Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

16.07.2014 року [PERSON] звернулась до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом, уточненим в подальшому до [PERSON], [PERSON], [PERSON], торгівельної фірми "Автолюбитель", товариства з обмеженою відповідальністю "Вміком", [PERSON], третя особа : Кредитна спілка «Карат» про визнання правочинів недійсними та про поділ спільного майна подружжя в якому просить: -визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 134,9 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м. та господарсько-побутових будівель : погріб під літ «І», сарай під літ «Б», вбиральня під літ «В», літній душ під літ «Д», теплиця під літ «Е», навіс під літ «Ж», паркан №1, ворота № 2 та №3, що розташований за адресою : м. Ізюм, в»їзд Горобиновий,3 Харківської області; -визнати недійсною довіреність [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] розпоряджатися автомобілем Nissan Tida, 2008 року випуску, чорного кольору, номер двигуна HR16361966А, номер кузова JNІСС13СХ8Т012184, державний номерний знак [NUMBER] від 29 серпня 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 4525 з моменту її вчинення; -визнати недійсними договори комісії № 10/775883, укладені 18 жовтня 2014 року між [PERSON]А.( від імені якого діяла [PERSON]), [PERSON] та Торгівельною фірмою «Автолюбитель» щодо передачі для купівлі-продажу автомобіля Nissan Tida з момента їх вчинення; -визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину автомобіля Nissan Tida; -визнати недійсними договори комісії, укладені 06 червня 2014 року між [PERSON], [PERSON], та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вміком» щодо передачі та купівлі-продажу транспортного засобу ГАЗ 3307, 1992 року випуску, синього кольору, номер двигуна [NUMBER], номер шасі ХТН330720N1502716, державний номерний знак [NUMBER] з моменту їх вчинення; -визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину автомобіля ГАЗ 3307; -зобовязати [PERSON] повернути автомобіль ГАЗ 3307 у спільну власність [PERSON] та [PERSON] -стягнути на її користь з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що з [PERSON] перебувала у шлюбі з 05.04.2003 року та проживали однією сімєю до кінця травня 2014 року. У травні 2014 року шлюб фактично розпався та вони почали переговори щодо добровільного розділу майна подружжя. Однак [PERSON] почав провадити дії направлені на самостійне розпорядження та відчуження спільного майна. 13.08.2014 року [PERSON] подав зустрічний позов, уточнений в подальшому, до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]», [PERSON], Торгівельної фірми «Автолюбитель», треті особи : [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ, в якому просить : - визнати недійсним договір комісії, укладений 07 серпня 2013 року між [PERSON], [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]» щодо передачі та купівлі-продажу автомобіля HONDA CIVIK, 2008 року випуску, сірого кольору, номер двигуна R18А23120933, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]; - визнати за ним та [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль HONDA CIVIK; - визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину автомобіля HONDA CIVIK; - визнати недійсним договір комісії, укладений 12 липня 2014 року між [PERSON], [PERSON] та Торгівельною фірмою «Автолюбитель» щодо передачі та купівлі-продажу автомобіля FIAT Ducato, 1995 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] з моменту його вчинення; - визнати за ним та [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль FIAT Ducato; - визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину автомобіля FIAT Ducato. 15 січня 2015 року третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить : - визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою : м. Ізюм, в»їзд Горобиновий, 3 Харківської області. В обґрунтування позову зазначає, що з [PERSON] перебувала у шлюбі з 27 травня 1997 року. В період шлюбу, за спільні кошти вони придбали недобудований житловий будинок готовністю 95 %, розташований за адресою : м. Ізюм, в»їзд Горобиновий, 3. Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0303 від 23 квітня 2003 року затверджено [PERSON] введення до експлуатації житлового будинку готовність 100%, розташованого за адресою : м. Ізюм, в»їзд Горобиновий, 3 Харківської області. Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради №0341 від 15 травня 2003 року вирішено замість договору купівлі-продажу недобудованого житлового будинку №1-289 від 11.04.2003 року, посвідченого Державною нотаріальною конторою видати [PERSON] свідоцтво на право власності на зазначений будинок. Свідоцтво про право власності на будинок № 159 було видано 22 травня 2003 року. В звязку з плануванням нею тимчасового перебування за кордоном та для спрощення процедури оформлення документів для виїзду з країни 07 травня 2003 року було розірвано шлюб з [PERSON]. Оскільки спірний будинок був придбаний в період шлюбу з [PERSON] та за кошти, які вона отримала в якості спадщини після смерті дідуся у Лондоні, [PERSON] ніколи не заперечував проти її права на ? частину будинку, завжди це визнавав, не обмежував її права володіння та розпорядження спільним майном. Звернення [PERSON] до суду з позовом про розділ майна подружжя, в тому числі і будинку, порушує її права на володіння та розпорядження майном, яке вона вважає своїм, та з цього часу обчислюється позовна давність. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що сторони перебували у шлюбі з 15 березня 1989 року по 19 липня 1996 року. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON]. З початку 2003 року вони з [PERSON] знову стали жити разом однією сімєю, вести спільне господарство в її будинку за адресою : м. Ізюм, вул. Островського, 4-а. 05 квітня 2003 року повторно зареєстрували шлюб. 11 квітня 2003 року спільно придбали недобудований житловий будинок за адресою: в»їзд Горобиновий, 3 в м. Ізюмі. Впродовж квітня 2003 року будинок добудували та ввели в експлуатацію, після чого отримали свідоцтво про право власності видане 22 травня 2003 року Управлінням житлово-комунального господарства Ізюмського міськвиконкому. На придбання будинку та введення його в експлуатацію були витрачені кошти, які вона отримала від [PERSON] на умовах займу в сумі 27500 грн. Вказані боргові зобовязання були припинені шляхом безоплатного відчуження (дарування) на користь [PERSON] власного житлового будинку, розташованого за адресою : м. Ізюм, вул. Островського, 4-а. 23 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання їх шлюбу недійсним, посилаючись на те, що в період реєстрації шлюбу знаходився в іншому шлюбі з [PERSON] Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.11.2014 року визнано шлюб між [PERSON] та [PERSON] недійсним у період з 05 квітня 2003 року по 07 травня 2003 року (включно). Рішення набрало чинності 24 листопада 2014 року. Про перешкоди про укладення шлюбу з [PERSON] вона не знала і не могла знати. Вважають, що [PERSON] має право не поділ майна набутого в недійсному шлюбі , як спільної власності подружжя. 04.07.2008 року подружжям було придбано автомобіль Nissan Tida, 2008 року випуску, чорного кольору, номер двигуна HR16361966А, номер кузова JNІСС13СХ8Т012184, державний номерний знак [NUMBER]. Вказаний автомобіль був проданий [PERSON] [PERSON] без її згоди на це. Крім того, про наявність довіреності від 29.08.2012 року виданої [PERSON] на імя [PERSON] з правом розпорядження вказаним автомобілем вона не знала. Крім того за час шлюбу з [PERSON] за спільні кошти було придбано автомобіль ГАЗ 3307, 1992 року випуску, синього кольору, номер двигуна [NUMBER], номер шасі ХТН330720N1502716, державний номерний знак [NUMBER]. 06 червня 2014 року вказаний автомобіль було відчужено [PERSON] без її згоди на користь [PERSON], яка в свою чергу 19.12.2014 року здійснила перереєстрацію автомобіля на [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] не визнають, до позовних вимог [PERSON] просять застосувати строк позовної давності. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали. Позовні вимоги [PERSON] не визнали, пояснили, що недобудований будинок готовністю 95% за адресою : м. Ізюм, в»їзд Горобиновий,3 він придбав 11 квітня 2003 року в період шлюбу з [PERSON] на їх спільні кошти. 14 квітня 2003 року, в період шлюбу з [PERSON], актом державної технічної комісії будинок було введено в експлуатацію. Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0303 від 23 квітня 2003 року було затверджено акт введення до експлуатації житлового будинку готовністю 100%. Що стосується автомобіля марки Nissan Tida, вони разом з [PERSON] розпорядилися ним ще 26 квітня 2010 року шляхом надання генеральної довіреності [PERSON], яка в свою чергу передала [PERSON] частину вартості зазначеного автомобіля та погасила кредитний договір № 6/3/13/2008/980-К/256 від 08.07.2008 року заставою по якому був зазначений автомобіль. Таким чином з 2010 року цей автомобіль за спільною згодою подружжя вибув з їхнього володіння. Автомобіль марки ГАЗ 3307 06 червня 2014 року за спільним рішенням подружжя був переданий [PERSON] в рахунок погашення боргу, який родина мала перед нею, оскільки у 2013 році брали у неї кошти на потреби сім»ї. Що стосується автомобіля марки FIAT Ducato, який було зареєстровано на [PERSON] та він був переданий [PERSON] за довереністю в рахунок боргів, які мала перед ним [PERSON] Пізніше вказаний автомобіль за бажанням [PERSON] в липня 2014 року було переоформлено на імя [PERSON] Коштів за вказаний автомобіль він не отримував. Автомобілем HONDA CIVIK [PERSON] розпорядилася самостійно без його згоди, коштів від продажу автомобіля він не отримував. В задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. Позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі, оскільки будинок був придбаний в період шлюбу з нею за їх спільні кошти, він завжди визнавав право [PERSON] на ? частину вказаного будинку, та жодним чином не чинив перешкоди у користуванні нею будинком. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, пояснила, що в період їх шлюбу з [PERSON] у неї помер дідусь, що проживав у Великій Британії, який залишив їй спадок. Вона вирішила переїхати до Англії на постійне місце проживання та вмовляла свого чоловіка [PERSON] поїхати з нею, однак останній відмовився, через доньку від першого шлюбу, яка проживала в м. Ізюмі та за якою потрібен був нагляд. Через це вони з [PERSON] 11 квітня 2003 року, на спільні кошти, купили на його імя будинок в м. Ізюмі по в»їзду Горобиновому, 3. Для спрощення процедури виїзду за кордон 07 травня 2003 року оформили розлучення з [PERSON], хоча продовжували спільно проживати однією сімєю. [PERSON] завжди визнавав її право на ? частину спільного будинку, не перешкоджав їй у користуванні будинком. Її право було порушене поданням [PERSON] позову про визнання за нею права власності на ? частину будинку, як майна придбаного під час шлюбу, а тому вона й звернулася до суду з позовом. Автомобіль ГАЗ було придбано [PERSON] за її особисті кошти, а тому й було переоформлено на неї. Позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставними. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що в квітні 2010 року [PERSON] придбала у подружжя [PERSON] автомобіль Nissan Tida. При цьому [PERSON] погасила залишок заборгованості за кредитним договором, предметом застави якого був спірний автомобіль, та решту коштів за автомобіль передала подружжю [PERSON], натомість їй була видана генеральна довіреність на автомобіль. 29 серпня 2012 року генеральна довіреність була видана повторно. 18 жовтня 2014 року [PERSON] переоформила автомобіль на себе шляхом надання довіреності [PERSON] та оформлення договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник третьої особи КС «Карат» [PERSON] при розгляді справи поклався на розсуд суду. Представник торгівельної фірми « Автолюбитель», товариства з обмеженою відповідальністю «Вміком», [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]», [PERSON] будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з»явились, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали. [PERSON] в судове засідання не з»явилась надала заяву про розгляд справи у її відсутності, повідомивши суд що автомобіль HONDA CIVIK був нею відчужений на користь [PERSON] на підставі довідки-рахунку .(Том 4 а.с.50,51) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] [PERSON], , дослідивши матеріали справи, суд встановив. Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 27 травня 1997 року. Шлюб розірвано 07 травня 2003 року( Том 1 а.с. 224-225). Згідно договору купівлі-продажу від 11 квітня 2003 року [PERSON] купив недобудований житловий будинок, розташований за адресою: м. Ізюм, Горобиновий, 3. Актом державної технічної комісії від 14 квітня 203 року житловий будинок [PERSON] по в»їзду Горобиновому, 3 в м. Ізюмі прийнято в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0303 затверджено погоджений акт прийомки та введено в експлуатацію житловий будинок [PERSON] по в»їзду Горобиновому, 3. Доручено управлінню житлово-комунального господарства оформити та видати свідоцтво про право власності на житловий будинок (Том № 3 а.с.41) Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області №0341 від 15 травня 2003 року внесено доповнення до п.1.2 рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0303 , а саме : при видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок вважати втративши чинність договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку від 11 квітня 2003 року № 1-289 посвідчений Ізюмською нотаріальною конторою ( Том №3 а.с.42) 22 травня 2003 року Управлінням житлово-комунального господарства Ізюмського міськвиконкому [PERSON] замість договору купівлі-продажу недобудованого житлового будинку від 11 квітня 2003 року № 1-289 посвідченого Ізюмською нотаріальною конторою видано свідоцтво № 159 про право власності на житловий будинок розташований в м. Ізюмі, на в»їзді Горобиновому, 3. ( Том № 1 а.с.11) Вказані докази дають суду підстави вважати що, спірний будинок був набутий [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Посилання [PERSON] на те, що спірний будинок був набутий нею та [PERSON] в період шлюбу спростовується зібраними у справі доказами. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року визнано недійсним шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в період з 05 квітня 2003 року по 07 травня 2003 року (включно)( Том №1 а.с.102), оскільки на момент укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останній вже перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року шлюб зареєстрований 08 травня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( Том №4 а.с.171) Згідно договору дарування від 11 квітня 2003 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1-287 [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок за адресою : м. Ізюм, вул. Островського , 4а. (Том 3 а.с.39) За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування є безоплатним. [PERSON] надала до суду копію розписки про отримання коштів на умовах займу від [PERSON] датовану 10 квітня 2003 року Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що весною 2003 року хотів придбати для своєї сім»ї будинок та дізнався, що [PERSON] продає свій будинок за адресою : м. Ізюм, вул. Островського , 4а. Він оглянув будинок та домовився про купівлю, в звязку з чим передав кошти в розмірі 5500 у.о. та отримав від [PERSON] розписку. Будинок переоформили через місяць на підставі договору-дарування. Вказані покази свідка [PERSON] [PERSON] в судовому засідання не оспорювала. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Оскільки, відповідач [PERSON] визнає право [PERSON] на ? частину будинку та пояснив в судовому засідання ніколи цього права не заперечував, не обмежував право володінні та розпорядження спільним майном, а тому [PERSON] не пропустила строку позовної давності. Вимоги про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, заявлені [PERSON] задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою : м. Ізюм, в»їзд Горобиновий,3 Харківської області в порядку поділу спільного майна подружжя підлягають задоволенню, а позовні вимоги в [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що в період шлюбу подружжя [PERSON] ними були придбані автомобілі: 04 грудня 2003 року автомобіль FIAT Ducato, 1995 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований на імя [PERSON]; 04.07.2008 року автомобіль Nissan Tida, 2008 року випуску, чорного кольору, номер двигуна HR16361966А, номер кузова JNІСС13СХ8Т012184, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований на імя [PERSON]; 16.11.2010 року автомобіль HONDA CIVIK, 2008 року випуску, сірого кольору, номер двигуна R18А23120933, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований на імя [PERSON]; 25.03.2014 року автомобіль ГАЗ 3307, 1992 року випуску, синього кольору, номер двигуна [NUMBER], номер шасі ХТН330720N1502716, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований на імя [PERSON] \~Відповідно до частин 3, 4\~статті 368 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. 17 липня 2013 року автомобіль HONDA CIVIK [PERSON] знято з реєстрації для реалізації та відчужено 07 серпня 2013 року на користь [PERSON], яка в свою чергу здійснила відчуження автомобіля на користь [PERSON] (Том 1 а.с.56, Том 2 а.с.145-151, Том 4 а.с. 51) 06 червня 2014 року автомобіль ГАЗ 3307 було відчужено [PERSON] на користь [PERSON], яка в свою чергу 19.12.2014 року здійснила перереєстрацію автомобіля на [PERSON] (Том 1 а.с.10, Том 2 а.с.2,4) 12 липня 2014 року автомобіль FIAT Ducato була відчужено [PERSON] шляхом видачі довіреності з правом розпорядження автомобілем від 17 червня 2014 року на імя [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] (Том 1 а.с.202, 56) 18 жовтня 2014 року автомобіль Nissan Tida, було відчужено [PERSON] шляхом надання генеральної довіреності від 29 серпня 2012 року на користь [PERSON] ( Том 1 а.с. 157,- 162)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Звертаючись до суду позивачі [PERSON] та [PERSON] вказували, що вони не були обізнані про наміри відповідача відчужити спірні автомобілі та не давали згоди на таке відчуження. За нормами частини четвертої\~статті 203 ЦК України\~правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень частин першої та другої\~статті 218 ЦК України\~недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя,\~\~суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для визнання недійсними довіреності [PERSON], якою він уповноважив [PERSON] розпоряджатися автомобілем Nissan Tida; договори комісії № 10/775883, укладені 18 жовтня 2014 року між [PERSON]А.( від імені якого діяла [PERSON]), [PERSON] та Торгівельною фірмою «Автолюбитель» щодо передачі для купівлі-продажу автомобіля Nissan Tida; договори комісії, укладені 06 червня 2014 року між [PERSON], [PERSON], та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вміком» щодо передачі та купівлі-продажу транспортного засобу ГАЗ, договору комісії, укладеного 07 серпня 2013 року між [PERSON], [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] [PERSON]» щодо передачі та купівлі-продажу автомобіля HONDA CIVIK, договору комісії, укладеного 12 липня 2014 року між [PERSON], [PERSON] та Торгівельною фірмою «Автолюбитель» щодо передачі та купівлі-продажу автомобіля FIAT Ducato, немає. \~Статтею 63 СК України\~, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Частиною 4\~ст. 65 СК України\~передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3\~ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). \~Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз'ясненнями , викладеними в п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі. А тому позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на ? частину автомобіля Nissan Tida, на ? частину автомобіля ГАЗ 3307, забов»язання [PERSON] повернути автомобіль ГАЗ 3307 у спільну власність [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль HONDA CIVIK та автомобіль FIAT Ducato, визнання за [PERSON] права власності на ? частину автомобіля HONDA CIVIK та автомобіль FIAT Ducato в порядку поділу спільного майна подружжя задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved