Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, в обгрунтування якої вказав, що недавнього часу він проживав у м.Донецьк. Проте був змушений переїхати проживати в інше місто. Наразі проживає за адресою : [INFO]. Батько заявника [PERSON], [INFO], помер 16.03.2017 року вдома, в місті Донецьк, Калінінського району Донецької області, про що Калінінським відділом ЗАГС м. Донецька видано свідоцтво про смерть серії ДНР № 054231 від 21.03.2017 року. Після переїзду до м. Хорол Полтавської області заявник звернувся до Хорольського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області для того, щоб зареєструвати смерть батька [PERSON] відповідно до чинного законодавства України. Але 04.04.2017 року отримав відмову за № 250/12.22-04-33 у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки свідоцтво про смерть батька [PERSON] серії ДНР № 054231 від 21.03.2017 року, видане на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і даний документ не може бути підставою для реєстрації смерті, у звязку з цим заявник не може реалізувати свої спадкові права. В судове засідання заявник [PERSON] не з"явився, але в своїй заяві до суду прохав розгляд справи проводити у його відсутність. В судове засідання заінтересована особа Хорольський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління у Полтавській області свого представника не направила, звернувшись до суду із письмовою заявою про розгляд справи за відсутності представника , зазначивши, що не заперечує проти заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши позицію сторін, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у зясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. У ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків танайманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану " державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров"я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о ), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 рокуза № 1150/13024. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника і така заява розглядається судами невідкладно, згідно з частинами 1 та 2 статті 257-1 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті. Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved