Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свій позов позивачка мотивувала тим, що [INFO] року у сторін народилася дитина - донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне), серія [NUMBER], видане 15 вересня 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у З/о. У подальшому шлюбні відносини між подружжям припинилися, у зв»язку з чим Ужгородським міськрайонинм судом було ухвалено заочне рішення від 29.11.2016 року у справі № 308/9905/16-ц відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а малолітню дитину - [PERSON], [INFO] року залишено проживати з матір»ю - [PERSON]. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної малолітної доньки, оскільки позивачка вважала, що батько дитини буде надавати допомогу на її утримання, проте, станом на момент звернення з позовом до суду, жодної матеріальної допомоги від відповідача не отримано. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розглядусправи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4ст.169 ЦПКУкраїни ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Заслухавши позицію представника позивача , вивчивши матерiали справи, суд приходить до висновку, що позов пiдлягає до задоволення, з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] року у сторін [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне), серія [NUMBER], видане 15 вересня 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у З/о. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.11.2016 року у справі № 308/9905/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітню дитину - [PERSON], [INFO] року залишено проживати з матір»ю - [PERSON]. Разом з тим, відповідач матеріальної допомоги на утримання дити протягом тривалого часу не надає, життям дитини не цікавиться. Таким чином , обґрунтованими є вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] . Правовідносини між сторонами випливають із нормСімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимогст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст.182,183 СК України, зокрема відповідач не має постійне місце роботи та отримує нерегулярний дохід, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованаПостановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядкуст.188 Сімейного Кодексу Українивід обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно доЗакону України "Про судовий збір", то із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі за вимогу щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved