Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2011 року. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Причиною звернення до суду послугували постійні сварки та непорозуміння. Відповідач матеріально забезпечнний, працездатний, однак усувається від матеріального забезпечення дитини. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подачі заяви. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує відносно заявлених позивачкою позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позовні вимоги визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позовних вимог прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.11.2011 року у виконкомі Великокопанської сільської ради Виноградівського району за актовим записом №21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №083943 від 10.11.2011 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стали різні характери, погляди на життя сторін. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому вимоги позовної заяви про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного висновку. З свідоцтва про народження від 03.09.2012 року вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Обовязками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 СК України, є обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Тобто обов'язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що звернення позивачки із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини є підставними. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 2019 р. встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2027 грн. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров'я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved