Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

[PERSON] а звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений 02 червня 2007 року між нею, та відповідачем, який було зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 360; стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повнолітня; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] а та відповідач, [PERSON] перебувають у шлюбі з 02 червня 2007 року. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Починаючи з 13.03.2019 шлюбні відносини між сторонами припинені, однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння та через різні погляди на життя. Окрім того, відповідач у добровільному порядку не надає коштів на утримання малолітнього сина. Таким чином відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, на примирення не згодна. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи заяву відповідача про визнання позовних вимог, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 02 червня 2007 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 360 /а.с.9/. Від даного шлюбу у подружжя є син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем, про що свідчать копії свідоцтва про народження та довідки про місце проживання /а.с.8, 10/. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст.\~104\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За ствердженням позивачки, яке відповідачем не спростовано, шлюбні відносини між сторонами припинені з 13 березня 2019 року. Вимог про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивач не заявляла. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку звернутися з позовом про розірвання шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на малолітню дитину, суд виходить з наступного. Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює. Відповідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч.3\~ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повнолітня. Відповідно до ч.1\~ст.11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами\~ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини,стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 СК України. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. За змістом\~ст.141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Враховуючи, що дитина проживає спільно з матір`ю, яка нею опікується постійно, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання та враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки на сина належить визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.01.2020, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст.141, 142 ЦПК України. Структура витрат складається лише із судового збору. Позивач об`єднав в позовній заяві дві вимоги: розірвання шлюбу і стягнення аліментів. За першою вимогою позивач сплатила судовий збір в сумі 840,80 грн. Згідно з ч.1 ст.142 судовий збір у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За другою вимогою позивач звільнений від сплати судового збору в сумі 840 грн 80 коп. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved