Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" (далі АТ КБ „ПриватБанк" або Банк) 11.12.2018р звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 07.10.2015р між Банком та [PERSON] ,відповідачем у справі, був укладений Кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свій позов мотивує тим, що Банк свої зобов'язання по Договору як Позичальник виконав цілком. Однак, відповідач свої зобов'язання згідно умов Договору належним чином не виконував, в результаті чого станом на 29.11.2018р має заборгованість перед Банком в загальній сумі 30446,40грн, яка складається з наступного: 6969,31грн - тіло кредиту; 10744,44грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 10806,63грн - нараховано пені; а також штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 1426,02грн - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №б/н від 07.10.2015р у загальному розмірі 30446,40грн, та у рахунок повернення сплаченого судового збору в сумі 1762грн. Представник АТ КБ „ПриватБанк" Гаренко Н.В. підтримала вимоги позову в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у відсутність представника Банку та винесення заочного рішення. Відповідач, який про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з'явився без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавав. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, з урахуванням міркування представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов частково обґрунтованим та підлягаючим задоволенню частково, виходячи з наступного. З Кредитного договору № б/н, укладеного 07.10.2015р між АТ КБ „Приватбанк" та відповідачем [PERSON] , вбачається, що останньому наданий кредит у у розмірі 10000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно наданого розрахунку заборгованості за Договором №б/н від 07.10.2015р, станом на 29.11.2018р, за відповідачем числиться заборгованість в загальній сумі 30446,40грн, яка складається з наступного: 6969,31грн - тіло кредиту; 10744,44грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 10806,63грн - нараховано пені; а також штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 1426,02грн - штраф (процентна складова). Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно п.2.1.1.5.6. Договору, у разі невиконання зобов'язань, позичальник зобов'язався на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності із ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору, а відповідач отримав за договором обумовлену суму грошей, але порушив умови договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 29.11.2018р у відповідача за Договором № б/н від 07.10.2015р виникла заборгованість, яка складається з: 6969,31грн - тіло кредиту; 10744,44грн - нараховано відсотків за користуванням кредитом, а всього в сумі 17713,75грн, та яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши вимоги в цій частині повністю. Крім цього, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно п.11 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яким вказане населений пункт м.Краматорськ (Краматорська міська рада). Відповідно до копії паспорту відповідача (серія [NUMBER] , виданого 31.08.1998р Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області) встановлено, що місце реєстрації останнього зазначена - [ADDRESS] . Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, а саме в розмірі 500грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що Банк стягує з відповідача нараховану пеню в сумі 10806,63грн та штрафи: 500грн - штраф (фіксована частина), 1426,02грн - штраф (процентна складова), за порушення останнім строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, у тому числі й за порушення строків за період з 01.12.2016р по 29.11.2018р, а тому підлягає застосуванню ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно зазначеного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Таким чином, суд вважає, що нарахування позивачем пені (10744,44грн), а також штрафів в загальній сумі 1926,02грн (із яких фіксована частина - 500грн, процентна складова -1426,02грн), саме з 14 квітня 2014 року, є безпідставним, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також, у відповідності із ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення судового збору в сумі 1762грн.

Outcome: partial