Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2000, видане державним нотаріусом Знам'янської районної державної нотаріальної контори на [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] Знам'янського району Кіровоградської області, вартість якої складає 205515 грн., та на земельну частку (пай) площею 3,88 га, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, вартістю 105730 грн.; визнати за ним право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкової 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] Кіровоградської області, вартість якої складає 68385 грн., та на 1/3 частку земельної ділянки площею 1,3 га вартістю 35242 грн., яка знаходиться на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, згідно з сертифікатом [NUMBER] площею 3,88 га, виданого Знам'янською районною державною адміністрацією 20.02.1998, вартість всієї земельної ділянки складає 105730 грн., після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є його рідною сестрою. Батько сторін по справі - [PERSON] помер [INFO] року, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] право на земельну частку (пай) площею 3,88 га та на автомобіль «Москвич-403». Після смерті батька позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважав, що прийняв спадщину. Проте, згодом дізнався,що спадщину після смерті батька прийняла відповідач та отримала свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно. Позивач та представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Також суду пояснили , що фактично відповідач не проживала в половині будинку батька , а переїхала після 2000 року , крім того позивач фактично розпоряджався всим будинком та прибудиноковою територією, так як остання була спільна , а Акт індивідуального користування лише визначав між співвласниками користування кімнатами та будівлями на території домоволодіння. Позивач також утримував прибудинкову територію яка була спільною. Отже позивач фактичними діями прийняв спадщину після батька . Крім викладеного позивач та представник стверджують , що відповідач має підроблений паспорт громадянина України з відміткою реєстрації 1997 року, хоча на цей період вона не проживала в с.Суботці. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що [PERSON] з 1997 року зареєстрована у 1/2 частині будинку своїх батьків і проживала в ній ще до смерті батька. Її син зареєструвався за даною адресою у 2007 році після переїзду за її проханням про допомогу по господарству, так як її мати тяжко хворіла. Спадкоємцем померлого батька на все майно була мати, яка до своєї смерті розпорядилась спадщиною, оформивши її на неї у 2000 році. Другою половиною будинку володіє її брат [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 1994 року. Вона не приховувала те, що брат проживає у іншій 1/2 частині будинку, а рішення про оформлення спадщини на неї було прийнято матір'ю, як єдиною спадкоємицею після смерті батька. Питання ж розподілу будинку між нею та братом батьками було обговорено ще до оформлення договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку. Крім того, сторонами було визначено порядок користування будинком, відповідно до якого кожному із співвласників виділено в користування конкретні будівлі та споруди ? частина будинку, про що складено акт визначеного користування в 1994 році при продажу ? частини будинку позивачеві. В судовому засіданні допитувалась за клопотанням представника позивача в якості спеціаліста завідувач Знам'янського сектору УДМС [PERSON] стосовно прописки в паспорті відповідача [PERSON] , яка зазначила , що в графі прописка стоїть штамп "зареєстровано 11.12.97 р." , але даний штамп не відповідає року реєстрації , так як раніш до 2002 року ставили штамп "прописаний та виписаний" . Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва на право особистої власності, виданого на підставі рішення виконкому Суботцівської сільської ради від 01 лютого 1988 року, та реєстраційним написом на ньому від 19 грудня 1989 року, [PERSON] був власником цілого домоволодіння по [ADDRESS] Знам'янського району Кіровоградської області. За договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Знам'янської районної державної нотаріальної контори 07 червня 1994 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив 1/2 частину спірного жилого будинку. З листа управління Держгеокадастру у Знам'янському районі Кіровоградської області від 04.11.2015 вбачається, що розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП ім.Леніна на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області становить 3,88 умовних кадастрових гектари, її вартість станом на 2015 рік складає 105730 грн. Право на земельну частку (пай) колишньому КСП ім. Леніна на території Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області належало спадкодавцю на підставі сертифікату серії КР № 0240667 виданого Знам'янською районною державною адміністрацією 20.02.1998 року. Згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної Знам'янською районною державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] року [PERSON], [PERSON], дочка померлого, 05 червня 2000 року звернулась з заявою про прийняття спадщини, а дружина померлого [PERSON] [INFO] року подала заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь [PERSON] Довідкою Суботцівської сільської ради від 20 жовтня 2000 року підтверджується, що на момент смерті [PERSON] разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] Позивач не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Судом також встановлено, що відповідно до оглянутих інвентаризаційних справ на будинок та довідки-характеристики БТІ домоволодінням по [ADDRESS] Знам'янського району Кіровоградської області володіли два власника у рівних частинах, по 1/2 кожен, один з них - [PERSON] (батько) на підставі свідоцтва на право особистої власності, другий - [PERSON] (син) на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 1994 року. Між співвласниками укладений акт визначеного користування, відповідно до умов якого кожному із співвласників виділено у користування визначені конкретні житлові приміщення та споруди на прибудинковій території. Відповідно до ст. 118 ЦК Української РСР, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Таким чином, закон на час складення акту про порядок користування відособленими приміщеннями, передбачав обов'язкове його нотаріальне посвідчення та реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Враховуючи відсутність нотаріального посвідчення та реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів акту визначеного користування, яким встановлений порядок користування відособленими приміщеннями будинку, суд не може прийняти його до уваги як доказ встановлення порядку користування відособленими приміщеннями будинку. Крім того даним Актом не розділено фактично повністю будинок у рівнних частках у відповідності до ідеальних часток (1/2 ) , а також прибудинкову територію яка є необхідною для обслуговування часток співвласників. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до положень п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, а тому спірні відновити регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставин справи, суд встановив, що будинок по [ADDRESS] Знам'янського району Кіровоградської області має одну адресу, а позивач є власником 1/2 частини цього будинку, але фактично без виділених приміщень , зареєстрований у ньому та користується будинком та прибудинковими спорудами, а також прибудинковою територією, отже позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Отже спадкоємець [PERSON] фактичними діями прийняв спадщину після померлого батька [PERSON] на частину майна яке належало останньому на праві власност разом з матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] . Згідно зі ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача стосовно підробленого паспорту [PERSON] , з підстав того, що остання приймала спадщину за поданою особисто заяву до нотаріуса який встановлював її особу , в строк зазначений ЦК України 1963 року , а тому наявність реєстрації не впливає на право особи отримати у спадщину спадкове майно. Враховуючи викладене, суд вважає частково задовольнити позовні вимоги позивача та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ? частину спірного будинку, частково скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на право на земельну частку (пай), визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/6 частку у 1/2 частці спадкового майна - житлового будинку з надвірними будівлями та на 1/3 частку земельної ділянки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved