overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним біржового договору міни, укладеного 25.09.1998 р. і зареєстрованого на товарній біржі "Сокіл". В заяві позивач вказала, що 25.09.1998 року між сторонами було укладено договір міни нерухомого майна, за яким вона передала у власність відповідачеві житловий будинок в [ADDRESS], а відповідач їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Договір міни був зареєстрований на товарній біржі "Сокіл" та в бюро технічної інвентаризації. В даний час вона бажає розпорядитись своїм житловим будинком і звернулася до нотаріальної контори, але нотаріус відмовив приймати біржовий договір, оскільки він не був нотаріально посвідченим. В зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивачка просить у судовому порядку визнати цей договір дійсним. У судовому засіданні позивач від позову не відмовилась, представник позивача позов підтримала, відповідач в судове засідання не з'явилась, до суду подано заяву, якою вона визнає позов та просить розглянути справу без неї. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову судом за наявності для того законних підстав приймається рішення про задоволення позову. Згідно ст.227 ЦК України 1963 року, який діяв на момент укладення договору міни житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин; недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК України 1963 року). Згідно ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Оскільки є законні підстави для задоволення позову, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона на підставі договору дарування від 05 жовтня 1994 року є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], що в м. Рівне. В даній квартирі зареєстрована та проживає вона та зареєстрована, але не проживає її онука [PERSON], [INFO]. Під час проживання у квартирі [PERSON] пиячила, ніде не працювала, вела розгульний спосіб життя. Без відома позивача приводила в квартиру різних співмешканців, які влаштовували дебоші. Витрати по комунальних послугах не несла, за квартиру оплату не здійснювала. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві і просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином. Поштові відправлення на її адресу повернулися у зв"язку із закінченням терміну зберігання і не з"явлення [PERSON] за їх отриманням. Суд вважає зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по суті, тому розглядає справу у відсутності відповідача в заочному порядку зі згоди позивача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору дарування №4-7065 від 05 жовтня 1994 року. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], [INFO]. Відповідно до актів обстеження майстра ЖКП «Галицьке» Левчук О.О. від 01 серпня 2012 року, 14 січня 2013 року та 02 квітня 2013 року, які складалися в присутності свідків і затверджувалися начальником ЖКП "Галицьке"на предмет перевірки проживання в ній [PERSON] встановлено, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає без поважних причин з березня 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. З 2004 року і до квітня 2014 року вона та відповідач проживали за вищевказаною адресою. 19 серпня 2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області. У квітні 2014 року відповідач забрав свої речі і з того часу у будинку не проживає і не з`являється, що підтверджується актом депутата Новоайдарської селищної Ради. Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом на тій підставі, що останній не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. За вищевказаною адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який більше 6-ти місяців за місцем реєстрації не мешкає. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Україн, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений 6-ти місячний строк, провадиться у судовому порядку. Таким чином, на підставі зібраних в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки в ньому не проживає понад 6-ть місяців. Враховуючи, що [PERSON] є власником вищевказаного будинку і у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а відповідач [PERSON] перешкоджає їй у здійсненні такого права, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до положень ст.48 Закону України "Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У належному їй будинку зареєстрований [PERSON], який з травня 2013 року за місцем реєстрації не проживає. Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом на тій підставі, що останній не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Новоайдарського РС УДМС. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. За вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], який більше 6-ти місяців за місцем реєстрації не мешкає. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Україн, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений 6-ти місячний строк, провадиться у судовому порядку. Таким чином, на підставі зібраних в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки в ньому не проживає понад 6-ть місяців. Враховуючи, що [PERSON] є власником вищевказаного будинку і у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а відповідач [PERSON] перешкоджає їй у здійсненні такого права, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до положень ст.48 Закону України "Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.48 Закону України "Про власність",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються на підставі рішення Березнівського районного суду від 10 травня 2006 року з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 150 гривень щомісячно, починаючи з 03 квітня 2006 року до досягнення дитиною повноліття. У зв"язку з тим, що в даний час відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, погіршився її матеріальний стан просить змінити розмір аліментів, визначити їх в розмірі половини законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком відт 6 до 18 років щомісяця, що становить 643 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. В судове засідання позивач не з"явилася- подала до суду заяву , в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги змінила, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з"явився- подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності , згідний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 його доходів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що на підставі рішення Березнівського районного суду від 10 травня 2006 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 150 гривень щомісячно. В даний час відповідач працює, має регулярний дохід. Відповідно до положень ст.183 Сімейного Кодексу України аліменти стягуються у вигляді частки від заробітку. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленністю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось з них. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі на дві окремо ізольовані квартири з окремим входом та відповідним переплануванням, припинення спільної сумісної власності та визнання права власності Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 р. позовні вимоги було задоволено частково, зазначено: "…Визнати за [PERSON] право власності на 14/100 частин житлового будинку № 267-А по вул. Грушевського в м. Коростені Житомирської області, що становить 7/50 частин будинку в цілому… Визнати за [PERSON] право власності на 86/100 частин житлового будинку № 267-А по вул. Грушевського в м. Коростені Житомирської області, що становить 43/50 частин будинку в цілому…". Після постановлення рішення позивачка по справі [PERSON] подала до суду заяву про винесення додаткового рішення в якій вказала, що виконати рішення не має можливості, так як при його постановленні у резолютивній частині не було зазначено вимоги, які ставилися у позовній заяві щодо розподілу на окремі квартири №1 та №2. Сторони в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, їх присутність, відповідно до вимог ч. 3 ст.220 Цивільного процесуального кодексу України не є обовязковою. Згідно\~зі ст.220 ч.1Цивільного процесуального кодексу України: "Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення…". На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та про задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ часток у майні, що є у спільній сумісній власності. У заяві позивач зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 2005 року, квартира [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та отримана ними в порядку приватизації житла у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". [INFO] в м. Миколаїв [PERSON] помер. На час смерті він був зареєстрований в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка крім іншого складається з частки в квартирі [NUMBER], що розташована по [ADDRESS]. У визначений законодавством 6 місячний термін позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак оформити спадкове майно, а саме частку вказаної квартири, не має можливості, оскільки не було виділено частку померлого у майні співвласника. У судове засідання позивач не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідач не з'явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд встановив. Згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 06 вересня 2005 року, квартира [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та отримана ними в порядку приватизації житла у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (арк. с. 4-5). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка крім іншого складається з частки в квартирі [NUMBER], що розташована по [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] У визначений законодавством 6 місячний термін позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак оформити спадкове майно, а саме частку вказаної квартири, не має можливості, оскільки не було виділено частку померлого у майні співвласника. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки, домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існувало, ці частки є рівними. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 26 грудня 2018 року між нею та відповідачем Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис №71. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивачка з відповідачем спільно не проживає, спільного господарства не веде. Сторони зрозуміли, що мають різні характери та різні погляди на сімейне життя. Підтримувати сімейні відносини подальшого сенсу не має. Тому подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам дитини. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ", дитину залишити проживати з нею та з відповідача стягнути сплачений нею судовий збір. В суді позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що з квітня 2020 року з відповідачем спільно не проживає, сімейні стосунки не підтримує, так як втратила до нього почуття любові та поваги. Просила позов задовольнити, дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Після розірвання шлюбу їй залишити прізвище " [PERSON] ". Відповідач в суді позов визнав, просив шлюб розірвати. дитину залишити проживати з матір`ю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 грудня 2018 року Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 7). Встановлено, що позивачка проживає разом з донькою в [ADDRESS] (а.с.8-9). Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові, разом не проживають з квітня 2020 року та сімейні стосунки не підтримують. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. Це дає суду підстави для висновку про те, що сім`я розпалась і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу дитину необхідно залишити проживати з матір`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80грн. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 жовтня 2011 року Тавричанською сільською радою Каховського району херсонської області, актовий запис №7. В обґрунтування позову зазначається, що вона з 16 жовтня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] За час сумісного проживання спільне життя не склалося, позивач неодноразово виявляла бажання припинити сумісне проживання і розірвати шлюб. Подружнє життя між ними припинено, внаслідок зневажливого ставлення відповідача до сім»ї. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач на розірванні шлюбу наполягає, після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище "[PERSON]", відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 жовтня 2011 року Тавричанською сільською радою Каховського району херсонської області, актовий запис №7. В підтвердження до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про одруження (а.с. 4). Від шлюбу мають двох дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7), питань щодо місця їх проживання немає. Враховуючи той факт, що позивач категорично в позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу та повідомила про те, що подружжя на цей час окремо проживає, з огляду на положення ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Також, суд вважає за необхідне відновити позивачу дошлюбне прізвище "[PERSON]", що відповідає вимогам ст. 113 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 24 вересня 2011 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Подружнє життя у сторін не склалося. Через несумісність характерів між ними часто виникали непорозуміння. Сім'я існує формально. Розірвати шлюб через відділ РАЦС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області не можливо, оскільки з відповідачем не спілкуються та не можуть дійти згоди щодо його розірвання. Тому вона звернулася до суду та просить шлюб з [PERSON] розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених в позовній заяві. Просила шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище "[PERSON]". Відповідач позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2011 року (а/з № 50). Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області. Сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, втратили почуття один до одного. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе, оскільки суперечило б інтересам сторін. Сторони не бажають продовжувати подружні стосунки. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач заявила, що бажає після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, тому, після розірвання шлюбу прізвище позивачу слід залишити "[PERSON]". Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved