Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] 21.08.2020 звернулась в суд з заявою про встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 22 серпня 1995 року, виданого Львівською міською радою. Обгрунтовує заяву тим, що її дядько [PERSON] 11.12.2019 склав заповіт, яким належну йому на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] заповів їй, заявниці по справі. [INFO] її дядько помер і вона в січні 2020 року звернулась в Шосту львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Розглянувши представлені нею документи нотаріус встановив, що ім`я померлого " [PERSON] ", а у свідоцтві про право власності на квартиру № [NUMBER] від 22.08.1995 зазначено" [PERSON] ". Така розбіжність у документах призводить до того, що вона, як спадкоємець не може оформити спадкових прав, після смерті спадкодавця [PERSON] . Просить в судовому порядку встановити факт належності свідоцтва про право власності на квартиру. Ухвалою суду від 26.08.2020 прийнято заяву до розгляду. Ухвалою суду від 11.11.2020 постановлено ухвалу про витребування доказів. В судове засідання заявниця не з`явилась, від представника заявниці [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить таку задовольнити. Представник заінтересованої особи - Львівської міської ради Синьовський Б.В., в судовому засіданні 11.11.2020 заяву заперечив, оскільки жодних доказів про ставлення до заяви іншого співвласника [PERSON] суду не надано. В судове засідання 18.01.2020 не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази, вважає, що заява про встановлення факту належності підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] народився у селищі Поморяни Золочівського району Львівської області. Зареєстрований у [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 22 серпня 1995 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] . З копії заповіту вбачається, що 11.12.2019 [PERSON] , [INFO] зробив розпорядження, про те, що належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] він заповідає [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Шостої львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С. (а.с.6). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 30 грудня 2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що [INFO] у віці 68 років помер [PERSON] (а.с.5). З`ясовано, що в січні 2020 року заявниця [PERSON] звернулася до Шостої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька спадкодавця [PERSON] , однак державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з розбіжностями в написанні імені спадкодавця в правовстановлюючих документах. Отже, перевіряючи зібрані по справі докази, судом встановлено, що у свідоцтві про смерть, згідно паспортних даних та у свідоцтві про право власності ім`я [PERSON] зазначено не вірно і замість [PERSON] значиться [PERSON] , тоді як це одна і та ж сама особа. З пояснень представника заявниці вбачається, що ця невідповідність в імені виникла після отримання ним нового паспорта. Таким чином, оскільки станом на момент видачі свідоцтва про право власності органами Львівської міської ради помилка допущена не була, разом з тим, станом на даний час існує розбіжність в імені [PERSON] в паспорті та в правовстановлюючому документі, що об`єктивно створює незручності, позбавляє заявницю у виникненні її спадкових праві і усунути таку можливо лише в судовому порядку, а тому суд приходить до переконання, що заява є підставною та підлягає до задоволення. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки через розбіжність у написанні імені її дядька позбавляє її можливості оформити спадкові права. З врахуванням вищенаведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявницею в заяві, які не суперечать іншим зібраним у справі доказам, а доводи представника заінтересованої особи, з яких він заперечує заяву не заслуговують на увагу суду.

Outcome: approved