Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

22.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лаврик Ярослава Михайловича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту ДАБІ у Львівській області, в якій просить визнати договір дарування квартири, укладений 16.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 16.04.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лаврик Я.М. за реєстровим № 430 недійсним; скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лаврик Я.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.04.2019 року, індексний номер 46491039; скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 29.08.2014 року за № 142142530707. Ухвалою судді від 20.10.2020 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 11.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Судовий розгляд відбувся 23.02.2021 року. Свою заяву позивач мотивує тим, що 05.03.1998 року придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Зазначає, що його сусід [PERSON] здійснив реконструкцію власної квартири [ADDRESS] з приєднанням до неї частини горища без відповідного рішення виконкому Сколівської міської ради Львівської області та без згоди співвласників багатоквартирного будинку, внаслідок чого порушив його права на вільне володіння і користування майном загального користування, про що свідчить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19.06.2015 року, яке ухвалами судів вищої інстанції залишено без змін. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2019 року визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності № 27734498, виданого 06.10.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В. та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 06.10.2014 року, індексний номер 16285187. 15.10.2019 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Сколівської РДА Львівської області Зінкевич І.В. із заявою про скасування права власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого за [PERSON] на підставі зазначеного вище рішення, яке 27.08.2019 року набрало законної сили. Однак, рішенням державного реєстратора № 49168690 від 15.10.2019 року позивачу було відмовлено у скасуванні державної реєстрації у зв`язку з відчуженням спірної квартири іншій особі. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2019 року № 184805032, виданої державним реєстратором прав на нерухоме майно Зінкевич І.В., квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири. Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] після її реконструкції було видано [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 29.08.2014 року за № 142142530707. Позивач вказує, що забудовник [PERSON] подав ДАБК недостовірні дані у декларації про готовність до експлуатації від 29.08.2014 року за № ЛВ 142142530707, зокрема в розділі 13 «Характеристика житлових будинку» підрозділу «Кількість квартир у житловому будинку та їх площа» зазначив загальну кількість квартир 1, тобто тільки свою квартиру, замість 11 квартир в багатоквартирному будинку [ADDRESS] , а також приховав факт реконструкції з розширення власної квартири за рахунок горища, яке є майном загального користування в багатоквартирному будинку. Окрім цього зазначає, що 11.12.2018 року звертався до Департаменту ДАБІ у Львівській області зі скаргою, в якій просив скасувати декларацію про готовність до експлуатації від 29.08.2014 року № ЛВ142142530707, однак у скасуванні такої йому було відмовлено. З метою захисту порушених прав та інтересів на вільне володіння і користування майном загального користування в багатоквартирному будинку [ADDRESS] змушений звернутися в суд із вказаною позовною заявою. 10.11.2020 року на адресу суду за вх. №5495 надійшов відзив відповідачів [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву в якому зазначено про те, що такі заперечують, щодо задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки такі є необгрунтовані та голослівні, а обставини справи не конкретизовані та відсутні будь-які докази, які б підтверджували вимоги позовної заяви. Також в відзиві зазначено що оформлення права власності на квартиру через укладення договору дарування відповідає дійсному волевиявленню [PERSON] , тобто даний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений таким договором. Щодо дотримання норм чинного законодавства при укладенні вказаного договору, то на їх думку були всі на це законні підстави, а саме заборони чи відчуження на час підписання та реєстрації договору накладено не було, а отже оформлення правочину було здійснено законно з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, попередньо подавши клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними обмеженнями та хворобою адвоката Грищук Т.Р. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лаврик Я.М. в судове засідання не з`явився, попередньо надіславши до суду пояснення від 03.11.2020 року та 18.12.2020 року в яких просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та зазначає про те, що 16.04.2019 року ним було посвідчено договір дарування квартири [ADDRESS] . Згідно вказаного договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар зазначену вище квартиру. Перед посвідченням даного договору встановлено сторони правочину, їх волевиявлення, визначено обсяг цивільної дієздатності. Також зазначено, що при підготовці до посвідчення вказаного договору перевірено відсутність інформації про боржників, факт відсутності заборони відчуження, арешту вказаної квартири, відсутності реєстрації іпотеки, інших речових прав та податкової застави щодо відчужуваної квартири та дарувальника на підставі інформації та витягу, сформованих 16.04.2019 року з Єдиного реєстру боржників, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Квартира належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27734498, виданого 06.10.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.09.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В., номер запису про право власності: 7238537, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 470148546245. Інформацію про реєстрацію права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] перевірено, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.04.2019 року. Договір укладено за згодою другого з подружжя дарувальника і обдаровуваного перевірено за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та про народження. На підставі вищенаведеного, 16.04.2019 року було посвідчено договір дарування квартири та проведено державну реєстрацію права власності за обдаровуваним. Третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту ДАБІ у Львівській області, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, явку свого представника в таке не забезпечила та не надала пояснень з приводу позовних вимог [PERSON] . Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 282 ЦПК України. Відповідно до ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справ доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Окрім цього, суд зазначає, що станом на час розгляду справи, ведений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року на території України карантин, строки завершення якого нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3\~статті 82 ЦПК України). В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду,\~однак від відповідачів заяв до суду про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Статтею 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] є двоповерховою будівлею, в якій розміщено одинадцять житлових квартир та приміщення загального користування. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 05.03.1998 року серії НВ 173306, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк Ю.П. за реєстровим номером 271, квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] . Вказаний факт підтверджується реєстраційним посвідченням, серії [NUMBER] , відповідно до якого Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 15.07.2016 року Сколівською РДА Львівської області за № 63563527, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв. м., житловою площею 43,3 кв. м., відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 06.10.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16285187 від 06.10.2014 року. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 19.06.2015 року встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив реконструкцію своєї квартири [ADDRESS] шляхом здійснення до неї добудови житлових та інших приміщень, використовуючи конструктивні елементи та технічне обладнання будинку, а саме збільшив площу квартири, яка розміщена на другому поверсі, за рахунок приміщень горища, що знаходиться над квартирою позивача [PERSON] , чим порушив права останнього на вільне володіння та користування майном (допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку), що перебувають у спільній сумісній власності. Вказаним рішенням, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року було залишено без змін та 12.02.2016 року набрало законної сили, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні горищем багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан з відновленням до нього доступу. Окрім цього, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] , здійснивши реконструкцію допоміжного приміщення, горища, за відсутності належних дозвільних документів та згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку на таку реконструкцію, в подальшому провів державну реєстрацію речових прав на квартиру [ADDRESS] , чим порушив охоронювані законом права й інтереси інших співвласників, зокрема позивача як власника (співвласника) квартири у цьому будинку та допоміжних його приміщень. Вказаним рішенням, яке постановою Львівського апеляційного суду від 27.08.2019 року та постановою Верховного Суду від 28.07.2020 року залишено без змін, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 жовтня 2014 року, індексний номер 16285187. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності № 27734498, видане 06 жовтня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції Львівської області Зінкевич І.В. Судом встановлено, що 15.10.2019 року позивач, на підставі вказаного вище рішення, звернувся із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Сколівської РДА Львівської області Зінкевич І.В. про скасування права власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого за [PERSON] . Як вбачається з рішення державного реєстратора № 49168690 від 15.10.2019 року позивачу відмовлено у скасуванні запису про право власності, оскільки встановлено, що об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 470148546245) право власності за № 7238537, зареєстрованого на підставі свідоцтва про право власності № 27734498 від 06.10.2014 року, вказане в рішенні суду, припинене у зв`язку з відчуженням. За актуальними даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний в рішенні суду об`єкт нерухомого майна належить іншій особі. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 15.10.2019 року Сколівською РДА Львівської області за номером 184805032, квартира загальною площею 62,7 кв. м., житлова площа 43,3 кв. м., що за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 430, виданий 16.04.2019 року, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46491039 від 16.04.2019. Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ст.\~717\~та ч. 2 ст.\~719 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. \~Правочин має\~вчинятися у\~формі,\~встановленій законом.\~ Правочин\~має бути\~спрямований на\~реальне настання\~правових наслідків,\~що обумовлені\~ним.\~ Згідно роз`яснення п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 215 цього кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналіз наведених вище правових норм дає підстави стверджувати, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованої особою її прав. Вищезазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року у цивільній справі № 439/212/14ц. Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зі змісту ст. 369 вказаного кодексу вбачається, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, незважаючи на порушення прав позивача [PERSON] , встановленого рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2019 року, відповідач [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS] з проведеною реконструкцією своєму сину - [PERSON] після прийнятого судового рішення про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на зазначену квартиру, чим порушив права та інтереси позивача як співвласника багатоквартирного будинку. З огляду на викладене вище, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що зміст вказаного договору дарування суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, нормам ст. ст. 319, 321, 369 ЦК України, ст. ст. 1, 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а відтак є недійсним в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~обтяження\~заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Згідно ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вказано, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до Закону, належить до документів, на підставі яких провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку із цим, суд, відповідно до ч. 1 ст.\~21, ст.\~393 ЦК України\~визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. Оскільки судом встановлено, що правочин, відповідно до якого відповідач [PERSON] набув право власності на об`єкт нерухомого майна є недійсним, позовна вимога про скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лаврик Ярослава Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.04.2019 року, індексний номер 46491039, підлягає до задоволення. Окрім цього, судом встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] після її реконструкції було видано [PERSON] на підставі декларації про готовність до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 29 серпня 2014 року за № 142142530707. 11.12.2018 року позивач звертався у Департамент ДАБІ у Львівській області зі скаргою скасувати Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 29.08.2014 року за № ЛВ 142142530707, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Львівській області в особі [PERSON] за фактом подання [PERSON] недостовірних даних, наведених у цій декларації. Як вбачається з листа заступника директора ДАБІ України Стадник А.І. від 11.01.2019 року, адресованого позивачу за вих. № 1013-6/129-19, посадовою особою Департаменту з виїздом на місце за вказаною адресою встановлено, що 10.07.2013 року за № ЛВ 082131910604 Інспекцією була зареєстрована Декларація про початок виконання будівельних робіт, подана гр. [PERSON] на об`єкт будівництва: «Реконструкція з розширенням квартири [ADDRESS] ». 29.08.2014 року за № ЛВ 142142530707 Департаментом зареєстрована Декларація про готовність до експлуатації вищезазначеного об`єкта. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2014 року, індексний номер 27734498 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.10.2014 року, індексний номер витягу 27734748, власником даного об`єкта є [PERSON] . Відхилень від технічного паспорта, виданого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 18.09.2014 року не виявлено. Згідно ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. В матеріалах справи наявна копія Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на замовлення [PERSON] . В розділі 13 (Характеристика житлових будинків (з урахуванням результатів технічної інвентаризації) (за наявності) вказаної Декларації, кількість поверхів зазначено «І», кількість квартир у житловому будинку «І», загальною площею 62,7 кв. м., житловою площею 43,3 кв. м. Статтею 39\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» встановлюється порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Згідно з п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю. Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили. Велика Палата Верховного Суду у справі №815/4789/16 дійшла висновку, що спори, пов`язані зі скасуванням реєстрації декларації та правомірності набуття права власності на об`єктом нерухомості мають приватноправовий характер та повинні розглядатися за нормами ЦПК (постанова від 11.09.2019). У вищезазначеній Постанові Суду зазначено, що Декларація про готовність об`єкта до експлуатації діє упродовж всього часу експлуатації будівлі та підтверджує його експлуатаційні характеристики, та не втрачає своєї чинності моментом реєстрації права власності на нього. Тому, не можна погодитись з позицією щодо того, що декларація вичерпує свою дію фактом виконання. Водночас, межі здійснення цивільних прав, передбачені ст.\~13\~Цивільного кодексу\~України та фактично визначені договорами або актами цивільного законодавства. При цьому при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виникнення права власності набувається на підставах, шо незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Виходячи з наведеного та враховуючи те, що реєстрація Декларації про готовність об`єкту до експлуатації є актом, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку дій щодо реалізації права на реєстрацію [PERSON] права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, що на даний час є незаконними, суд приходить до висновку, що така реєстрація підлягає скасуванню. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 2\~942, 80 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах з кожного.

Outcome: approved