Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 19.03.2008 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» на посаду інженера з пожежної безпеки по регіону. 27.12.2013 року наказом відповідача за №249/к позивач був звільнений за ст.40 п.4 КЗоТ України. Вважає своє звільнення незаконним, так як за час роботи позивач з боку відповідача постійно піддавався протиправним діям, так 03.12.2013 року позивач не був допущений до робочого місця, після чого останній звернувся до поліклініки МВС м. Горлівки та проходив лікування до 25.12.2013 року. Однак, до виходу з лікарняного надіслав відповідачу телеграму з проханням звільнити його 06.12.2013 року згідно заяви позивача. Тому просив суд визнати причину звільнення незаконною та поновити позивача на роботі в колишній посаді в ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та грошовий моральний збиток у розмірі 10 000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В ході судового розгляду справи позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу не надав. Представник відповідача позов не визнав, просив його залишити без задоволення та пояснив, що позивач 26.12. та 27.12.2013 року на робочому місце не з'являвся увесь день, без поважних причин, про що були складені відповідні акти та доповідна записка, на підставі чого був виданий наказ про звільнення позивача, мотивував свою позицію відповідно до наданих суду письмових заперечень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що 26.12. та 27.12.2013 року позивач дійсно був відсутній на робочому місці цілий день без повідомлення причин своєї неявки на роботу. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.03.2008 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» на посаду інженера з пожежної безпеки по регіону. Наказом ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» від 27 грудня 2013 року №249/к позивача [PERSON] було звільнено з посади інженера з пожежної безпеки по регіону за допущені ним 26 та 27 грудня 2013 року прогули відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 кодексу законів про працю України. (а.с.18) Підставою вказано: доповідна записка головного інженера Мелікова В.Н. від 27.12.2013 року, акти про відсутність [PERSON] на роботі від 26.12.2013 року, 27.12.2013 року. (а.с.35-38) Згідно листка непрацездатності [PERSON] з 03.12.2013 року по 25.12.2013 року знаходився на лікарняному. (а.с.19-20) Відповідно до заяви позивача в якій останній просить його звільнити 06.12.2013 року за ст.38 ч.3 КЗпТ України, підставою вказав, що був тричі незаконно звільнений та тричі був поновлений на посаді за рішенням суду від 03.12.2012 року, 07.06.2013 року, 02.12.2013 року. (а.с.10) Те що позивач не бажає продовжувати працювати та хоче звільнитися з посади інженера з пожежної безпеки по регіону в ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» також підтверджується телеграмами надісланими на адресу відповідача. (а.с.11-17) На підставі зазначеного в судовому засіданні було встановлено, що позивач в суді оспорює не наказ від 27 грудня 2013 року за №249/, яким [PERSON] було звільнено з посади інженера з пожежної безпеки по регіону за допущені ним 26 та 27 грудня 2013 року прогули відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 кодексу законів про працю України, а той факт, що його не звільнено за його заявами та телеграмами за ст.38 ч.3 КЗтТ України, тобто мова може йти про зміну формулювання звільнення. Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України та з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. №9 (зі змінами та доповненнями) прогулом визнається відсутність працівника на роботі без поважних причин як протягом цілого робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці в той час, коли він був присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не може бути звільнено за прогул. До такого працівника може бути застосовано інші види дисциплінарного чи громадського впливу. Для кваліфікації відсутності працівника на роботі як прогул необхідно: 1. Задокументувати відсутність працівника на роботі протягом робочого дня (безупинно або сумарно) більше трьох годин. 2. З'ясування причин відсутності на роботі (їх "поважність" або "неповажність") в момент відсутності співробітника на роботі (наприклад, по телефону) або в момент появи цього на роботі. У зв'язку з тим, що звільнення за прогул законодавство трактує як дисциплінарні санкції, роботодавець повинен вимагати від працівника письмового пояснення причини його відсутності з додаванням виправдувальних документів. Дисциплінарні санкції мають бути накладені керівником або його заступником не пізніше одного місяця від дня виявлення прогулу, не враховуючи часу відсутності працівника через хворобу або інші поважні причини. У випадку якщо працівник надав у письмовому вигляді пояснення щодо своєї відсутності на роботі, керівництво повинне класифікувати причину як поважну або неповажну. У даному випадку з актів від 26.12.2013 року, 27.12.2013 року вбачається, що [PERSON] не появлявся на робочому місці протягом робочого дня. Відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. [PERSON] від дачі пояснень з приводу відсутності його на робочому місті 26.12.2013 року та 27.12.2013 року відмовився, про що 27.12.2013 року працівниками відповідача був складений відповідний акт у приміщенні ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор». Згідно п.п.1, 4 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є зокрема угода сторін, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст.38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст.40, 41). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами. Авалювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення проводиться згідно ст.38 КЗпП України. У відповідності до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно поштового повідомлення відповідач 02.12.2013 року отримав заяву позивача з проханням звільнити його за ч.3 ст.38 КЗпП України з 06.12.2013 року. (а.с.11-12) Статтею 61 ч.3 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В зв'язку з викладеним трудовий договір укладений між [PERSON] та ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» підлягав розірванню за ч.3 ст.38 КЗпП України, а відповідач повинен був зробити запис про звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України, так як позивач був тричі незаконно звільнений та тричі був поновлений на посаді за рішенням суду від 03.12.2012 року, 07.06.2013 року, 02.12.2013 року, які на час розгляду справи набрали чинності, що свідчить про невиконання відповідачем законодавства про працю. Судом встановлено, що наказ ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор» від 27 грудня 2013 року №249/к, яким позивача [PERSON] було звільнено з посади інженера з пожежної безпеки по регіону за допущені ним 26 та 27 грудня 2013 року прогули відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 кодексу законів про працю України, на підставі: доповідної записки головного інженера Мелікова В.Н. від 27.12.2013 року, актів про відсутність [PERSON] на роботі від 26.12.2013 року, 27.12.2013 року - не був предметом спору в цьому судовому засіданні. Позивачем у справі не надано доказів, та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст.61 ЦПК України, про те, що останній відкликав заяву (складену власноруч) про звільнення за п.3 ст.38 КЗпП України відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed