Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

13.09.2019 р. [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання втратившими право користування житловим приміщенням та виселення з будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що він є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Відповідачі у справі не є членами його сім`ї та родичами, а є батьками його дружини з якою він не проживає з квітня 2019 року та між ними триває процес розлучення. Відповідачам він дозволив пожити в будинку взимку 2019 року, так як там створено всі умови для комфортного проживання, є опалення та інші комунукації. На вказаний період йому не було відомо про наміри дружини розлучитися, він вважав, що в них повноцінна родина з довірливими відносинами. Відтоді як він дізнався про поданий позов, дав можливість відповідачам забрати речі та виїхати добровільно. В обумовлений термін позивач прийшов до будинку однак замки були змінені без його згоди та відома. До будинка його не впускають, перешкоджають у праві розпорядження та користуванні. Відповідачі зареєстровані за іншою адресою проживання та мають у власності своє майно. 30.09.2019 р. ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси справу направлено за підсудністю до Суворовського районного суду м.Одеси. 28.10.2019 р. справа надійшла до Суворовського районного суду м.Одеси, здійснено її автоматизований розподіл між суддями. 01.11.2019 р. постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків. 08.11.2019 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та зазначила, що проживання відповідачів в будинку було з усного дозволу позивача на короткий термін. Однак до теперішнього часу вони не звільнили помешкання та продовжують створювати перешкоди позивачу як власнику майна. Відповідачі в засідання не з`явилися, неодноразово викликалися до суду у визначений ч.8 ст.128 ЦПК України спосіб, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не направляли. Зі згоди представника позивача справа розглядається в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.04.2014 р. . Згідно з довідкою голови ОСОН мікрорайону "Крива Балка" [PERSON] від 06.09.2019 р. в будинку [ADDRESS] саме 1/2 частині належній [PERSON] , проживають без реєстрації [PERSON] , тесть, та [PERSON] , теща. В добровільному порядку вимоги позивача про звільнення приміщення відповідачі не виконують. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє,користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч.3 ст. 116 ЖК України). Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування жилою площею у вищевказаній квартирі, оскільки власник заперечує проти їх проживання, письмові угоди щодо користування приміщенням не укладались. В судовому засіданні було встановлено про відсутність згоди позивача на продовження проживання відповідачів в будинку. Отже, вимоги позивача є обгрунтованими, оскільки він як власник будівлі на власний розсуд розпоряджається своїм майном, тому може вимагати усунення перешкод в користуванні майном, а відтак відповідачі підлягають виселенню. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" на користь позивача підлягає стягненню витрати пов`язані з оплати судового збору у розмірі 3116,65 грн. (768,40 Х4 +43,05 грн. (комісія банку) в рівних частинах.

Outcome: approved