Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

31 березня 2021 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 72\~930 грн., моральної шкоди в розмірі 25\~000,00 грн. та судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1816 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 23 вересня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля SSANG YONG REXTON, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу. 23.09.2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин в м. Кривий Ріг, в Металургійному районі на нерегульованому перехресті вул. Галатова та вул. Камінського водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом SSANG YONG REXTON, державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , на праві приватної власності належить позивачу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на її ім`я, зазнав механічних пошкоджень, чим їй, як власнику завдану матеріальних збитків на суму 252\~630 грн., що підтверджується висновком експерта. Позивач зазначила у позові, що Постановою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року у справі №210/147/20 винуватцем дорожньо-транспортної пригоди визнано водія [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року залишено без змін. Цивільна правова відповідальність Відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві СК «Альфа-Страхування» відповідно до Полісу №АО-4191258 від 28.08.2019 року обов`язково страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів. За результатами огляду автотранспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , проведеного після дорожньо-транспортної пригоди, страховиком ПрАТ СК «Альфа Страхування» складено страховий акт №1084.609.9.01 від 30.03.2020 року, яким встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 99\~000,00 грн., а також страховий акт №0013.312.20.01 від 14.04.2020 року, яким встановлено суму додаткового страхового відшкодування в розмірі 87\~000,00 грн. Вказані кошти 06.04.2020 року були перераховані та отримані [PERSON] . Однак, позивач вказує, що згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №Д5/10/20 від 19.10.2020 року, проведеного судовим експертом Чивчиш О.П., сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , в цінах на дату 23.09.2019 року, складає 252\~630 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 777\~479,51 грн. Позивач у позові стверджує, що страховиком ПрАТ СК «Альфа Страхування» всього було виплачено 186\~000,00 грн. страхового відшкодування за страховою подією, до якої віднесена дорожньо-транспортна пригода від 23.09.2019 року, однак, вказаних коштів не достатньо для повного відновлювального ремонту. Різниця між вартістю відновлювального ремонту та отриманими страховим відшкодуванням складає 66\~630 грн. Крім того, позивач зазначила, що у зв`язку з спричиненням в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини Відповідача нею були понесені витрати на транспортування автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди до тимчасового зберігання на майданчику відділку поліції та до місця наступного зберігання, яке було здійснено послугами авто евакуатора, послуги за що склали 2800 грн. та витрати на проведення експертного авто-товарознавчого дослідження судовим експертом Чивчиш О.П. на замовлення Позивача, що склало 3500 грн., які Позивач оцінює як понесені матеріальні збитку внаслідок ДТП та просить стягнути вказані витрати з відповідача на її користь. Також позивач у позові вказала, що крім матеріальних збитків їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у завданні негативних наслідків в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків вона відносить нервовий стрес, який переживала вона особисто, а також її чоловік [PERSON] , який керував транспортним засобом під час пригоди, в результаті чого на тривалий час змінився їх сімейний уклад. 20 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділенням розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України, заявником у вказаному кримінальному провадженні був [PERSON] , який таким чином намагався перевести провину за скоєне ДТП на її чоловіка [PERSON] . Вказане кримінальне провадження було закрито 30 квітня 2020 року. Весь період часу з початку порушення кримінального провадження та до його закриття Позивач відчувала моральний біль та страх за долю свого чоловіка, якого Відповідач намагався зробити винуватцем ДТП та притягнути до кримінальної відповідальності, позивач оцінює свої моральні страждання у сумі 25 00,00 грн. Ухвалою суду від 31 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. (а.с.69) В ухвалі про відкриття провадження 31 березня 2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала не отримана відповідачем, що підтверджується поштовим направленням яке повернулось на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», яке надійшло на адресу суду 07 вересня 2021 року. Відзиву на позовну заяву від [PERSON] до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~при розгляді справи, ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог ст.280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст.16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. За частинами 1, 5, 6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, 23.09.2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин в м. Кривий Ріг, в Металургійному районі на нерегульованому перехресті вул. Галатова та вул. Камінського водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом SSANG YONG REXTON, державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.1, р.33 ПДР, за що передбачене відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року по справі №210/147/20 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с.55-57) Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційний скаргу [PERSON] на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року залишено без задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року залишено без змін. (а.с.58-62) Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . (а.с. 12) Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу SSANG YONG REXTON, державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП застрахована Фермерським господарством\~«Джерело» у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Альфа Страхування» відповідно до Полісу №АО-4191258 від 28.08.2019 року. (а.