Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

21 лютого 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 09.04.2008 р. між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № NKP0GA0000000097, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 14382 доларів США терміном до 09.04.2018 року. Згідно додаткової угоди від 22.09.2016 року кредитний договір відповідача № NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 р. переведено з валюти долар США в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 138493,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 06.02.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 123273,95 грн., яка складається з наступного: - 93368,80 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 20071,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 9833,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, яка становить 123273,95 грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року позовна заява АТ КБ «Приватбанк» прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 року станом на 06.02.2019 року в сумі 123273, 95 грн., з яких: 93368,80 грн. - заборгованість за тілом кредита, 20071,20 грн. - заборгованість за відсотками, 9833,95 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Не погодившись із зазначеним рішенням, 22.01.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та його скасування. Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2020 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 10.12.2019 року, прийнято заяву та призначено її до розгляду. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2020 року заочне рішення від 10 грудня 2019 року у справі № 484/908/19 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду на 12.03.2020 року. 26.03.2020 р. від представника АТ КБ "Приватбанк" надійшла відповідь на заяву про перегляд заочного рішення суду, за якою позивач просив позовні вимоги банку в повному обсязі. Розгляд справи відкладався 12.03.2020 р., 23.04.2020 р., 10.06.2020 р., 08.07.2020 р., 06.08.2020 р. за заявами представника відповідача у зв`язку з його зайнятістю в інших судових засіданнях та з інших причин. Розгляд справи призначено 03.09.2020 р. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити на підставі наявних доказів. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в заяві про перегляд заочного рішення, не заперечуючи наявності договірних відносин між сторонами у справі, які випливають з кредитного договору № NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 року, просив визнати положення пункту 1.7 додаткової угоди до договору нікчемними та вказував, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-116-цс13. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 09.04.2008 р. між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № NKP0GA0000000097, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 14382 доларів США терміном до 09.04.2018 року. Згідно додаткової угоди від 22.09.2016 року кредитний договір відповідача № NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 р. переведено з валюти долар США в валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 138493,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У свою чергу, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина перша статті 1049 ЦК України установлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок ( ч.3 ст. 1049 ЦК України). Суд виходить з того, що додаткова угода від 22.09.2016 року до кредитного договору № NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 р. підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. Встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Станом на 06.02.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 123273,95 грн., яка складається з наступного: 93368,80 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20071,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9833,95 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Так, за наслідками дослідження наданих суду доказів було установлено, що відповідач [PERSON] отримавши від позивача кредитні коштів у розмірі 14382,00 доларів США, повернув їх не у повному обсязі, тобто своє зобов`язання у цій частині виконав неналежно. Зокрема, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 06.02.2019 року становить 93368,80 грн. Розрахунок у цій частині є вірним і представником відповідача не спростований, а тому суд, з урахуванням наведених ним правових норм, вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту є правомірною, оскільки відповідач порушив своє зобов`язання щодо його повернення. З матеріалів справи вбачається, що за п. 1.7 Додаткової угоди, у разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, зазначених в Договорі, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України Сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом, Плата за Кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником. При цьому, Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті Плати за Кредитом сплачує Банку неустойку: - в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом; - в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у чинній на час укладення Додаткових угод редакції), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, п. 1.7 додаткової угоди від 22.09.2016 року до кредитного договору № NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 року в частині нарахування неустойки: в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом; в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором, є нікчемними в силу абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у чинній на час укладення Додаткової угоди редакції). Наявність додаткової угоди про дострокове погодження з вимогами кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не мав права нараховувати проценти та неустойку (пеню) за кредитом після укладення 22.09.2016 року додаткової угоди до кредитного договору №NKP0GA0000000097 від 09.04.2008 року, а відтак позов в частині стягнення процентів та пені за період з 22.09.2016 року по день звернення з позовом до суду задоволенню не підлягає. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача [PERSON] , на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1454,97 грн. (із розрахунку 1921,00 х 75,74%:100% = 1454,97).

Outcome: partial