Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

17.01.2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/222/18 від 20.02.2018 року, та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що за рішенням суду з позивача стягуються аліменти на утримання їхнього спільного сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач сплачує вказану суму, однак на сьогоднішній день дана сума є надто малою і не покриває витрати на утримання дитини. Зросли витрати на продукти харчування, одяг та оплату комунальних послуг. На даний час відповідач офіційно працевлаштований, працює в ДП «Городницький лісгосп» водієм лісової охорони. Тому вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. В судове засідання позивач не з'явилась. Про день розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився також. В заяві просить справу розглядати без його присутності. Позовні вимоги не визнає повністю, заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах, судом встановлено наступне. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). За рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №285/222/18 від 20.02.2018 року з відповідача, стягуються аліменти на користь позивача, на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття (а.с. 7). Після розірвання шлюбу син проживає разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні (а.с. 8). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЗУ «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2019 року - 1626 грн., з 01.07.2019 року - 1699грн., з 01.12.2019 року - 1779 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2019 року - 2027 грн., з 01.07.2019 року - 2118 грн., з 01.12.2019 року - 2218 грн. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що у позивача змінився матеріальний стан в сторону погіршення, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв'язку із ростом цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд зважає на ту обставину, що відповідач є здоровим, працездатним, працевлаштованим (інших відомостей на спростування - не надав), а тому має можливість утримувати свою неповнолітню дитину. Суд розглядає справу на підставі доказів наявних у справі, однак розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежений вимогами закону щодо мінімального розміру аліментів, враховуючи задовільний стан здоров'я та матеріального становища сторін, приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує що відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти на одну дитину можуть стягуватись в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто чинним законодавством визначено розмір аліментів, які повинні стягуватись на утримання однієї дитини. Змінений розмір аліментів слід стягувати згідно положень п.23 ПП ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року з дня набрання рішенням законної сили, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у більшому розмірі з дня подачі нею позовної заяви. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави. Відтак встановлені підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial