Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що працював на посаді лікаря - стоматолога в НААГ «Нове життя » в с.Ожидів Буського району Львівської області з 04.01.1993 року по 18.01.2001 року. Пізніше НААГ «Нове життя» перейменоване у СТзОВ «Відродження». 07.11.1995 року перед розпаюванням земель НААГ «Нове життя» ( з 1999 р. СТзОВ «Відродження», відповідачем Ожидівською сільською радою були складені списки осіб, які мали право на середню земельну частку (пай), однак позивач не внесений до такого списку, а також останнього не внесено і в додаткові списки осіб, які були пропущені в основному списку та йому рекомендовано звернутись до суду. Позивач, до початку судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності , позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи, за викликом суду, не з`явилися, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку про доцільність позову, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 ч. 6-8 Земельного Кодексу України (із змінами та доповненнями внесеними Законом України від 13.03.1992 року № 2196-ХП) право на земельну частку (пай) мають особи, що працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають в сільській місцевості, а також особи, зайняті у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ, організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері належать працівники освіти, охорони здоров`я, культури, побутового обслуговування населення, зв`язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів. Відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 р. № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" установлено, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави. У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами), де зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності, через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду в судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] позивач з 04 січня 1993 року про 18 січня 2001 року працював лікарем- стоматологом в НААГ «Нове життя» . Згідно ухвали Ожидівської сільської ради від 07.11.1995 року про затвердження списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель НААГ «Нове життя » на території Ожидівської сільської ради затверджені рішенням 111 сесії 11-го демократичного скликання Ожидівської сільської ради народних депутатів. В даних списках [PERSON] не числиться. Як вбачається з довідки Відділу у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 31-13-0.20-1992/102-18 від 16.08.2018 року, розмір середньої земельної частки (паю)із земель колективної власності на час роздержавлення та приватизації НААГ «Нове життя» становить 2,86 умовних кадастрових гектарів. Та, беручи до уваги розпорядження голови Буської районної ради від 15.03.2000 року № 125 «Про затвердження технічної документації «Про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель» середня земельна частка (пай) становить 2,50 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед іншого, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своїх власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про підставність позову.

Outcome: approved