Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до ДП «ЗТМК» про стягнення моральної компенсації за незаконне звільнення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем з 2000 року перебуває у трудових відносинах. 24.10.2013 року позивача було безпідставно звільнено з роботи на підставі наказу № 539/ОК за п.4 ст.40 КЗпПУ. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014 року у справі № 2/332/54/14 за позовом [PERSON] скасовано наказ № 539/ОК про звільнення [PERSON] від 21.10.2013 року та поновлено [PERSON] на посаді контролера контрольно-пропускного пункту ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат». На виконання зазначеного рішення відповідачем були видані накази № 4/ОК та № 6/ОК від 06.02.2014 року про поновлення на роботі [PERSON] Позивач вказує, що внаслідок незаконного звільнення він зазнав депресивних розладів психіки, йому необхідно було докладати додаткових зусиль для відновлення свого становища в судах та ним понесені додаткові витрати, пов'язані з цими подіями. У зв'язку із зазначеним позивач просить стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Також позивач зазначив, що він пропустив встановлений законом строк позовної давності з поважних причин, а саме, під час судового процесу щодо поновлення на роботі він був змушений звертатися за правовою допомогою до юристів та сплачувати їм чималі юридичні послуги. Цей період співпав із погіршенням його стану здоров'я, пов'язаного із незаконним звільненням, тому він витрачав кошти на відновлення свого здоров'я. Тепер, коли судові тяжби по відновленню на роботі закінчились і позивач став почуватися краще, то він має сили і кошти закінчити почату справу стосовно відновлення своїх порушених прав у зв'язку із незаконним звільненням. У зв'язку зі зазначеним, позивач просив поновити йому пропущений строк для звернення до суду з позовом про стягнення компенсації за моральну шкоду за незаконне звільнення. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги на підставах, які були викладені в позовній заяві та просили стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що посилання [PERSON] на те, що тримісячний період звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди співпав із погіршенням стану його здоров'я є не обґрунтованими, оскільки останнє звернення до лікарів [PERSON], згідно наданих позивачем документів до позову, датовано 03.02.2014 р., тобто днем винесення рішення у справі 332/5841/13-ц, в засіданнях по якій [PERSON] приймав участь регулярно. Інших звернень [PERSON] до лікарів, що свідчили б про стійке погіршення стану здоров'я [PERSON] не зазначено. Тому представник відповідача вважає, що [PERSON] пропущено тримісячний строк щодо пред'явлення вимог про відшкодування моральної шкоди. Також зазначив, що позивачем не підтверджена понесена моральна шкода, не підтверджений характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), а сам розрахунок моральної шкоди ґрунтується лише на внутрішніх поглядах бачення цієї шкоди. Суд, з'ясувавши позицію сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи з матеріалів справи, [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 2000 року. 24.10.2013 року позивача було безпідставно звільнено з роботи на підставі наказу № 539/ОК за п.4 ст.40 КЗпПУ від 21.10.2013 року. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2014 року у справі № 332/5841/13-ц (провадження № 2/332/54/14) за позовом [PERSON] до ДП "ЗТМК" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позов задоволено частково та скасовано наказ № 539/ОК про звільнення [PERSON] від 21.10.2013 року, поновлено [PERSON] на посаді контролера контрольно-пропускного пункту ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат». На виконання зазначеного рішення відповідачем був виданий наказ № 4/ОК від 06.02.2014 року «Про поновлення на роботі [PERSON].», з яким позивач був ознайомлений 06.02.2014 року. Згідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пунктом 16 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди» передбачено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (ст. 233 КЗпПУ). Враховуючи викладене, позивач повинен буз звернутися до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішення Заводського районного суду у справі № 332/5841/13-ц (провадження № 2/332/54/14) за позовом [PERSON] до ДП "ЗТМК" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було винесено 03.02.2014 р. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] мав право та можливість звернутися з відповідними вимогами про відшкодування моральної шкоди як під час розгляду справи № 332/5841/13-ц (провадження № 2/332/54/14), так і на протязі трьох місяців після проголошення рішення суду у цій справі. Натомість до суду позивач звернувся із пропуском строку, встановленого для вирішення трудового спору, тобто 18.06.2014 року. Згідно до ст.234 КЗпПУ, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Посилання [PERSON] на те, що тримісячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди співпав із погіршенням його стану здоров'я, суд вважає необґрунтованим, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, останнє звернення до лікарів [PERSON] було 03.02.2014 р., тобто у день винесення рішення у справі 332/5841/13-ц. Доказів щодо інших звернень [PERSON] до лікарів, що свідчили б про стійке погіршення стану його здоров'я, позивач до матеріалів справи не долучав. Таким чином, [PERSON] не надав суду жодних переконливих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з причин пропуску строків звернення до суду.

Outcome: dismissed