Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В подальшому, 19 березня 2018 року [PERSON] подав заяву про заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову про визнання права власності на нерухоме майно. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON], яка померла 17 серпня 2013 року відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області. Позивач зазначає, що являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] Спадщину прийняв, оскільки подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Вказує, що оформити свої спадкові права належним чином не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Крім того, при оформленні спадщини було виявлено, що у свідоцтві про його народження, він по батькові записаний «Климентійович», тоді як у заповіті «Климович». Той факт, що він є сином [PERSON] стверджується перш за все тотожністю імя та по батькові померлої у свідоцтві про народження, а також довідкою сільської ради. Просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме заповіту від 27.01.2004 року, посвідченого секретарем Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області на імя [PERSON], та визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла 17 серпня 2013 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що проти задоволення позову із збільшеними позовними вимогами вони не заперечують. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області №22 від 09 січня 2014 року вбачається, що по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області постійно проживала і була зареєстрована [PERSON]. [PERSON] померла 17 серпня 2013 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №144105. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт від 27 січня 2004 року, яким все належне їй\~майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на момент смерті, заповіла своєму синові [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про народження серії IV-УР №1032583, [PERSON], народився 20 травня 1962 року, його матірю зазначено «Оксентюк Євдокію Лазарівну». Факт того, що [PERSON] дійсно є рідним сином [PERSON], яка померла 17 серпня 2013 року, підтверджується тотожністю імя та по батькові померлої у вищевказаному свідоцтві про народження, а також довідкою сільської ради №22 від 09 січня 2014 року, з якої слідує, що на день смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2\~ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені\~\~факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], відповідно як син спадкодавця. [PERSON], у відповідності до ст. 1269 ЦК України, фактично спадщину прийняв, оскільки подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом. Згідно матеріалів спадкової справи №4/2014, інших спадкоємців немає. Постановою приватного нотаріуса від 09.11.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області [PERSON] було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області були побудовані в 1959, 1979, 1983, 1989 та 1990 роках. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідач у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст. 82 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме заповіту від 27.01.2004 року, посвідченого секретарем Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області на імя [PERSON], та визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла 17 серпня 2013 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці 1-го Травня, 86 в селищі Головне Любомльського району Волинської області. Відповідно положень ч.1ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, а саме сплатив судовий збір в розмірі 1304,40 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, в зв'язку з чим його позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при подані позову судового збору в сумі 652,20 грн.

Outcome: approved