Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

16.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказуючи на те, що 14 червня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №32. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї, на думку позивача, стало те, що вони уклали шлюб не пізнавши один одного, у них часто виникали непорозуміння з різних побутових причин, зникло почуття любові та поваги. Сімейні стосунки не підтримують більше двох років, мешкають окремо один від одного. Оскільки сім'я фактично розпалась, та носить лише формальний характер, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Позивач в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с.16). Відповідачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.15). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із повторного свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 268394 (а.с.4), 14.06.2011 року був укладений шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] /Клєпчевою/ [PERSON], [INFO], у Татарбунарському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №32. Копією повторного свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 492172 від 15.11.2016 року (а.с.12) підтверджується, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони припинили подружні стосунки більш двох років, відносини не підтримують, примирення не бажають. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно зі свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище з " Клєпчевої" на "Тяка". В поданій до суду заяві остання просила залишити їй вказане прізвище, тому підстав для відновлення дошлюбного прізвища немає. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved