Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) через представника за довіреністю (а.с. 13) [PERSON] звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), третя особа - АТ КБ "Приватбанк", про зняття арешту з коштів боржника. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що у державній виконавчій службі перебуває виконавче провадження про стягнення з позивача штрафу у розмірі 20820,40 гривень, в процесі виконання якого постановою державного виконавця накладено арешт на його грошові кошти, що містяться на всіх відкритих банківських рахунках, зокрема на рахунку в АТ КБ "Приватбанк", який має спеціальний режим використання, а саме на цей рахунок надходять пенсійні виплати у зв`язку з інвалідністю позивача. Вказані виплати є єдиним джерелом його доходу, однак внаслідок накладеного арешту останній фактично позбавлений засобів до існування, не має можливості придбавати продукти харчування, сплачувати комунальні платежі, купувати ліки, які йому необхідні у зв`язку з тяжким захворюванням. При цьому державна виконавча служба, не дивлячись на вказані обставини, відмовляється добровільно скасувати накладений арешт. З огляду на викладене позивач, посилаючись на норми діючого законодавства та судову практику, просив суд скасувати постанову державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок для пенсійних виплат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач додатково повідомив, що стан його здоров`я постійно погіршується, про що надав медичну довідку. Пояснив, що визнає заборгованість зі сплати штрафу і погоджується з її стягненням у відсотковому співвідношенні. Відповідач і третя особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак явку своїх представників до суду не забезпечили і причини їх неявки не повідомили, відзиву на позов та пояснень третьої особи до суду не подали, жодних заяв чи клопотань не надіслали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача і його представника, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач є пенсіонером по інвалідності 2 групи загального захворювання, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з медичною довідкою Чорнобаївської амбулаторії первинної медико-санітарної допомоги від 16 листопада 2020 року № 78 позивач має захворювання і потребує постійного лікування (діагноз не зазначається з метою дотримання лікарської таємниці) (а.с. 26). Постановою державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пасічної А.А. про арешт коштів боржника від 15 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні № 63294821 у зв`язку з виконанням постанови Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року у справі № 709/1114/20 про стягнення з [PERSON] , тобто позивача, штрафу у розмірі 20820,40 гривень накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 5). Відповідно до копії довідки АТ КБ «Приватбанк» (третя особа) від 6 листопада 2020 року позивач станом на 6 листопада 2020 року має у АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на який отримує пенсійні виплати (а.с. 6). Згідно з копією запиту від 10 листопада 2020 року представник позивача зверталася до Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), тобто відповідача, з проханням вжити заходів щодо зняття арешту з коштів боржника, які надходять на рахунок для пенсійних виплат (а.с. 10-11) У відповідь на вказаний запит відповідач листом від 10 листопада 2020 року № 17256 повідомив, що арешт накладено на кошти боржника (позивача) на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку примусового виконання постанови суду про стягнення штрафу (а.с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст. 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. При цьому згідно з визначенням, що міститься у п. 1.2. Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року № 758, рахунки із спеціальним режимом використання - це рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та небюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів. Таким чином доводи про те, що банківський рахунок позивача, на який надходять пенсійні виплати, являється рахунком зі спеціальним режимом є хибними. Крім того, пенсійні виплати позивача не віднесено до вичерпного переліку виплат, на які не може бути звернено стягнення, закріпленого ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зі змісту ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках; за іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. При цьому ч.ч. 1 і 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Отже перерахованими вище нормами спеціального закону передбачено чітку процедуру звернення стягнення на пенсійні виплати. Водночас підстави для скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника у суду відсутні. Зокрема, суд констатує, що такий спосіб захисту порушених прав і законних інтересів мав би застосовуватися позивачем у разі звернення до суду в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а не у позовному провадженні. Разом з тим ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Конституційний Суд України у рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Норми ст. 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності. Таким чином, беручи до уваги спеціальний порядок зверення стягнення на пенсійні виплати, суд дійшов висновку, що арешт пенсійних коштів позивача, після вирахування з них сум, що підлягають до стягнення у відсотковому співвідношенні при примусовому виконанні судового рішення про стягнення штрафу, позбавляє останнього джерел до існування та порушує його право на соціальний захист, що у свою чергу є підставою для зняття арешту з вказаних коштів. Саме такий спосіб захисту порушених прав і законних інтересів позивача жодним чином не перешкоджатиме виконанню судового рішення про стягнення штрафу з останнього, проте відповідатиме приписам діючого законодавства та не виходить за межі позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved