Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

11 лютого 2016 року представник позивача [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті [PERSON], який помер 03 березня 1997 року відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області. Представник позивача зазначає, що [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON]. Спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім нього, спадкоємцем першої черги за заповітом є його сестра [PERSON], проте вона відмовились від прийняття своєї частки спадщини. Інших спадкоємців немає. Вказує, що [PERSON] оформити свої спадкові права належним чином не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області. В судове засідання позивач не зявився, однак в позовній заяві просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області №814 від 02 грудня 2015 року вбачається, що по вулиці Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області постійно проживав і був прописаний [PERSON] (а.с.4). Останній помер 03 березня 1997 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №020038 (а.с.4). Витягом з погосподарської книги №4 за 1995-2000 роки стверджується, що по особовому рахунку №286, за адресою: вулиця Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області, знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належав [PERSON] (а.с.8). Отже, після смерті останнього, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт від 21 лютого 1997 року, яким все належне йому\~майно, окрім автомобіля марки «ВАЗ-2102» (двигун №6990642), заповів в рівних частках своїй дочці [PERSON] та своєму синові [PERSON] (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], відповідно як син спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про народження серії ЯЄ №022456 (а.с.6). [PERSON], у відповідності до ст. 1269 ЦК України, фактично спадщину прийняв, оскільки подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом у встановлені строки. Проте постановою державного нотаріуса від 27.01.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області останньому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняла. У посвідченій приватним нотаріусом заяві вказала, що не має наміру звертатись у суд за продовженням додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини (а.с.7). Згідно матеріалів спадкової справи №58/2002, інших спадкоємці немає. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області були побудовані в 1959, 1970, 1971 роках. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 03 березня 1997 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Шевченка, 2 в селі Борове Любомльського району Волинської області.

Outcome: approved