Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

16.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Чернігівбуд" про стягнення заробітної плати в розмірі 10292 грн 36 коп, середнього заробітку за час розрахунку при звільненні в розмірі 31899,92 грн та моральну шкоду в сумі 5000 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він працювала на підприємстві відповідача та була звільнена з роботи за п. 1 ч. 1 ст.. 36 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні з ним не провели, чим було завдано моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, у зв'язку зі чим, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст.. 224 ЦПК України Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на підприємстві відповідача слюсарем-ремонтником та 15.04.2014 року він припинив трудові відносини з відповідачем, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.. 36 КЗпП України. При звільненні з позивачем розрахунку не було проведено. Відповідно до довідки № 10 від 24.02.2015 року, заборгованість по заробітній платі позивача становить 10292 грн. 36 коп., а тарифна ставка за годину - 12,38 грн (а. с. 3). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньоденна заробітна плата позивача складає 99,04 грн. (12,38грн х 8). Відповідач прострочив виплату позивачеві належної йому заробітної плати з 16.04.2014 року по 06.03.2015 року на 224 робочих дні, у зв'язку із на його користь підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.04.2015 року по 06.03.2015 року в сумі 22184,96 грн, а також стягненню підлягає невиплачена заробітна плата в сумі 10292 грн 36 коп. Враховуючи те, що були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, порушення його прав відповідачем вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також враховуючи тривалість страждань, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача 1000 грн. Пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір.

Outcome: partial