Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

14 вересня 2020 року позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2004 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка навчається в державному закладі «Луганський державний медичний університет», термін навчання з 20 вересня 2019 року по 30 червня 2025 року. [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства, захворювання - цукровий діабет. У листопаді 2019 року відповідач пішов з родини та з того часу долею родини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. У відповідача на утриманні інших дітей не має. Раніше позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину до досягнення повноліття. Позивач не працевлаштована, коштів на утримання та навчання доньки в неї не вистачає. Окрім того [PERSON] хворіє на цукровий діабет, для придбання ліків та дієтичного харчування потрібні кошти, тому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просили розглядати справу у їх відсутність (а.с.1-2). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду, оскільки відповідач мешкає на тимчасово окупованій території куди підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Клопотань чи заперечень суду не надано (а.с.47). В силу положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, надходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2004 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), 02.10.2004 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янобрідського районного управління юстиції м. Луганська, актовий запис №134 (а.с3). Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.2002 року (а.с.10), яка проживає з позивачем, що підтверджується копією акта від 17.08.2020 (а.с.17) та яка відповідно до довідки Серія 12 ААБ № 885030 від 23.07.2020 є інвалідом третьої групи з дитинства, захворювання - цукровий діабет (а.с.16). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів відносно того, що вона у зв`язку з навчанням доньки потребує матеріальної допомоги, а також відносно того, що відповідач може таку допомогу надавати. Також наявна в матеріалах справи копія студентського квитка ( а.с.15) даних, щодо розміру та виду витрат позивача на навчання не містить. Також не зазначено чи є навчання платним, хто саме ці кошти сплачує. Також позивачем не надано доказів щодо відсутності у неї будь яких доходів (заробітна платня, пенсія, орендна плата, підприємницька діяльність, тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed