Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

09.10.2013 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом щодо поділу майна, набутого під час перебування в шлюбі, а саме: зобов'язати відповідача сплатити йому половину суми, витраченої на ремонт квартири та придбання двох автомобілів, в розмірі 175312,13 грн. та стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 1753,12 грн. 13.11.2013 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд виділити йому із спільного майна подружжя легковий автомобіль марки MAZDA 3, модель 3NEWFL, № кузова [NUMBER], двигун [NUMBER], 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з визнанням за ним права власності на вказаний автомобіль, та бібліотеку книг, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з січня 2013 року, фактичне життя однією родиною з відповідачем припинено, сумісне господарство не ведеться, оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, внаслідок чого виникають непорозуміння, у зв'язку з чим, сторони прийняли рішення проживати окремо і збереження шлюбу неможливо. 10.10.2013 року відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На думку позивача, згідно норм чинного законодавства України, він має право на майно, яке було придбано подружжям за період спільного життя і складається з рухомого майна: автомобілю марки MAZDA 3, модель 3NEWFL, № кузова [NUMBER], двигун [NUMBER], 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], оскільки дане майно належать позивачеві та відповідачеві на праві спільної сумісної власності. Позивач та представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явилися, проти позовних вимог заперечували та просили суд в позові відмовити в повному обсязі. Відповідачка зазначила, що може в позасудовому порядку повернути бібліотеку книг відповідачеві. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом з'ясовано, що за період спільного життя подружжя [PERSON] придбали автомобіль марки MAZDA 3, модель 3NEWFL, № кузова [NUMBER], двигун [NUMBER], 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Судом досліджені письмові докази, надані позивачем та відповідачем. Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суд встановив, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторін і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Згідно ч.3. ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладений договір в інтересах сім'ї , то гроші, інше майно, отримане по цьому договору, є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя. Дійсно за час перебування у шлюбі, відповідачкою було придбано автомобіль марки MAZDA 3, модель 3NEWFL, № кузова [NUMBER], двигун [NUMBER], 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 175764 (сто сімдесят п'ять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн.00 коп. Але вказаний автомобіль було продано в рахунок боргу у грудні 2012 року, про що свідчить розписка від 25.12.2012 року та довідка - рахунок серії ДПІ №806886 від 21.03.2013 року, із зняттям з реєстраційного обліку та було поставлено на реєстраційний облік на покупця вже 22 березня 2013 року. Позовна заява про розірвання шлюбу була подана до суду в серпні 2013 року. Рішення про розірвання шлюбу було винесено 10.10.2013 року. Тобто вказаний автомобіль було продано в шлюбі, і позивач про даний факт був повідомлений. Позивач в судовому засіданні не довів той факт, що він не був повідомлений про продаж вказаного автомобілю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд застосовував положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Крім того відповідно до п. 30 Постанови Пленума ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частина 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). У відповідності до п.1, ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. Оцінюючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на автомобіль не можуть бути задоволені, так як він ставе питання щодо визнання права власності на автомобіль, а не вимагає частки компенсації, а щодо повернення та визнання права власності на бібліотеку, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеноговище,

Outcome: partial