Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

11.10.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Надвірнянський РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та стягнення додаткових витрат на дітей. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки смт.Битьків Надвірнянського району Івано-Франківської області та [PERSON] , [INFO] , уродженки смт.Битьків Надвірнянського району Івано-Франківської області, матір`ю яких є вона, [PERSON] . Також просить внести зміни в актові записи про народження дітей, а саме зазначити у графі батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, житель [ADDRESS] , в графі прізвище дітей змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Крім того, просить стягувати з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення в цій частині в межах платежу за один місяць, а також стягнути з відповідача на її користь 3543 грн. 75 коп. додаткових витрат на утримання дітей та понесені нею судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позовній заяві і просили їх задоволити. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] позов [PERSON] визнав частково, не заперечував щодо визнання його батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] , однак просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів, додаткових витрат на дітей та судових витрат по справі. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги [PERSON] визнали частково, зокрема [PERSON] не заперечує щодо визнання його батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] , також не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак у меншому розмірі, а саме по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно та стягнення з нього додаткових витрат в сумі 2110 грн. 00 коп. В решті вимог [PERSON] просив відмовити та стягнути з позивача на його користь понесені ним судові витрати по справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Надвірнянського РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув, натомість на адресу суду надійшов лист, в якому просить дану справу слухати у відсутності їхнього представника. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до частковго задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі познайомилися у січні 2013 року та почали зустрічатися з метою створити сім`ю. З травня 2013 року вони почали проживати разом вдома у позивача в с.Перерісль, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. В подальшому позивач проживала разом з відповідачем по місцю проживання останнього, в [ADDRESS] , що підтверджується відповідними відмітками в паспорті [PERSON] (а.с.9-10). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік і дружина, піклувалися один про одного, в них був єдиний сімейний бюджет, однак шлюб у встановленому законом порядку зареєстрованим не був. Як з`ясовано судом, за час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та проживають разом з нею. Біологічним батьком дітей є відповідач по справі [PERSON] , що останнім підтверджено в судовому засіданні, однак у зв`язку з тим, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, у свідоцтвах про народження дітей відомості про батька були вказані згідно ч.1 ст.135 СК України (а.с.12, 13). Вказана обставина стверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК україни, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.14, 15). Також факт спільного проживання сторін по справі та їхніх дітей вбачається із довідки Битківської селищної ради про склад сім`ї за №1496 від 29.08.2019 року, згідно якої в [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять [PERSON] , [PERSON] , та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.18). Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що відповідно до ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Таким чином, з урахуванням наявних у справі відомостей, які засвідчують походження дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від [PERSON] , тієї обставини, що в ході розгляду даної справи відповідач визнав, що він являється батьком даних дітей і протилежного не встановлено, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Крім цього, відповідно до ч.1, 3 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.1 ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. Відповідно до положень статті 134 СК України, рішення суду про визнання батьківства є підставою внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видачі нового свідоцтва про народження дитини. Також судом з`ясовано, що з січня 2017 року через погіршення стосунків [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо. Їхні спільні діти - [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю та повністю знаходяться на її утриманні і вихованні, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатом Переріслянської сільської ради ОТГ Надвірнянського району, Івано-Франківської області та довідкою вказаної сільської ради про склад сім`ї за №1197 від 03.10.2019 року (а.с.19, 20). В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач працює у Переріслянській сільській раді ОТГ на посаді «гардеробник», де отримує мінімальну заробітну плату, що стверджується довідкою про доходи № 1198 від 03.10.2019 року, виданою Переріслянською сільською радою ОТГ, а тому [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі та не в змозі забезпечити достатній рівень життя для неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", закріплено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2020 року становить 1779 гривень. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, може працювати, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення і їх розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 1250 грн., на кожну дитину, на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення ними повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, як встановлено судом, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з 27.08.2017 року та 29.08.2017 року відповідно, відвідують Переріслянський заклад дошкільної освіти (дитячий садок) «Золота рибка». Згідно довідки вказаного закладу за №30 від 03.10.2019 року, [PERSON] здійснила батьківську оплату за садок на загальну суму - 4220 грн. 00 коп. Дана довідка міститься в матеріалах справи. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом з тим, такі витрати повинні бути реальними та документально підтверджені стороною (позивачем) і на підставі доказів суд визначає розмір понесених додаткових витрат на утримання дитини, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. В своєму позові [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину додаткових витрат на утримання дітей, в сумі 3543 грн. 75 коп. Вказана сума складається із половини витрат понесених позивачем у зв`язку із відвідуванням неповнолітніми дітьми Переріслянського закладу дошкільної освіти (дитячий садок) «Золота рибка», лікуванням дітей та коштів за придбання продуктів харчування. Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з 27.08.2017 року та 29.08.2017 року відповідно, дійсно відвідують Переріслянський заклад дошкільної освіти (дитячий садок) «Золота рибка». Згідно довідки вказаного закладу за №30 від 03.10.2019 року, [PERSON] здійснила батьківську оплату за садок на загальну суму - 4220 грн. 00 коп. Дана обставина підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.22). Однак, що стосується витрат, понесених позивачем у зв`язку з лікуванням дітей та придбанням продуктів харчування, то із долучених [PERSON] фіскальних чеків, неможливо достовірно встановити, що вказані в них медикаменти та продукти придбані саме позивачем та для дітей сторін по справі. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути Ѕ частину витрат, понесених нею у зв`язку із відвідуванням неповнолітніми дітьми Переріслянського закладу дошкільної освіти (дитячий садок) «Золота рибка», а саме 2110 грн. 00 коп., оскільки вказані витрати є реальними та документально підтверджені стороною позивача. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача розрахункової квитанції № 24/2019 від 08.10.2019 року, розрахункової квитанції № 25/2019 від 08.10.2019 року, розрахункової квитанції №30/2019 від 28.11.2019 року, витрати на правничу допомогу склали 3500 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2121грн. 35 коп., згідно розрахункових квитанцій № 24/2019 від 08.10.2019 року, № 25/2019 від 08.10.2019 року, №30/2019 від 28.11.2019 року. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору за позовну вимогу про визнання батьківства. Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та стягнення додаткових витрат на дітей звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 1681 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави за дані позовні вимоги. Крім того, в судовому засіданні відповідач та його представник просили суд стягнути з позивача на користь відповідача, понесені ним судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги. З даного приводу суд констатує, що у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене судом вирішено питання судових витрат та стягнуто з відповідача в користь позивача, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2121грн. 35 коп., а не в повному розмірі - 3500 грн. 00 коп., тобто саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на переконання суду вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним судових витрат до розгляду не підлягає, оскільки судом розподілені витрати між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.126, 128, 134, 145, 147, 180, 182, 184, 185 СК України,

Outcome: approved