Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У даному будинку зареєстроване її місце проживання, а також її сина [PERSON], її матері [PERSON] та її брата [PERSON]. Більше десяти років Відповідач [PERSON] у будинку не проживає, комунальні послуни не сплачує, його особисте майно у квартирі відсутнє. Позивач в судове засідання не прибула. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримання позовних вимог та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 7-12). Як вбачається з довідки № 02-02/2589 від 25.06.2018 року, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», [PERSON] проживає (зареєстрована) за адресою: [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстровані: [PERSON], 1999 року народження, [PERSON], 1955 року народження, [PERSON], 1990 року народження (а.с. 6). Згідно Довідки Територіального комітету мікрорайону Опришівці від 04.07.2018 року №141, підписаної головою територіального комітету Ревчук В. та сусідами, [PERSON] по [ADDRESS] не проживає (а.с. 5). Позивач стверджує, що відповідач більше десяти років не проживає у належному їй будинку. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 7 3акону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved