Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

13.10.2016 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом, в якому просить суд визнати договір іпотеки № PML 700/1042/2008 від «29» січня 2008 року укладений ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] недійсним та визнати його припиненим, вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек запис № 12058833 про обтяження майна, квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свої позовних вимог, позивач зазначив наступне. Відповідно до кредитного договору № ML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Громадянкою України [PERSON], останній був наданий кредит в розмірі: 143000 (сто сорок три тисячі) доларів США. 25 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до п.3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу. Перелік договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив зазначені права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься у Додатку 1 до договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н, в якому зазначені Кредитні договори укладені із Боржником. Відповідно до п. 1.5 Кредитних договорів повернення кредиту та сплату відсотків Боржник повинен був здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Згідно п. 1.9.1 Кредитного договору Банк має право вимагати від Боржника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником своїх Боргових зобов`язань та інших зобов`язань за Кредитним договором. При укладанні з позичальником Кредитного договору № ML 700/1042/2008 від «29» січня 2008 року був укладений договір іпотеки № PML 700/1042/2008 від «29» січня 2008 року Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. 25 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки. Також, [PERSON] зазначає, що право власності на вказане майно належить йому на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, реєстровий № 3099 від 19.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.12.2011р., реєстраційний № 20115575, номер запису П-1-9476 в книзі: 1. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо будь-яких записів про обтяження майна іпотекою за будь-якими зобовязаннями [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не існує, натомість зареєстровано обтяження на користь [PERSON] Як на підставу для позову представник посилається на те, що на момент переходу права власності на спірну квартиру до позивача вказана квартира не була предметом іпотеки, в Реєстрі речових права відомості про обтяження майна іпотекою були відсутні, новий договір іпотеки з ним не укладався. Крім того, позивач вказує, що належне йому майно знаходиться під арештом згідно постанови СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, отже вказує на пріоритет держави при задоволенні вимог при зверненні стягненні на його майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. (а.с. 30) Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заперечував проти задоволення позову з підстав безпідставності позовних вимоги, додержання спірного договору ст.203 ЦК України, також зазначив, що на майно, яке належить [PERSON] звернуто стягнення за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.01.2016 по справі № 638/9479/15-ц. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглядати справу за її відсутності. (а.с. 31). Згідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, виходячи з наступного: Матеріалами справи встановлено, що відповідно до кредитного договору № ML 700/1042/2008 від «29» січня 2008 року, між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та Громадянкою України [PERSON], останній був наданий кредит в розмірі: 143000 (сто сорок три тисячі) доларів США. (а.с. 15-23) 25 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до п.3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу. Перелік договорів, за якими ПАТ «ОТП Банк» відступив зазначені права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» міститься у Додатку 1 до договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н, в якому зазначені Кредитні договори укладені із Боржником. При укладанні з позичальником Кредитного договору № ML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року був укладений договір іпотеки № PML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року (а.с. 9-14) Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.01.2016 по справі № 638/9479/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.11.2016, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PМL 700/1042/2008 від 29.01.2008р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 89, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 79,4 квадратних метри, житловою площею 58,6 квадратних метри, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, реєстровий № 3099 від 19.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.12.2011р., реєстраційний № 20115575, номер запису П-1-9476 в книзі: 1. (а.с. 78-85) Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені по узгодженню сторін і погодженні ними, і умови, які є обов'язковими у відповідності з актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Сторони є вільними в укладанні договору і є вільними в виборі умов договору (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Судом встановлено, що Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.01.2016 по справі № 638/9479/15-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PМL 700/1042/2008 від 29.01.2008 виходячи з приписів норми ст.23 Закону України «Про іпотеку» в рахунок боргу у розмірі 1197692,94 (один мільйон сто дев'яносто сім тисяч шістсот дев'яносто дві) гривні 94 копійки. Отже, вказаним Рішенням суду встановлено та не потребує доказуванню, що спірне майно є забезпеченням за кредитним договором ML700/1042/2008 на загальну суму 1197692,94 грн. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо будь-яких записів про обтяження майна іпотекою за будь-якими зобовязаннями [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не існує, натомість зареєстровано обтяження на користь [PERSON] Також, зазначає, на реєстрацію арешту від 21.03.2012 СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та відповідно на пріоритет держави при задоволенні вимог при зверненні стягненні на його майно. Але, дані обставини не можуть бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог. Так, відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16: «Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-605 цс16: «Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач не довів в порядку ст. ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України будь-якого недодержання закону в момент вчинення договору іпотеки № PML 700/1042/2008 від 29 січня 2008 року його сторонами, а саме: ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Також, неможна погодитися з повязуванням недійсності договору іпотеки з накладенням названих позивачем заборон на відчуження предмету іпотеки, оскільки накладення заборони відчуження предмету іпотеки само по собі не породжують недійсності договору іпотеки, який був посвідчений за декілька років до накладання таких заборон. Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги, судом не встановлено порушень прав позивача із зверненням до суду з вказаним позовом, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed