Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, який в ході судового розгляду уточнила і доповнила, до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок з господарськии будівлями та спорудами шляхом їх виселення, та вселення її в житловий будинок по вул. Плоснина, 27 «г» в с.Білозорина Надвірнянського району. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 26.08.2016 року по даній справі залучено в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], а ухвалою суду від 06.09.2017 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що з 01 квітня 2013 року у віці 76 роківпомерла її двоюрідна сестра Спас (дівоче прізвище Питлюк) [PERSON], яка проживала в [INFO] (на даний час буд. № 27«г») Надвірнянського району. Після смерті [PERSON] вона, як єдиний родич, звернулася до державного нотаріуса для одержання свідоцтва про право на спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не змогла, так як не можливо було встановити родинні відносини між нею та її двоюрідною сестрою [PERSON] Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2015 року визнано за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, які розміщені в с. Пнів, вул. Плоснина 27, Надвірнянського району в порядку спадкування після смерті [PERSON] Дане рішення суду набрало законної сили 25.04.2016 року. На виконання рішення суду нею у встановленому законодавством порядку було зареєстровано право власності на дане домоволодіння і на сьогодні вона є власником житлового будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №59628955 від 23.05.2016 року. Ще під час судового спору їй стало відомо, що після смерті [PERSON] у її житловий будинок самовільно поселилися відповідачі [PERSON] разом із своєю сімєю та [PERSON], які не допускають її до житлового будинку. Після оформлення права власності на житловий будинок, вона 25.05.2016 року звернулася до них із письмовими заявами з проханням у 7-ми денний термін з моменту отримання заяви звільнити житловий будинок та господарські будівлі. Однак, відповідачі не виконали її вимогу та продовжують неправомірно проживати без державної реєстрації, таким чином вчиняють їй перешкоди в користуванні домоволодінням, тому вона змушена звернутися із позовом в суд. Окрім того в уточненій позовній заяві позивач зазначила, що в належному їй житловому будинку також без жодних правових на те підстав проживають [PERSON], [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою дочкою [PERSON], а також [PERSON] Тому ставить питання про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], [PERSON] із житлового будинку, що знаходиться в с.Білозорина, вул.Плоснина, 27 «г», Надвірнянського району, Івано-Франківської області, а її просить вселити в даний житловий будинок. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 12.09.2016 року по даній справі залучено службу у справах дітей Надвірнянської РДА, як представника органу опіки та піклування в якості третьої особи на стороні відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених позивачем в позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог, просить позов задоволити та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON], із житлового будинку, що знаходиться в с.Білозорина, вул.Поснина, 27 «г», Надвірнянського району, Івано-Франківської області, який належить на праві власності [PERSON], без надання іншого житла та вселити [PERSON] в даний житловий будинок і стягнути понесені судові витрати. В дане судове засідання представник третьої особи не зявився, однак будучи допитаним в попередніх судових засіданнях, заперечував щодо виселення малолітньої [PERSON], [INFO] із житлового будинку, що в с.Білозорина, вул.Плоснина, 27 "г", Надвірнянського району, Івано-Франківської області, оскільки виселення з будинку матері та дитини порушить житлові права останніх. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлені завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки, про причини неявки суду не повідомили та не подали суду заяви про слухання справи в їх відсутність. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в цілому, оскільки відповідачі проживають у спірному будинку правомірно, значно покращили його, зробили значні ремонтні роботи, що збільшило його вартість, позивачка ніколи не проживала в ньому, має своє житло, вимоги про виселення ставить безпідставно. Окрім того клопотала перед судом про відкладення розгляду справи, оскільки їй відомо, що відповідач [PERSON] перебуває на роботі за межами держави на тривалий час, а без його участі завершити розгляд справи є неможливим. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 02.08.2016 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді більше 1 року 5 місяців. Судом в даній справі після неодноразових повідомлень сторін 22.03.2017 року було винесено заочне рішення, яке за заявою відповідача [PERSON] було скасовано і справу призначеного до судового розгляду на 25.05.2017 року. Розпочавши вказаного числа розгляд справи по суті, по клопотаннях сторони відповідача в судовому засіданні неодноразово оголошено перерву. Однак, послідуючі судові засідання не відбувалися, сторона відповідачів подавали суду клопотання про відкладення як по причині хвороби, так і з інших причин: 31.07.2017 року (клопотання [PERSON]А.), 16.08.2017 року (клопотання [PERSON]І.), 06.09.2017 року (по клопотанню залучили співвідповідача [PERSON]М.), 27.09.2017 року (клопотання [PERSON] про відкладення), 10.11.2017 року (клопотання [PERSON] про відкладення), що знову тягнуло відкладення розгляду справи по суті. Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Незважаючи на те, що відповідача [PERSON] неодноразово повідомляли про день, час і місце судового розгляду, суд зазначає, що відповідач мав неодноразово можливість як прийняти безпосередньо участь у розгляді справі та ознайомитися з матеріалами справи, оскільки судом було надано достатньо часу для виконання зазначених дій під час перших відкладень розгляду справи з 06.09.2019 року і до 12.12.2017 року, так і надати суду свої заперечення з приводу позовних вимог, однак він не скористався наданими йому процесуальними правами. Підсумовуючи наведене та

Outcome: approved