Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

15.11.2016 Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в якому просить стягнути з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 9058 грн. 97 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 лютого 2011 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 4777 грн. 77 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2011 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 2457 грн. 56 коп.; індекс інфляції 1593 грн. 10 коп.; 3% річних від простроченої суми 230 грн. 54 коп., судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2016 судовий наказ від 05.09.2016 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з [PERSON], [PERSON] було скасовано. При поданні заяви про видачу судового наказу заявником було сплачено судовий збір у розмірі 689 грн. 00 коп. Частиною 2 ст. 99 ЦПК України передбачено, що у випадку пред'явлення стягувачем позову в порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується в суму судового збору, встановлену за позовну заяву. Вказав, що за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON], [PERSON], які є споживачами послуг з централізованого постачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку №19809. У підсумку за боржниками утворилась заборгованість в сумі 9058 грн. 97 коп., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 лютого 2011 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 4777 грн. 77 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2011 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 2457 грн. 56 коп. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Таким чином, боржнику нараховано 1593 грн. 10 коп. - індексу інфляції за час прострочення та 230 грн. 54 коп. - 3% від простроченої суми. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002р. споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та, посилаючись на ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.7, п.9 «Правил реєстрації місця проживання», п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», вказала, що правові підстави для проведення перерахунку нарахувань за послуги водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] відсутні. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні 20.12.2016 та 28.12.2016 проти позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що боржник 29.07.2016 звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2011 по 30.06.2016 на загальну суму 8328 грн. 04 коп. та судові витрати, за результатами розгляду якої Київським районним судом м.Харкова 05.09.2016 було видано судовий наказ, який було скасовано 26.09.2016 на підставі заяви позивачів. Також зазначила, що у 2011 році позивач звертався до суду з заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2011 по 30.06.2013 на суму 593 грн. 66 коп. 12.09.2011 за результатами розгляду вказаної заяви було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2011 по 30.06.2013 на загальну суму 593 грн. 66 коп. Сума боргу розмірі 629 грн. 66 коп. була сплачена 30.09.2016 року. 29.07.2016 позивач вдруге звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2011 по 30.06.2016 на загальну суму 8328 грн. 04 коп. та судові витрати. 05.09.2016 за результатами розгляду вказаної заяви було видано судовий наказ, який скасований ухвалою суду від 26.09.2016. Крім того вказала, що з липня 2013 року відповідачі фактично проживають за адресою [INFO] А [ADDRESS], де сплачують за спожиту воду та послуги з водовідведення згідно показань лічильників води. Також зазначила, що договір на постачання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] з [PERSON] чи з [PERSON] позивач КП «Харківводоканал» не укладав. Таким чином нарахування оплати за послуги, які фактично не надавалися, вважає неправомірними та безпідставними. У судовому засіданні 11.01.2017 представник відповідачів [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що за адресою [ADDRESS] відповідачі не проживають та не користуються послугами КП «Харківводоканал». Також зазначила, що до теперішнього часу квитанції на оплату послуг з водопостачання та водовідведення приходять на ім»я колишнього власника квартири. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та не спростовано представником відповідачів, що за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок №19809 на імя [PERSON] (а.с.7). Згідно довідок з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області від 24.11.2016 року [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 18.12.2013 року та [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 22.10.2003 року (а.с.23,24). Реєстрація [PERSON] з 23.10.2003 року за адресою [ADDRESS] також підтверджується наданою представником відповідачів копією паспорту [PERSON] (а.с.39-42). Крім того, представником відповідача суду надано копію паспорту [PERSON], згідно з якою [PERSON] була зареєстрована в [INFO] з 22.08.2013 по 06.12.2016 (а.с.43). Тобто, відповідачі є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП "Харківводоканал" відповідно до ліцензії. Зі зведеної картки абонента [PERSON] за адресою [ADDRESS], особовий рахунок 19809, вбачається, що заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.02.2011 по 30.09.2011 становить 4777 грн. 77 коп. та за послуги водовідведення становить 2457 грн. 56 коп. (а.с.7-13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Київського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з відповідачів, тобто скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідачів виниклу заборгованість. Так, 05.09.2016 Київським районним судом м.Харкова видано судовий наказ про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2011 по 30.06.2016 у розмірі 8328,04 грн. та судовий збір у розмірі 344,50 грн. з кожного (а.с.34). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.09.2016 скасовано судовий наказ від 05.09.2016 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 8328,04 грн. та судовий збір у розмірі 344,50 грн. з кожного, оскільки із заяви і поданих документів вбачався спір про право (а.с.6). Представник відповідача, зокрема, посилається на не отримання відповідачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, вказуючи про проживання відповідачів за іншою адресою. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачів, виходячи з наступного. Так, представником відповідачів надані довідки від 10.01.2017р., виданих в.о. керівника ОСББ «Усадьба» [PERSON] про те, що [PERSON] з 19.07.2013 року фактично не проживає за місцем реєстрації в [ADDRESS], і не споживає послуги з водопостачання та водовідведення та про те, що [PERSON] з 22.08.2013 року по 06.12.2016 року була зареєстрована в [INFO], але фактично ніколи не проживала за місцем реєстрації і не була споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за вказаною адресою. Однак, суду не надано даних, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до КП "Харківводоканал" з заявами про зміну свого місця проживання або надання відомостей за якою саме адресою вони є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення. У випадку небажання відповідачів сплачувати послуги водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS], вони не були позбавлені можливості відмовитись від цієї послуги КП «Харківводоканал», однак не скористалися даною можливістю та не зверталися до КП «Харківводоканал» з будь-якими заявами щодо якості надання послуг водопостачання або відключення від постачання води. Отже, всупереч ст. 60 ЦПК України відповідачами не було доведено, що позивач не надавав послуги з водопостачання та водовідведення. Також відповідачами до суду не надано доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості або обов»язку її погашення. Щодо посилань представника відповідачів на не укладення позивачем з відповідачами договору на постачання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] з [PERSON] чи з [PERSON] позивач КП «Харківводоканал», суд зазначає наступне. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». КП «Харківводоканал» є виконавцем послуг водопостачання та водовідведення, визначений відповідним рішенням Харківської міської ради, має ліцензію на надання таких послуг, що підтверджено матеріалами справи. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виходячи з викладеного вище, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі від 20 квітня 2016 року, які є обов»язковими для застосування. Згідно зі ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна із сторона - підприємець взяла на себе обов'язок виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди та факту існування договірних відносин між сторонами є квитанції про оплату послуг та факт оплати споживачами послуг водопостачання та водовідведення. Виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», якщо між сторонами договір не укладено, то послуги надаються відповідно до загальних вимог Закону та вищезазначених правил. До учасників правовідносин застосовуються умови, встановлені типовим договором. Таким чином судом встановлено, що КП «Харківводоканал» надає у квартиру [ADDRESS] послуги з водопостачання та водовідведення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води». Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що в період з 01.02.2011 по 30.06.2016 відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість послуг. До обов'язків споживача комунальних послуг, які встановлено частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», входить, в тому числі, оплата за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 17, 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідачі, отримуючи надані послуги з центрального водопостачання і водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість за послуги КП «Харківводоканал». З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим з їх розміром суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв'язку з відповідним клопотанням відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності та відсутності підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України (а.с.32). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, позовна давність переривається у разі пред»явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов»язанням, в якому поміж інших прав і обов»язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов»язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов»язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов»язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Вказаний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року (справа № 6-59цс13) і він відповідно до ст. 380-7 ЦПК України повинен враховуватися судами. За таких обставин, є всі законні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги КП «Харківводоканал» доведеними та обґрунтованими в межах строку позовної давності та такими, що підлягають задоволенню за період з 01.10.2013р. по 30.09.2016р. За вказаний період нарахована сума заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання склала 5087 грн. 56 коп., за послуги централізованого водовідведення - 2762 грн. 94 коп. У задоволенні позовних вимог поза строку позовної давності за період з 01.02.2011 року по 01.10.2013 року за послуги водопостачання та за послуги водовідведення суд відмовляє, оскільки відсутні підстави для поновлення строку за цей період. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин з відповідачів підлягає стягненню сплачений судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволеної частини. Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України, у випадку пред'явлення стягувачем позову в порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору встановленої позовної заяви.

Outcome: partial