Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано «08» травня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 87 в Книзі реєстрації актів цивільного стану. Після розірвання шлюбу, вона змінила своє прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 15 вересня 2015 року. Вона та відповідач [PERSON] , є батьками малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Син проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її фізичному, духовному та моральному вихованні і розвитку, а також не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач ухиляється від обов`язку належним чином виховувати сина, піклуватися про його здоров`я, добробут та необхідне матеріальне забезпечення. 04.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття . [INFO] , на підставі вищенаведеного рішення, Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист № 569/16416/15-ц. Відтак, державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюком Валентином Вікторовичем, на підставі виконавчого листа № 569/16416/15-ц було відкрито виконавче провадження . Відповідачем рішення суду не виконується, адже він не сплачує аліменти на утримання сина протягом тривалого часу. У зв`язку з цим, державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеської області було винесено постанову від 11.07.2019 року про арешт майна [PERSON] , у якій зазначена сума заборгованості станом на 01.07.2019 року у розмірі 73 469,66 грн. 11.07.2019 року, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, [PERSON] було внесено до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників . Їй відомо, що відповідач виїхав за кордон, до Америки. З сином не зустрічався з серпня 2018 року, не цікавився його життям, не виявляв бажання спілкуватись, навіть у телефонному та електронному режимі. Оскільки, [PERSON] тривалий час ухиляється від сплати аліментів, не надає жодної матеріальної допомоги на необхідне харчування, медичний догляд та лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною, вважає за необхідне позбавити його батьківських прав. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов в межах доводів позовної заяви. Просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що борг по аліментах відповідачем на даний час сплачений повністю. Пояснила, що відповідач не займається вихованням дитини, не проявляє ніякого інтересу до дитини, при виїзді за кордон їй потрібно брати дозвіл у батька дитини. Дитину відповідач бачив три роки тому, двічі батько передавав через своїх батьків дитині передачі. Представник позивачки адвокат Філатова А.В. позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] подав до суду письмовий відзив на позов, який повністю підтримав в судовому засіданні. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Посилання позивачки про те, що син [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні, що батько не цікавиться життям сина, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у її фізичному, духовному, та моральному вихованні і розвитку, а також не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, не доведені матеріалами позову та не відповідають реальним обставинам. Зазначив, що 08.05.2015 року сторони розірвали зареєстрований шлюб. При цьому [PERSON] не було відомо про вагітність позиваки. Від сина не відмовлявся. Однак, через те, що він проживав і працював в м.Одеса, не міг у повному обсязі приймати участь у вихованні дитини, так як син проживав з позивачкою у м.Рівне. Коли дитина підросла намагався побачитись з сином, телефонувати для спілкування з ним, однак позивачка усе зводила до сплати аліментів та ставила умову, сплатити усю суму і лише тоді вона надасть можливість бачитись з сином та спілкуватись з ним. У кінці 2018 року [PERSON] виїхав за кордон. Періодично продовжує зв`язуватись з позивачкою для надання можливості поговорити з сином, однак вона перешкоджає цьому. На даний час відповідач створив сім`ю, від шлюбу має дитину та з ними проживає за кордоном. Так, упродовж 2019 року ним сплачено [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 13700 грн., що підтверджується виписками банку по картковому рахунку. За минулі роки також сплачувались аліменти. На сьогоднішній день борг по аліментах відсутній. Окрім того, позивачка суперечить своїй же позиції викладеній у позовній заяві у справі № 569/7656/19 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон. Так, у своєму позові позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] належним чином сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, позивачем не надано. Просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . До відзиву також долучено копії письмових документів, на які сторона відповідача посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Представник відповідача адвокат Артерчук Л.В. просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивачка не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. Представник органу опіки та піклування Подкаура О.М. підтримала висновок та вважає за недоцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано «08» травня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 87 в Книзі реєстрації актів цивільного стану. З оглянутого свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON] [INFO] змінила ПІБ на [PERSON] , згідно актового запису № 100 зареєстрованого Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції. Свідоцтвом про народження підтверджується, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3110, зареєстрований Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.02.2016 року стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття . 11.07.2016 р. державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуменюком Валентином Вікторовичем, на підставі виконавчого листа № 569/16416/15-ц було відкрито виконавче провадження . 11.07.2019 р. державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеської області винесено постанову про арешт майна [PERSON] , у якій зазначена сума заборгованості станом на 01.07.2019 року у розмірі 73 469,66 грн. 11.07.2019 року [PERSON] було внесено до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників . Разом з тим, з оглянутого судом розрахунку заборгованості по аліментах № 40751 від 20.01.2020 р. Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), долученого представником відповідача [PERSON] , вбачається, що у відповідача заборгованість по грудень 2019 р. відсутня. Переплата станом на грудень 2019 року становить 105,42 грн. Крім того, в Єдиному реєстрі боржників від 14.01.2020 року відсутня інформація стосовно [PERSON] , [INFO] . З оглянутої роздруківки розмов та повідомлень по мобільному телефону, та з пояснень представника відповідача в суді, вбачається, що відповідач зв`язувався з позивачкою для надання можливості поговорити з сином, однак вона цьому перешкоджала. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей , одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування № 08- 179 від 03.02.2020 року, вважають за не доцільне позбавляти [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Так, наданий суду та досліджений в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування містить в собі інформацію по те, що [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. [PERSON] з 2018 року по теперішній час відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 47. Відповідно до інформації з ЗДО встановлено, що активну участь у житті та вихованні хлопчика бере мама. Вона постійно цікавиться поведінкою дитини, дбає про її розвиток, відвідує батьківські збори та свята. Мама приводить і забирає дитину з закладу. Тато жодного разу не з`являвся в ЗДО та не цікавився життям сина. [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] в жовтні 2018 року виїхав на проживання до США, де перебуває на даний час. Інтереси [PERSON] представляє його батько [PERSON] , відповідно до довіреності від 17.10.2018, завіреної приватним нотаріусом Сивоглаз С. С. [PERSON] пояснив, що син заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] . Він під час проживання в Україні спілкувався з сином, по можливості допомагав йому. [PERSON] періодично телефонує [PERSON] та цікавиться справами сина. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 29 січня 2020 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення мами дитини, [PERSON] , та представника [PERSON] , [PERSON] , прийняла рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що висновок органу опіки і піклування є обгрунтованим. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст.. 9 Конвенції "Про права дитини"держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3) держави-сторони поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передача дитини (дітей) на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо них (неї). Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що сторони проживають окремо, малолітній син залишений проживати та проживає з матір`ю. При цьому встановлено, що дитина зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Достовірних доказів того, що відповідач не намагався спілкуватися з дитиною не встановлено, а також не встановлено, що відповідач не цікавиться життям сина, на що посилалася позивачка. Батько дитини має право на особисте спілкування з нею, проте матір дитини, з якою залишена дитина на проживання, жодними діями цьому не сприяє. Суд враховує, що батьки неповнолітньої дитини проживають в різних країнах, а відтак у батька можуть виникати труднощі в організації спілкування з дитиною, які можуть бути узгоджені виключно спільними діями батьків, проте сторонами таких дій не вживається. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Пункту 15 Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, аналізуючи в сукупності достовірно встановлені судом докази і враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що достатніх доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини не здобуто, тому підстав для позбавлення його батьківських прав немає, судом встановлено, що відповідач проявляє інтерес до дитини, разом з тим судом встановлено, що позивачка не сприяє налагодженню відносин , спілкування між батьком та дитиною, а відтак позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 150,153, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: dismissed