Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Державного підприємства Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (далі - ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.04.2015 року по 11.09.2017 року працювала на ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2». 11.09.2017 року наказом № 124-К/тр про звільнення його було звільнено на підставі п.1\~ст.36 КЗпП України\~за угодою сторін. Вказує, що за час перебування у трудових відносинах їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 18581,36 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 2190,93 грн. в порушення вимог ч. 1\~ст. 116 КЗпП України. Крім того, вважає, що порушення відповідачем його законних прав на отримання заробітної плати завдало їй моральних та фізичних страждань. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в свою користь 18581,36 грн. заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, 2190,93 грн.\~компенсації за невикористану відпустку, моральну шкоду в розмірі 8000 грн., а також понесенні нею судові витрати. Ухвалою суду від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений строк від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач\~\~ [PERSON] з 01.04.2015 року по 11.09.2017 року працювала на ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на посаді продавця відділу збуту (а.с. 8-11). Відповідно до вимог\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116 КЗпП України. Згідно зі\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №622/1626/17 від 03 квітня 2019 року. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] , а саме 11.09.2017 року, відповідач не здійснив виплату належних останній коштів. Згідно довідки ДП «Луцький комбінат Хлібопродуктів №2», станом на 26.09.2019 2018 рік, заборгованість по заробітній платі становить 20772,29 грн., з яких: 18581,36 грн. заробітна плата, 2190,93 грн. компенсація відпустки (а.с. 12). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на користь [PERSON] належить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 18581,36 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2190,93 грн. Також,\~статтею 237-1 КЗпП\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі\~ст. 237-1 КЗпП України\~є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є підставною, та полягає у порушенні її законних прав, що виразилось у невиплаті належних їй грошових сум нарахованої заробітної плати. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд враховує період часу, протягом якого заробіток позивачеві не виплачено. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини справи, характер порушення прав позивача, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, а тому вважає за необхідне задовольнити вимоги у розмірі 3000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial