Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

22.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 25471,36 грн., з яких: 21000 грн. - основна сума боргу, 3699,36 грн. - індекс інфляції за час прострочення, 772 грн. - 3% річних. У позовній заяві позивач зазначив, що 17.03.2014 року він, згідно розписки, позичив відповідачці кошти у розмірі 21000 грн., які вона зобов"язалась повернути до 30.03.2016 року. Фактично між ними було укладено договір позики, та виникли відносини які регламентовані ст.1046 ЦК України. На день подання позовної заяви відповідачка борг не повернула, та всіляко ухиляється від його повернення. А тому він змушений звернутись до суду про примусове стягнення боргу. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи подав заяву про зменшення позовних вимог у зв"язку з частковою сплатою Відповідачкою боргу, та остаточно просить стягнути з Відповідачки 18000 грн. боргу за договором позики, судові витрати по справі залишити за позивачем. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про час і місце судового розгляду була повідомлена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зменшені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив: Згідно розписки від 17.03.2014 року (а.с.6) [PERSON] позичила у [PERSON] 21000 грн., які зобов"язалась повернути до 30.03.2016 року. Своєчасно борг Відповідачка не повернула, у зв"язку з чим [PERSON] був вимушений звернутись до суду для примусового стягнення боргу. 03.11.2017 року [PERSON] подав заяву до канцелярії суду, у якій зазначив, що Відповідачкою частково сплачено борг, та остаточно просить стягнути з неї 18000 грн. Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до умов ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У відповідності до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем була представлена розписка відповідачки, яка посвідчує передання грошової суми. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Своєю заявою від 03.11.2017 року Відповідачка визнала позовні вимоги у сумі 18 тис.грн. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved