Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на виїзди за межі України, її доньки [PERSON], [INFO] для відпочинку оздоровлення та лікування, без згоди та супроводу її батька [PERSON]. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що вона з 19.11.2005 року перебувала в шлюбі з [PERSON], який рішенням Берегівського районного суду від 12.03.2013 року було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою, вона матеріально її утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні та догляді за донькою не бере, розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. На неодноразові звернення позивачки до відповідача з прохання надати дозвіл на виїзд за кордон для відпочинку оздоровлення та лікування доньки в її супроводі, останній постійно ухиляється від надання такого. Оскільки, відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон, тому позивачка просить надати дозвіл на виїзд за кордон доньки у її супроводі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 листопада 2005 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні та вихованні позивачки [PERSON]. Позивачка має намір виїжджати разом із донькою для відпочинку оздоровлення та лікування за межі України, а саме до: Сполучених Штатів Америки, Канади, Австралії, країн-членів Європейського Союзу, а також до Чорногорії, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Республіки Туніс, Об'єднаних Арабських Еміратів та інших країн світу, без згоди та супроводу батька, однак до теперішнього часу вона не має нотаріально посвідченої згоди батька - [PERSON] на виїзд доньки за кордон. Останній, постійно ухиляється від оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України та до теперешнінього часу дозвіл так і ненадав. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 4.2.8 Постанови від 27.01.1995 року №57, затвердженою КМ України "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не надає позивачці згоди на тимчасовий виїзд малолітньої доньки за межі України до досягнення нею 16 річного віку. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги позивачки. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до переконання, що слід задовольнити позов та надати [PERSON] дозвіл, без згоди батька виїжджати за межі України з малолітньою донькою [PERSON], [INFO] до досягнення нею 16-ти річного віку, оскільки заявлені вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved