Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

30.06.2021 року представник позивача поштою звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за договором позики №2294399 від 09.04.2018 року у розмірі 147497 грн, яка складається з 3000 грн заборгованості за позикою, 128399,12 грн заборгованості по комісії, 11468,73 грн інфляційних витрат, 4629,38 грн 3 відсотків річних, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 09.04.2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено договір позики №2294399, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності та платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 % річних від суми позики, строком до 18.04.2018 року на 10 днів та зі сплатою комісії. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору позики №2294399 від 09.04.2018 року щодо своєчасного повернення позики зумовило звернення ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Литвинюк А.В. Ухвалою судді від 26.07.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у справі, у строки передбачені ст.275 ЦПК України. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала судді була направлена за місцем реєстрації відповідача [PERSON] , яка зазначена у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.07.2021 року та довідка з Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області від 22.07.2021 року, а саме за адресою: [ADDRESS] . Однак, судова повістка, що направлялася на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п.п.91,99,101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України №270 від 05.03.2009 року інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч.ч.3,9 ст.130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові №922/1714/18 від 17.04.2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом, неотримання судових повісток особою, які направлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи суд вважає належним. Тобто, судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді та виклик до суду, але вони результатів не дали. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно з подачею позову представник позивача звернувся з заявою в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ст.ст.280,281 ЦПК України судом вирішено проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2018 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено договір позики №2294399, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності та платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01 % річних від суми позики, строком до 18.04.2018 року на 10 днів та зі сплатою комісії. Відповідно до п.3.1 Договору позики сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.3.2 Договору позики обчислення строку користування позикою та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти за користування позикою нараховуються у відсотках від суми позики з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Позичальником) до дня повного погашення Заборгованості за позикою (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Як вбачається з п.3.3 Договору позики сума позики, проценти за користування позикою, комісія, складають Заборгованість за договором позики. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми Заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений договором позики. В п.п.4.2.2 Договору позики зазначено, що позичальник зобов`язаний вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та комісією. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.ч.1,2 ст.612 ЦК України). Ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» свої зобов`язання за вказаним договором позики виконало повністю, однак відповідач порушив його умови щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.05.2021 року складає 147497,23 грн., з яких: заборгованість за позикою - 3000 грн; заборгованість по комісії - 128399,12 грн; інфляційні втрати -11468,73 грн; 3 відсотки річних - 4629,38 грн. Отже, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, а тому позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем за вищевказаним договором суду не надано, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки зобов`язань за вказаним договором позики. Ст.76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст.81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що відповідачем порушені вимоги договору позики, що спричинило виникнення заборгованості перед позивачем, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2270.00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №854 від 18.06.2021 року. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 2270.00 грн. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.ст.15,16,526,530,533,536,549-552,1049,1050,1054,1055 ЦК України та

Outcome: approved