Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

19.09.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.08.2015 року по 30.04.2018 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного проживання вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем син проживає разом з нею та знаходиться виключно на її утриманні. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 10.10.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також у відповідності до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У разі неявки відповідача просила провести заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Судом з'ясовано думку позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, заперечень не надійшло. Приймаючи до уваги викладене суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідач являється батьком [PERSON], [INFO] народження (а. с. 5). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітнього сина, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд враховує, що ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 липня становить 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. На підставі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка несе витрати на утримання сина, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, а також розвитку. Суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов'язаний нести витрати на утримання сина та забезпечувати його гідний рівень життя. Тому враховуючи те, що відповідач не надав відомості щодо свого матеріального стану, стану здоров'я, а також беручи до уваги виникнення у позивачки витрат на утримання неповнолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Під час подачі позовної заяви позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved