Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

20 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 1999 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області, актовий запис № 4. Після розірвання шлюбу йому невідомо, як бажає іменуватися відповідач. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, одруження виявилось невдалим, спільне життя не склалось, шлюбні відносини між ними припинилися, вони не змогли створити міцної сім'ї, перестали розуміти один одного, вважає, що їхня сім'я повністю втратила своє існування. Спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети та різні погляди на життя, тому просить шлюб між ними розірвати. В разі задоволення позову не стягувати із відповідача судові витрати. В судове засідання сторони повторно не з'явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, позивач направив заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач про причини неявки суду не повідомила, копію позовної заяви з додатками отримала, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з'ясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21 серпня 1999 року, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області, актовий запис № 4, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5 - свідоцтво про шлюб та копія свідоцтва про народження). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Відповідач не заявила про своє бажання у разі розірвання шлюбу іменуватися дошлюбним прізвищем. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн (а.с.1 - квитанція), який просить не стягувати із відповідача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ст. 109 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається зі змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. Понесені позивачем судові витрати за клопотанням позивача залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved