Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

23.02.2017 позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1435658417601206 від 06.10.2014 у розмірі 40 718, 99 грн. та за договором про надання кредитної картки № [NUMBER] від 02.11.2014 у розмірі 11 271, 41 грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. В позові посилається на те, що 06.10.2014 між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1435658417601206. Відповідно до п. 1.1 договору, відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на строк до 05.10.2017. За умовами договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість в строки та в сумі, відповідно до погодженого графіку, шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER]. Крім того, зазначає, що 02.12.2014 між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» був укладений договір про надання кредитної картки № [NUMBER]. Відповідно до п. 2.3 договору, відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. на строк до 01.12.2016. Вказує, що у зв'язку з невиконанням договорів, відповідачу була напрвлена вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за договром про надання споживчого кредиту. На порушення умов договорів позичальник не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. З огляду на викладене, позивач просив позов задовольнити. 23.02.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 23.02.2017 судом направлено запит до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 27.03.2017 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 03.04.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 19.06.2017 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про надання доказів в оригіналі. 07.11.2017 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. 21.02.2018 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоовлено частково. 23.04.2018 позивачем на виконання вимог ухвали від 21.02.2018 надано витребувані докази. В судовому засідання представник позивача підтримала позов та просила задовольнити з наведених у позові підстав. В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, проте як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача було подано заперечення на позовну заяву. Зазначає, що умови договору про надання споживчого кредиту, зокрема, стосовно плати за обслуговування кредиту, є несправедливими, що є підставою для визнання положень недійсними з підстав визначених ст.ст.11,18 ЗУ "Про захист прав споживачів", ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 203,215 ЦК України. Разом з цим вважає, що позивачем не доведено обставин та факту укладення кредитного договору №1435658417301206, оскільки до суду не надано оригіналу даного договору. Вважає, що позивачем не виконано обов'язку з доведення обставин на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З огляду на повторну неявку відповідача, приймаючи до уваги, що відповідачем подано відзив на позов, суд вислухавши думку представника позивача, вважає за можливе розглядати справу у відстуності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом встановлено, що 06.10.2014 між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1435658417601206. Відповідно до умов договору, відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на строк до 05.10.2017 (а.с.15-17). Відповідно до п. 1.3 договору, процентна ставка 1, яка нараховується на залишок суми основного боргу (строкова заборгованість) за користування кредитом 0,0001 процентів річних. Відповідно до п. 1.4 договору, процентна ставка 2, яка нараховується за користування кредитом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення кредиту на суму простроченої заборгованості (суму основного боргу без врахування процентів) та складає 30.0001 процентів річних. Процентна ставка 2 нараховується в разі виникнення простроченої заборгованості щодо повернення кредиту на суму невиконаних зобов'язань за основною кредитною заборгованістю за кожний день прострочення таких зобов'язань, включаючи день виникнення та виключаючи день погашення прострочених платежів. Відповідно до п. 1.5 договору комісія за обслуговування кредиту 3,99 відсотків. За умовами договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість в строки та в сумі, відповідно до погодженого графіку, шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER]. Встановлено, що у передбачені строки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 21.12.2016 у останнього утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 40718,99 грн., яка складається із: несплаченої частини кредиту (прострочена заборгованість за кредитом та строкова заборгованість за кредитом 12788, 00 грн. + 5544,00 грн.) - 18332,00 грн.; процентів за користування кредитними коштами - 3652,90 грн.; несплаченої частини за комісією (прострочена заборгованість за комісією та строкова заборгованість за комісією 18347,99 грн. 386,10 грн.) -18734,09 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору про надання споживчого кредиту № 1435658417601206 від 06.10.2014, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 40718,99 грн. Також, судом встановлено, що 02.12.2014 між [PERSON] та ПАТ «Фідобанк» був укладений договір про надання кредитної картки № [NUMBER]. Відповідно до умов договору, відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. на строк до 01.12.2016 (а.с.19-20). Відповідач отримав платіжну картку, що підтверджується розпискою (а.с.21). Відповідно до п. 2.5 договору, за користування кредитним лімітом нараховується процентна ставка 1 та складає 0,0010 процентів річних. Відповідно до п. 2.6 договору, за користування кредитним лімітом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення кредитних коштів (кредитного ліміту) чи його частини, на таку прострочену заборгованість за основним боргом (без врахування процентів) нараховується процентна ставка 2 та складає 15,0010 процентів річних. Відповідно до п. 2.7 договору, комісія за обслуговування кредитного ліміту: 2.50 відсотків від суми встановленого кредитного ліміту. Встановлено, що у передбачені строки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 23.12.2016 у останнього утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 11271,41 грн., яка складається із: несплаченої частини кредиту (прострочена заборгованість за кредитом та строкова заборгованість за кредитом 5074,54 грн. + 3835,46 грн.) - 8910,00 грн.; процентів за користування кредитними коштами - 21,41 грн.; несплаченої частини за комісією (прострочена заборгованість за комісією) - 2340,00 грн. Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору про надання кредитної картки № [NUMBER] від 02.12.2014, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 11271,41 грн. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача викладені у запереченні на позовну заяву щодо сумнівності укладеного договору про надання споживчого кредиту №1435658417601206 від 06.10.2014, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини на які останній посилався як на підставу своїх позовних вимог. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Ухвалою суду від 21.02.2018 було частково задоволено клопотання представника відповідача та витребовано докази у ПАТ «ФІДОБАНК». В судовому засіданні під час дослідження наданих позивачем оригіналів витребуваних документів встановлено, що копії документів, які додані до позову відповідають оригіналу, що було засвідчено судом. За таких обставин, доводи представника відповідача щодо сумнівності наданих позивачем доказів в обгрунтування поданого позову, суд вважає безпідставними. Крім того, рішенням Солом"янського районного суду м.Києва від 16.01.2017 у справі № 760/12865/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа Приватне акціонерне товариство «Дека Іншуренс» про визнання кредитного договору недійсним, відмовлено. Як вбачається зі змісту даного рішення, [PERSON] просив визнати недійсним Договір про надання поживчого кредиту від 06 жовтня 2014 року за № 1435658417601206 посилаючись на те, що банк скориставшись його необізнаністю навмисно недотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів. Банк не надав йому повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту. Він не отримував у письмовому вигляді Правил надання банківських послуг та Умов надання споживчих кредитів, і з ними його не ознайомили. Таким чином відповідач ввів його в оману. Крім того, посилався на те, що банком не було дотримано вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , що є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з недотриманням банком вимог Закону щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 31.03.2017, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 16.01.2017 визнано неподаною та повернуто апелянту. Таким чином, в силу ст.273 ЦПК України вказане рішення набрало чинності 31.03.2017. За таких обставин, суд вважає, що в силу ст.82 ЦПК України, відповідач не має право оспорювати обставини, встановлені вказаним вище рішенням суду. Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що у передбаченому законом порядку ним було визнано недійсними певні умови вказаного вище кредитного договору, на які він посилається у своїх запереченнях проти позову. Вказані обставини не є предметом доказування і у даній справі, оскільки відповідачем не було заявлено зустрічного позову з даних підстав. За таких обставин, доводи відповідача щодо необгрунтованості спірної заборгованості, суд вважає безпідставними. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами заявлений позов. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1600,00 грн.

Outcome: approved