Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

21 серпня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить поділити в натурі незакінчений будівництвом житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,25 га., виділивши їм з відповідачем кожному по 1/2 частці житлового будинку та земельної ділянки. Вимоги за позовом обґрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2001 року до 15.02.2011 року. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали земельну ділянку у спільну часткову власність (кожному по 1/2 частині) площею 0,25 га. в [ADDRESS], з метою будівництва житлового будинку для спільного проживання. За рішенням Василівської сільської ради від 20 червня 2006 році їм було надано дозвіл на будівництво будинку. До 2010 року за спільні кошти вони побудували будинок до повної будівельної готовності та стану для проживання. Після розірвання шлюбу вони вони продовжували проживати з відповідачем однією сім"єю. У вересні 2013 року відповідач вигнав її з спільного будинку, не допускає до спільної власності, а тому в експлуатацію будівництво введено не було. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, посилалася на отримання спільного з відповідачем дозволу на початок будівництва на належній їй частині земельної ділянки у період шлюбу, стверджувала про продовження будівництва будинку і після розірвання шлюбу з відповідачем спільним коштом, а тому вважає, що він є спільною власністю подружжя і підлягає поділу. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що розпочав будівництво спірного будинку після розлучення з позивачкою й здійснював його самостійно, за власний кошт, за рахунок заробітної плати та кредитних коштів придбавав будівельні матеріали та замовляв виконання робіт. Позивачка участі у будівництві не приймала. Будівництво будинку не завершене, він не зданий в експлуатацію та не придатний для проживання. Просить у позові відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи у вирішенні позову поклався на розсуд суду. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися цивільні правовідносини з приводу поділу спільного майна подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2001 року (а.с.6), який розірвали через органи РАЦС 15 лютого 2011 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим того ж дня відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.15). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2004 року у період шлюбу сторони придбали в рівних частках, кожному по 1/2 частці, земельну ділянку площею 0,25 гектарів для обслуговування житлового будинку, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с.7,8). 28 квітня 2006 року сторони погодили план забудови вказаної земельної ділянки та отримали будівельний паспорт (а.с.9-12). На підставі рішення №30 від 20 червня 2006 року виконавчого комітету Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області [PERSON] та [PERSON]. надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарчих споруд на земельній ділянці у [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається з висновку судового будівельно-технічного експерта від 20 жовтня 2014 року процент будівельної готовності житлового будинку складає 21,31%, приміщення у будинку відсутні, будинок має лише фундаменти та частково стіни першого поверху. В експлуатацію будинок не введено, право власності на нього не зареєстровано (а.с.51). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка вказує, що будівництво спірного недобудованого будинку розпочато за час шлюбу, й таке підтверджується отриманим спільно з відповідачем дозволом на будівництво об»єкту. Разом з тим, як встановлено судом будівництво будинку було розпочато відповідачем у 2011 році, тобто після розірвання між сторонами шлюбу. До цього часу сторони здійснили роботи лише щодо очищення території для початку будівництва, вартість яких позивач не зазначила. Так, про початок будівництва відповідачем будинку саме у 2011 році засвідчили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з відповідачем, їй відомо, що він з власний кошт будував будинок, позивачка участі у такому не приймала ні грошима ні працею. Свідки [PERSON], [PERSON] ствердили також і про те, що за замовленням відповідача у 2011 році виконували роботи з будівництва гаражів, закладення фундаменту, до того часу на місці будівництва нічого побудовано не було. Зазначені свідки безпосереднього обізнані з процесом зведення будівництва, добре знають сторін, вони не заінтересовані у вирішенні справи на користь жодної із сторін, позивачка їх свідчення у суді не заперечувала. Крім того, у підтвердження своїх доводів про будівництво будинку за власний кошт відповідач представив суду копії кредитних угод від 04 листопада 2011 року про отримання в кредит дверей та шиферу (а.с.26), а також коштів від від 15 листопада 2011 року та від 03 вересня 2013 року (а.с.56,57), тоді як позивачка не надала будь-яких доказів того, які матеріали і в якій кількості були придбані нею та вкладені в будівництво будинку в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], так само, як і доказів на підтвердження факту проживання однією сім"єю з відповідачем після розірвання шлюбу, хоча відповідач такий факт заперечує. Крім того, відповідно до частин 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 7 від 04.10.91 " Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Експертний висновок спеціаліста, який є в матеріалах справи не містить відомостей про те, що незавершений будівництвом житловий будинок в [ADDRESS], може бути поділений з визначенням окремих частин будинку та технічно можливо доведення до кінця будівництва сторонами. Скільки і яких будівельних матеріалів вкладено у будівництво будинку вказаний висновок не містить. Таким чином, позивачка не довела суду, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем своєю працею та коштами приймала участь у будівництві спірного житлового будинку та в якій частині, правом на уточнення позовних вимог у цій частині вона не скористалася. Сама лише наявність рішення про надання їм з відповідачем спільно у період шлюбу дозволу на будівництво будинку не підтверджує участі позивачки у такому будівництві за наявності не спростованих доказів про початок будівництва після розірвання шлюбу. В судовому засіданні не встановлено, що на частині земельної ділянки, належної позивачці, відповідачем проводиться будівництво. За вказаного, в задоволенні позовних вимог про поділ в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку із господарськими будівлями позивачці слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами. Згідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Як встановлено судом земельна ділянка площею 0,25 га. в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку отримана на підставі договору купівлі-продажу та знаходиться у спільній частковій власності сторін. Відповідно вказаного висновку судово будівельно-технічного експерта визначено два технічно можливих варіанти розділу приватизованої земельної ділянки в долях ? без врахування розділу будівель та їх вартості, щодо жодного з яких сторони не заперечили. Відповідач у судовому засіданні визнав право позивачки на ? частину земельної ділянки. Суд, з урахуванням обставин справи, уставленого користування сторонами земельною ділянкою для власних потреб, враховуючи намір відповідача продовжувати будівництво на частині земельної ділянку та намір позивачки займатися обробітком земельної ділянки, приймає за найбільш прийнятний для сторін варіант поділу в натурі земельної ділянки за №2, оскільки такий найбільшим чином враховуватиме інтереси обох сторін. Таким чином, слід виділити [PERSON] частину земельної ділянки площею 1250 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS], яка зазначена у схемі розподілу земельної ділянки, згідно варіанту №2 у додатку №4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №64 від 20 жовтня 2014 року, як одному із співвласників з частиною 1/2. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про відшкодування позивачі у рахунок оплати її частини земельної ділянки 15 000 грн. згідно представленої розписки (а.с.27), оскільки як вбачається з її змісту вказані кошти позивачка отримала у рахунок погашення боргу. Позивачка в судовому засіданні ствердила, що вказані кошти вона отримала від відповідача за попередньо наданих відповідачеві коштів на погашення кредитів у період їх спільного проживання. За наведеного, позов підлягає до часткового задоволення, лише в частині поділу в натурі земельної ділянки належної сторонами на праві спільної часткової власності. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. та 2825 грн. за проведення експертизи (243,60+5650/2), а всього 2 986 грн. 80 коп. Витрати позивачки у розмірі 500 грн. за квитанцією №61 від 09.09.2014 року та у розмірі 1 248 ,18 грн. за квитанцією № 71 від 24.09.2014 року суд залишає за нею за відсутності доказів оплати цих коштів саме за виготовлення технічного паспорту на будинок й по даній справі, й крім того, такі витрати не віднесені до судових витрат за чинним ЦПК.

Outcome: approved