Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він був прийнятий на роботу до ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» (на сьогодні [PERSON] вищий навчальний заклад Дніпропетровський університет імені [PERSON]) 02 березня 2009 року на посаду старшого охоронця, наказ № 113 від 02.03.2009 року. 01 липня 2009 року позивач переведений на посаду начальника відділу безпеки та охорони, наказ № 280/1-К від 01.07.2009 року. 05 серпня 2016 року згідно наказу № 104-К від 05.08.2016 року його було звільнено з посади у звязку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення таким, що суперечить чинному законодавству, та помстою відповідача йому за вимогу проводити вчасно виплату заробітної плати. Так, відповідач наказом № 81-А від 30 травня 2016 року «Про реорганізацію та створення структурних підрозділів» та наказом № 82-А від 06 червня 2016 року «Про скорочення штату» попередив позивача та всіх працівників відділу безпеки та охорони закладу про звільнення за скороченням штату з 05 серпня 2016 року. Але вказані вище накази надано позивачу для ознайомлення 01 червня 2016 року. Коли вони вказали на те, що видання наказу № 82-А не відповідає даті, коли їх з ним ознайомлюють, відповідач видав наказ № 83-А від 01 червня 2016 року «Про скасування наказу № 82 від 06.06.2016 року», яким наказ № 82 від 06.06.2016 року вважається недійсним через технічну помилку. Однак, через яку саме не вказується. Наказ № 83-А від 01.06.2016 року не має жодного погоджувального підпису юриста, головного бухгалтера, першого проректора, як в інших наказах по університету, а тільки підписується президентом закладу. В подальшому всіх працівників відділу безпеки та охорони закладу ознайомили з наказом № 84-А від 01.06.2016 року «Про скорочення штату», який ніким окрім президента [PERSON] не підписаний. 22 липня 2016 року позивачу було надано для ознайомлення наказ № 97/1-А від 21 червня 2016 року «Про внесення змін до наказу № 81-А від 30.05.2016 року «Про реорганізацію та створення структурних підрозділів», в якому вказано на створення з 01.07.2016 року нового структурного підрозділу з назвою Служба контрольно-пропускного режиму, підпорядкувавши його департаменту адміністративно-господарської діяльності. Вказаним наказом призначається комісія щодо визначення функцій і повноважень та відбору працівників на роботу до нової структури. Також цим наказом з 01 липня 2016 року вносяться зміни до штатного розпису університету, а саме вводяться 4 ставки старшого чергового, 8 ставок чергового, 2 ставки адміністратора бюро перепусток. Тобто створюються 14 робочих місць. Але позивачу, як працівнику, що підпадає під вивільнення, не пропонується ні одна в вказаних вище створених посад. Однак поряд з цим працівникам його відділу таємно від позивача пропонують писати заяви про прийом на роботу до нового структурного підрозділу. Коли така інформація дійшла до позивача, він також написав заяву про прийняття на посаду старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму з 06 серпня 2016 року, але отримав відповідь, що всі вакансії уже зайняті. Зазначає, що він має більший стаж роботи в цьому закладі, ніж інші. Крім того, у новоствореному підрозділі залишили працювати пенсіонерів, в той час як позивач пенсіонером не є. Зазначає також, що функції старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму нічим суттєвим не відрізняються від функцій старшого охоронця посади, на яку позивач був прийнятий, та начальника відділу безпеки та охорони, тобто відповідачем було штучно створено конкуренцію посад для наступного скорочення неугодних працівників, тобто скорочувалися не посади, а конкретні працівники, так як фактично змін в організації виробництва і праці не відбулося. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд скасувати накази № 84-А від 01 червня 2016 року «Про скорочення штату» та № 104-К від 05 серпня 2016 року «Про звільнення», що видані [PERSON] вищим навчальним закладом Дніпропетровський університет імені [PERSON]. Поновити [PERSON] на роботі на посаду начальника відділу безпеки та охорони [PERSON] вищого навчального закладу Дніпропетровський університет імені [PERSON] з 06 серпня 2016 року з переведенням на посаду старшого чергового Служби контрольно-пропускного режиму [PERSON] вищого навчального закладу Дніпропетровський університет імені [PERSON]. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 06 серпня 2016 року по 31 травня 2017 року в розмірі 34936,10 грн. Представник відповідача [PERSON] вищого навчального закладу Дніпропетровський університет імені [PERSON] надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що наказом № 81-А від 30.05.2016 року було затверджено реорганізацію та створення структурних підрозділів, відповідно до якого відділ безпеки та охорони підпорядковується департаменту адміністративно-господарської діяльності. Також в даному наказі затверджено створення з 01.07.2016 року новий структурний підрозділ з назвою Центр контрольно-пропускного режиму, який також підпорядковується департаменту адміністративно-господарської діяльності. Наказом № 82-А від 06.06.2016 року, який було скасовано наказом № 83 від 01.06.2016 року у звязку з технічною помилкою, та наказом 84 від 01.06.2016 року було затверджено скорочення штату Університету. Так, відповідно до наказу необхідно було скоротити 21 одиницю. При видачі наказу по університету про реорганізацію та скорочення штату позивача під особистий підпис 01.06.2016 року було повідомлено про майбутнє скорочення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП. Останній власноручно поставив підпис того ж числа, тобто був повідомлений відповідно до чинного законодавства. В попередженні [PERSON] про звільнення було зазначено про відсутність вакантних посад, які б відповідали вимогам його кваліфікації. Відсутність вакантних посад підтверджується штатним розписом, який є в Університеті. При попередженні позивачем не надано, а відповідачу невідомо підстави, які б стали переважними для залишення на роботі. Новостворена структурна одиниця повинна бути створена лише з 01.07.2016 року, тому на час попередження вакантних посад в даному структурному підрозділі не було, та не було створено і самого підрозділу. 05 серпня 2016 року, коли позивач написав заяву про прийняття на посаду старшого чергового, вакантних місць не було. Твердження позивача про тотожність посади начальника відділу безпеки та охорони та старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму не відповідають дійсності, адже мають суттєві відмінності відповідно до класифікатора професій ДК 003:2010, який чинний з 01.11.2010 року, начальник охорони має номер 1239, охоронник 5169, а черговий 4222. Відмінність також видно і з посадових інструкцій. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у [PERSON] України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» 02 березня 2009 року на посаду старшого охоронця зміни (пост № 5) відділу безпеки та охорони, на підставі наказу № 113 від 02.03.2009 року, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача (а.с. 8). 01 липня 2009 року позивач переведений на посаду начальника відділу безпеки та охорони, на підставі наказу № 280/1-К від 01.07.2009 року. В подальшому ЗАТ «Дніпропетровський університет економіки та права» реорганізовано шляхом перетворення у ТОВ «Дніпропетровський університет економіки та права» імені [PERSON] на підставі наказу № 190 від 26.10.2010. На підставі наказу № 152-А від 23.08.2011 року ТОВ «Дніпропетровський університет економіки та права» імені [PERSON] перейменовано у ТОВ «Дніпропетровський університет імені [PERSON]». На підставі наказу № 134-А від 31.05.2013 року ТОВ «Дніпропетровський університет імені [PERSON]» реорганізовано шляхом перетворення у ПВНЗ «Дніпропетровський університет імені [PERSON]», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача (а.с. 9). Наказом № 81-А від 30 травня 2016 року «Про реорганізацію та створення структурних підрозділів» передбачено реорганізувати з 01.06.2016 року існуючий структурний підрозділ адміністративно-господарське управління в новий з назвою Департамент адміністративно-господарської діяльності. Включити до структури департаменту наступні підрозділи: комунальну службу, учбові корпуси № 1,2, гуртожитки № 1,2, ремонтно-будівельну групу, палац студентів, гараж, відділ безпеки та охорони. Створити з 01.07.2016 року новий структурний підрозділ з назвою Центр контрольно-пропускного режиму, підпорядкувавши його департаменту адміністративно-господарської діяльності. Призначити комісію щодо визначення функцій і повноважень та відбору працівників на роботу до нової структури (а.с. 10). Наказом відповідача № 82-А від 06 червня 2016 року «Про скорочення штату» передбачено в звязку зі створенням нової структури та з метою приведення штату співробітників університету у відповідність із зменшенням обсягу робіт скоротити з 05 серпня 2016 року штат університету на 21 одиницю, а саме відділ безпеки та охорони: начальник 1 ставка, старший охоронник 4 ставки, охоронник 8 ставок, сторож 8 ставок. Покладено обовязок на начальника відділу розвитку персоналу та електронного документообігу [PERSON] персонально попередити працівників (письмово) про наступне вивільнення та запропонувати виходячи з можливостей університету, переведення на іншу посаду. Наказом № 83-А від 01 червня 2016 року «Про скасування наказу № 82 від 06.06.2016 року», в звязку з технічною помилкою наказ № 82 від 06.06.2016 року вважати недійсним. Наказом № 84-А від 01.06.2016 року «Про скорочення штату» передбачено в звязку зі створенням нової структури та з метою приведення штату співробітників університету у відповідність із зменшенням обсягу робіт скоротити з 05 серпня 2016 року штат університету на 21 одиницю, а саме відділ безпеки та охорони: начальник 1 ставка, старший охоронник 4 ставки, охоронник 8 ставок, сторож 8 ставок. Покладено обовязок на начальника відділу розвитку персоналу та електронного документообігу [PERSON] персонально попередити працівників (письмово) про наступне вивільнення та запропонувати виходячи з можливостей університету, переведення на іншу посаду (а.с. 13). Згідно з листом про ознайомлення з наказом № 84, [PERSON] ознайомлений з ним під підпис 01.06.2016 року. В матеріалах справи наявне попередження [PERSON] про звільнення в звязку зі скороченням штату та штатного розпису, з вказівкою, що вакантні посади, які б відповідали кваліфікації позивача, в даний момент відсутні. Позивач ознайомлений з попередженням 01.06.2016 року (а.с. 16, 17). Наказом № 97/1-А від 21 червня 2016 року «Про внесення змін до наказу № 81-А від 30.05.2016 року «Про реорганізацію та створення структурних підрозділів», у звязку зі змінами кадрового складу університету та зміною назви структурного підрозділу передбачено створити з 01.07.2016 року новий структурний підрозділ з назвою Служба контрольно-пропускного режиму, підпорядкувавши його департаменту адміністративно-господарської діяльності. Призначити комісію щодо визначення функцій і повноважень та відбору працівників на роботу до нової структури. Також цим наказом з 01 липня 2016 року внесено зміни до штатного розпису університету, а саме: служба контрольно-пропускного режиму: старший черговий 4 ставки, черговий 8 ставок, адміністратор бюро перепусток 2 ставки (а.с. 14). 05 серпня 2016 року згідно наказу № 104-К від 05.08.2016 року [PERSON] звільнено у звязку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 15). Наказом відповідача № 107-К від 06.08.2016 року «Про переведення» працівників відділу безпеки та охорони Департаменту адміністративно-господарської діяльності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] переведено на посади старшого чергового (чергового) служби контрольно-пропускного режиму Департаменту адміністративно-господарської діяльності з 06.08.2016 року (а.с. 90). Опитаний в судовому засіданні, яке відбулось 03.03.2017 року, свідок [PERSON] пояснив, що він працював разом з позивачем, останній був його начальником. Він працював у відповідача більше 6 років. На початку липня 2016 року йому вручили повідомлення про скорочення, попередили, щоб шукав нову роботу. Він на протязі своєї роботи піднімав питання про несвоєчасну виплату заробітної плати. У відділі безпеки та охорони, де він працював, були всі пенсіонери, лише 3 чоловіки були не пенсійного віку. Всі хто був скорочений всі звертались до ректора з листами стосовно виплати заробітної плати, після чого вони потрапили в список на скорочення. Опитаний в судовому засіданні, яке відбулось 03.03.2017 року, свідок [PERSON] пояснив, що він працював разом з позивачем у відділі безпеки. У відділі було двадцять працівників, шість з яких потрапили під скорочення штату, у тому числі він та позивач. Деяким з працівників. Які потрапили під хвилю скорочення запропонували інші робочі місця, однак свідку іншої посади не пропонували та позивачу, з його слів, також нічого не пропонували. Статтею 43 [PERSON] України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. При цьому, відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Позивач зазначає, що функції старшого чергового новоствореної служби контрольно-пропускного режиму нічим суттєвим не відрізняються від функцій старшого охоронця посади, на яку позивач був прийнятий, та начальника відділу безпеки та охорони, тобто відповідачем було штучно створено конкуренцію посад для наступного скорочення неугодних працівників, тобто скорочувалися не посади, а конкретні працівники, так як фактично змін в організації виробництва і праці не відбулося. На вимогу суду відповідач надав копії Посадових інструкцій старшого охоронника зміни відділу безпеки та охорони, начальника відділу безпеки та охорони, а також старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності. При вивченні зазначених документів судом встановлено наступне. Функціональними обовязками старшого зміни відділу безпеки та охорони (посада, на яку було прийнято позивача 02.03.2009 року, та на якій він працював до липня 2009 року) є: - в період чергування організовує та контролює належне виконання охоронниками зміни своїх посадових інструкцій та функціональних обовязків, несе відповідальність за роботі всієї зміни; - в період чергування забезпечує надійний захист приміщень університету від розкрадання та інших злочинних замахів, пожеж, аварій, стихійних лих, громадських безладь тощо; - приймає доповіді та пропозиції від охоронників та сторожів зміни; - погодинно здійснює перевірку несення служби охоронниками всіх постів; - здійснює контроль за роботою приладів охоронної та охоронно-пожежної сигналізації і приймає необхідні відповідні заходи у разі спрацювання сигналізації, доповідає начальнику відділу безпеки та охорони, а при необхідності повідомляє в органи внутрішніх справ або в пожежну частину; - зясовує причини спрацювання сигналізації і приймає заходи по затриманню правопорушників або ліквідацію пожежі; - здійснює заходи по попередженню і припиненню протиправних дій на території університету (відео спостереження, обхід поверхів та території); - здійснює затримання осіб, які намагались незаконно вивезти (винести) матеріальні цінності з університету або підозрюються у скоєнні правопорушення чи злочину, терміново доповідає про цей факт начальнику відділу безпеки та охорони, в міліцію, разом затримують цю особу чи осіб і тримають їх до приїзду співробітників МВС; - у випадку екстремальних ситуацій надає допомогу охоронникам відповідних постів, приймає невідкладні заходи щодо усунення виявлених недоліків; - вміє користуватись різноманітними видами звязку на обєкті, що охороняється; - знаходить та усуває різноманітні нескладні технічні недоліки у системі охоронної та пожежної сигналізації та звязку; - проводить початкові дії дізнання з відомих фактів правопорушень в університеті (а.с. 49). Функціональними обовязками начальника відділу безпеки та охорони (посада, на якій працював позивач з липня 2009 року по 05 серпня 2016 року) є: - організовує та контролює належне виконання співробітниками відділу своїх посадових інструкцій та функціональних обовязків; - розробляє та здійснює керівництво попереджувальними заходами щодо безпеки обєктів університету; - стежить за функціонуванням систем безпеки, які знаходяться на території університету; - забезпечує надійний захист приміщень університету від розкрадання та інших злочинних замахів, пожеж, аварій, стихійних лих, громадських безладь тощо; - слідкує за всіма змінами та доповненнями в законодавчій сфері стосовно його служби, новітніми розробками систем безпеки; - коригує норми поведінки студентів та співробітників на території університету, слідкує за їх дотриманням; - організовує підбір та прийом на роботу кандидатів на посади охоронників; - розробляє посадові інструкції співробітників відділу з урахуванням особливостей несення служби на кожному посту; - розробляє графіки роботи співробітників відділу безпеки та охорони, перевіряє готовність працівників до виконання службових обовязків, проводить відповідний інструктаж; - проводить перевірки несення служби працівниками відділу на постах; - проводить початкові дії дізнання з відомих фактів правопорушень в університеті; - здійснює взаємодію з правоохоронними органами з питань профілактики злочинів та правопорушень в університеті; - вміє користуватись різноманітними видами звязку на обєкті, що охороняється; - знаходить та усуває різноманітні нескладні технічні недоліки у системі охоронної та пожежної сигналізації та звязку (а.с. 58). Функціональними обовязками старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності є: - забезпечує контроль за збереженням ключів від приміщень (аудиторій, кабінетів); - контролює роботу прибиральниць та інших робочих в приміщеннях, де обмежений доступ сторонніх осіб; - в період чергування організовує та контролює належне виконання черговими СКПР своїх посадових інструкцій та функціональних обовязків, несе відповідальність за роботу всієї служби; - в період чергування забезпечує надійний контроль за збереженням приміщень університету від пожеж, аварій, стихійних лих; - приймає доповіді та пропозиції від чергових СКПР; - погодинно здійснює перевірку роботи чергових СКПР; - здійснює контроль за роботою приладів охоронної та охоронно-пожежної сигналізації і приймає відповідні необхідні заходи у разі спрацювання сигналізації, доповідає начальнику департаменту адміністративно-господарської діяльності, а при необхідності повідомляє в органи внутрішніх справ або в пожежну частину; - вміє користуватись різноманітними видами звязку, що є в університеті (а.с. 65). Аналізуючи зміст функціональних обовязків старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності, тобто посади, на яку претендував позивач перед звільненням, суд приходить до висновку, що ці обовязки суттєво не відрізняються від функціональних обовязків начальника відділу безпеки та охорони, крім того, що їх обсяг є меншим, ніж обсяг обовязків начальника відділу безпеки та охорони. Беручи до уваги, що під час роботи позивача на посаді начальника відділу безпеки та охорони дисциплінарних стягнень у звязку з неналежним виконанням посадових обовязків до нього застосовано не було, суд приходить до висновку, що кваліфікація позивача була достатньою для виконання обовязків старшого чергового служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що значна частина працівників відділу безпеки та охорони, які згідно з наказом № 84-А від 01.06.2016 року підпадали під скорочення (а.с. 13), в подальшому були переведені на посади старшого чергового або чергового служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності згідно з наказом № 107-К від 06 серпня 2016 року (а.с. 90), зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Доводи відповідача про те, що новостворена структурна одиниця повинна бути створена лише з 01.07.2016 року, тому на час попередження вакантних посад в даному структурному підрозділі не було, та не було створено і самого підрозділу, а 05 серпня 2016 року, коли позивач написав заяву про прийняття на посаду старшого чергового, вакантних місць не було суд оцінює критично, оскільки, по-перше, створення нової структури було вже передбачено наказом № 81-А від 30 травня 2016 року, отже про її наявність та майбутні основні функції відповідачу було відомо на час видання наказу № 84-А від 01.06.2016 року, по-друге, цим же наказом № 81-А від 30 травня 2016 року було передбачено створити комісію щодо визначення функцій і повноважень та відбору працівників на роботу до нової структури. Згідно з протоколом № 1 від 01.07.2016 року засідання комісії щодо визначення функцій і повноважень та відбору працівників на роботу до служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності, засідання комісії мало бути проведено у разі, коли кількість заяв працівників на роботу до служби контрольно-пропускного режиму буде перевищувати кількість штатних одиниць цього відділу. Із зазначеного суд приходить до висновку, що у випадку написання позивачем заяви про прийняття на посаду старшого чергового, якщо після цього кількість поданих заяв перевищувала кількість штатних одиниць служби, мало відбутися засідання комісії для вирішення питання відбору працівників на роботу до нової структури. Однак цього зроблено не було, що свідчить про порушення прав позивача. Отже, доводи відповідача про те, що на момент видання попередження про звільнення, вакантні посади, які б відповідали кваліфікації позивача, були відсутні, не відповідають дійсному стану справ, та свідчать про порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачем не надано доказів, що ним додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а також, що він не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Крім того, відповідачем не надано докази на підтвердження відсутності у структурі та штаті підприємства на момент звільнення позивача вакантних посад, на які могло бути переведено позивача. Навпаки, в матеріалах справи наявна копія наказу відповідача № 109-К від 06.08.2016 року «Про прийняття», згідно якого [PERSON] (який до того не працював у відділі безпеки та охорони до його скорочення) прийнято на посаду чергового служби контрольно-пропускного режиму департаменту адміністративно-господарської діяльності з 06.08.2016 року, зі строком випробування три місяці (а.с. 144), що на думку суду, свідчить про наявність вакантних посад на момент подання позивачем заяви про прийняття на посаду старшого чергового. Прийняття на роботу до новоствореного структурного підрозділу тих же осіб, які працювали у відділі безпеки та охорони до його скорочення, відсутність засідання комісії для вирішення питання відбору працівників на роботу до нової структури при наявності перевищення кількості заяв працівників на роботу до служби контрольно-пропускного режиму фактичної кількості штатних одиниць цього відділу, на думку суду, свідчить про допущені відповідачем порушення закону при звільненні [PERSON] З огляду на зазначене, суд вважає, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства, а отже, позовні вимоги в частині щодо поновлення на роботі є такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, чинне законодавство України покладає безпосередньо на відповідача, як роботодавця, обов'язок провести заходи щодо переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу, що в даному випадку відповідачем зроблено не було, оскільки відповідач не пропонував позивачу переведення його на іншу роботу в межах підприємства на нові посади, які було створено одночасно зі скороченням відділу безпеки та охорони. В звязку з тим, що на час розгляду справи посада начальника відділу безпеки та охорони, з якої було звільнено позивача, на підприємстві відповідача відсутня, суд вважає доцільним задовольнити вимоги позивача щодо поновлення його на роботі на посаду начальника відділу безпеки та охорони [PERSON] вищого навчального закладу Дніпропетровський університет імені [PERSON] з 06 серпня 2016 року з переведенням на посаду старшого чергового Служби контрольно-пропускного режиму [PERSON] вищого навчального закладу Дніпропетровський університет імені [PERSON]. Стосовно вимоги позивача щодо скасування наказу № 84-А від 01 червня 2016 року «Про скорочення штату» суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженого органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується доводів позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). Відповідно до абз. 6 п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: «Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення». Виходячи з того, що відповідно до Наказу № 104-К від 05.08.2016 року позивача звільнено з 06.08.2016 року, а згідно довідки про доходи [PERSON] заробітна плата за два місяці складала: 3455,90+3531,30 = 6987,20 грн. Відповідно до графіку робочого часу у червні 2016 року та липні 2016 року встановлено 41 робочий день (19 + 22), а тому суд прийшов до висновку, що середньоденний заробіток позивача складає 170,42 грн. (6987,20/41=170,42грн.) Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Стаття 73 КЗпП України встановлені святкові і неробочі дні: 1 січня - Новий рік ; 7 січня - Різдво Христове ;8 березня - Міжнародний жіночий день ; 1 і 2 травня [PERSON] міжнародної солідарності трудящих ; 9 травня - [PERSON] перемоги над нацизмом у Другій світовій війні ([PERSON] перемоги) ; 28 червня - [PERSON] України; 24 серпня - [PERSON] незалежності України; 14 жовтня - [PERSON] захисника України. Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня - Різдво Христове ; один день (неділя) - Пасха (Великдень) ;один день (неділя) - Трійця. Число робочих днів за час вимушеного прогулу (з 06.08.2016 р. по 14.08.2017 р.) складає- 255 днів, у тому числі: серпень 2016 р. - 17 дн.; вересень 2016 р. 22 дн., жовтень 2016 р. 20 дн., листопад 2016 р. - 22 дн.; грудень 2016 р. - 22 дн.; січень 2017 р. - 20 дн.; лютий 2017 р. 20 дн.; березень 2017 р. 22 дн.; квітень 2017 р. 19 дн.; травень 2017 року 20 дн., червень 2017 р. 20 дн., липень 2017 р. 21 дн., серпень 2017 р. 10 дн. Таким чином, розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу складає: 43457,10 грн.( 255*170,42= 43457,10 грн.) Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню./ч..7 ст235 КЗпП України/ Відповідно до п.4 ч.1 ст.. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial