Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

26.05.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту належності свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 26 січня 1977 року на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона являється спадкоємицею по заповіту після [PERSON] , який помер [INFO] . З 1977 року вона є власницею спадкового майна, а саме, будинку [ADDRESS] . У квітні 2021 року вона звернулася до нотаріуса для консультації з приводу оформлення договору дарування вищезазначеного будинку своїй дочці. При вивченні документів нотаріус виявив, що в правовстановлюючому документі - свідоцтві про право на спадщину за заповітом допущено помилку, а саме неправильно зазначено прізвище спадкоємиці " [PERSON] ", замість правильного " [PERSON] ", що створює для неї перешкоди у оформленні документів на відчуження (дарування) спадкового майна - будинку. Тому вона звернулася за захистом свого права до суду. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася. В своїй заяві просила провести розгляд справи у її відсутність (а.с.3). Представник заінтересованої особи Миргородської міської ради Полтавської області направив заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не заперечує (а.с. 18). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити. Суд, встановив, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 січня 1977 року видане на ім`я [PERSON] належить [PERSON] (а.с. 4,5). До складу спадкового майна входить жилий будинок з надвірними господарчими побудовами розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною житловою площею 23 кв.м. Той факт, що власником жилого будинку є [PERSON] , а не [PERSON] підтверджується паспортом заявниці, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 4, 6). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.6 ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом беззаперечно встановлено, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом виданому 26 січня 1977 року неправильно зазначено прізвище спадкоємиці « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Таким чином, відповідно до ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України підлягає встановленню судом факту належності [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 26 січня 1977 року на ім`я [PERSON] , який має юридичне значення, для спадкоємиці [PERSON] , оскільки дозволяє реалізувати її право на спадщину після спадкодавця [PERSON] за заповітом та виникнення у неї майнових прав на це майно.

Outcome: approved