Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

27.10.2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами, якими, просять суд визнати за ними, як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері [PERSON], померлої 07.04.2016 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: провул.Квітковий, № 12, м. Ізмаїл, Одеська область (за кожним по 1/2 частині). Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що приватним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, який би посвідчував право власності спадкодавця. Представник позивачп [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Позивач [PERSON], сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 14.12.1964р., який нотаріально посвідчений в реєстрі за №23-364, [PERSON] як забудовнику відведена земельна ділянка по провул. Квітковий, 12 в м. Ізмаїл на праві безстрокового користування. Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» 21.10.2016р., по провул. Квітковий № 12 в м. Ізмаїл Одеської області розташований житловий будинок, який був побудований в період часу з 1973 року по 1981 рік. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №388234, виданого 12.09.2014 року, [PERSON] помер 11.09.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: провул. Квітковий, № 12, м. Ізмаїл, Одеська область, та земельну ділянку, яка знаходиться по провул. Квітковий, 12 в м. Ізмаїл Одеської області. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45180915 від 23.09.2016 2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] стала його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії ІІІ-УР №806041 від 23.02.1962р., яка спадщину прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується прибудинковою книгою. Спадщину після смерті матері [PERSON] позивачі прийняли, оскільки в установлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується копіями відповідних заяв, наявних у матеріалах справи. 13.10.2016 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. 19.10.2016р. позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку по провул. Квітковий, 12 в м. Ізмаїл Одеської області. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за № 603/02-14 від 13.10.2016р. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, у звязку з тим, що право власності на спадковий житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповіді КП «Ізмаїльське МБТІ» №1750 від 10711.2016р. згідно матеріалів інвентарної справи на обєкт нерухомості по пров. Квітковий в м. Ізмаїл Одеської області власником є [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 14.12.1964р., який посвідчено нотаріально в реєстрі №23-364. Остання технічна інвентаризація проводилася станом на 21.10.2016р. та відповідно до якої було встановлено, що житловий будинок літ. «А» побудований у 1973р., обєкти самочинного будівництва відсутні. Обєкт нерухомості по провул. Квітковий,12 в м. Ізмаїлі Одеської області є завершеним будівництвом. Таким чином, судом встановлено, що позивачі спадщину після померлої [PERSON] прийняли шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріуса з відповідними заявами, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає; належність спадкового майна спадкодавцю підтверджена матеріалами справи. З огляду на встановлене, позивачі обґрунтовано вимагають визнання за ними права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved