Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

08 січня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 05 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13.12.2018 має заборгованість у сумі 13 236,99 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 13 236,99 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Крім того, згідно з листом № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 від АТ КБ «ПриватБанк», 21.0.5.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.33, 48, зворот) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала існування кредитних правовідносин між нею та позивачем та факт наявності у неї заборгованості перед позивачем. Вказала, що заборгованість виникла через погіршення матеріального стану та стану здоров`я, зокрема вона перебуває на обліку як одинока мати та має захворювання опорно-рухового апарату. Вказані обставини унеможливлюють належне виконання нею договірних зобов`язань. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 05 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.53). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З викладеного вище вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв`язку з цим, станом на 13.12.2018 виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: заборгованість по тілу кредиту - 6719,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом - 1842,76 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 7-8), а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Крім того, Банком за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором нараховано: - заборгованість за пенею - 3 568,07 грн.; - штраф - 500 грн. ( фіксована частина) та 606,52 грн. ( процентова складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 по цивільній справі №6-2003цс15. Одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов`язань за договором є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. При цьому, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені із заявлених 3568,07 грн. до 1500 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Окрім цього, в Рішенні КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3ст. 509 та ч. 1, 2ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Також, Конституційний суд зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З поданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач протягом всього строку дії кредитного договору сумлінно виконує свої зобов`язання по договору. Так, відповідачем на виконання договору вже внесено 15 673,23 грн. Таким чином внесена сума коштів значно переважає над тією сумою, котру позивач надав відповідачу в борг. З огляду на погіршення матеріального стану та стану здоров`я відповідача, що знайшло своє документальне підтвердження, заявлена позивачем сума пені є несправедливою і становить непомірний тягар для відповідача. На переконання суду пеня має бути зменшена до 1500 грн., що з огляду на встановлені обставини, буде відповідати критеріям розумності та справедливості, а також сприятиме дійсному та належному виконанню відповідачем своїх зобов`язань перед відповідачем. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial