Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Серафинецької сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Бабуся позивача була головою колгоспного двору, тобто мала у приватній власності вищевказаний будинок. На момент смерті [PERSON], з нею проживав її син - [PERSON] (батько позивача), який фактично прийняв спадщину, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, [PERSON], який помер [INFO] року, юридично не оформив своїх спадкових прав на вищевказаний житловий будинок. Батько позивача на випадок своєї смерті залишив заповіт, згідно якого, все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, заповів позивачу. На момент смерті батька, позивач проживав та був зареєстрований з ним в одному житловому будинку та вели спільне господарство, тобто [PERSON] спадщину прийняв. Проте, згідно із постанови приватного нотаріуса, позивачу відмовлено у виданні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Серафинецька сільська рада не заперечує проти позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS], складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1960 р., загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., 2 літніх кухонь, 2 сараїв, гаражу, вбиральні, огорожі, колодязя, воріт. З висновку про вартість майна, визначеного ФОП [PERSON] вартість житлового будинку станом на 09.03.2016 року становить 87072 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Випискою з погосподарської книги № 5 та довідкою № 34 від 19.02.2016 року, виданими Серафинецькою сільською радою встановлено, що в колгоспному дворі в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова господарства - [PERSON], [INFO], померла [INFO] р. А/З № 20 від [INFO] р., син - [PERSON], [INFO], помер [INFO] р. А/З № 10 від 01.03.2014 р., невістка - [PERSON] - [INFO], померла [INFO] р., А/З № 27 від [INFO] р., онук - [PERSON], [INFO] Згідно довідки № 129 від 09.06.2016 р., виданої Серафинецькою сільською радою встановлено, що [PERSON], [INFO], яка проживала в [ADDRESS] померла [INFO] року. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Померлі [PERSON], [PERSON] заповіту не вчиняли. Після їх смерті спадщину прийняв [PERSON], [INFO], так як на час смерті проживав разом з ними, що стверджено випискою з погосподарської книги № 5 Серафинецької сільської ради та довідкою № 128 від 09.06.2016 р. Як слідує з довідки № 130 від 09.06.2016 року, виданої Серафинецькою сільською радою - [PERSON], який помер [INFO] року був головою колгоспного двору в [ADDRESS] За заповітом від 24.01.2014 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Серафинецької сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 5, [PERSON], [INFO] року заповів на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на момент смерті і на що він за законом матиме право - [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 04.09.1972 року. [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Серафинецької сільської ради. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавце.м, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 24.01.2014 р. є [PERSON] (позивач). Позивач прийняв спадщину після смерті батька, оскільки на момент його смерті був зареєстрований і проживав разом із спадкодавцем, про що свідчить довідка № 33 від 19.02.2016 року, видана Серафинецькою сільською радою. Згідно довідки № 239 від 29.03.2016 р., виданої виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради встановлено, що [PERSON], 1972 являється єдиним спадкоємцем будинку [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу від 16.03.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті батька, оскільки [PERSON] не надано оригіналів правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно довідки № 216 від 19.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Серафинецької сільської ради встановлено, що за домоволодінням в [ADDRESS] закріплено земельні ділянки загальною площею 0,80 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення ОСГ - 0,55 га. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved