Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

23.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ "Азовелектросталь" про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що з 25.02.2013 року по 22.09.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 39 від 22.09.2014 року він був звільнений 22.09.2014 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. У день звільнення 22.09.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з ним не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по невиплаті заробітної плати близько 5000 гривень. Крім того, зазначив, що неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі близько 5000,00 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.09.2014 року по день винесення рішення судом, а також суму моральної шкоди у розмірі 500,00 гривень. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, до суду надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що з 25.02.2013 року по 22.09.2014 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 39 від 22.09.2014 року він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці /а.с. 4-5/. У день звільнення 22.09.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачем не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 09.03.2015 року складає 3327,45 гривень (сума вказана з урахуванням утримання обов'язкових податків та зборів), що підтверджується довідкою № 557 від 09.03.2015 року, наданою відповідачем /а.с. 19/. Судом також встановлено, що на день винесення даного рішення повний розрахунок по заробітній платі відповідачем так і не був здійснений, а тому заборгованість по заробітній платі у розмірі 3327,45 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так судом встановлено, що згідно довідки ПАТ «Азовелектросталь» № 556 від 09.03.2015 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед його звільненням складала 155,28 гривень. Таким чином, судом встановлено, що за весь період затримки розрахунку по заробітній платі, а саме: з 23.09.2014 року по день винесення даного рішення 07.05.2015 року, минуло 157 робочих днів, а сума середнього заробітку позивачки за цей час складає (157 робочих днів х 155,28 гривень = 24378,96 грн.) 24378,96 гривень, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що порушенням трудових прав, яке полягало у нездійсненні у день звільнення розрахунку належної заробітної плати, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних переживаннях та порушенні нормального ритму його життя. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500,00 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 282,06 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: partial