Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

20 квітня 2021 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 січня 2013 року. Рішення суду набрало законної сили 04.02.2013 року. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку: [PERSON] , [INFO] . За рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки до її повноліття. [INFO] доньці виповнилося 18 років і стягнення аліментів припинилося. На даний час донька - [PERSON] є студенткою 1 курсу Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, 4 рівня акредитації, денної форми навчання за спеціальністю "Психологія", що підтверджується довідкою навчального закладу. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно не надає, хоча має можливість матеріально забезпечувати повнолітню доньку до закінчення нею навчання, оскільки є працездатним та працює неофіційно за кордоном. Без матеріальної підтримки батька донька не зможе отримати освіту. У зв`язку з цим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Просить суд стягнути аліменти з [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] на її, [PERSON] , користь в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23 років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає, Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання неодноразово не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань від нього також не надходило. Згідно інформації центру надання адміністративних послуг Томаківської районної державної адміністрації від 05.05.2021 року, яка надійшла на адресу суду 11.05.2021 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано: 08.06.2021 року та 01.07.2021 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа - [PERSON] у судове засіданні не з' явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовільнити, оскільки вона у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги свого батька. Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Як установлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 05 червня 2001 року перебували у зарезервованому шлюбі, який рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2013 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 04.02.2013 року. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку: [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 24 квітня 2003 року виконкомом Кисличуватської сільської ради Томаківського району, Дніпропетровської області, актовий запис №1 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як зазначає позивач у позові, що за рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки, до її повноліття. [INFO] доньці виповнилося 18 років і стягнення аліментів припинилося. З копії свідоцтва про народження [PERSON] слідує, що [INFO] їй виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття. На даний час повнолітня донька сторін - [PERSON] , навчається на першому курсі, Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, IV рівня акредитації, за спеціальністю "Психологія", форма навчання денна, бюджетна. Очікуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2021 року, що підтверджується довідкою даного навчального закладу від 02 квітня 2021 року № 613/03. Через навчання вона не має змоги працювати, інших доходів не отримує. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою ЦНАП Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 20.04.2021 року за № 06/1002 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, у зв`язку з її навчанням, добровільно не надає, хоча має можливість таку надавати, оскільки є працездатною особою. [PERSON] продовжує навчання, у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги свого батька. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. Згідно ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За таких підстав слід вважати встановленим, що повнолітня дитина потребує допомоги батька у зв`язку з навчанням. Обов`язок утримання своїх повнолітніх дітей на період їх навчання відповідно до норм ст.199 СК України несуть обоє із батьків. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. З урахуванням наявних у справі доказів та норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи, те що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не надає, даних про наявність інших утриманців ним не надано, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , на весь період її навчання, в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, починаючи стягнення 20 квітня 2021 року. Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі зазначеного,

Outcome: approved