Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності на майно колгоспного двору - житловий будинок з господарськими спорудами в с.Крайниково, вул.Шкільна,29 Хустського району. Заява мотивована тим, що позивач проживає у власному будинку у с.Крайниково, вул.Шкільна,29 Хустського району. Даний будинок він будував на підставі будівельного паспорту №6/80 та дозвільних документів, які містяться в ньому. 20.12.1989 року йому видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, в якому вказано, що належний позивачу житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого є позивач. Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об»єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Позивач проживає один, а тому є одноосібним власником цього будинку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно даних погосподарського обліку, що ведеться Крайниківською сільською радою, позивач є головою дворогосподарства за адресою с.Крайниково, вул.Шкільна,29 Хустського району, що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Крайниківської сільської ради Хустського району №44 від 26.01.2018 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Вимоги позовної заяви підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Крайниківської сільської ради в судове засідання не зявився. До суду представник Крайниківської сільської ради [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги підтримують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно даних погосподарського обліку, що ведеться Крайниківською сільською радою, позивач є головою дворогосподарства за адресою с.Крайниково, вул.Шкільна,29 Хустського району, що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Крайниківської сільської ради Хустського району №44 від 26.01.2018 року. Житловий будинок позивач будував на підставі будівельного паспорту №6/80 та дозвільних документів, які містяться в ньому. 20.12.1989 року позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, в якому вказано, що належний позивачу житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого є позивач. Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об»єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок в с.Крайниково, 12 «в» (сьогодні вул.Шкільна,29) Хустського району було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був позивач, відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР він мав набути право власності на будинок. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений та підлягає до задоволення.

Outcome: approved