Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.06.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вироком суду було встановлено, що 10 травня 2015 року, близько 16 години неповнолітній обвинувачений [PERSON], перебуваючи у комп'ютерному клубі «Сапсан», який розташований в м.Лубни вул. Привокзальна,5 Полтавської області, на одному із столів помітив гаманець, належний потерпілому [PERSON], в якому знаходились дві банківські картки «Приватбанк», які вирішив викрасти. Після чого, неповнолітній обвинувачений [PERSON] взяв вищевказаний гаманець та витягнув з нього зарплатну картку «Приватбанк» [NUMBER] та кредитну картку «Приватбанк» [NUMBER], поклавши при цьому гаманець назад на стіл та вийшов з приміщення даного клубу, щоб вчинити крадіжку грошових коштів із даних банківських карток за допомогою банкомату. Реалізовуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, неповнолітній обвинувачений [PERSON] шляхом здійснення транзакції із вищевказаних банківських карток, таємно викрав грошові кошти в сумі 18100 гривень, належні потерпілому [PERSON], які отримав через банкомат «Приватбанк» по вул..Радянській,105 в м.Лубни Полтавської області та разом із викраденим покинув місце вчинення злочину, чим спричинив останньому матеріальних збитків на вищевказану суму. В ході досудового слідства викрадені грошові кошти в сумі 5005 грн. було йому повернуто. Невідшкодованою залишилася шкода в розмірі 13 095 грн. Крім цього, злочинними діями [PERSON] йому також було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданням , яких він зазнав у зв»язку з викраденням майна, неможливістю вчасно придбати необхідні речі, відмові винної особи в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд : стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно 13 095 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та 1300 грн. судових витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди визнав, проти задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди заперечував. З"ясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 30 червня 2015 року, який набрав законної сили, встановлено, що 10 травня 2015 року, близько 16 години неповнолітній обвинувачений [PERSON], перебуваючи у комп'ютерному клубі «Сапсан», який розташований в м.Лубни вул..Привокзальна,5 Полтавської області, на одному із столів помітив гаманець, належний потерпілому [PERSON], в якому знаходились дві банківські картки «Приватбанк», які вирішив викрасти. Після чого, неповнолітній обвинувачений [PERSON] взяв вищевказаний гаманець та витягнув з нього зарплатну картку «Приватбанк» [NUMBER] та кредитну картку «Приватбанк» [NUMBER], поклавши при цьому гаманець назад на стіл та вийшов з приміщення даного клубу, щоб вчинити крадіжку грошових коштів із даних банківських карток за допомогою банкомату. Реалізовуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, неповнолітній обвинувачений [PERSON] шляхом здійснення транзакції із вищевказаних банківських карток, таємно викрав грошові кошти в сумі 18100 гривень, належні потерпілому [PERSON], які отримав через банкомат «Приватбанк» по вул..Радянській,105 в м.Лубни Полтавської області та разом із викраденим покинув місце вчинення злочину, чим спричинив останньому матеріальних збитків на вищевказану суму. Згідно даного вироку суду [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.1 КК України і призначено йому покарання у виді 850 гривень штрафу ( 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян). Речові докази по справі, а саме : 5005 гривень, які зберігаються під зберігальною розпискою у потерпілого [PERSON] - залишено останньому, як йому належні кошти. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вартість викраденого відповідачем [PERSON] майна позивача (грошових коштів) становить 18 100 грн. З матеріалів справи також вбачається, що викрадені грошові кошти в сумі 5005 грн. були повернуті позивачу. Таким чином вартість невідшкодованої майнової шкоди становить 13 095 грн. (18100 грн. - 5005 грн.). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи , що викрадені кошти позивача в сумі 13 095 грн. є завданими йому внаслідок вчинення [PERSON] злочину збитками, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 13 095 грн. майнової шкоди. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що [PERSON] неправомірними діями [PERSON], які виразилися у крадіжці його майна, завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, яких він зазнав у зв"язку з крадіжкою свого майна. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується характер правопорушення, а саме, що моральна шкода спричинена внаслідок вчинення злочину, глибину душевних страждань, вимушеність змін в організації власного життя позивача, який змушений був через крадіжку майна витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, звертаючись для захисту своїх прав за правовою допомогою до адвоката та з позовом до суду, час, протягом якого позивач був позбавлений власних коштів, те, що внаслідок вчинення злочину він втратив можливість розпоряджатися коштами за власним розсудом та на свої потреби, а також вимоги розумності та справедливості. Клопотань щодо призначення судової експертизи для визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди сторони до суду не заявляли. Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем обґрунтовано розмір моральної шкоди на суму 1000 грн. Станом на час розгляду справи [PERSON], [INFO], повноліття не досяг та має вік 16 повних років. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлючами) або піклувальниками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Тобто обов'язок по відшкодуванню шкоди в першу чергу покладається на неповнолітнього [PERSON], якому, як на час заподіяння шкоди, так і на час розгляду справи, не виповнилося 18 років. У разі відсутності у неповнолітнього майна, шкода підлягає відшкодуванню до досягнення [PERSON] повноліття його батьком [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, враховуючи , що позивачем при зверненні з позовом до суду не сплачувався судовий збір, суд, з урахуванням вимог ст. 28 ЦПК України, згідно яких неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом, те, що батько неповнолітнього відповідача [PERSON] лише несе субсидіарну відповідальність щодо відшкодування своїм сином шкоди, а ЦПК України не передбачає застосування субсидіарної відповідальності при розподілі судових витрат, вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] судовий збір у розмірах, враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір» із змінами згідно Закону України № 629-VIII від 16.07.2015 року, які набрали чинності станом на час розгляду справи, на користь держави за задоволені вимоги про відшкодування майнової шкоди в сумі 487,20 грн. та за частково задоволені вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідно до розміру задоволених вимог в сумі 48,72 грн. (487,20 грн. х 1000 грн./ 10 000 грн.), а всього 535,92 грн. Суд вважає, що не підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача 1300 грн. сплачені ним згідно квитанції від 17.08.2015 року адвокату Садовому В.В., враховуючи наступне. Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На сьогодні дане питання врегульоване Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій. Так, з журналу судового засідання вбачається, що адвокат Садовий В.В. не брав участі у судових засіданнях як особа, що надає правову допомогу позивачу у даній справі. Пунктом 48 постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Разом із тим, з матеріалів справи також вбачається, що ні адвокат Садовий В.В., ні позивач не надавали до суду розрахунок вартості наданих послуг зі складання процесуальних документів, заяв, клопотань, позовної заяви, консультацій, тощо, пов»язаних із наданням правової допомоги адвокатом Садовим В.В. позивачу [PERSON] Враховуючи викладене, відсутність можливості визначити згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу позивача у даній справі, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення із відповідачів на користь позивача 1300 грн., як витрат на правову допомогу, які були сплачені позивачем адвокату.

Outcome: partial