Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2018 року. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати із позивачкою та її матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з початку 2016 року власного вина не відвідує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів у зв`язку із періодичними хворобами, необхідністю постійного лікарського спостереження та медикаментозного забезпечення. Позивачці відомо, що [PERSON] постійно працює за кордоном, а саме у Словацькій Республіці та заробляє в середньому 2000 Євро, що становить близько 53000грн. Позивачка вказує на те, що вона ніде не працює, а весь свій час та увагу приділяє вихованню власного сина. Окрім того, позивачка проживає разом із матір`ю, яка теж ніде не працює та час від часу хворіє та потребує додаткового догляду. Оскільки, відповідач коштів на утримання малолітнього сина не надає, а позивачка [PERSON] не в змозі власними силами та коштами задовольнити потреби дитини для забезпечення повноцінного утримання, освіти, медицини, оздоровлення та відпочинку, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, представник позивачки [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечив та просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 04.11.2013 року), який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Позивач в обґрунтування заявленої суми аліментів у розмірі 5000грн. вказує на те, що дитина знаходяться на її повному утриманні, відповідач [PERSON] жодним чином не допомагає у вихованні та забезпеченні дитини. Позивачка також зазначила, що [PERSON] постійно працює за кордоном, а саме у Словацькій Республіці та заробляє в середньому 2000 Євро, що становить близько 53000грн. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2020 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2020 рік". Так, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років станом в період з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року становить 2318 грн. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, суд констатує, що позивачкою не зазначено та не додано жодного доказу про факт перебування відповідача [PERSON] на заробітках в Словацькій Республіці та отримання ним доходу в розмірі 2000 Євро. Окрім того, не вказано про можливі інші обставини, які давали б суду впевненість про платоспроможність відповідача заявленій сумі аліментів. А тому, суд приходить до переконання, що заявлена сума аліментів в розмірі 5000грн. на дитину є надмірною, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000грн. аліментів. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини, відповідно до ст. 183 СК України, в розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Однак, стосовно вимоги про стягнення аліментів з їх подальшою індексацією, суд доходить наступного висновку. Так, під індексацією грошових доходів у законодавстві розуміється встановлений законами й іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.91 року у редакції Закону України N 491-IV від 06.02.2003 року). Індексація проводиться з метою підтримки купівельної спроможності населення України в умовах підвищення цін на дотримання встановлених Конституцією гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Індексації підлягають грошові доходи громадян, отримані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення) та інші грошові доходи, які визначені в законі (ст. 2 Закону). Індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи (ст. 10 Закону). Індексація має проводитися автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Такий порядок індексації передбачений у законодавстві на забезпечення інтересів одержувача аліментів для того, щоб йому не доводилося періодично подавати до суду вимоги про збільшення розміру аліментів у зв`язку з підвищенням цін. Постановою Кабінету Міністрів України N 1078 від 17.07.2003 року затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Відповідно до зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадиться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи й організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи й організації, які фінансуються або дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (п. 6). Спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку (п. 13). Таким чином, в разі виникнення після постановлення судового рішення щодо присудження аліментів у твердій грошовій сумі окремого спору щодо індексації аліментів позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з самостійним позовом. З огляду на вищевикладене суд констатує, що обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення, а тому в частині даної позовної вимог слід відмовити. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2019 року (рік звернення до суду з даним позовом). На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial