушив власник по [ADDRESS] , та було зафіксовано, що існуючий паркан між спірними земельними ділянками встановлено з порушенням, а саме: перенесено в бік земельної ділянки по [ADDRESS] , чим можливо збільшена площа земельної ділянки по [ADDRESS] орієнтовно до 0,01 га. Також компетентним органом місцевого самоврядування було надано відповідні рекомендації сторонам у справі. Позивачка рекомендації комісії органу місцевого самоврядування щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі( на місцевості) з закріпленням межовими знаками виконала, а відповідач рекомендації щодо виготовлення технічної документації з встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) відповідно до вимог діючого законодавства, що дозволило б встановити межі земельної ділянки в натурі- не виконав. Згідно копії відповіді Міськрайонного управління у Лозівському районі та м. Лозовій ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 24.02.2020 № 158/424-20,- відповідно до даних Державного фонду документації із землеустрою, технічна документація із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в МУ у Лозівському районі та м. Лозовій відсутня. Зазначена земельна ділянка надана у власність, що підтверджено зареєстрованим державним актом на право приватної власності на землю від 14.11.1995 № 44, серія ХР 20-04-018745(т.2 а.с. 53-55). Частинами 1,3,4 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Пунктом 1 розділу Х Перехідні положення ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В судовому засіданні було встановлено, що на час вирішення спору судом земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] внесена до відомостей Державного земельного кадастру, тобто є сформованою та зареєстрованою у визначеному законодавством порядку, а земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, тобто є не сформованою та не зареєстрованою у визначеному законодавством порядку. Відповідно до ст.[ADDRESS] Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осібна земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 3 ст. 106 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. Відповідно до п.4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376,- відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженоїнаказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України(частина 2 статті 50 Закону України «Про землеустрій»). Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акту. Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист земельних прав це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є необхідним при виділенні земельної ділянки у власність і забезпечує уникнення технічних помилок та порушення прав землекористувачів. В той же час не підписання чи відмова у підписанні вказаних документів іншою особою не є підставою для відмови у затвердженні технічної документації уповноваженим органом. Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про надання ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. При вирішенні земельних спорів потрібно відрізняти позовні вимоги про встановлення та вимоги про відновлення меж земельної ділянки. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція). Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Згідно пункту 1.3 Інструкції виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Сертифіковані інженери -землевпорядники [PERSON] та [PERSON] , які виготовили технічну документацію із землеустрою та виконали роботи по встановленню(відновленню) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) та здійснили закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), - є належними уповноваженими виконавцями відповідно до вимог вищевказаних положень Інструкції. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції). Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частинами першою - третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується у судовому порядку (частина п`ята статті 158 ЗК України). Отже, за умови, що межі земельної ділянки [PERSON] були визначені, але порушені чи змінені, суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог - а саме про поновлення межі земельної ділянки позивачки із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру і поворотних точок та іншого, чи відмовити у позові у разі, якщо порушення, на які вказувала позивачка, не знайдуть свого підтвердження. Аналочіний висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц; провадження № 14-552цс18. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідач не оспорював державну реєстрацію права власності на земельну ділянку позивачки у спосіб, визначений цивільно-процесуальним законодавством. [PERSON] , зазначивши, що не підписував акти погодження меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на зберігання, не підтвердив цю обставину належними і допустимими доказами, зокрема, не заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Суд не приймає до уваги наданий відповідачем кадастровий план земельної ділянки по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 175), оскільки згідно пояснень свідка [PERSON] вказаний план був ним накреслений в 2016 році до припинення робіт з виготовлення технічної документації, та він не є офіційним документом, а отже згідно положень ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. В матеріалах справи відсутні вищевказані документи, що підтверджували б склад та розмір витрат на правничу допомогу, а відтак вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. Враховуючи ту обставину, що позивачка [PERSON] відповідно до Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю II групи, а її правонаступник [PERSON] не сплатила судовий збір, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, що підлягав сплаті на дату звернення первісного позивача з позовом до суду.

Outcome: approved