Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

11.07.2016 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини і доводи мотивує тим, що 20.08.2015 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі, вона 09.04.2016 року народила сина, вагою 3700 грам в пологовому відділені Калинінської лікарні № 9 м. Донецьк, на тимчасово окупованій території, де їй було видано медичне свідоцтво про народження № 266 від 21.04.2016 року. Вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського РУЮ у Донецькій області з приводу реєстрації сина, але їй було відмовлено і запропоновано звернутися до суду, тому заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою і просить встановити факт народження дитини чоловічої статі, 09.04.2016 року. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилася, але в заяві зазначила розглянути у її відсутність. Представник заінтересованої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши письмові докази, суд вважає можливим розгляд справи у відсутність заявниці [PERSON] та представника заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області. Заслухавши свідчення свідків, дослідивши додані до матеріалів справи письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.4\~ст. 257-1 ЦПК України\~ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВРУ, підлягає негайному виконанню. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду свідчив, що заявницю знає з 2013року, коли вона уклала шлюб з [PERSON], оскільки з останнім підтримує подружні стосунки. Достовірно суду свідчив, що 09.04.2016 року заявниця народила сина в лікарні м. Донецьк. Свідок [PERSON] дала аналогічні свідчення і не довіряти свідченням свідків у суду підстав не має. Згідно дублікату Медичного свідоцтва про народження № 266 від 21.04.2016 року виданого Калинінською лікарнею № 9 м. Донецьк, вбачається що заявниця [PERSON] народила 09.04.2016 року в пологовому відділені Донецької міської лікарні № 2 м. Донецьк дитину доношену на 40-му тижні вагітності, хлопчика при одноплідних пологах, дана вагітність перша, пологи перші, що є наявним у матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Про те, що заявниця зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області вбачається з відповіді № 03.2-25/2866 від 02.07.2016 року, що є наявним у справі і їй запропоновано звернутися до суду за встановленням факту народження дитини. При вирішенні питання про встановлення факту народження суд приймає до уваги свідчення свідків [PERSON] та [PERSON], а також додані письмові докази про справі, під час пологів. Для реєстрації народження сина вона зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу отримання свідоцтва про народження сина. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є [PERSON] та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України [PERSON] свідоцтво про народження її сина, виданого державним органом України.

Outcome: approved