с.52) 30 березня 2020 року страховиком ПрАТ СК «Альфа Страхування» за результатами огляду автотранспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , проведеного після дорожньо-транспортної пригоди, складено Страховий акт №1084.609.9.01 від 30.03.2020 року, яким встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 99\~000,00 грн.(а.с.52) 14 квітня 2020 року страховиком ПрАТ СК «Альфа Страхування» за результатами огляду автотранспортного засобу NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] складено Страховий акт №0013.312.20.01 від 14.04.2020 року, яким встановлено суму додаткового страхового відшкодування в розмірі 87\~000,00 грн. (а.с.53) 06 квітня 2020 року між директором департаменту врегулювання збитків ПрАТ СК «Альфа Страхування» [PERSON] та [PERSON] укладено Угоду про виплату страхового відшкодування, відповідно до умов якої, сума страхового відшкодування за страховою подією, що мал. Місце 23.09.2019 року за участю а/м NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , що був пошкоджений внаслідок ДТП, складає 87\~000,00 грн. (а.с.54) Позивач у позові зазначає, що вказані кошти 06.04.2020 року були перераховані та отримані нею. Відповідно до Висновку судового експерта Чивчиш О.П. № Д5/10/20 від 19.10.2020 року (проведеного на підставі заяви [PERSON] до звернення до суду із позовом), сума матеріальної шкоди, причиненої з технічної точки зору володільцю пошкодженого автомобіля NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] , в цінах на дату 23.09.2019 року становить 252\~630,00 грн. У вказаному висновку експертом зазначено, що сума відновлювального ремонту складає 777\~479,51 грн., ринкова вартість дослідженого транспортного засобу складає 252\~630,00 грн., (а.с.13-33) Вказаний висновок було складено судовим експертом Чивчиш О.П., що має свідоцтво судового експерта, виданого міністерством юстиції України. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У позові позивач [PERSON] зазначає, що вона звернулася із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ СК «Альфа Страхування» та отримала страхове відшкодування у розмірі 186\~000, 00 грн. Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Крім того, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини Відповідача, Позивачем понесені додаткові витрати, пов`язані з транспортуванням її для проведення відповідного атотехнічного дослідження, а саме, відповідно до квитанції серії ААЗ №345354 виданою ФОП [PERSON] від 23 вересня 2019 року за перевезення транспортного засобу [NUMBER] сплачено 1300 грн. та відповідно до квитанції серії ААЗ №345355 виданою ФОП [PERSON] від 27 вересня 2019 року за перевезення транспортного засобу [NUMBER] сплачено 1500 грн., що загалом становить 2\~800,00 грн. (а.с.66) Згідно вимог ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з тим, що розмір відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди прирівнюється до вартості транспортного засобу на момент ДТП, а транспортний засіб вважається фізично знищеним, слід прийняти розмір матеріальної шкоди в розмірі вартості транспортного засобу «NISSAN LEAF, державний номерний знак [NUMBER] на дату ДТП тобто в сумі 252 630 грн., як зазначено у висновку судового експерта Чивчиш О.П. №Д5/10/20 експертного товарознавчого дослідження з оцінки шкоди, завданої володільцю транспортного засобу від 19.10.2020 року. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні джерелом підвищеної небезпеки шкоди не покладається, він лише повинен довести факт завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними діями або бездіяльністю, її розмір та наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою. Правовою підставою покладення на відповідача відповідальності за заподіяну майнову чи моральну шкоду є доведення факту завдання шкоди і того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Доведення цих обставин відбувається на загальних підставах. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі, є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Відповідно до статті 1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром\~завданої шкоди\~і сумою\~страхового відшкодування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18)вказано, що «відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови\~від 27\~березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №\~6-691цс15\~зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)». Відповідно до ч.2 ст.1192\~ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робі, необхідних для відновлення пошкодженої\~речі. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається Позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 69\~430,00 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення завданої моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до п.п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. З матеріалів справи встановлено порушення прав позивача шляхом завдання майнової шкоди. Завдання майнової шкоди призвело до душевних страждань, пов`язаних із пошкодженням транспорту, що належить позивачу. Суд погоджується з доводами позивача, що у зв`язку із пошкодженням транспорту позивач зазнав душевних страждань, переживань та негативних емоцій. Суд також погоджується із тим, що в результаті пошкодження майна позивача, остання зазнала зміни звичного укладу його життя, пов`язаного із тривалою неможливістю використання пошкодженого транспорту, а винуватець ДТП не відшкодовує завдану матеріальну шкоду. До того ж позивач витрачає зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер порушення прав позивача, його наслідки та інші обставини справи, а тому суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом у розмірі 10 000 грн., що буде відповідати розумності і справедливості. За таких обставин, враховуючи вищевикладене позов слід задовольнити частково. Крім того, судові витрати сплачені Позивачем за подання даної позовної заяви в сумі 1816,00 гривень, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь останньої. Враховуючи наведене та

Outcome: partial