Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

17.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 3420,21 долар США та судових витрат. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відвідмовити в задоволенні позову. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № CNGLAK00040463, відповідно до якого позивач [PERSON] отримав кредит в розмірі 8750 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 5,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.05.2012 року (а.с. 9-11) Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] станом на 20.08.2015 року не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 3420,21 долар США. (а.с. 5-7) Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2010 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту в розмірі 2800 доларів США 55 центів та 141 грн. 78 коп. сплачених судових витрат. Представник відповідача з позовною заявою не погоджується, та просить відмовити в позові повністю та застосувати строки позовної давності. У відповідності до п. 7.1 банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок автосалону на строк з 17.05.2007 р. по 18.05.2012 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 6969,00 доларів США.(а.с.11) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і термін виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) та виконання зобов'язання в повному обсязі, яке виникло на основі договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання, щодо сплати кредиту в повному обсязі до 18.05.2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 17.11.2015 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості із відповідача поза межами строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задовленні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed