Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] з березня 1995 року по [INFO] та визнання права власності на спадщину за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 83-86). Позовні вимоги мотивовано тим, що з березня 1995 року позивач та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як подружжя, вели спільне господарство, виховували сина [PERSON] [INFO], разом відпочивали. [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS]. З червня 1976 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У 2017 році [PERSON] подав документи на приватизацію частини вказаної квартири, однак свідоцтво про право власності отримано ним не було у зв'язку зі смертю. [INFO] [PERSON] помер, його похованням займалась позивач. За час спільного проживання позивач разом із [PERSON] вчасно сплачували за комунальні послуги, робили косметичний ремонт у квартирі [ADDRESS], постійно проживали з квартирі позивача по [ADDRESS] у м. Києві. Після смерті [PERSON] позивач продовжує доглядати за спадковим майном та сплачує комунальні платежі, кошти за утриманні будинку і прибудинкової території. Приватним нотаріусом Лещінер Ю.В. було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] та зазначено звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем на підтвердження четвертої черги спадкоємця за законом. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки не менше 5 років до часу відкриття спадщини та ведення спільного господарства необхідно позивачу для оформлення спадщини на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 103683725 від 14.11.2017 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 124968646 від 23.05.2018 року. Ухвалою суду від 30.05.2018 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 91, 92). Ухвалою від 02.07.2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] (а.с. 107, 108). Ухвалою суду від 02.07.2018 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів (а.с. 109, 110). 17.07.2018 року від представника відповідача Київської міської ради А.Хрущ до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів, що підтверджують факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем з березня 1995 року по [INFO], ведення спільного господарства та наявність взаємних прав і обов'язків (а.с. 116-119). Ухвалою суду від 25.09.2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. (а.с. 128, 129). Ухвалою суду від 25.09.2018 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про виклик свідків (а.с. 132, 133). Ухвалою суду від 25.09.2018 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 139). В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що з [PERSON] вона була знайома з 1986 року, стали разом проживати однією сім'єю з 1995 р. Спочатку мешкали на [ADDRESS] десь до 2007 року, потім у її квартирі на [ADDRESS], де [PERSON] помер. Вона та [PERSON] працювали, мали спільний бюджет, разом все купували, робили ремонт, вели спільне господарство. [PERSON] їй у всьому допомагав, у них народилася спільна дитина [PERSON] [INFO]. У шлюбі спадкодавець та вона ніколи не були, між собою шлюб не реєстрували, так як не придавали цьому значення. На час смерті [PERSON] його батьки вже померли, інших дітей у [PERSON] не було, з рідних є лише сестра [PERSON] [PERSON] яка заяву про прийняття спадщини не подавала, інших спадкоємців не має. Належну [PERSON] квартиру на [ADDRESS] вона утримує, сплачує за неї житлово-комунальні послуги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі з викладених у ньому підстав. Представник відповідача Київської міської ради Хрущ А.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що належних доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, повідомила, що з пояснень [PERSON] її рідним братом є [PERSON], який з позивачем перебував у шлюбних відносинах, вони жили однією сім'єю, мають спільного сина, якого разом виховували, проте у свідоцтві про народження [PERSON] його батьком записаний [PERSON], тому є проблеми в отримані спадщини. Свої права [PERSON] на майно брата не заявляє, пояснюючи, що було б гріхом оформлювати їй спадщину, оскільки [PERSON] мав сім'ю - позивача та дитину [PERSON], поживали вони постійно всі разом. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] спілкуються і зустрічаються, як рідні. Після оголошення судом перерви третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представник третьої особи [PERSON] подала заяву з проханням розглянути справу без її та [PERSON] участі і задовольнити позов. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки [PERSON] суд не повідомлено, приватний нотаріус КМНО Лещінер Ю.В. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22.09.2017 року (а.с. 10). З довідки про причину смерті [PERSON] вбачається, що причиною смерті стала хронічна ішемічна хвороба серця (а.с. 12). Згідно довідки Київської місцевої прокуратури № 4 від 22.09.2017 р., тіло померлого [PERSON] було видано [PERSON] для подальшого поховання на Лісовому кладовищі в м. Києві (а.с. 17). З 01 червня 1976 року по 25 вересня 2017 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою начальником відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 16.05.2017 року, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 103683725 від 14.11.2017 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 124968646 від 23.05.2018 року (а.с. 16). 04.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. було відкрито спадкову справу № 18/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лещінер Ю.В. листом від 30.03.2017 року № 42/02-14 було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] та зазначено звернутися до суду з позовом про визнання факту проживання однією сім'єю (а.с. 13, 14). Судом досліджена витребувана копія спадкової справи № 18/2017 від 04.12.2017 року, що долучена до матеріалів судової справи, з якої встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] була відкрита за заявою позивача про прийняття спадщини від 04 грудня 2017 року, будь які інші особи заяви про прийняття спадщини не подавали. Позивач на підтвердження позову щодо спільного проживання та ведення господарства зі спадкодавцем суду надала квитанції про сплату житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] за період життя спадкодавця [PERSON] (а.с. 58-68). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона сусідка позивача з 1991 року, вхожа до них в квартиру, останні 8-10 років заходила до них в гості. Позивач та [PERSON] весь цей час жили разом, спільно купували кухню, ванну, разом вели господарство. [PERSON] із сином [PERSON] ходив на рибалку. Вона бачила, як ще за два дні до смерті [PERSON] виходив на зупинку де зустрічав [PERSON] з роботи. [PERSON] ставився до [PERSON], як її чоловік, називав позивача своєю дружиною, у них була одна сім'я, робили все вони спільно. [PERSON] дуже любив свого сина [PERSON], якого виховував. Вона, як сусідка, весь час вважала, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Свідок [PERSON] суду засвідчила, що [PERSON] був співробітником її чоловіка та кумом. Позивач та [PERSON] жили разом спочатку у квартирі [PERSON] на [ADDRESS], потім переїхали до [PERSON] на [ADDRESS], у них є дитина [PERSON], яким [PERSON] дуже гордився, називав синочком. Про [PERSON] [PERSON] завжди відзивався тепло, як про дружину, хвалив її. Позивача та [PERSON] між собою познайомили вони у 1986 р., почали жити спільно [PERSON] та [PERSON] десь з 1994 року і до самої смерті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що позивач є її племінницею. [PERSON] з [PERSON] почали разом жити з 1994 року. [INFO] в них народився [PERSON]. Жили весь час вони разом, виховували дитину, спільно вели господарство, разом купували речі, у квартирі на [ADDRESS] робили ремонт, змінювали меблі, купили пральну машину. Позивач та [PERSON] відносились один до одного, як чоловік та дружина, це була одна сім'я. Останні 6-8 років [PERSON] та [PERSON] разом їздили в село обробляти земельну ділянку, яка дісталася [PERSON] в спадок. Свідок [PERSON] засвідчив, що позивач є його матір'ю. Він з батьками з дитинства жив разом спочатку на [ADDRESS], потім переїхали на [ADDRESS]. [PERSON] називав його сином, проявляв до нього батьківську турботу, піклувався за ним, виховував, водив в садочок, у школу, на рибалку, вони багато гуляли, батько в дитинстві купував йому самокат, велосипед. Його батьки мали один бюджет, гроші у них були спільні, робили все разом. В селі Красне у них є дача, город, який мати та батько разом обробляли. Суд приймає до уваги покази вказаних свідків, які підтвердили, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS], оскільки у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам. Чинним законодавством України встановлено, що "сім'єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім'ї та на повагу до свого сімейного життя. Разом з тим, при застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов'язків, притаманних сім'ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю та були пов'язані спільним побутом, правами та обов'язками. Звертаючись до суду позивач просила встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з березня 1995 року по [INFO]. При цьому суд враховує наступне. Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], оскільки вони проживати однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, що підтверджено показами свідків та наявними в матеріалах справи доказами, тому у зв'язку з доведеністю цих позовних вимог встановлення заявленого позивачем факту, який згідно принципу незворотності дії закону у часі та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, підлягає до встановлення з 01 січня 2004 року по день смерті [PERSON], тобто по [INFO]. Разом з тим, суд критично ставиться до позовної вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на спадщину за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS], з огляду на наступне. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). У зв'язку з цим вимоги про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають, так як суду не доведено існування перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі цього свідоцтва саме через відсутність рішення суду про вставлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю на підтвердження права на спадкування за законом четвертої черги. Оскільки у матеріалах справи відсутні докази про порушення прав позивача з боку відповідача Київської міської ради, суд вважає, що судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: partial