Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

10 грудня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] до [PERSON]. [PERSON], третя особи - Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Юрій Олександрович, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Алаб'єва Аніна Сергіївна про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу. (а.с.3) 09 липня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] до [PERSON]. [PERSON], третя особи - Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Юрій Олександрович про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання нерухомого майна спільним сумісним майном, визнання договору купівлі-продажу нікчемним, визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна. 10 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] до [PERSON]. [PERSON], третя особи - Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Юрій Олександрович про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання нерухомого майна спільним сумісним майном, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна. В обґрунтування вимог [PERSON] посилався на те. що перебуває в шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Їх сім'я проживала в будинку, який належить на праві власності [PERSON] і розташований за адресою: [ADDRESS] Починаючи з 2000 року дружина ніде не працювала, продавала на ринку непотрібні домашні речі, отримані гроші витрачала на спиртні напої, за порадами знайомих, [PERSON] брала кредити в банках, брала в борг у інших осіб, в результаті чого в неї виникла заборгованість. Одним з кредиторів став відповідач [PERSON], який домовився з [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов'язань за її боргами оформити договір застави жилого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] в заяві зазначив, що в лютому 2010 року йому стало відомо, що договір застави не укладався, натомість, між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив жилий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] в заяві зазначив, що вважає договір купівлі-продажу жилого будинку недійсним, з наступних підстав. Спірний жилий будинок належав на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 26.06.1990 року. В будинку постійно проживали: він - [PERSON], його дружина [PERSON], також в будинку з дня народження проживали їх діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. В зв'язку з наведеним, у дітей виникло право на користування спірним жилим приміщенням - жилим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] Вимогами статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» визначено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Незважаючи на вимоги законодавства України, при укладенні договору купівлі продажу жилого будинку не була отримана згода органів опіки та піклування, що у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України тягне за собою недійсність договору. Крім того, у відповідності до договору дарування від 26.06.1990 року, [PERSON] стала власником жилого будинку жилою площею 10,5 кв.м., загальною площею 17,6 кв.м. За період шлюбу жилий будинок був фактично зруйнований, на місті старого будинку був побудований новий будинок, господарські будівлі та споруди, проведено газопостачання, внаслідок чого вартість будинку значно зросла. Так, у відповідності до оскаржуваного договору купівлі-продажу, предметом продажу був жилий будинок жилою площею 18,7 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м. Частиною 1 статті 62 Сімейного кодексу України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В зв'язку з наведеним, та у відповідності до статей 62,70,71 ЦК України, в нього виникло право власності на 1/2 частину спірного жилого будинку і на підставі статті 65 СК України, при укладанні договору купівлі-продажу [PERSON] повинна була отримати його згоду на продаж спільного майна. Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також, моральним засадам суспільства. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначених вимог тягне за собою недійсність правочину у відповідності до частини 1 статті 215 цього Кодексу. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO] з дня народження і до 08.12.2009 року включно постійно проживав в жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], як член сім'ї разом із батьками: [PERSON] і [PERSON], а тому, мав законне право користування вищезазначеним домоволодінням незалежно від його реєстрації в цьому жилому приміщенні; -встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO], з дня народження і до 08.12.2009 року включно постійно проживав в жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], як член сім'ї разом із батьками: [PERSON] і [PERSON], а тому, мав законне право користування вищезазначеним домоволодінням незалежно від його реєстрації в цьому жилому приміщенні; -визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кулішом Юрієм Олександровичем; -визнати жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і [PERSON]; -визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити його вимоги, будучі допитаним в якості свідка пояснив, що неповнолітні діти не були зареєстровані в спірному жилому будинку, але проживали в ньому з дня народження разом з ним та [PERSON] Крім того, за період шлюбу жилий будинок був добудований, він істотно збільшився у своїй вартості. Представник позивача підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилалися на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу власником жилого будинку була [PERSON], позивач знав про укладення зазначеного правочину, ним не надано доказів того, що вартість жилого будинку істотно збільшилося. Крім того, на момент укладення договору, неповнолітні діти в будинку не проживали та не були зареєстровані, що підтверджується довідкою голови квартального комітету. Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як третя особа, в своїй заяві просив суд розглядати справу без участі представника органу опіки. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився. Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Юрій Олександрович, як третя особа, в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, Судом встановлено, що 03 березня 1990 року Відділом ЗАГС Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис № 104. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с.16) У відповідності до договору дарування від 26.06.1990 року [PERSON] стала власником жилого будинку, жилою площею 10,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], з відповідними господарськими будівлями: сарай - літ.Б; вбиральні - літ.В; колодязя - №1, огорожі. (а.с.10) Встановлено, що 08.12.2009 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив за 113 869,00 грн. жилий будинок жилою площею 18,7 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - літ.Г; сарай - літ.Д; убиральня - літ.Ж; колодязь - літ.к; ворота - №5; хвіртка - №6; огорожа - №7; огорожа - №8, розташований за адресою: [ADDRESS] Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кулішем Ю.О. (а.с.40, 105) Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24975610 від 04.01.2010 року, власником жилого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.41) Як зазначалося вище, позивач [PERSON] просив суд встановити факт проживання неповнолітніх дітей в спірному жилому будинку, в зв'язку з чим, суд приходить до наступного. У відповідності до частини 1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно приписів ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, в тому числі справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. В той же час, якщо від встановлення факту виникає спір про право, такі вимоги розглядаються в порядку позовного провадження. Згідно до свідоцтв про народження, [PERSON] і [PERSON] є батьками: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с.14-15) У відповідності до ст. 39 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. В зв'язку з наведеним, позивач [PERSON], як батько, має право представляти інтереси своїх дітей в суді. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" надане визначення терміну поняття місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. У відповідності до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Як вбачається з довідки голови квартального комітету від 05.05.2011 року, в жилому будинку проживають: [PERSON], дружина [PERSON] (вибула), син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO], син [PERSON] [INFO] (а.с.13) В той же час, до нотаріальної справи договору купівлі-продажу долучена довідка голови квартального комітету від 2009 року, відповідно до якого в будинку за адресою:: [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], син [PERSON] [INFO], за зазначено адресою неповнолітні діти не проживають (а.с.122) Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] не були зареєстровані в спірному жилому будинку, що не заперечувалося сторонами у справі. У відповідності до довідки Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, картотека щодо реєстрації осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS] - відсутня. В той же час, позивач [PERSON], будучи допитаним в якості свідка, а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожна окремо, в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] з самого дня народження проживали разом з батьками в жилому будинку по [ADDRESS] Свідок [PERSON] повідомила суд, що зазначені факти їй відомі в зв'язку з тим, що вона є сусідкою позивача [PERSON], також, є головою квартального комітету 15 району, м. Новомосковськ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що факти відомі їй, оскільки вона є сусідкою позивача [PERSON], дітей бачила в будинку з самого народження. Свідок [PERSON] посилалася на те, що вона сестрою позивача [PERSON], постійно відвідувала брата і бачила, що діти постійно проживали з [PERSON] і [PERSON] в будинку по [ADDRESS] В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині встановлення факту проживання неповнолітніх дітей в спірному будинку з часу народження до часу укладення договору купівлі-продажу є доведеними. Позивач також просив суд встановити той факт, що неповнолітні діти мали законне право на користування спірним житлом незалежно від їх реєстрації в цьому жилому приміщенні. Суд приходить до висновку, що визнавати факт законного права користування житлом немає необхідності, зазначені вимоги не є фактом, який встановлюється в порядку окремого провадження у відповідності до вимог статті 234 ЦПК України, а визначається нормами чинного законодавства України. Так, у відповідності до частини 2 статті 176 СК України, права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. На підставі вимог частини 2 статті 160 ЖК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частин і другій й статті 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України зазначається, що до членів сім і наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності до наведених норм законодавства [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], проживали в спірному будинку разом з батьками з дня народження, і незважаючи на те, що не були зареєстровані за зазначеною адресою, набули право на користування зазначеним жилим приміщенням.. Стосовно вимог позивача в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав недотримання вимог законодавства України щодо прав неповнолітніх дітей, суд приходить до наступного. У відповідності до статті 655 ЦК України, 1. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. На підставі статті 657 ЦК України, І. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як зазначалося вище, 08.12.2009 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив за 113 869,00 грн. жилий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально. Нормами частини 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до статті 59 СК України, 1. Той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. 2. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» визначено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Судом встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу жилого будинку дозвіл органів в опіки та піклування не надавався, що з урахуванням встановленого факту проживання дітей в спірному жилому приміщенні тягне за собою недійсність угоди у відповідності до частини 1 статті 203 ЦК України та частини 1 статті 215 ЦК України. Стосовно вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що житловий будинок є спільним сумісним майном, та при укладенні договору не було отримано згоди позивача, як власника, суд приходить до наступного. Оскільки [PERSON] стала власником спірного нерухомого майна у відповідності до договору дарування від 26.06.1990 року, суд застосовує, крім іншого і норми Кодексу про шлюб та сім'ю, який був чинним на зазначений період часу. Так, статтею 22 КпШС визначалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні норми визначаються і статтею 60 Сімейного кодексу України, який набув в чинності у 2004 році, у відповідності до якої . Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісно) власності подружжя. У відповідності до статті 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Аналогічні приписи містяться у статті 57 Сімейного кодексу України, Оскільки спірне нерухоме майно стало власністю [PERSON] в період шлюбу, але на підставі договору дарування, зазначене майно є її особистою сумісною власністю. У відповідності до статті 25 КпШС, Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічні норми містить і стаття 62 СК України, відповідно до якої, 1. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначалося вище, на обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що за період шлюбу з [PERSON] житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок витрат подружжя. На підтвердження вимог в цій частині, позивачем наданий висновок судової будівельно-технічної експертизи № 3737/3738-14 від 02.04.2015 року (а.с.175). В той же час, у відповідності до ч.6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідження наявних у справі доказів. Дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до переконання, що висновок експерта не може бути прийнятий судом, як доказ, з наступних підстав. Як зазначалося вище, у відповідності до договору дарування від 26.06.1990 року [PERSON] стала власником жилого будинку, жилою площею 10,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], з відповідними господарськими будівлями: сарай - літ.Б; вбиральні - літ.В; колодязя - №1, огорожі. (а.с.10) Згідно технічного паспорту від 06.05.1989 року, загальна площа будинку становила 30,1 кв.м. (а.с.70-74) Згідно приміток до технічного паспорту від 08.09.2009 року, рішенням виконавчого комітету № 710 від. 21.10.2009 року узаконені будівлі: прибудова, вбиральня, переобладнання кухні 8,2 кв. в жилу кімнату, розміри по будинку фактично: жила площа - 18,7 кв.м.; загальна - 48,7 кв.м. (а.с.77) 08.12.2009 року між [PERSON] продала [PERSON] жилий будинок жилою площею 18,7 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: гараж - літ.Г; сарай - літ.Д; убиральня - літ.Ж; колодязь - літ.к; ворота - №5; хвіртка - №6; огорожа - №7; огорожа - №8, розташований за адресою: [ADDRESS] Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кулішем Ю.О. (а.с.40, 105) У відповідності до технічного паспорту, станом на 2009 рік спірний житловий будинок складається з: жилий будинок літ.А жилою площею 18,7 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м., прибудови - літ.а1 площею 35,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погрібу, гаражу - літ.Г; оглядової ями; сараю - літ.Д; убиральні - літ.Ж; колодязя - літ.к; воріт - №5; хвіртки - №6; огорожі - №7; огорожі - №8 (а.с. 77). В той же час, у висновку експерт зазначає, що станом на 1990 рік будинок літ.А мав площу 27,1 кв.м.; станом на 2009 рік - 27,7 кв.м., що не відповідає площі будинку, які зазначені у технічних паспортах та договорах дарування та купівлі-продажу, які наведені вище. (а.с. 188) Незважаючи на те, що загальна площа будинку збільшилася з 30,1 кв.м. до 48,7 кв.м., а жила площа з 10,5 кв.м. до 18,7 кв.м., експертом не надано оцінки даному факту. Незважаючи на наведені вище невідповідності експертного дослідження, позивачем не заявлялося питання про призначення додаткової чи повторної експертизи. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірне нерухоме майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок його трудових або грошових затрат в задоволенні вимог [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що житловий будинок є спільним сумісним майном, та при укладенні договору купівлі-продажу не було отримано його згоди, як власника, а також позовних вимог про визнання нерухомого майна спільним сумісним майном, визнання за ним права власності на 1/2 частину нерухомого майна належить відмовити. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: partial