Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тримісячного середнього заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи вимоги тим , що позивач [PERSON]. з серпня 2012р. працював на ПрАТ «СО «Азот» на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду на виробництві аміаку 1-Б. 05.04.2017р. позивач [PERSON] був звільнений із займаної посади на підставі наказу №0127-КП (ув) за ч. 3 ст.38 КЗпП України. Розрахунок на день звільнення з позивачем, відповідачем по справі не здійснено. Тому, позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «СО «Азот» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 13942,45грн., на підставі ст. 44 КЗпП України тримісячний середній заробіток у розмірі 18187,70грн., середню заробітну плату за час затримки з розрахунком при звільненні, яка на момент подачі позову складає 8372,01грн.. В уточненій позовній заяві в редакції від 06.12.2017р. (вх. №25388) позивач [PERSON] просить суд стягнути на його користь невиплачену заробітну плату та тримісячний середній заробіток у розмірі 28076,66грн., середню заробітну плату за час затримки з розрахунком при звільненні з 06.04.2017р., яка на момент подачі позову складає 49268,52грн.. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточннені позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що з серпня 2012р. по 05.04.2017р. позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. На день його звільнення відповідач по справі не здійснив розрахунок з позивачем, тому просить задовольнити позов з урахуванням уточнень. Представник відповідача Селіхова Г.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просила відмовити у задоволенні даних позовних вимог [PERSON] оскільки затримка виплати заробітної плати сталася не з вини відповідача, а через форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Представник відповідача Тіохіна М.Ю. у судовому засіданні підтримала пояснення представника Селіхової Г.А., надала аналогічні пояснення. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки позивача [PERSON] було звільнено 05.04.2017р. без проведення належних розрахунків з працівником при звільненні, а до суду він звернувся з позовом 22.05.2017р., то суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 47, 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. п. 20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1993р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] 09.08.2012р. прийнятий слюсарем-ремонтником 6 розряду на виробництві аміаку 1-Б. ПрАТ «СО «Азот», 10.04.2017р. звільнений за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» №4014 від 29.11.2017р., сума заборгованості з виплати заробітної плати перед [PERSON]. на момент звільнення - 10.04.2017р. складає 28076,66грн.. Відповідно до довідки-розрахунку сум за час затримки при звільненні №4043 від 01.12.2017р., виданої ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», розрахункова сума за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] з 11.04.2017р. по 01.12.2017р. складає 37065,26грн. З довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» №31503 від 10.04.2017р. про середню заробітну плату відповідно ПКМУ №100 вбачається, що середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 35,91грн., середньомісячна кількість часів - 167,2ч., середньомісячна заробітна плата - 6004,15грн.. Відповідно до копії сертифікату №4978, виданого Торгово-промисловою палатою України 02.09.2015р., остання засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме акти тероризму , військові дії на території Луганської області ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б.5, код ЄДРПОУ 33270581) щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Судом встановлено, що у день звільнення - 10.04.2017р. (як встановлено матеріалами справи, а саме Випискою з наказу №0127/КП(ув) від 05.04.2017р.) з позивачем [PERSON] не було проведено розрахунку. На день розгляду справи заборгованість по заробітній платі в сумі 28076,66грн. позивачу не виплачена. Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. У відповідності до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5). Згідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Аналізуючи викладене вбачається, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідачем до суду був наданий сертифікат №4978 (вих. №2856/05.0-4 від 02.09.2015 року) Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відповідно до вказаного сертифікату №4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» місцезнаходження якого: 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, код ЄДРПОУ 33270581 щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 16.04.2014 року та дата закінчення - тривають на 02.09.2015 року, дату встановити неможливо. Зазначені вище обставини свідчать про те, що вищевказаний сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» виконання зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Таким чином, у сертифікаті №4978 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні. Крім того, суд звертає увагу на те, що інших сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, виданих Торгово-промисловою палатою України, відповідачем до суду надано не було. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 23.03.2017 року № 6-365цс16 не заслуговує на увагу, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України, та обставини у цій справі є різними. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач [PERSON] був звільнений 10.04.2017р., у зв'язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися саме з 10.04.2017р., а не з 06.04.2017р., як стверджує позивач і його представник, по 13.12.2017р. (день проголошення цього рішення суду). Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. При розрахунку належних позивачу [PERSON] сум у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні за період з 10.04.2017р. по 13.12.2017р. суд враховує додаток №1 до листа Міністерства соціальної політики України №11535/0/14-16/13 від 05.08.2016, таким чином у квітні 112р.год.; у травні 159р.год., у червні 159р.год., у липні 168р.год., у серпні 175р.год., у вересні 168р.год., у жовтні 167р.год., у листопаді 176р.год, у грудні 72р.год., всього - 1356р.год. х35,91грн. = 48693,96грн.. При цьому суд не може взяти до уваги розрахунки вищевказаних сум позивача та відповідача. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Аналізуючи викладене, вбачається, що з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2017р. по 13.12.2017р. у розмірі 48693,96грн., при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обов'язкових платежів у вигляді податку, зборів та інших обов'язкових платежів є обов'язком сторін при виплаті вказаної суми. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що факти, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи. Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до ПрАТ «СО «Азот» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 640грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial