Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

14 липня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], в який відповідно до ст.31 ЦПК України вносив зміни, що відповідачка знищила межові знаки, за що була притягнута до адміністративної відповідальності, але припису Держземінспекції до цього часу не виконала, і використовує земельну ділянку з порушенням земельного законодавства без межових знаків, а тому просить зобов'язати [PERSON] та ПП «Фаренгейт-Овідій» виконати вимоги припису Держземінспекції Головного управління Держкомзему в Одеській області від 15.07.2011р, визнати недійсним акт встановлення меж в натурі (на місцевості) від 27.03.2000р. з моменту його складання, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON], зобов'язати Одеський «НДПІ землеустрою» виготовити технічну документацію із землеустрою по встановленню меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], та зобов'язати Одеський «НДПІ землеустрою» визначити прохід та проїзд транспортним засобам для обслуговування земельної ділянки № 7 масиву 68 на території Овідіопольської селищної ради (за межами населених пунктів) належної [PERSON], на праві власності, зобов'язати [PERSON] виконати вимоги землевпорядної документації щодо відновлення втраченої польової дороги. Позивач в ході судового засідання підтримав свої позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] та її представник з позовом не згодні . Відповідач - ДП «Одеський НДПІ землеустрою» до суду не з'явився , при цьому направив лист з якого видно що з позовом не погоджується просить справу просить розглянути в його відсутності . Заслухавши пояснення сторін дослідивши письмові докази по справі, суд вважає що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступного Так судом встановлено , в 1992 році Одеський «НДПІ землеустрою» розробляв проект відведення земельних ділянок для ведення селянських (фермерських) господарств, в т.ч. гр. [PERSON]. Вказаний проект був затверджений рішенням Овідіопольської селищної ради за № 45 від 10.12.1992 року . Виготовлявся також технічний звіт про перенесення в натуру проекту відведення земельних ділянок громадянам для ведення селянських (фермерських) господарств. Вказаними проектами польова дорога до земельних ділянок позивача та відповідачки не передбачалась. Відповідно до рішення Овідіопольської районної ради № 163 від 24.02.1998 року гр. [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,49 га для ведення селянського (фермерського) господарства та видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № Р-3-2000. Гр. [PERSON] відповідно до розпорядження Овідіопольської РДА № 144 від 09.03.2005р. було передано у власність земельну ділянку площею 3,996 га для ведення селянського (фермерського) господарства та виданий державний акт на право власності [NUMBER] зареєстрований 13.06.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010552900220. Йому також було передано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 1,634 га на підставі розпорядження Овідіопольської РДА № 144 від 09.03.2005р., про що укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований за № 040529000011 від 10.09.2005р. В 2011 році при перевірці дотримання вимог земельного законодавства гр. [PERSON] було встановлено, що вона використовує належну їй земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства без наявних межових знаків, що є порушенням ст.21 п. «е» ЗК України. Державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Одеській області Козирською К.І. було видано [PERSON] припис від 15.07.2011року, складено протокол та постанову про адміністративне правопорушення від 15.07.2011 року. [PERSON] замовила в ліцензованій організації ПП «Фаренгейт-Овідій» виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В процесі погодження вказаної техдокументації ПП «Фаренгет-Овідій» намагався підписати акт встановлення (відновлення) меж у суміжного землекористувача [PERSON], який відмовився підписувати вказаний акт, мотивуючи це невідповідністю вказаної документації Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками,затверджену наказом Держкомзему України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. № 376. Позивач вважає, що невиконання відповідачкою припису від 15.07.2011 року та її користування власною земельної ділянкою без межових знаків порушує його законні права та інтереси як землекористувача. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов"язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб"єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. В зв'язку з цим позивач має право вимагати від відповідачки відновити межові знаки у разі їх відсутності. Але вимагати від неї виконання припису може лише та державна установа, яка видала цей припис і повинна контролювати його виконання. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації з дотриманням процедури, визначеної Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. Відповідно до цієї Інструкції замовниками такої роботи є власник (користувач) земельної ділянки, а виконавцем - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням. [PERSON] замовила таку роботу ПП «Фаренгейт-Овідій», який її виготовляє. Позивач також може замовити у разі необхідності таку роботу любій юридичній особі, відповідаючи вимогам зазначеної Інструкції, але він цього не зробив, жодних договорів з ДП «Одеський НДПІ землеустрою» не укладав, тому вимога щодо зобов"язання Одеського НДПІ землеустрою» виготовити технічну документацію по встановленню меж земельних ділянок [PERSON], та [PERSON], задоволенню не підлягає. Вимога позивача щодо зобов'язання ДП «Одеський НДПІ землеустрою» визначити прохід та проїзд транспортним засобам для обслуговування земельної ділянки № 7 масиву 68 на території Овідіопольської селищної ради (за межами населених пунктів) належної [PERSON] на праві власності, задоволенню не підлягає, так як відповідно до проектів відведення земельних ділянок та технічної документації, яку виготовив Одеський «НДПІ землеустрою» в 1992 році, польова дорога до земельних ділянок позивача та відповідачки не передбачалась. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], то відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст.126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки відповідачкою) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. зі змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності, й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце тільки у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Рішення Овідіопольської районної ради № 163 від 24.02.1998 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 4,49 га для ведення селянського (фермерського) господарства позивачем не оспорювалось, є дійсним. Більш того, позивач не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів [PERSON] та Одеським «НДПІ землеустрою», тому вимога щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], задоволенню не підлягає. Не підлягає задоволенню і вимога позивача щодо визнання недійсним акту встановлення меж в натурі (на місцевості) від 27.03.2000р., так як цей акт не є правовстановлюючим документом або рішенням органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, а є складовою частиною технічної документації із землеустрою. Не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов'язання [PERSON] виконати вимоги землевпорядної документації щодо відновлення втраченої польової дороги, бо такої землевпорядної документації не було надано суду в якості належного та допустимого доказу по справі. Позивач [PERSON] в ході судового розгляду наполягав на проведення землевпорядної експертизи у зв'язку з тим, що відповідно до ст.3 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» цей Закон регулює відносини, що виникають при проведенні державної експертизи землевпорядної документації. Дія цього Закону не поширюється на регулювання відносин, пов'язаних із проведенням науково-технічної експертизи, екологічної, судової та інших видів експертиз. Суд відповідно до ст.143 ЦПК України призначає судову експертизу у відповідності до Закону України «Про судову експертизу». , а тому суд вважає , що позивач [PERSON] не довів необхідність проведення даної процесуальної дії . Позивач [PERSON] вважає , що представник сторони по справі [PERSON] -, діючий на підставі нотаріально посвідченого доручення - [PERSON] не може представляти її інтереси , так як від є посадовою особою (прокурором) структурних підрозділів Прокуратури України , в ході судового розгляду було встановлено , що представник сторони по справі - [PERSON] є працівником (спеціалістом) прокуратури Київського району м.Одеси та не є прокурором , а тому суд вважає , що дані заяви позивача носять голослівний характер . Позивач [PERSON] в ході розгляду справи наполягав на залишення зустрічного позову , посилаючи на те , що позивачка [PERSON] до суду не зявлялась та покинула судове засідання , але ці доводи позивача є помилковими , так як в ході судового засідання сторону по справі належним чином представляє її представник за дорученням , факт покидання судового засідання позивачкою [PERSON] відповідно до журналу судового засідання не зафіксований . 21 серпня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом в якому зазначила, що на підставі договору з ПП «Фаренгейт-Овідій» виготовляє техдокументацію по встановленню (відновленню) меж власної земельної ділянки, але її сусід [PERSON] не підписує акта прийомки-передачі межових знаків, а тому просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати у виготовленні техдокументації та підписати акт прийомки-передачі межових знаків. В ході судового засідання позивачка та її представник підтримали зустрічний позов. Відповідач з позовом не погоджується . Третя особа - ПП «Фаренгейт-Овідій» в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, заперечень щодо позову не надав. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , суд вважає , що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступного . Відповідно до ч.1,2 ст.106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Як зазначалося вище, відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натуру на підставі наявної земельно-кадастрової документації з дотриманням процедури, визначеної Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. У зв'язку з порушенням процедури, визначеної вказаною Інструкцією, позивач [PERSON] відмовився підписувати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки, належної гр.. [PERSON] Крім того, власник земельної ділянки відповідно до Закону України «Про землеустрій» та вищезазначеної Інструкції має право, а не зобов"язаний підписувати акти прийомки-передачі межових знаків. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Суд вважає, що відповідачка [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) не довела належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання її права чи інтересу, а тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. Судом відмовлено також у задоволенні клопотання відповідачки щодо застосування строку позовної давності щодо позовних вимог позивача, так як в позові позивачу відмовлено за безпідставністю. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають .

Outcome: dismissed