Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

8 липня 2020 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 15 291,33 грн з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.10.2017 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, надає ці послуги та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів. Відповідно до ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір із виконавцем про надання йому житлово-комунальних послуг. Однак боржником, на даний час, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з ТОВ «Теплопостачсервіс» не укладено. З яких причин боржник не уклав такий договір позивачу не відомо. Відповідачі регулярно отримують ці комунальні послуги, не відмовляються від них, та фактично споживають їх. Зазначає, що відповідачі, отримуючи щомісячно рахунки за оплату наданих позивачем послуг, жодного разу не звернулися із запереченнями щодо сум боргу, що свідчить про визнання суми боргу, вартості послуг, їх об`ємів та якості. Отже, сума нарахованої заборгованості є безспірною і визнаною відповідачами. Відповідачі систематично не виконують належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення на суму 8568,44 грн за період з листопада 2017 року по березень 2020 року року та з централізованого постачання гарячої води на суму 6230,77 грн за період з жовтня 2017 року по березень 2020 року. У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив вказані вище суми боргу, чим прострочив виконання зобов`язання, останній зобов`язаний також сплатити: -суму інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення становить 35,16 грн; -суму інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води становить 296,15 грн; -3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення становить 24,77 грн; -3% річних, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води становить 136,03 грн; Таким чином, ТОВ "Теплопостачсервіс" просило суд стягнути солідарно з боржників на їх користь зазначену вище заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду - 1921,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 4 серпня 2020 року Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 25-26). В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. У грудні 2020 року від відповідача [PERSON] надійшла зава про закриття провадження у справі, в якій він зазначив, що добровільно здійснив оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 9 315,72 грн та постачання гарячої води у розмірі 3000 грн і на підтвердження надав дублікати квитанцій про оплату (а.с. 32-33). У судовому засіданні 16 грудня 2020 року присутній представник позивача ТОВ «Теплопостачсервіс» - Кобилінський М.В. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Суд, врахувавши думку представника позивача, оголосив перерву в судовому засіданні у зв`язку з необхідністю перевірити чи відповідачі повністю виконали свої зобов`язання перед позивачем, оплативши заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. У судовому засіданні, призначеному на 12.05.2021 року, сторони відсутні. Учасників справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду вони не зверталися. Судові повістки, які були направлені на адресу реєстрації відповідачів, повернуті до суду з відміткою відділу зв`язку про закінчення строків зберігання, що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторін. На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, відповідачці [PERSON] належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 1800 від 05.06.2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2013 (а.с. 5). Доказів про те, що відповідач [PERSON] є співвласником зазначеної вище квартири матеріали справи не містять. Водночас, відповідно до довідок про реєстрації місця проживання особи від 02.11.2020 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою з 17.09.2013 року, а відповідач [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі з 29.01.2016 року (а.с. 23-24), у зв`язку з чим, вони є споживачами послуг, які надає позивач. Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивача. Це підтверджується правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1192ц15 та № 6-1706ц15, відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до точки розподілу, свідчить про виконання послуг постачальником. При самовільному відключенні від центрального теплопостачання, споживач не звільняється від оплати центрального тепло постання в повному розмірі. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплопостачсервіс" є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів. Відповідачі отримують послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча договір між ним та позивачем не укладено. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися) та фактично споживали їх. Жодного разу не зверталися до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунках. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст.20 Закону, п.п.18,20,30 Правил № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі договір не укладено, однак через те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржниів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість. На підтвердження ТОВ «Теплопостачсервіс» надало суду розрахунок заборгованості. Відповідно до довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання № 15/3-5Т від 15.06.2020 року заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2017 року по березень 2020 року складає 8568,44 грн, з централізованого постачання гарячої води за період з жовтня 2017 року по березень 2020 року - 6230,77 грн (а.с. 9). Крім того, стороною позивача надано суду розрахунок № 15/3-12Т/1 від 15.06.2020 року, відповідно до якого в зв`язку з простроченням відповідачами виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано суму 3% річних нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення у розмірі 24,77 грн; постачання гарячої води у розмірі 136,03 грн та суму інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за послугу з централізованого опалення у розмірі 35,16 грн; постачання гарячої води у розмірі 296,15 грн (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду заяву, у якій повідомив, що добровільно оплатив заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 9315,72 грн та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3000 грн. На підтверження оплати надав дублікати квитанцій №№ 0.01776279482.1 та 0.01776270515.1 від 20 липня 2020 року (а.с. 39-40). Однак, після надання стороною відповідача доказів, які в своїй сукупності свідчать про необґрунтованість нарахованих сум за послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, стороною позивача позовні вимоги уточнено не було та в ході розгляду справи суду не було надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження нарахованої суми боргу відповідачів. Відтак, враховуючи викладене, суд вважає, що слід частково задовольнити позов в частині стягнення заборгованості за централізоване постачання гарячої води і з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3 230,77 грн (6 230,77 - 3 000). Розрахунок нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних від 15.06.2020, наданих позивачем, суд вважає не допустимим доказом, оскільки первісні вимоги позову в частині розміру нарахованої суми заборгованості задоволені частково, а відтак в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід відмовити. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial