Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

27 грудня 2017 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради про визнання власником спадкового майна та просить: визнати її власником спадкового майна [PERSON], померлого 07 червня 2017 року, а саме - визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: с. Забарівка, вул. Гагаріна, 119, Корюківського району, Чернігівської області. Визнати її власником спадкового майна [PERSON], померлого 07 червня 2017 року, а саме - визнати за нею право власності на земельні ділянки відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЧН № 083172 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства площею 2,38 га (рілля); серії ЧН № 165178 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,55 га (сіножаті); серії ЧН № 187806 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,54 га (пасовище). Визнати її власником спадкового майна [PERSON], померлої 15 березня 2016 року, а саме - визнати за нею право власності на земельні ділянки, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЧН № 083112 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства площею 3,26 га (рілля); серії ЧН № 165123 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 0,50 га (сіножаті); серії ЧН № 187807 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства площею 0,71 га (пасовище). В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх з позивачем участі, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання подав письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської районної державної нотаріальної контори та Відділу реєстрації Корюківської РДА в судове засідання надано заяви про розгляд справи у їх відсутності, в рішенні покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що позивач народилася 17 серпня 1990 року в м. Корюківка Чернігівської області. Її дідом є: [PERSON]. В 1960 році йому була виділена земельна ділянка під № 119 по вул. Гагаріна в с. Забарівка Корюківського району Чернігівської області для будівництва житлового будинку. Рішення про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку не збереглось. Після виділення земельної ділянки дід почав будівництво житлового будинку. Будівництво житлового будинку фактично було закінчено за декілька місяців і дід з сімєю почали проживати в ново побудованому будинку. Дід не зареєстрував право власності на житловий будинок. Тому на теперішній час житловий будинок з надвірними будівлями вважається незакінченим будівництвом, хоча згідно довідки КРКГІ «Рампа» від 2.11.2017 року № 380/1 1-17 має готовності - 100% і вже отримав знос - 50%. Всі документи на житловий будинок були оформлені на діда і він вважався фактичним власником незданого в експлуатацію житлового будинку. Згідно виписки виданої Корюківською міською радою з погосподарської книги № 1, по господарського рахунку № 97 в с. Забарівка Корюківського району Чернігівської області житловий будинок по вул. Гагаріна, 119, загальною площею 144,80 кв.м. Рік побудови будинку - 1960. Головою домогосподарства даного будинку був померлий [PERSON] В 2017 році було складено технічний паспорт на вищезгаданий житловий будинок з надвірними будівлями. Також за життя діду належало право власності на земельні ділянки, власність на які підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЧН № 083172 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 2,38 га (рілля), серії ЧН № 165178 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 0,55 га (сіножаті), серії ЧН № 187806 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 0,54 га (пасовище). Її бабі [PERSON] за життя належало право власності на земельні ділянки, власність на які підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЧН № 083112 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 3,26 га (рілля), серії ЧН № 165123 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 0,50 га (сіножаті), серії ЧН № 187807 від 22.09.2003 року для ведення особистого селянського господарства на площу 0,71 га (пасовище). 15 березня 2016 року її баба [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 276006 від 17.03.2016 року. На майно померлої баби відкрилася спадщина, що складається в тому числі з вищезгаданих земельних ділянок. Її дід [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 03 червня 2016 року до Корюківською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 142/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44063764 від 03.06.2016 року. Але право власності на земельні ділянки покійної баби дід оформити не встиг, так як 07 червня 2017 року помер. 28 травня 2010 року її дід [PERSON] склав заповіт на її користь, тобто заповідав все своє майно їй. 07 червня 2017 року дід [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 299385, видане 08 червня 2017 року. На даний час вона вирішила отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та свідоцтва про право власності на земельні ділянки, після померлих діда та баби. Для вирішення цього питання, звернулася до Відділу державної реєстрації Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області, але державний реєстратор направила її до суду для вирішення даного питання, бо у неї відсутній правовстановлюючий документ про право власності на спадковий житловий будинок. Також я вона не має можливості здійснити оформлення та реєстрацію свого права власності на успадковані земельні ділянки, оскільки оригінали державних актів на вказані земельні ділянки втрачені та відновлення їх не можливе, а без наявності оригіналів здійснити таке оформлення не можливо. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов до суду про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подав заяву до нотаріальної контори у встановлені законом строки, вважається таким, що прийняв спадщину. Вона проживала разом з бабою та дідом на день їх смерті, що підтверджується довідкою Корюківської міської ради Чернігівської області від 29.11.2017 року № 604. Згідно пункту 211 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що затверджена наказом міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р. особи, які постійно проживали разом зі спадкодавцем вважаються такими, що прийняли спадщину. Факт спільного проживання за цією інструкцією може бути підтверджений зокрема довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (що діяв на час набуття померлими права власності на земельні ділянки), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності на неї, та долучення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У звязку зі смертю її діда у неї немає можливості провести реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. Так як державний реєстратор не може видати свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та свідоцтва про право власності на земельні ділянки за відсутності правовстановлюючих документів на вищезгаданий житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Оскільки позивач сплатила судовий збір по розгляду даної справи, тому ці витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved