Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

20.07.2018 року до Заводського районного суду м. Миколаєва в інтересах [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій, просить суд: вселити неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] , 2005 р.н. та [PERSON] , 2007 р.н. разом з їх матір`ю [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,3 м2, залишивши в спільному користування кімнату площею 17,4 м2, залишивши допоміжні приміщення (кухня, ванна кімната, коридор, кладова, балкон) у спільному користуванні співвласників. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дітям позивача належить на праві власності по 1/6 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка отримана в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] . Інший власник майна - [PERSON] сворює перешкоди у користуванні квартирою, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. 03.08.2018 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні змісту позову, просив про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову посилаючись на неможливість спільного проживання з другою дружиною її колишнього чоловіка та його дітьми від другого шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив. Дослідивши матеріали цивільної справи та заслухавши думку сторін, суд дійшов наступного. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 130664085, Дата: 12.07.2018 р.), квартира за адресою: [ADDRESS] належить: - [PERSON] - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 511, виданого 21.06.2018 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М.; - [PERSON] - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 514, виданого 21.06.2018 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М.; - [PERSON] - 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу № 5 від 05.04.2000 р., укладеному на УТБ «Клондайк»; - [PERSON] - 1/2 частка на підставі договору дарування, 1229, 22.03.2004 р. Згідно довідки КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2003 року договір купівлі-продажу № 5 від 05.04.2000 р., укладений на УТБ «Клондайк» визнано дійсним. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом № 511 та № 514, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , а саме 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка. За змістом ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, [PERSON] належить - 1/6 частка спірної квартири; [PERSON] - 1/6 частка; [PERSON] - 1/2 частка. Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру, остання складається із 4-х кімнат житловою площею 45,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 7,8 кв.м, 2-а кімната - 17,4 кв.м, 3-а кімната - 11,3 кв.м, 4-а кімната - 9,3 кв.м; кухні - 5,1 кв.м, ванної кімнати - 3,5 кв.м, коридору - 6,3 кв.м, вбудованої шафи - 0,4 кв.м, кладової - 0,5 кв.м, балконом - 3,1 кв.м, 0,9 кв.м. Загальна площа квартири - 62,5 кв.м. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1, 2 ст. 358ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. На підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням, якщо про це заявлено позов. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" роз`яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Визначаючи порядок користування спірною квартирою у зазначений спосіб суд виходить з того, що іншого варіанту визначення порядку користування квартирою, наближеного до ідеальних часток співвласників, фактично не існує. До того ж, суд враховує, що відповідач [PERSON] погодилась на запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність виділення у користування співвласникам [PERSON] та [PERSON] разом з їх матір`ю, житлову кімнату площею - 11,3 кв.м. Виділити в загальне користування співвласникам кімнату площею 17,4 кв.м, кухню, ванну кімнату, коридор, кладову, балкон. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частинами 1 та 2 статті 16 ЦК України встановлено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 2 статті 5 ЦПК України встановлено, що У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що відповідач своїми активними діями заважає позивачу вселитись у спірну Квартиру. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Враховуючи те, що позивач, яка є законним представником співвласників спірної квартири, фактично позбавлена можливості користуватись нею, то її права підлягають захисту. Щоб зневілювати вказані перепони з боку відповідача по користуванню позивачем спірною квартирою, суд вважає необхідним та достатнім застосувати в даному випадку для відновлення порушеного права позивача положення ч.2 ст. 5 ЦПК України та задовольнити позовну вимогу про вселення позивача із її малолітніми дітьми у спірну квартиру, яка їм (дітям) належить і спосіб користування якою визначається судом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved