Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про зобов'язання спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 лютого 2014 року відповідачка прийшла до директора школи [PERSON] та у присутності заступників директора [PERSON] та [PERSON] поширила стосовно позивачки недостовірну інформацію про те, що буцімто вона є нечесною та непорядною людиною, яка веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги вихованню доньки та начебто погано впливає на неї. У вищевказаний день позивачка не була на роботі, оскільки хворіла. Про цю подію вона дізналася з письмового запиту директора школи, який вона отримала вже після того, як вийшла на роботу. Позивачка стверджує, що після того, як відповідачка поширила недостовірну інформацію, їй довелося виправдовуватися перед керівництвом школи. Під час співбесіди з керівництвом школи вона відчувала себе дуже принизливо, засмучено та стурбовано, оскільки розповсюдили завідомо недостовірну інформацію. За твердженням позивачки, дії відповідачки викликані тим, що вона намагається помститися позивачці, оскільки вона перебувала у шлюбі з її сином, але після розірвання шлюбу між сторонами виникли судові справи. На підставі викладеного, позивачка просить: - зобов'язати [PERSON] у кабінеті директора Одеської загальноосвітньої школи №16 у присутності директора Одеської загальноосвітньої школи №16 [PERSON] та заступників директора Одеської загальноосвітньої школи №16 [PERSON] та [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про те, що [PERSON] є нечесною та непорядною людиною, яка веде аморальний спосіб життя, не приділяє увагу вихованню доньки та погано впливає на неї, - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 4 000,00грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно 28 лютого 2014р. прийшла до директора Одеської загальноосвітньої школи №16 [PERSON] та її у присутності, а також у присутності заступників директора [PERSON] та [PERSON] повідомила, що позивачка є нечесною та непорядною людиною, яка веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги вихованню доньки та негативно впливає на неї. Вищевказана інформація відповідає дійсності, оскільки вона багато років знає позивачку, яка була одружена з її сином, та знає про її аморальний спосіб життя. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а також свідків, проаналізувавши у сукупності докази та факти, які встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так судом встановлено, що [PERSON] працює вчителем у загальноосвітній школі №16 м. Одеси. Директор даної школи є [PERSON], а заступниками [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] перебувала у шлюбі із сином [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони перебувають у недоброзичливих відносинах, а також між сторонами вирішувались цивільно-правові відносини у судовому порядку. Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року відповідачка прийшла до директора загальноосвітній школі №16 м. Одеси [PERSON] та в її кабінеті, за участю заступників директора [PERSON] та [PERSON] поширила стосовно позивачки інформацію про те, що позивачка є нечесною та непорядною людиною, яка веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги вихованню доньки та начебто погано впливає на неї. Вищевказаний факт в судовому засіданні визнала безпосередньо відповідачка, яка також повідомила, що у неї є достатньо доказів, які підтверджують вищевказану інформацію, однак конкретних фактів суду не повідомила. Крім того, факт розповсюдження вищевказаної інформації підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свідки також пояснили, що саме відповідачка була ініціатором даної зустрічі, а також наполягала на правдивості свої тверджень. Вони були стурбовані інформацію, яку надала відповідачка, оскільки знають позивачку як порядну та доброзичливу людину, яка належним чином виконує свої професійні обов'язки, а також приділяє достатньо уваги своїй дитині. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні сторонам визнаний факт, що 28 лютого 2014 року відповідачка прийшла до директора загальноосвітній школі №16 м. Одеси [PERSON] та в її кабінеті, за участю заступників директора [PERSON] та [PERSON] поширила стосовно позивачки інформацію про те, що позивачка є нечесною та непорядною людиною, яка веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги вихованню доньки та начебто погано впливає на неї. На підставі викладеного, суд вважає вищевказану обставину такою, що не підлягає доказуванню. В той же час, відповідачка наполягала на правдивості даної інформації, а таким чином, необхідно встановити чи розповсюджувала відповідачка правдиву інформацію, а також чи не порушила дана інформація права позивачки. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, які регулюються наступними нормами законодавства. Згідно ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Частиною 1 ст. 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п. 4, 6 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 297 ЦК України встановлено, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пунктом 4 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009р. (далі „Постанови № 1) визначено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до п. 2 ч. 4 Постанови № 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У відповідності до п. 2 ст. 15 Постанови № 1 юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення прозову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 5 ст.15 Постанови № 1 визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З змісту ч. 19 Постанови № 1 судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Пунктом 2 ч. 19 Постанови № 1 встановлено, що відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В судовому засіданні зі сторони відповідачки не надано жодного доказу, які підтверджують розповсюджену нею інформацію про те, що позивачка є нечесною та непорядною людиною, яка веде аморальний спосіб життя, не приділяє уваги вихованню доньки та начебто погано впливає на неї. Таким чином, суд вважає, що відповідача розповсюджувала недостовірну інформацію, що принижує її честь та гідність. В зв'язку з чим, суд вважає, що необхідно недостовірною інформацію, яка була поширена 28 лютого 2014р. [PERSON] у приміщенні загальноосвітньої школи № 16 м. Одеси у присутності директора [PERSON], заступників директора [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] є нечесною та непорядною людиною, яке веде аморальний спосіб життя, не приділяє увагу вихованню доньки та погане вливає на неї, а також зобов'язати [PERSON] ([INFO], що зареєстрована [ADDRESS], іпн. № [NUMBER]) спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена 28 лютого 2014р. у приміщенні загальноосвітньої школи № 16 м. Одеси у присутності директора [PERSON], заступників директора [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] є нечесною та непорядною людиною, яке веде аморальний спосіб життя, не приділяє увагу вихованню доньки та погане вливає на неї. Суд також вважає, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Суд вважає, що позивачка дійсно відчула душевні страждання у зв'язку з поширенням відповідачкою недостовірної інформації, оскільки безпідставні висловлювання відповідачки, дали негативну оцінку її особистим якостям, як матері та людини, ставили під сумнів її діяльність, як вчителя та спроможність займатись вищевказаною діяльністю. Позивачка була вимушена надавати пояснення вищому керівництву, а також оточуючим, у неї порушились нормальні життєві зв'язки, пов'язаною з її діяльністю. В той же час, розмір моральної шкоди визначений позивачкою занадто завищений. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, що відповідає тяжкості моральних страждань. На підставі викладеного,

Outcome: partial