Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, вул. Садова, будинок № 49, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Корнєєвни, померлої 11 березня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що 15 червня 2006 року помер [PERSON] Корнієвич. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. [PERSON] Корнєєвна, є спадкоємицею другої черги після померлого брата [PERSON] Корнієвича, але документи, що підтверджують родинні відносини на жаль не збереглися. [PERSON] Корнєєвна прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] Корнієвича, але не переоформила на своє імя успадковане майно. Згідно заповіту від 02.12.2014 року [PERSON] Корнєєвна заповіла належну їй частину житлового будинку [PERSON]. 11 березня 2015 року померла [PERSON] Корнєєвна. Позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті заповідача. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано. Через вищевказані обставини Позивач позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право Позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 19). Представник відповідача - Лебязької сільської ради Чугуївського району Харківської області, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 20). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване у Виконкомі Лебязької сільської ради народних депутатів 25.09.1981 року за №51 спадкодавцями житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, будинок 49 є в рівних частинах [PERSON] Корнєєвна та [PERSON] Корнієвич (а.с. 10). 15 червня 2006 року помер [PERSON] Корнієвич, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №072989, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, будинок 49. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. Згідно статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] Корнєєвна, є спадкоємицею другої черги після померлого брата [PERSON] Корнієвича, але документи, що підтверджують родинні відносини на жаль не збереглися. [PERSON] Корнєєвна не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті брата, адже прийняла спадщину постійно проживаючи з ним на момент його смерті. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23\~постанови від 30травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2\~ст. 1268 ЦК України\~про своєчасність прийняття спадщини. Отже, [PERSON] Корнєєвна прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] Корнієвича, але не переоформила на своє імя успадковане майно. Згідно заповіту від 02.12.2014 року [PERSON] Корнєєвна заповіла належну їй частину житлового будинку №49 по вул. Садова в с. Пушкарне, Чугуївського району Харківської області [PERSON] (а.с. 9). 11 березня 2015 року померла [PERSON] Корнєєвна, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №490246, виданим Виконавчим комітетом Лебязької сільської Ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 8). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті заповідача. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Пушкарне, будинок 49 не зареєстровано. Враховуючи, що питання належності права заповідача на нерухоме майно виникли до прийняття Цивільного кодексу 2001 року, необхідно застосовувати законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин, в тому числі Цивільного кодексу РСР 1963 року. На час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в 1981 році, вказане свідоцтво на будинок, який знаходиться в сільській місцевості, не підлягало реєстрації в БТІ відповідно до п. 4 розділу 11 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженого заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, де зазначено, що підлягають реєстрації будинки і домоволодіння тільки в містах і селищах, що належать громадянам на праві особистої власності. Згідно Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української СРСР 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за №31/1056 та діючих на час виникнення правовідносин виникнення права власності на житлові будинки у сільській місцевості не було пов'язане з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Аналізуючи зазначені норми державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права, яке вже виникло до її проведення, тобто сама реєстрація згідно з законодавством не є правовстановлюючим чинником, а є лише фактом визнання цього права з боку держави. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 (який діє на момент звернення до суду), права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: … якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Через вищевказані обставини Позивач позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право Позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved