Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна та кредитного обовязку подружжя мотивуючи його тим, що 20 вересня 2012 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Сторони мали спільну мету придбати власне житло. Задля цього 07 квітня 2014 року [PERSON] за згодою свого чоловіка взяла у [PERSON] в борг 80\~000 доларів США, що підтверджується договором безпроцентної позики грошей від 07.04.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1542. В подальшому, 05 червня 2014 року за позичені дружиною кошти, за її згодою, на імя чоловіка було придбано майнові права на квартиру в новобудові, на яку після завершення будівництва було видано Свідоцтво про право власності. Таким чином, Позивач вважає спільно нажитим обовязком подружжя є обовязок повернути кошти, взяті у борг у [PERSON] на купівлю квартири, а спільно нажитим майном подружжя є придбана у шлюбі квартира [ADDRESS]. Проаналізувавши норми чинного законодавства України, Позивач просила суд поділити спільно нажите майно та кредитні обовязки подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати зобовязання [PERSON] щодо повернення ? частини взятих у борг 80\~000 доларів США за договором безпроцентної позики грошей від 07 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1542, у встановлений договором строк. Представник Позивача просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, під час перебування у шлюбі із [PERSON] [PERSON] [PERSON] була придбана № 46 у будинку № 45 по вулиці Щаслива у селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2014 року, індексний номер 22635914. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.\~ У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~зазначено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК України) . Оскільки квартира [ADDRESS] набута сторонами у власність в період перебування у шлюбі, тому суд вважає дане нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя у звязку з чим задовольняє позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири. Щодо заявленої Позивачем вимоги про визнавання зобовязання [PERSON] повернути 1/2 частину позичених коштів за договором безпроцентної позики грошей від 07.04.2014 року слід зазначити наступне. 07.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики грошей, що підтверджується відповідною копією, наявною в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст.\~61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 4 ст.\~65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя,\~якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладення обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї. Частиною 3 ст.\~10 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивач не надав належних, допустимих та переконливих доказів про укладення договору позики в інтересах сім'ї. Текст самого договору про отримання коштів для придбання квартири [ADDRESS], не може бути доказом того, що передані за ним кошти були витрачені саме на придбання спірної квартири. У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та ст. ст.\~60, 61, 65, 70 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~та

Outcome: partial