Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

16.05.2014 р. представник ПАТ КБ " ПриватБанк" звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами, які вмотивував наступним. Відповідно до укладеного договору від 02.12.2005 року (без номера) відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, а саме у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту в неї станом на 30.04.2014 р. виникла заборгованість у сумі 30832,83 грн. грн., яка складається з наступного: - 7879,42 грн. заборгованість за кредитом; - 21008,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1444,42 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач цю суму заборгованості добровільно не погашає, що змусило представника позивача звернутися до суду з цим позовом. Відповідач позов заперечила повністю, просить відмовити у задоволенні позову та застосувати строк давності до позовних вимог, оскільки з часу останнього платежу проведеного на погашення заборгованості по кредитному договору минуло більше трьох років. Останній платіж для погашення частково кредитного боргу був нею здійснений 28.12.2009 року. Представник позивача на розгляд справи повторно не з'явився, хоча участь такого визнана в справі обов'язковою.04.06.2014 р. представником ПАТ КБ "ПриватБанк" подано до суду заяву з проханням провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. На подану відповідачкою заяву про застосування строку довності до позовних вимог заперечення до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши позицію відповідачки, прийшов до наступного висновку Згідно кредитного договору № б/н від 02.12.2005 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.. Позивач кредитні кошти перерахував відповідачу на кредитну картку. Відповідач скористався платіжною кредитною карткою знявши з картки певну грошову суму. Натомість взяті на себе за кредитним договором не виконала, кредит не погасила у встановлені строки передбачені договором. Внаслідок чого в [PERSON] виникла заборгованість на загальну суму 30832,83 грн. Встановлені обставини не оспорені сторонами і підтверджені доказами в справі. 16.05.2014 року представник позивача звернувся в суд із цим позовом до відповідача про стягнення заборгованості за вищезгаданим кредитним договором від 02.12.2005 р.. В справі є підстави задовольнити заяву відповідача про застосування строку позовної давності з таких підстав і мотивів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст. 267 ЦК). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ст. 261 ч. 1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином , у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пп.3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Відповідачка суду пояснила, що останній платіж нею здійснено в грудні 2009 року. Дія картки скінчилась і таку вона не поновляла , саму картку втратила . Отже, про порушення договірних зобов'язань, допущених відповідачем позивач дізнався у січні 2010 року. Таким чином, з часу коли позивач повинен був дізнатися про порушення зобов'язань відповідачем з січня 2010 р., бо саме з цього місяця відповідачка припинила сплачувати кредитні зобов'язання, і до дати закладення позову в суд минуло 3 роки і 5 місяців. Встановлене дає підстави застосувати ст. 267 ч.ч. 3-5 ЦК України, тобто відмовити в позові за спливом строку давності без наявності поважних причин пропуску такого Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed