Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про зняття арешту з усього нерухомого та рухомого майна із скасуванням заборони на його відчуження, який був накладений згідно постанови державного виконавця від 12.01.2009 року (а.с.2-5). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 12.01.2009 року накладено арешт на все нерухоме майно, що є його власністю. Підставою накладення арешту є виконавчий лист №2-2537, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова 09.12.2008 року про стягнення на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором. Зазначає, що борг повністю погашено, у звязку з чим на підставі заяви стягувача повернуто виконавчий лист стягувачеві. Однак, одночасно не було знято арешт з нерухомого майна, а отже порушено його право на володіння та розпорядження своїм правом власності. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.08.2016 року за клопотанням представника позивача проведено заміну неналежного відповідача [PERSON] відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції на належного [PERSON] відділ державної виконавчої служби м.Чернігова. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити відповідно до заперечень, які долучено до матеріалів справи (а.с.38-39). Вислухавши представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно державного акту від 07.12.2007 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0650 га, яка розташована у м. Чернігові СТ «Урожай» (а.с.9). Згідно постанови державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] 12.01.2009 року відкрито виконавче провадження №10830170 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2537, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Укрсоцбанк» 4 153,67 грн (а.с.49). Одночасно, з метою забезпечення виконання вищевказаного рішення накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Отже, встановлено, що арешт був накладений, зокрема, на належну [PERSON] земельну ділянку площею 0,0650 га, яка розташована у м. Чернігові СТ «Урожай». Даний факт підтверджено відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.35-36). За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При аналізі зазначених норм Закону вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника. Арешт майна, державним виконавцем, може бути знятий відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Як вбачається із матеріалів справи 12 жовтня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі поданої ним заяви №02-07/09-141 (а.с.48). Також, вказаною постановою скасовано арешт майна боржника, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2009 року. Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Встановлено, що на даний час виконавче провадження знищено, що підтверджується розпорядженням №4 від 24.01.2013 року (а.с.50). Таким чином, державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції самостійно знято арешт з майна [PERSON], про що винесено відповідну постанову 12.10.2009 року. Відтак, підстави зняття арешту з нерухомого майна відсутні, оскільки такий арешт самостійно знято державним виконавцем, у звязку із добровільним погашенням боргу, на виконання якого відкрито виконавче провадження, в рамках якого було накладено даний арешт. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги [PERSON], станом на час розгляду даної цивільної справи є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки арешт, який позивач просить зняти, самостійно знято державним виконавцем. Крім того, слід зазначити, що позовом є матеріально-правовий спір між сторонами цивільних або інших правовідносин, а рішення суду - це судовий акт, яким, по суті, вирішується цей матеріально-правовий спір. Як розяснив Пленув Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» N 5 від 03.06.2016р., позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Отже, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не являється боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень. Разом з тим, [PERSON] був боржником у виконавчому провадженні, арештоване майно належить саме йому та ніким його право власності на це майно не оспорюється, зокрема, виконавчою службою, до якої ним спрямовано цей позов. З позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з діями, рішенням державного виконавця, який на думку позивача, повинен здійснити всі відповідні дії щодо зняття арешту з належного йому майна. В даному випадку, позовні вимоги спрямовані до особи, яка не оспорює будь-які його права на майно, яке арештовано, між позивачем та державним виконавцем існують процесуальні відносини, які вирішуються в іншому порядку, отже у таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed