Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

28 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтував тим, що дитина знаходиться на його утриманні, а відповідачка не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с.53). Відповідачці судові повістки надсилались за останьою відомою адресою її місця проживання та за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, судові виклики повертались з відміткою, що вона вказаними адресами не проживає (а.с.20, 37, 40, 48). Відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК вважається, що вона належним чином повідомлена про розгляд справи. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.52). Згідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. За статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Сторони перебували у шлюбі з 17 квітня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Долинською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 5). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 21 серпня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Довідка Долинської сільської ради Саратського району № 205 від 18 березня 2019 підтверджує, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с. 9). Відповідачка не працює, суду не надано відомостей про знаходження інших дітей або непрацездатних осіб на її утриманні. Частина 2 ст. 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2019 року складає 2118 гривень. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину сторін [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилось 8 років, не може бути меншим ніж 1059 гривень на дитину (2118 грн. : 100 х 50). З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін та приписів ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає аліменти в розмірі по 1300 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2019 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Вимоги позивача в частині визначення аліментів в розмірі по 2000 гривень щомісяця, є завищеними та необґрунтованими, тому що позивачем не надано доказів, які свідчили б про те, що матеріальне становище відповідачки дозволяє їй сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 гривень. Згідно з частинами 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначені положення позивачем не виконано та суду не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування вищевказаних витрат, тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 гривень не підлягають задоволенню.

Outcome: partial