Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій із зміненими вимогами просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року - дату, з якою законодавець пов'язує набуття громадянства України. Заяву мотивує тим, що вироком від 17 січня 2002 року його було засуджено до 3 років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виправному закладі. На момент засудження у нього був паспорт громадянина УССР, виданий 22 травня 1991 року відділом внутрішніх справ Генічеського райвиконкому Херсонської області. Після відбуття покарання у заявника залишилась лише відповідна довідка, а паспорт радянського зразку втрачено. З огляду на це, заявник звернувся до Генічеського районного відділу УДМС України в Херсонській області, де йому відповіли, що згідно наданої інформації встановити належність до громадянства України не вбачається можливим. У зв'язку із викладеним, [PERSON] був змушений звернутися з даною заявою до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Представник зацікавленої особи - Управління державної міграційної служби України в Херсонській області був відсутнім. Просив розгляд справи провести без його участі та письмово надав правову позицію, де роз'яснив, що заявник має право встановити факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, тобто на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України». Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, встановив, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Фрунзе, Генічеського району, Херсонської області, що підтверджується, зокрема, тимчасовим посвідченням, виданим Генічеським РС УДМС. Обставини справи підтверджуються вироком місцевого суду Генічеського району Херсонської області від 17 січня 2002 року по справі № 1-44/02, згідно до якого [PERSON] засуджено за ст.ст. 15 ч. 1, 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виправному закладі. 19 березня 2004 року Державним департаментом України з питань виконання покарань було видано довідку про відбуття покарання [PERSON] та його умовно-дострокового звільнення з місця позбавлення волі. Як вбачається з пояснень заявника, через втрату паспорту радянського зразка [PERSON] звернувся до Генічеського районного відділу УДМС України в Херсонській області із заявою про видачу паспорту замість втраченого та 24 жовтня 2018 року отримав довідку про неможливість видачі паспорту у зв'язку із не встановленням його належності до громадянства будь-якої держави. Згідно копії паспорта радянського зразка, виданого 22 травня 1991 серії [NUMBER], [PERSON] за національністю українець та з 11 жовтня 1991 року зареєстрований у [ADDRESS]. В подальшому 03 липня 1992 року був знятий з вказаного місця реєстрації та 20 лютого 1996 року знову зареєстрований у с. Фрунзе. Ці обставини також підтверджуються довідкою виконавчого комітету Фрунзенської сільської ради від 19 травня 2017 року, згідно до якої [PERSON] значиться зареєстрованим з 11 жовтня 1991 року по теперішній час в [ADDRESS], а також копією домової книги. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року. Наявні в справі докази підтверджують той факт, що станом на 13 листопада 1991 року - моменту набрання чинності Законом України "Про громадянство України", заявник [PERSON] проживав в Україні і не був громадянином інших держав. Встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить визнання належності його до громадянства України та можливість отримання відповідного паспорта. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved