Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

26.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, в якому просить скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 19.12.2017 року за №436-к про звільнення його та поновлення на посаді головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 29.12.2017 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2017 року до дня поновлення його на роботі. Вимоги мотивує тим, що з 13.01.2003 року він працював у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у місті Новоград-Волинському на посаді провідного спеціаліста сектору внесків та реєстрації страхувальників. З 01.11.2004 року був переведений на посаду головного спеціаліста сектору внесків та реєстрації вказаного відділення. В подальшому з 04.01.2011 року був переведений на посаду головного спеціаліста сектору по роботі з роботодавцями цього ж відділення. З 01.10.2014 року переведений на посаду головного спеціаліста сектору обліку страхувальників цього ж відділення. 31.07.2017 року у зв`язку із реорганізацією звільнений з займаної посади в порядку переведення до Новоград-Волинського відділення управління ВД ФССУ у Житомирській області згідно п.5 ст.36 КЗпП України. 01.08.2017 року прийнятий в порядку переведення з відділення ВД ФССНВ у місті Новоград-Волинському Житомирської області на посаду головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області. Загальний стаж роботи позивача у відділенні становить 14 років 11 місяців. Наказом №436-к від 19.12.2017 року позивача звільнено з роботи з 29.12.2017 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення позивача в Наказі зазначено: «відповідно до штатною розпису Новоград-Волинського відділення УВД ФССУ у Житомирській області, що вводиться в дію з 01.01.2018 року, наказу управління "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці" № 90-ос від 24.10.2017 року». Позивач вважає, що його звільнення є незаконним та зазначив, що відповідно до ч.2 ст.49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. В порушення даної норми позивач персонального попередження про скорочення посади, яку він займав, не отримував та не отримував пропозиції про наявність вакантних посад. 27.10.2017 року всі працівники Новоград-Волинського відділення УВД ФССУ у Житомирській області, в тому числі і позивач, одержали попередження, відповідно до ст.32 КЗпП України. Позивач зазначив, що зміна істотних умов праці, передбачена ч.3 ст.32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Тобто зміна умов праці можлива лише в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором. Подальше звільнення з роботи позивач вважає, що було проведено з порушенням трудового законодавства та без попередньої згоди профспілки. 14.12.2017 року відбулося позачергове засідання правління Фонду соціального страхування України, на якому внесено зміни до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду. Наказ про звільнення його з посади від 19.12.2017 року отримав 21.12.2017 року. В цей же день отримав лист про те, що посада, яку він займає скорочується, а вакантні посади відсутні. Позивач зазначив, що з новим штатним розписом Новоград-Волинського відділення його не ознайомили та не запропонували йому як працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії які є вільними в межах структури установи, які з`явилися у відповідача з 24.10.2017 року та існували на день його звільнення. Позивач вважає, що в даному випадку було порушено вимоги ст.49 ч.2 КЗпП України. Позивач звертає увагу суду на те, що заяви про прийняття на роботу працівниками відділення були написані 29.12.2017 року, в останній день його роботи, тобто станом на 19.12.2017 року у відповідача були вакантні посади, відповідно до нового штатного розпису, але вони йому не пропонувалися. Позивач вказав, що його звільнення було проведено без попередньої згоди профспілки. Наказ про звільнення він отримав 21.12.2017 року та цього ж дня йому вручили повідомлення профспілки щодо розгляду питання про його звільнення. Разом з наказом про звільнення отримав також запрошення на засідання профспілки. Позивач вказує на те, що його попереджували згідно ст.32 КЗпП України, а звільнення відбулося згідно наказу від 19.12.2017 року без попередження за 2 місяці про скорочення чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, а також без попередньої згоди профспілки, в зв`язку з чим він підписав запрошення на збори профспілки 21.12.2017 року. Після цього йому стало відомо, що комісія прийняла рішення про його звільнення. Позивач також посилається на те, що для обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення голові комісії необхідно було звернутися від імені профспілкового органу до місцевої служби зайнятості із письмовим запитом про перспективи працевлаштування запланованих до звільнення працівників. Профспілковому органу на розгляд подавалося подання про дачу згоди на звільнення з роботи лише на позивача та двох інших звільнених працівників з 13 штатних працівників, що в свою чергу дає підстави зробити висновок про формальне відношення до питання оцінки переважного права на залишення на роботі працівників, що вивільняються. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення профспілкового комітету прийняте з порушенням норм закону, так як засідання даного органу, на якому було прийняте дане рішення відбулось у відсутність позивача. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Кожен працівник, що звільняється за ініціативою працедавця у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, повинен бути персонально попереджений про подальше звільнення не пізніше, ніж за два місяці. При визначені працівників, які підлягають звільненню, необхідно враховувати переважне право на залишення на роботі, яке надається працівникам із більш високою кваліфікацією й продуктивністю праці. Позивач вважає, що відповідач порушив зазначені норми законодавства про працю, а саме не врахував його переважне право перед іншими працівниками відділення. Позивач провів розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100. Дана справа надійшла до суду 26.01.2018 року та була передана для розгляду судді Прищепі Т.П. 31.01.2018 року ухвалою судді Ємільчинського районного суду Прищепа Т.П. по даній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області подано відзив на позовну заяву [PERSON] з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ємільчинського районного суду, в складі головуючої судді Прищепи Т.П., від 07.03.2018 року в задоволенні клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про розгляд справи в загальному позовному провадженні відмовлено. 10.07.2019 року ухвалою Ємільчинського районного суду задоволено заяву позивача [PERSON] про відвід головуючої судді у цивільній справі №277/89/18 за позовною заявою [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Суддю Прищепу Тетяну Петрівну відведено від участі у даній цивільній справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2019 року дану справу передано судді Греську В.А. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: відвід судді Прищепи. Ухвалою судді Ємільчинського районного суду Гресько В.А. від 11.07.2019 року цивільну справу №277/89/19 за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - прийнято до свого провадження. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 22.02.2018 року від представника позивача до суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , зазначивши, що позивач 26.10.2017 року був ознайомлений з попередженням від 25.10.2017 року №10-209 про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. Позивач був звільнений з посади 29.12.2017 року наказом від 19.12.2017 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України після спливу двомісячного строку з дня попередження, а тому твердження позивача про порушення вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України безпідставне. 21.12.2017 року позивачу було вдруге вручено попередження від 19.12.2017 року про те, що з 01.01.2018 року його посада скорочується та вакантні посади відповідно до фаху відсутні. Управління як роботодавець виконало вимоги ч.2 ст.49-2 КЗпП України, так як роботи за відповідною професією чи спеціальністю для позивача не було, про що його було повідомлено. Інформація про заплановане масове вивільнення працівників була подана територіальному органу Державної служби зайнятості 27.10.2017 року. Переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. У даному випадку був ліквідований відділ і відбулося скорочення посади. На виконання ст.43 КЗпП України Управління звернулося до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої був позивач, за погодженням на звільнення позивача та 22.12.2017 року отримало таку згоду (т.1 а. с. 51-54). 26.02.2018 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти тверджень відповідача, зазначивши, що його звільнення здійснено з порушенням норм ст.ст. 40,42, 49 КЗпП України. Відповідач не повідомив його про наступне вивільнення за два місяці, як це встановлено законом, а також не запропонував йому жодної іншої роботи на підприємстві, не врахував його кваліфікації, досвіду роботи, відсутності дисциплінарних стягнень та наявності заохочень. Також позивач зазначив, що після видачі наказу про скорочення штату складається і затверджується новий штатний розпис. Новий штатний розпис має бути складено без урахування посад, які підлягають скороченню. В штатному розписі, затвердженому 31.10.2017 року, було введено нові посади: 3 посади завідувачів секторів; 4 посади головного спеціаліста, які були відсутні в штатному розписі, який затверджений 20.07.2017 року. Позивач вважає, що в порівнянні з іншими працівниками він має переважне право на зайняття зазначених посад (т.1 а. с. 69-82). В запереченні на відповідь на відзив відповідач не погоджується з поясненнями, міркуваннями і аргументами наведеними позивачем та вважає їх безпідставними. Зазначив, що позивач неодноразово наголошує на періоді з 24.10 по 29.12.2017 року щодо наявності вакантних посад, тим самим підтверджуючи факт попередження про скорочення та те, що йому як і всім іншим було відомо про заплановане скорочення штату та чисельності працівників вже з 24.10.2017 року. Штатним розписом Новоград-Волинського відділення управління, що діяв до 31.12.2017 року, було передбачено 14,5 штатних посад, а у новому штатному розписі з 01.01.2018 року передбачено лише 10 штатних посад, тобто по Новоград-Волинському відділенню Управління відбулося скорочення 31% працівників. Доводи позивача про появу нових додаткових посад, які були вакантними, не відповідають дійсності. Позивачу була запропонована посада головного спеціаліста з питань матеріального забезпечення та страхових виплат потерпілим Ємільчинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, яка стала вакантною у лютому 2018 року, однак дана пропозиція ним була проігнорована. Незгода позивача з рішенням профспілки про надання згоди на звільнення не стосується Управління (т.1 а. с. 93-95). 25.05.2018 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2017 року до дня поновлення його на роботі з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів відповідно до п.10 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Крім того, зазначив, що відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів» було затверджено схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів з 01.01.2019 року. Позивач посилається на те, що посадовий оклад головного спеціаліста, згідно нового штатного розпису, затвердженого 31.10.2017 року, збільшився в порівнянні з попереднім посадовим окладом головного спеціаліста, затвердженим 20.07.2017 року, на коефіцієнт 1,45054945, а тому при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу заробітна плата позивача підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Позивач у даній заяві надав свої розрахунки (т.1 а. с. 146-148). 25.06.2018 року до суду від відповідача надійшло заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач вважає дану заяву необґрунтованою та не визнає вимогу в повному обсязі, зазначивши, що позивач був звільнений з роботи 29.12.2017 року, тобто на момент підвищення посадових окладів (02.01.2018 року) не перебував у трудових відносинах з Управлінням та за ним не зберігався середній заробіток. Позивач працював на посаді головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року по 29.12.2017 року та просить поновити його саме на цій посаді, яка не передбачена штатним розписом Управління та Новоград-Волинського відділення управління, який введений в дію з 01.01.2018 року, а тому і підвищення посадового окладу не могло бути. Відділ, в якому працював позивач, ліквідовано. Позивач безпідставно для розрахунку наводить розмір посадового окладу головних спеціалістів інших секторів Новоград-Волинського відділення управління, який відповідно до штатного розпису введений в дію з 01.01.2018 року (т. 2 а. с. 100-102). 26.10.2018 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.12.2017 року по 01.11.2018 року у розмірі 195607,28 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів і зборів (т.2 а. с. 176-179). 29.07.2019 року до суду в черговий раз надійшла до суду заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 19.12.2017 року за №436-к про його звільнення, поновленя на посаді головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 29.12.2017 року, стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на 31.07.2019 року у сумі 368752 грн. 48 коп. без утримання податків й інших обов`язкових платежів. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, додатково пояснивши, що в січні 2018 року відповідачем було запропоновано посаду головного спеціаліста з питань матеріального забезпечення та страхових виплат потерпілим Ємільчинського відділення, але він відмовився, оскільки сім`я проживає в м. Новоград-Волинському. В серпні 2018 року відповідачем було запропоновано посаду головного спеціаліста сектору роботи з потерпілими Новоград-Волинського відділення, але він також відмовився по причині визначення двохмісячного випробувального терміну. Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 13.01.2003 року призначений провідним спеціалістом сектору внесків та реєстрації страхувальників відділення виконавчої дирекції ФССНВ у м. Новоград-Волинському (Наказ №1 від 13.01.2003 р.). 01.11.2004 року переведений на посаду головного спеціаліста сектору внесків та реєстрації страхувальників відділення виконавчої дирекції ФССНВ у м. Новоград-Волинський (Наказ №26 від 01.11.2004 р). Наказом №106-к від 31.12.2010 року з 04.01.2011 року [PERSON] переведений на посаду головного спеціаліста сектору по роботі з роботодавцями відділення виконавчої дирекції ФССНВ у м. Новоград-Волинський. 01.10.2014 року позивач переведений на посаду головного спеціаліста сектору обліку страхувальників цього ж відділення (Наказ №94-к від 29.09.2014 р). 31.07.2017 року [PERSON] звільнено з займаної посади в порядку переведення до Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області згідно п.5 ст.36 КЗпП України. З 01.08.2017 року позивача прийнято в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новоград-Волинському Житомирської області на посаду головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення. 19.12.2017 року відповідачем видано наказ №434-к про звільнення позивача з займаної посади 29 грудня 2017 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. 24.10.2017 року Управлінням виконавчої дирекції фонду у Житомирській області видано наказ №90-ос "Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці" (т. 1 а. с. 55). Вказаним наказом зобов`язано відділ кадрів до 01.11.2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду наказано до 27.10.2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень; до 30.10.2017 письмово проінформувати начальника управління виконавчої дирекції Фонду та надати відділу кадрів другі примірники повідомлень з підписами працівників про ознайомлення. 25.10.2017 року за №10-383 на виконання наказу від 24.10.2017 року №90-ос, відповідно до вимог ст.32 КЗпП України позивачу було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомився під підпис 26.10.2017 року (т.1 а. с. 58). Відповідно до ст.32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 ст.36 цього Кодексу, а саме відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Наказом №436-к від 19.12.2017 [PERSON] звільнено з посади головного спеціаліста з обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області з 29.12.2017 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 20). Згідно п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», у відповідності до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затверджено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць (т.1 а. с. 57). Наказом виконавчої дирекції фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року №560 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Житомирській області» відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47, затверджено граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області та його відділень у кількості 140 штатних одиниць та зобов`язано начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області провести до 01.11.2017 р. передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміну істотних умов праці (т.1 а. с. 56). З матеріалів справи вбачається, що листом від 19.12.2017 року за №10-1264 в. о. начальника управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області Фонду соціального страхування України повідомлено [PERSON] про те, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.10.2017 року № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 року посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до його фаху відсутні, у зв`язку з чим, [PERSON] підлягає звільненню згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України 29.12.2017 року з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Дане попередження [PERSON] отримав 21.12.2017 року, про що поставив свій підпис (т. 1 а. с. 23). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Звільнення працівника з підстав, зазначених у пунктах 1,2,6 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] повідомлений про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці з 01 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення. Проте, про скорочення посади і звільнення, пов`язане саме із цією обставиною, [PERSON] був повідомлений лише 21 грудня 2017 року і звільнений до спливу передбаченого законом двохмісячного строку. З штатних розписів Новоград-Волинського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області (т. 1 а. с. 65, 66) вбачається, що станом на 01.01.2018 року було скорочено ряд посад, зокрема, посаду, яку займав позивач. Як роз`яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами), при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. 19.12.2017 року в. о. начальника Управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області звернувся до голови первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з поданням щодо надання погодження на звільнення, зокрема [PERSON] (т.2 а. с. 47-49). З листа від 19.12.2017 року, адресованого члену первинної профспілкової організації, головному спеціалісту з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення УВД ФССУ у Житомирській області [PERSON], слідує, що первинна профспілкова організація працівників соціальної сфери управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області повідомила [PERSON] про розгляд подання управління ВД ФСС України у Житомирській області 21.12.2017 року об 11 годині. У даному листі [PERSON] власноручно 21.12.2017 року надав пояснення, що не заперечує розгляд подання провести без його участі, та поставив свій підпис (т. 2 а. с. 46). Відповідно до Витягу з Протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області №14 від 22.12.2017 року профспілковий комітет ухвали рішення надати згоду на скорочення члена первинної профспілкової організації [PERSON] , головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Новоград-Волинського відділення УВД ФССУ у Житомирській області з 29.12.2017 року у порядку п.1 ст.40 КЗпП України (т. 2 а. с. 41-45). Дане рішення не оспорювало ся. Крім того, слід зазначити, що відсутність згоди профкому на час видачі наказу про звільнення, недотримання профспілковим комітетом порядку розгляду питання не тягне за вказаних вище обставин визнання в цілому наказу про звільнення незаконним та його скасування. Щодо доводів позивача про те, що йому не запропоновано переведення на жодну з посад у реорганізованій структурі відповідача, суд зазначає, що судова палата у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі №6-3048цс15, зазначила, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З листа Управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області від 05.02.2018 року слідує, що відповідно до штатного розпису від 01.01.2018 року [PERSON] запропоновано посаду головного спеціаліста з питань матеріального забезпечення та страхових виплат потерпілим Ємільчинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області за строковим трудовим договором на період відсутності на роботі основного працівника (у зв`язку з відпусткою для догляду за дитиною) з 12.02.2018 року по 20.02.2019 року (т.1 а. с. 105). Згідно листа Управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області від 16.07.2018 року [PERSON] пропонувалася посада головного спеціаліста сектору роботи з потерпілими Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з посадовим окладом 6600 грн. на місяць з двомісячним випробувальним терміном (т.2 а. с. 123). Вказані обставини щодо відмови від запропонованих посад не заперечувались позивачем у судовому засіданні під час розгляду справи. Крім того, на думку суду, питання щодо наявності переваженого права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Посада, яку займав позивач, була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 році і відсутня у штатному розкладі, чинному з 01.01.2018 року. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову - зміну дати звільнення та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня по 21 лютого 2018 року в розмірі 23882 грн. 02 коп. (645,46 грн. х 37 робочих днів). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру у сумі 1409,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову.

Outcome: partial