Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просила суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 08 листопада 2012 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 2096, а також стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], на її користь на утримання двох дітей - дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], аліменти у визначеній твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 08 листопада 2012 року. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей : дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідчем різні погляди на сімейне життя та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, схильність відповідача до зловживання алкогольними напоями, через що між ними часто виникають сварки, під час яких відповідач в присутності дітей погрожує їй застосуванням фізичного насилля. Матеріально відповідач сім'ю забезпечує епізодично, оскільки заробітну плату часто витрачає на особисті потреби та придбання алкогольних напоїв. На даний час подружні відносини між ними фактично припинилися. А тому, вважає, що подальше збереження шлюбних відносин буде негативно впливати на їхні інтереси та на інтереси їхніх неповнолітніх дітей, в зв'язку з чим шлюб між ними слід розірвати. В зв'язку з тим, що відповідач працює, проте на утримання дітей кошти надає епізодично, інших дітей не має, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх спільних неповнолітніх дочок в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. В підготовче засідання, 07 грудня 2018 року, позивач [PERSON] не з'явилася, проте від неї на адресу суду надійшла заява про залишення без розгляду частини позову, в якій вона просить суд позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів залишити без розгляду, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує та просить суд їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]" та залишити проживати разом з нею неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання, 07 грудня 2018 року не з'явився, проте на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі,та не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, та не заперечує проти залишення позовних вимог в частині стягнення аліментів, без розгляду. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 180054, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції (а.с.5). Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви позивача про підтримання позовних вимог в частині розірвання шлюбу та заяви відповідача про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні погляди на сімейне життя та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння між сторонами, схильність відповідача до зловживання алкогольними напоями, та відсутність з боку відповіача матеріального забезпечення сім'ї, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сім'єю сторони не проживють, миритися не бажають. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.9, 10). Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року задоволено заяву позивача [PERSON] про залишення позову без розгляду частини позову, та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині стягнення із відповідача [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], на користь позивача [PERSON], на утримання двох дітей - дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], аліменти у визначеній твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, залишено без розгляду. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Вдповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатння переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріпленні в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в частині розірвання шлюбу (згідно квитанції № 0.0.1136598765.1 від 18 вересня 2018 року (а.с. 1) та стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, який підлягає сплаті при зверненні до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved