Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» про зміну формулювання причини звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 12 червня 2014 року вона була ознайомлена із наказом від 11 червня 2014 року № 372 «про організаційно-штатні зміни в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», у п. 3 якого було прийняте рішення «... забезпечити персональне попередження всіх підлеглих працівників про наступне вивільнення у звязку з ліквідацією АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» до 13.06.2014 року включно». На виконання п. 3 вищевказаного Наказу [PERSON] була ознайомлена із попередженням про наступне вивільнення від 11 червня 2014 року. Згідно із Попередженням вона була повідомлена про скорочення посади керуючого відділенням № 1 м. Алчевська Луганського головного регіонального відділення 13 серпня 2014 року, яку обіймала, у звязку із ліквідацією Відповідача. Оскільки Наказ, Попередження отримали усі без винятку співробітники Банку, тому позивач, у повній впевненості, що 13.08.2014 року її все одно звільнять, 18 червня 2014 року, написала заяву на імя Уповноваженої особи про скорочення терміну попередження про наступне вивільнення з проханням звільнити її 24 червня 2014 року. В той же день [PERSON] було написане ще три заяви на імя Уповноваженої особи. Одна про надання трудової книжки не пізніше 25 червня 2014 року, друга про проведення остаточного розрахунку не пізніше 27 червня 2014 року. Третя про надання довідки про доходи за останні шість місяців для надання відділенню Центру зайнятості. При цьому, згідно розрахункового документу остаточний розрахунок зі мною було проведено лише 02.07.2014 року, а трудову книжку я отримала лише 24.09.2014 року. Крім того позивач зазначає, що на момент звільнення з роботи вона мала двох малолітніх дітей, одному з них ще не виповнилось 3-х років. Згодом їй стало відомо, що з 13.08.2014 року Відповідач, вивільнив усіх працівників окрім співробітників, які мали дітей віком, до трьох років. Однак, у той же час був затверджений новий штатний розклад, на підставі якого частина вивільнених працівників Відповідача була прийнята на роботу на зворотній основі, при цьому не були враховані обставини, що передбачають право на першочергове працевлаштування окремих категорій працівників. У звязку з цим вона неодноразово зверталася зі скаргами на дії відповідача, а тому вважає, що строк звернення нею до суду був пропущений з поважної причини. Також позивач вказує, що дії Відповідача призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків, що стало причиною її моральних страждань, які поглиблюються тим, що вовна має двох малолітніх дітей, змушена була залишити місце свого проживання у звяку із проведенням АТО (є ВПО) і не можу знайти собі роботу. На підставі чого вважає, що має право на відповідну компенсацію. Тому вона була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що 12 червня 2014 р., позивач була ознайомлена з попередженням про наступне вивільнення від 11 червня 2014 р., та наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» № 372 від 11.06.2014 р. про скорочення з 13 серпня 2014 р. посади, яку займала відповідач, у порядку, передбаченому ст. 492 КЗпП України. Позивачем на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» 18 червня 2014 року булу подано заяву про скорочення терміну попередження про наступне вивільнення. Зазначена заява містить клопотання про звільнення з займаної посади 24 червня 2014 р. на підставах, визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до заяви відповідача уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» було видано наказ № 111/64-РВ від 23 червня 2014р., про звільнення [PERSON] 24 червня 2014 р., у звязку з ліквідацією підприємства (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Таким чином з боку банку було дотримано вимоги чинного законодавства при звільненні позивача з займаної посади. Також вважав необгрунтованими посилання позивача на той факт, що її не було повідомлено про прийняття на роботу вивільнених працівників, оскільки чином нормами чинного законодавства, вважав представник відповідача, не передбачено застосування положень ст. 42 КЗпП України у випадках ліквідації підприємства, установи, організації. Крім того представник відповідача зазначив, що формулювання причини звільнення позивача було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги у цій частині є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також вважав, що позивачем не доведено факту заподіяння з боку банку моральної шкоди, в супереч вимогам чинного законодавства, не підтверджено належними та допустимими доказами, а також не обґрунтовано розмір шкоди. У звязку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно копії трудової книжки [PERSON] з 12.11.2008 р. працювала на посаді керуючого Алчевським відділенням Луганської філії АБ «Брокбізнесбанк». 28.07.2012 р. у звязку з реорганізацією Луганської філії АТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] переведена на посаду керуючий відділенням № 1 м. Алчевськ, Луганського головного регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк». (а.с. 201-202) Наказом № 372 від 11.06.2014 р. «про організаційно-штатні зміни в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (п.1 ст. 40 КЗпП України) на підставі Постанови Правління Національного Банку України № 339 від 10.06.2014 р. та Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 від 11.06.2014 р., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БрокбізнесБанк» [PERSON], було наказано п. 1 скоротити 13 серпня 2014 р. посади згідно з додатками № № 1,2. (а.с. 8) В додатку № 2 до наказу № 372 від 11.06.2014 р. вказані посади, що скорочуються (ГРВ та РВ), зокрема в відділенні № 1 м. Алчевськ скорочуються наступні посади : керуючий відділенням; заступник керуючого відділенням; старший економіст; контролер-касир; провідний економіст. (а.с. 144) Згідно з попередження про наступне вивільнення від 11.06.2014 р. [PERSON]Ю 12.06.2014 р. була попереджена, що у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», посада керуючий відділенням № 1 м. Алчевськ Луганського головного регіонального відділення, яку вона займала, скорочується 13.08.2014 р. Також [PERSON] було повідомлено, що керівництво АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» не має можливості запропонувати їй відповідну роботу (у звязку з відсутністю) згідно її професії, освіти, спеціальності та досвіду роботи. Після закінчення 2-х місячного терміну з дати ознайомлення з попередженням трудовий договір з нею буде розірвано згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.9) 18.06.2014 р. [PERSON] подала заяву, в якій просила скоротити термін попередження про наступне вивільнення і звільнити її із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України 24.06.2014 р. (а.с. 12) Наказом (по особовому складу) від 23.06.2014 р. № 111/64-РВ про звільнення, було прийнято 1) звільнити 24 червня 2014 р. [PERSON] у звязку з ліквідацією підприємства п. 1 ст. 40 КЗпП України. 2) вивести зі штатного розпису посаду Керуючий відділенням № 1 м. Алчевськ. Підстава Заява [PERSON], Наказ АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» № 372 від 11.06.2014 р.(а.с. 77) Згідно копії трудової книжки [PERSON] 24.06.2014 р. звільнена у звязку з ліквідацією підприємства п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 145) Наказом № 273 від 14.08.2014 р. про організаційну структуру та штатний розпис АТ «Брокбізнесбанк», у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (п.1 ст. 40 КЗпП України) на підставі Постанови Правління Національного Банку України № 339 від 10.06.2014 р. та Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 45 від 11.06.2014 р., враховуючи фінансово-економічні обставини, зменшення обсягів робіт та організаційно-технічні особливості в межах чинного законодавства, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БрокбізнесБанк» [PERSON], було наказано п. 1) з 14.08.2014 р. затвердити та ввести в дію нову організаційну структуру АТ «Брокбізнес банк; п. 2) з 14.08.2014 р. затвердити та ввести в дію новий штатний розпис АТ «Брокбізнесбанк» (Додаток № 2) (а.с. 78) Згідно додатку № 2 до Наказу № 273 від 14.08.2014 р. був затверджений штатний розпис працівників АТ «Брокбізнесбанк» з 14.08.2014 р., згідно якого у відділенні № 1 м. Алчевськ зазначені дві посади : заступник керуючого відділенням та охоронник. (а.с. 82-85). З свідоцтв про народження вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходяться двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 17-18). У судовому засіданні, яке було проведено в режимі відео конференції, свідок [PERSON], повідомила, що вона працювала в відділенні № 1 м. Амлчевськ, всім працівникам прийшло повідомлення про звільнення у звязку з ліквідацією банка. На той час вона знаходилася у декретній відпустці. Через місяць після повідомлення, вона виїхала з м. Алчевськ, а коли хотіла дізнатися, як їй забрати трудову книжку, їй стало відома, що всі хто знаходився в декретній відпустці і не писав заяву на скорочення строку, були переведені «автоматом» на інші посади. Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звільнили з посади 24.06.2014 р., як зазначає позивач, трудову книжку вона отримала 24.09.2014 р., доказів про те, що позивач отримала трудову книжку саме 24.09.2014 р., вона до суду не надала, в свою чергу відповідач заперечуючи про ти того, що трудова книжка була отримана саме 24.09.2014 р., в порушення ст. 60 ЦПК України доказів про те, що трудова книжка була отримана в інший день, також не надав. [PERSON] звернулася до суду з даним позовом 12.05.2015 р., тобто з пропуском строку вказаного в ст. 233 КЗпП України. Однак враховуючи те, що позивач намагалася в позасудовому порядку відновити свої права, а саме за захистом своїх порушених прав, зверталась до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» з проханням поновити її на роботі (а.с. 21-23), потім до Генерального прокурора України (а.с. 24-27), що також підтвердила позивач у судовому засіданні, повідомивши, що намагалася відновити свої права без звернення до суду, тому суд вважає, що строк був пропущений з поважних причин, у звязку з чим суд на підставі ст. 234 КЗпП України, дійшов висновку про необхідність поновити [PERSON] строк для звернення до суду з даним позовом. 21.05.2014 р. у своїй постанові № 6-33цс14 ВСУ висловив правову позицію, про те що, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом За правилами ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Статтею 240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". З п. 19 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992, вбачається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Обовязкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Як повідомив у судовому засіданні представник відповідача, на даний час ліквідація ПАТ «Брокбізнесбанк» не відбулася, а по суті змінилася організаційно-штатна структура, в ході якої посада керуючого відділенням № 1 м. Алчевськ не відновлювалась. Також було повідомлено, що заходи по працевлаштування [PERSON] ніякі не застосовувались, і ніякі вакансії їй не пропонувались. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про дату та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАТ «Брокбізнесбанк», підстави для його внесення відсутні. Юридична особа перебуває у стані припинення (а.с. 37-38). Отже у відповідача дійсно мають місце зміни в організації виробництва і праці, а саме відбувається ліквідація юридичної особи, однак на день вирішення справи юридична особа не припинила свою діяльність. \~Системний аналіз вказаних норм закону вказує на те, що\~\~частиною 3\~ст. 184 КЗпП України\~\~встановлено\~\~заборону\~\~звільнення\~\~жінок зокрема і тих, які мають дітей віком до трьох років.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, враховуючи ту обставину, що [PERSON] на час звільнення мала\~\~дитину віком до трьох років, то її звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, було не законне, а саме звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку. Крім того, згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, тобто з цього виходить, що законом передбачене звільнення з посади тільки після спливу двохмісячного строку, після того, як працівник був попереджений про це звільнення, і чинним законодавством не передбачено, що цей строк може бути скорочений за заявою самого працівника. Враховуючи вищенаведене,\~\~беручи до уваги, що на даний час ПАТ «Брокбізнесбанк» не ліквідовано, а закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, у звязку з чим встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд вважає, що [PERSON] підлягає поновленню на посаді керуючого відділенням № 1 м. Алчевськ Луганського головного регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк», зі стягненням з відповідача на її користь середнього заробітку\~\~за час вимушеного прогулу. Як роз'яснено п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 ром 9 (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Відповідно до ч.4 ст.З5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Згідно розрахункового листа № 2869 [PERSON] при звільненні було виплачено вихідну допомогу в розмірі 5\~922,47 грн. (а.с. 214) Згідно із довідкою Державного центру зайнятості Купянського МРЦЗ №05-3312 від 07.10.2015 р. [PERSON] перебувала на обліку як безробітна в Купянському МРЦЗ з 09.10.2015 року по 19 січня 2015 року, її дохід за даний період склав 40\~135 грн.48 коп. (а.с. 218). Згідно з довідкою, яка не оспорювалася сторонами, середньоденний заробіток [PERSON], становить 198,68 гривень. Оскільки [PERSON] була звільнена з посади 24 червня 2014 року, що був її останнім робочим днем, то час її денного прогулу за період з 25.06.2014 року по 12.10.2015 року становить 373 дня.

Outcome: partial