Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона являється співвласником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.11.1999 року. В квартирі проживає її чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] відмовляється сплачувати кошти за використані комунальні послуги, а саме за світло, газ, опалення та за обслуговування будинку та прибудинкової території. Зазначає, що оскільки за комунальні послуги сплачує лише вона та її чоловік, то у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 2540 грн. Тому, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати на комунальні послуги за квитанціями ПриватБанку на 1/5 частки суми 7462 грн.:5=1492 грн. і по даним «Центр Комунального сервісу» борг на суму 5242 грн.:5 =1048 грн., загальна сума складає 2540 грн. та зобов`язати відповідачку брати участь у сплаті за житлово-комунальні послуги, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, щомісячно, звітуючи відповідною квитанцією. 24.02.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.04.2020 р. через канцелярію суду відповідач [PERSON] надала заперечення проти позову. Зазначає, щовона регулярно передає свою частину коштів на оплату комунальних послуг чоловіку позивача [PERSON] , а тому просить в позові відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, дійшов до наступних висновків. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1999 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Власником особового рахунку по квартирі являється [PERSON] , відповідно до довідки виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» №02/10/00/9 від 04.09.2019 р. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 01.08.2019 р. у позивача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, а саме утримання будинку та прибудинкової території - 340 грн. 69 коп., централізоване опалення КП «Київенерго» - 4740 грн. 00 коп., вивезення побутових відходів - 162 грн. 04 грн., що підтверджується довідкою виданою Комунальним концерном «Центр Комунального сервісу» від 04.09.2019 року №02/10/00/9. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач зазначає, що відповідно до приписів ст. 360 ЦК України відповідач має сплатити свою частину витрат на житлово-комунальні послуги. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, як це визначено приписами ст. 360 Цивільного кодексу України. Слід зазначити, що згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 Цивільного кодексу України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Так, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується відповідачем, остання проживає в квартирі і користується наданими житлово-комунальними послугами, отже до правовідносин , які виникли між сторонами мають застосовуватись наступні положення норм матеріального права. Так, зважаючи на приписи ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відповідно до п.5. ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Як вбачається з наданих позивачем копій квитанцій АТ КБ «Приватбанк» на оплату комунальних послуг, платником вказано [PERSON] , доказів того, що такі послуги сплачувала позивач відсутні. Також, встановити оплату позивачем за комунальні послуги відповідно до наданих квитанцій КК ЦКС «Центр комунального сервісу» не виявляється можливим, оскільки відомості про платника не вказані. При цьому, будь-яких інших доказів на підтвердження сплати саме позивачем комунальних послуг суду не надано. Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства., відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України. За положеннями ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на сторони покладено обов`язок доведення обставин на які вони посилаються. Зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання позивачем обов`язку відповідача по сплаті спожитих нею комунальних послуг, підстави для задоволення позову в частині стягнення на користь [PERSON] суми у розмірі 2540 грн. 00 коп. відсутні. Також не може бути задоволена і вимога щодо зобов`язання відповідача [PERSON] брати участь у сплаті за житлово-комунальні послуги відповідно до своєї частки у справі спільної часткової власності щомісячно, оскільки судовому захисту підлягають порушенні права та інтереси особи і норми чинного закононавства України не передбачають вирішення спору на майбутнє. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦК України.

Outcome: dismissed