Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

17.03.2016 [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання та реєстрації в кімнаті № 430 в гуртожитку по вул. Ярославського, 4, в м. Охтирка. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 1980 року проживає в гуртожитку за адресою вул. Ярославського, 4, кімната 430, в м. Охтирка. Вселилася до гуртожитку на підставі того, що працювала в ВАТ «Нафтопроммаш». Після припинення трудових відносин залишилася проживати в гуртожитку, так як власного житла не має. Ордеру на її вселення не видавали, так як ніхто не оспорював її проживання там. Підстави вселення перевірялися судом, коли в 2010році стало питання про виселення, однак , суд підтвердив законність проживання, про що в ухвалі суду апеляційної інстанції від 07.12.2010р. вказано, що [PERSON] вселилась до введення в дію нового Житлового кодексу України(1983р.), під час дії примірного положення про гуртожитки 1971р., коли ордер не вимагався. В 2015 році рішенням Охтирської міської ради від 23.06.2012 року безоплатно прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Охтирка будівлю гуртожитка за адресою вул. Ярославського, 4, в м. Охтирка. Управлінням ЖКГ Охтирської міської ради здійснюються заходи щодо приватизації зазначеного нерухомого майна. Позивачка ордер на надання житлового приміщення не має, що унеможливлює їй приватизацію кімнати в гуртожитку. У звязку з тим, що даний факт має юридичне значення для приватизації житла, вона вимушена звернутися до суду з вищевказаною заявою. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник УЖКГ Охтирської міської ради [PERSON] у судовому засіданні висловив згоду із заявленими вимогами. Пояснив, що досліджені у судовому засіданні докази дають підстави суду встановити факт вселення та законного проживання заявниці у кімнаті гуртожитку, незважаючи на відсутність спеціального ордера та рішення адміністрації підприємства. Наявність рішення про встановлення зазначеного факту надасть можливість приватизаційному органу прийняти позитивне рішення щодо приватизації кімнати позивачкою. Заінтересована особа Охтирський міський сектор управління державної міграційної служби належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання явку представника не забезпечив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], зареєстрована в гуртожитку по вул. Ярославського, 4, у м. Охтирці, Сумської обл., починаючи із 13.05.1980року по даний час, що підтверджується копією паспорта та копією карточки прописки.(а.с.3, 10) Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради за №62 від 06.05.2015 року було затверджено акт приймання передачі до комунальної власності територіальної громади міста зазначеного гуртожитку, прийнято його безоплатно до комунальної власності громади та залишено дану будівлю на балансі обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Звязківець».(а.с.30) Згідно з рішенням шістдесят восьмої сесії шостого кликання Охтирської міської ради від 23 червня 2015 року № 1473-МР прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Охтирка будівлю гуртожитку за адресою вул. Ярославського, 4, та дозволено приватизацію житлових та нежитлових приміщень. .(а.с.29) Судом встановлено, що у 1980 році адміністрацією заводу «Промзвязок» (у подальшому ПАТ «Нафтопроммаш»), заявниці було надане житло в гуртожитку, а саме кімната 430 та [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку. Відповідно до положень глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Спеціального ордера чи рішення заводського комітету профспілки за 1980 рік про надання заявниці житлової площі в гуртожитку не відшукано. Факт працевлаштування та постійної роботи заявниці на різних посадах на заводі «Промзвязок» (у подальшому ПАТ «Нафтопроммаш») у період із 1981 року по 2007 роки підтверджується копією її трудової книжки БТ 1 № 3895390.(а.с.4-7) Факт постійного проживання заявниці у кімнаті гуртожитку за зазначеною адресою також підтверджується договорами про надання комунальних послуг, квитанціями про їх оплату.(а.с.12, 62,68-71) Встановлено, що у 2010році ВАТ «Нафтопроммаш» зверталося до суду з позовом про звільнення [PERSON] кімнати № 430., який рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.11.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07.12.2010 , залишено без задоволення.(а.с.64-66) Як встановлено рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.11.2010 та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07.12.2010, [PERSON] проживає в гуртожитку майже 30 років, тобто вселилася до нього під час дії Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР від 24 грудня 1971 року, тобто до введення в дію Житлового кодексу від 30 червня 1983 року. Згідно зазначеного Положення для поселення у гуртожиток не вимагалося мати спеціальний ордер. Вселення проводилося комендантом гуртожитку на підставі розпорядження, виданого адміністрацією підприємства, а також за наявності в особи, яка вселялася, документів, необхідних для прописки. Згідно штампу в паспорті відповідача, в гуртожитку [PERSON] прописана з 13 травня 1980 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (надалі Закон N 500-VI) дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Судом встановлено, що заявниця власного житла немає, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2015 р.(а.с.46) Однією із умов також є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. Разом з тим, на осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Також встановлено, що позивач у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку по вул. Ярославського (на той час по пров. Поштовому), 4, у м. Охтирці, Сумської області, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України, копією картки прописки. Кімната № 430 у гуртожитку по вул. Ярославського, 4 м. Охтирка є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання заявниці з відповідних дат: з 13.05.1980 р. і по даний час. Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Відповідно до довідки , виданої головою ОСББ «Звязківець» [PERSON], в кімнаті № 430 по вул. Ярославського, 4, м. Охтирка, інші зареєстровані особи відсутні. (а.с. 79) Законність користування позивачкою жилою площею у гуртожитку ніким не оспорюється. Дослідженими у судовому засіданні доказами не встановлено факту реєстрації у зазначеній кімнаті інших осіб, окрім заявниці. Позивачці було надане приміщення гуртожитку адміністрацією підприємства як постійному працівнику цього підприємства. Тому має місце проживання заявниці в кімнаті 430 гуртожитку на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, мають право на приватизацію займаного житла у вигляді окремої кімнати (кількох кімнат, жилих блоків, секцій). Згідно зі ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Передача займаних житлових приміщень здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, постійно проживаючих в цьому житловому приміщенні. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд приходить до висновку, що факт постійної реєстрації місця проживання заявниці на законних підставах в кімнаті гуртожитку підтверджено дослідженими в справі доказами. Вказаний факт в силу норм закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має для заявниці юридичне значення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити зазначений факт. На підставі викладеного,

Outcome: approved