Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав, в якому посилаючись на те, що відповідач повністю ігнорує піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, З самого народження сина, його батько ухилявся від своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивача не цікавила доля дитини, її життєві труднощі успіхи та проблеми у навчанні. Відповідач не водив сина до дитячого садочку, ніколи не приходив на батьківські збори, проявляв повну байдужість до свого сина. Відповідач не поздоровляв сина на свята та дні народження, ніколи його не навіщав, не проявляв до нього уваги. На сьогоднішній день [PERSON] взагалі не пам'ятає відповідача, і вважає своїм батьком іншого чоловіка з яким я перебуває у теперішній час у шлюбі. З самого народження, син [PERSON] знаходився на моєму утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги не надавав, і не надає у теперішній час. Матеріально дитину ніколи не утримував. Заборгованість по аліментам на утримання дитини складає 46549,34 гривень. Представник позивача та позивач позов підтримали, пояснили, що батько не виявляє ні якого бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради позов підтримав, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, в подальші судові засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про слухання справи. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2010 року, є батьком [PERSON], [INFO]. 12 січня 2012 року рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів з липня 2012 року, складає - 46549 грн. 34 копійки, що не заперечувалось відповідачем. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у висновку від 21.10.2016 року за № 2260/02.02.01-22/22/14/16, вважає доцільним позбавлення батьківських прав батька [PERSON], по відношенню до дитини, [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, не обхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, тому суд, враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина у зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved