Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

16.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 16.11.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем за реєстровим номером 11277, яким стягнено заборгованість за кредитом в сумі 18913,40 гривень. Скасувати виконавчий напис від 16.11.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем за реєстровим номером 11277, яким стягнено заборгованість за кредитом в сумі 18913,40 гривень. Стягнути з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на користь [PERSON] витрати сплати судового збору у сумі 768,4 гривень та на витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 гривень. Ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.02.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву з проханням проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А.в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 16.11.2017 року на адресу приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. надійшла заява від ПАТ КБ «ПриватБанк» про вчинення виконавчого напису. До вищезазначеної заяви були додані копія заява анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за кредитним договором, копія письмової вимоги про усунення порушень, копії опису вкладення та розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку, копії установчих документів Банку, копії довідки з ЄДРПОУ та витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довіреність представника Банку та його паспорт в копіях, що вбачається з наданих суду приватним нотаріусом Завалієвим А.А. пакету документів на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5, в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Крім того, підпунктами 3.2, 3.3., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. п. 5 Глави 16 розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що нотаріусу в будь-якому випадку подається оригінал документа, що встановлює заборгованість, оскільки на ньому робляться відмітки про вчинення виконавчого напису. Як було встановлено судом, відповідачем не було надано нотаріусу оригіналу кредитного договору б/н від 10 листопада 2010 року, що є порушенням п.п. 5.1., 5.3. п. 5 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5. Крім того, суд зазначає, що нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Проте, в матеріалах оскаржуваного виконавчого напису відсутні будь-які обґрунтування та належні документи, які б підтверджували, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, враховуючи те, що заборгованість стягувалась за період з 10.11.2010 по 31.05.2017. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннямипостанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 16.08.2017, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, суд дійшов висновку, що вчинення виконавчого напису, тобто вчинення нотаріальної дії у сфері безспірної юрисдикції, про стягнення з [PERSON] заборгованості у загальному розмірі 177204 грн. 88 коп. за період з 04.11.2010 по 31.05.2017 не ґрунтується на вимогах вищезазначених норм права. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved