Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон», в якому просить поновити строк на оскарження наказів відповідача №86-к від 24.10.2019 року та №01-к від 10.01.2020 року, як такий що пропущений з поважної причини, оскільки копію наказів вона отримала лише 20.07.2020 року; визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» від 24 жовтня 2019 року №86-к Про відсторонення від роботи заступника генерального директора з комерційних питань [PERSON] та наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» від 10 січня 2020 року №01-к Про зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року Про поновлення [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв"язку із незаконним відстороненням від роботи за період з 24 жовтня 2019 року по дату звільнення з роботи 10.09.2020 року в сумі 1240024,30 грн; стягнути моральну шкоду в розмірі 117830,00 грн; стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 05.05.1991 року, 22.08.2018 року звільнена із займаної посади заступника генерального директора з комерційних питань у зв"язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року по справі №569/17386/18 позов [PERSON] задоволено частково. Скасувано наказ № 112-к від 22 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади заступника генерального директора з комерційних питань, понолено [PERSON] на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць рішення допущено до негайного виконання. На виконання рішення суду на підставі її заяви Наказом від 24.10.2019 року №85-к вона була поновлена на роботі на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24.08.2018 року та допущена до роботи, про що зроблено запис у трудовій книжці. Однак, після поновлення на роботі відповідач не виплачував їй заробітну плату, а з 28.01.2020 року взагалі не допускав до робочого місця. 28.01.2020 року вона з адвокатом прибула на роботу, де після спілкування з директором, щодо недопуску, послався на Ухвалу апеляційного суду про зупинення дії рішення суду про поновлення на роботі. 05.02.2020 року вона звернулася до суду з позовом (справа №569/1934/20). На Адвокатський запит від 06.01.2020 року щодо підстав невиплати заробітної плати відповідач відповіді не надав. У відзиві на позовну заяву у справі №569/1924/20, який вона отримала 20.07.2020 року, відповідач повідомив суд, що в день поновлення її на роботі -24.10.2019 року, позивач була відразу відсторонена від роботи, а також, що наказом від 10.01.2020 року на підставі Ухвали апеляційного суду ним був зупинений наказ про поновлення №85-к від 24.10.2020 року. 03.09.2020 року позивач звернулася до суду, у порядку ст.49 ЦПК України (у справі 569/1924/20) , де оскаржила накази відповідача від 24 жовтня 2019 року №86-к Про відсторонення від роботи та від 10 січня 2020 року №01-к Про зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року, однак ухвалою суду від 08.09.2020 року відмовлено у прийнятті заяви, а тому просить поновити строк звернення з позовом до суду. Вважає, що Наказ №86-к від 24.10.2019 року не відповідає вимогам закону, оскільки ст.46 КЗпП України не містить такої підстави для відсторонення від роботи як відмова від проходження інструктажу в журналі реєстрації вступного інструктажу та ознайомлення з посадовою інструкцією для поновленого на роботі працівника; не містить вказівки на відсторонення від роботи без збереження заробітної плати та терміну відсторонення. Наказ не доводився до відома позивача, вона не була повідомлена про відсторонення. А тому, Наказ №86-к від 24.10.2019 року слід визнати незаконним та скасувати, а з відповідача стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по день звільнення з роботи - 10.09.2020 року. Підлягає скасуванню також Наказ №01-к Про зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року оскільки, ухвалою апеляційного суду дія наказу про поновлення на роботі не зупинялася, чинне законодавство не містить права роботодавця зупиняти дію наказу про поновлення на роботі, даний наказ не доводився до відома позивача. Крім того, позивач зазначає, що своїми діями відповідач завдав її додаткових моральних страждань, які полягали у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для влаштування свого життя. Отже, моральну шкоду позивач оцінює в 117830 грн. та просить стягнути її з відповідача на свою користь. 20.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що на виконання Рішення Рівненського міського суду від 23.10.2019 року у справі №569/17386/18 в частині негайного поновлення на роботі [PERSON] 24.10.2019 року відповідачем було видано наказ №85-к, яким скасовано Наказ №112-к від 22 серпня 2018 року «Про звільнення [PERSON] » та поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань. Також наказом №85а-к від 24.10.2019 року внесено зміни до штатного розпису, введено в штат посаду заступника генерального директора з комерційних питань з окладом 7700грн. У зв`язку з довготривалою відсутністю позивача (понад 1 рік) та відсутністю підтвердження про проходження позивачем вступного інструктажу з охорони праці на підприємстві було прийнято рішення про проведення [PERSON] вступного інструктажу з охорони праці з метою ознайомлення її з загальним положенням щодо охорони праці на підприємстві, умовами праці і правилами ВТР, правилами поведінки на території підприємства, з правилами електробезпеки та пожежної безпеки, порядком дій при нещасних випадках та аваріях, правилами надання першої допомоги та інше. Оскільки позивач відмовилася від проходження інструктажу, було складено акт №24/10-2019 від 24.10.2019 року. У зв`язку з довготривалою відсутністю позивача (понад 1 рік) було прийнято рішення про ознайомлення [PERSON] з посадовою інструкцією. Оскільки позивач відмовилася від ознайомлення з посадовою інструкцією, було складено акт №25/10-2019 від 24.10.2019 року. Враховуючи відмову позивача від проходження інструктажу з охорони праці, було видано наказ №86-к від 24.10.2019 року про відсторонення від роботи [PERSON] до моменту проходження вступного інструктажу з питань охорони праці та ознайомлення з посадовою інструкцією. Від ознайомлення з вказаним наказом позивач відмовилася, про що було складено акт №27/10-2019 від 24.10.2019 року. Свою відмову позивач усно мотивувала тим, що вона не буде нічого підписувати без узгодження з адвокатом, примірник наказу забрала з собою. Вищевикладені обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже твердження позивача, що вона дізналася про оскаржуваний наказ лише 20.07.2020 року не відповідають дійсності, позивач пропустила визначений ст.233 КЗпП України тримісячний строк. Наказ №86-к від 24.10.2019 року відповідачем винесено цілком обґрунтовано та у відповідності до норм законодавства, відсторонення від роботи без виплати заробітної плати є цілком законним. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09.01.2020р. у справі №569/17386/18 було зупинено дію рішення Рівненського міського суду від 23.10.2019 року. Після отримання вказаної ухвали суду відповідачем було видано наказ №01-к від 10.01.2020 року. Позивач відмовилася від ознайомлення з вказаним наказом, про що було складено акт №01/01-2020 від 10.01.2020 року. Щодо тверджень позивача про те, що інспектор з кадрів [PERSON] не могла підписувати Акт №01/01-2020 від 10.01.2020 року, оскільки згідно табелю обліку робочого часу в цей день була відсутня, то в даному випадку було допущено помилку в табелі за січень 2020 року. Наказ №01-к від 10.01.2020 року є законним та обґрунтованим. З усіма наказами позивача фактично було ознайомлено, але вона кожного разу відмовлялася від підпису про ознайомлення без консультації з адвокатом, забирала примірники наказів та не повертала їх. Про вказані обставини зазначено в акті №05/07-2020 від 03.07.2020 року. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку, то дії відповідача є законні, тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку. Крім того, в період з 30.03.2020 року по 10.09.2020 року позивач за власним бажанням перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Моральна шкода в заявленому позивачем розмірі жодними доказами не обґрунтована. В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 02.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 20.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і підстави, а також на надані сторонами письмові докази, просять суд позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що 24.10.2019 року [PERSON] прийшла на підприємство в супроводі адвокатів та повідомила, що вона поновлена на роботі. Коли адвокати поїхали, йому повідомили, що [PERSON] відмовилася від проходження інструктажу з техніки безпеки та від ознайомлення з посадовою інструкцією. Тому вирішили, що наказ має бути призупинений до моменту проходження інструктажу. Були складені акти. При складанні атів він не був присутнім, акт йому принесли в кінці робочого дня. Було видано наказ про відсторонення. Наказ від 10.01.20 р. був виданий в зв`язку з Ухвалою апеляційного суду про зупинення рішення першої інстанції, на наступний день. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 24.10.2019 року вона прийшла на підприємство в супроводі адвокатів та повідомила, що вона поновлена на роботі. Того ж дня був виданий наказ №85-к про поновлення на роботі, вона приступила до роботи, кожен день вона ходила на роботу. 27 років працювала на цій самій роботі. Пропозицій проходження інструктажу не було, посадова інструкція була у справі. З пропозиціями ознайомитися з наказами ніхто не приходив. Вона виконувала всі службові обов`язки. В кінці січня місяця підійшла інспектор з кадрів [PERSON] та сказала, що [PERSON] сказав, що її немає необхідності ходити на роботу. На роботу її не допускали, начальник охорони повідомив, що [PERSON] сказав на роботу не допускати. Заробітну плату її не виплатили. В березні вона написала заяву на відпустку за свій рахунок. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що на підприємстві працює інспектором з кадрів. 24.10.2019 року прийшла [PERSON] , керівник розпорядився видати наказ про поновлення на роботі, вона підготувала наказ та ознайомила [PERSON] . Всі працівники, які приймаються на роботу проходять інструктаж, тому вона прийшла в кабінет [PERSON] , однак остання повідомила, що жодного підпису ставити не буде. Вона зустріла [PERSON] , розповіла йому про відмову [PERSON] від проходження інструктажу, покликала до себе в кабінет членів комісії та були складені акти, акти вона занесла до директора [PERSON] . Було видано наказ про відсторонення від роботи, ознайомлюватися із наказом [PERSON] відмовилася. В табелі оліку робочого часу ставилася відмітка «інше». Наказ від 10.01.2020р.був написаний в зв`язку з Ухвалою апеляційного суду, [PERSON] розпорядився написати наказ. З наказом від 10.01.2020 року [PERSON] намагалися ознайомити 24.01.2020 року, коли вона прийшла на підприємство, [PERSON] відмовилася від ознайомлення. Було складено акт комісією 24.01.2020 р. та підписано 24.01.2020 р., 10.01.2020 р. було зроблено заготовку акту. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що 24.10.2019 року було видано наказ №85-к про поновлення на роботі, [PERSON] відмовилася проходити інструктажі та підписувати посадову інструкцію, після цього [PERSON] приходила на підприємство і перебувала в своєму робочому кабінеті, вони бачилися, розмовляли. В січні вона виявила в реєстрі судових рішень Ухвалу апеляційного сду про призупинення дії Наказу, доповіла [PERSON] , було видано наказ 10.01.2020р. Коли було винесено Постанову Апеляційної інстанції - видано наказ про відновлення дії наказу. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що працює на підприємстві головним інженером з охорони праці. 24.10.2019 року було поновлено на роботі [PERSON] інспектор з кадрів звернулася до нього, що [PERSON] відмовилася проходити інструктаж і підписувати посадову інструкцію, покликала його до себе в кабінет. [PERSON] він не бачив у той день, [PERSON] показав йому відеонагляд про те, що [PERSON] заходила з журналом по охороні праці і вийшла. [PERSON] бачив, що вона приходила на підприємство, але обов`язків вона не виконувала, однак вона є співвласником підприємства, тому приходила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що працює на підприємстві охоронцем. [PERSON] відмовилася проходити інструктаж, була скликана комісія і підписано Акт. [PERSON] зайшла в кабінет, вийшла через трохи, до нього зайшов [PERSON] запитав що сталося, він показав відео. Їх покликала [PERSON] , слала акт і вони розписалися в акті. До 28.01.2020р. [PERSON] ходила на роботу, а 28.01.2020р. її не пропускали. Облік працівників вони фіксують над кожним прізвищем, табелі здаються у відділ кадрів. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що працює на підприємстві охоронцем, облік працівників вони фіксують у табелі, ставиться час прибуття на виходу кожного працівника, табелі здаються у відділ кадрів. [PERSON] та [PERSON] не табелювали. 10.01. [PERSON] прибула о 8:54 вибула о 18:35 год. Заслухавши вступне слово представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Під час розгляду справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості(стаття 129 Конституції України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 05 травня 1991 року, а з 19 березня 2012 року - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань, згідно наказу № 24-к від 19 березня 2012 року. Наказом № 112-к від 22 серпня 2018 року [PERSON] , заступник генерального директора з комерційних питань була звільнена 23 серпня 2019 року з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду від 23.10.2019 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Скасовано наказ № 112-к від 22 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади заступника генерального директора з комерційних питань. Поновлено [PERSON] на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2018 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 1632792,20 грн. Вирішено питання судового збору. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. На виконання рішення суду відповідач 24.10.2019 року видав Наказ №85-к, яким скасовано Наказ №112-к від 22 серпня 2018 року «Про звільнення [PERSON] » та поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24.08.2018 року. Згідно Наказу №86-к від 24.10.2019 року про відсторонення від роботи [PERSON] , у зв"язку з відмовою від проходження вступного інструктажу під підпис в журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та ознайомлення з посадовою інструкцією [PERSON] відсторонено від роботи до моменту проходження вступного інструктажу з питань охорони праці та ознайомлення з посадовою інструкцією. Підтавою винесення вказаного наказу слугували Акт №24/10-2019 від 24.10.2019 року, що позивач відмовилася від проходження інструктажу під підпис в журналі реєстрації вступного інструктажу з охорони праці та Акт №25/10-2019 від 24.10.2019 року, що позивач відмовилася від ознайомлення з посадовою інструкцією. Письмові пояснення [PERSON] відсутні. Згідно акту №27/10-2019 від 24.10.2019 року позивач від ознайомлення з наказом №86-к від 24.10.2019 року відмовилася. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України. Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Таким чином, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що позивачу було достовірно відомо про Наказ №86-к від 24.10.2019 року, яким її було відсторонено від виконання роботи, оскільки це спростовується матеріалами справи. Позивач продовжував приходити на роботу, позивач перебував на робочому місці, але заробітна плата йому не виплачувалася. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу у фірму «АКВАТОН» (у подальшому перейменована на ТзОВ «ВП «АКВАТОН») на посаду діловода з 05 травня 1991 року, де працювала на різних посадах, а з 19 березня 2012 року - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань, згідно наказу № 24-к від 19 березня 2012 року. Рішенням Рівненського міського суду від 23.10.2019 року скасовано наказ № 112-к від 22 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] та поновлено на роботі на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року. Відповідач 24.10.2019 року видав Наказ №85-к на виконання рішення суду, яким поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24.08.2018 року, позивач приступила до роботи. Наказів щодо переведення позивача на роботу за іншою професією чи посадою, після поновлення на роботі позивача, відповідач не видавав, а невиконання роботодавцем обов"язку з проведення первинного інструктажу та документальна фіксація цього процесу у строки, обумовлені нормативно-правовими актами, не може ставитися у вину працівнику. Суд звертає увагу на те, що допущені роботодавцем помилки у процедурі допуску працівника до виконання посадових обов`язків не можуть усуватися за рахунок порушення гарантованих трудовим законодавством прав працівника, а тому наказ №86-к від 24.10.2019 року про відсторонення від роботи [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно Наказу від 10 січня 2020 року №01-к Про зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року було зупинено дію рішення Рівненського міського суду від 23.10.2019 року про поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та відсторонено заступника генерального директора з комерційних питань [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати до набрання чинності рішення Рівненського апеляційного суду по справі №569/17386/18. Підтавою винесення вказаного наказу зазначено Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09.01.2020 року. Згідно акту №01/01-2020 від 10.01.2020 року позивач відмовилася від ознайомлення з вказаним наказом. Однак, як слідує з матеріалів справи та показів свідків даний акт не було складено 10.01.2020 року. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача [PERSON] з спірним Наказом відповідачем суду надано не було. Окрім того, відповідачем не зазначено жодної правової підстави щодо зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року та відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до набрання чинності рішення Рівненського апеляційного суду по справі №569/17386/18, відповідачем було порушено право позивача на працю, позивач не отримувала заробітної плати, хоча перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а тому Наказ від 10 січня 2020 року №01-к Про зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач просить стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2019 року по дату звільнення з роботи 10.09.2020 року в сумі 1240024,30 грн. Відповідно до поданих заяв позивача, відповідачем було надано відпустки без збереження заробітної плати, згідно наказів, у період з 30.03.2020 року по 10.09.2020 року, що не заперечується позивачем (а.с.90-96). А тому, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2019 року по 29 березня 2020 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, за період вимушеного прогулу, розрахунок проведено позивачем згідно довідки про доходи № АК000000033 від 23 серпня 2018 року, за два останні місяці роботи та відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2019 року по 29 березня 2020 року в розмірі 605984 грн 76 коп. Щодо вимог [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди, суд приходить до наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу, полягає в негативних емоціях та переживаннях з приводу відсторонення від виконання своїх посадових обовязків, у звязку з чим йому не виплачувалася заробітні плата, порушені звичайного способу життя, оскільки обставини, що склалися порушили звичайний спосіб життя позивача, оскільки йому не виплачувалася заробітна плата, яка була єдиним джерелом його доходу. Виходячи з характеру протиправних дій та ступені вини відповідача та з урахуванням п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд з огляду на вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинен складати 4000 грн. 00 коп. Щодо пропуску [PERSON] строку звернення до суду слід зазначити наступне. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав. Причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Посилання відповідача на ті обставини, що позивач по справі був повідомлений про відсторонення від роботи 24.10.2020 року, проте від підпису відмовився, що зафіксовано у акті, судом не приймаються до уваги, оскільки, вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Як і твердження про те, що позивач відмовилася від ознайомлення з наказом № 01-к від 10.01.2020 року, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача [PERSON] з спірним Наказом відповідачем суду надано не було. 20.07.2020 року позивач дізналася про наявність оскаржуваних наказів, отримавши відзив на позовну заяву у справі 569/1924/20, з оскаржуваними наказами позивач не була ознайомлена, а тому з позовними вимогами щодо оскарження наказів№86-к Про відсторонення від роботи заступника генерального директора з комерційних питань [PERSON] від 24 жовтня 2019 року та № 01-к Про зупинення дії Наказу №85-к від 24.10.2019 року Про поновлення [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань від 10 січня 2020 року, позивач звернулася у строк передбачений законодавством. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Виробниче підприємство «Акватон» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 6402,60 грн. на користь позивача. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 12191,60 грн. з розрахунку 1681,80 грн. за вимоги не майного характеру, та 10510 грн. - за вимогою майнового характеру. Позов задоволено на 44,92 % (609984,76 грн. : 1357854,30 грн. х 100). В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у сумі 6402,69 грн. (12191,60 грн. -1681,80 грн.) грн. х 44,92 %. ) = 4721,09 грн. ( за вимоги майнового характеру) + 1681,60 грн. (за вимогами не майнового характеру)

Outcome: approved