Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

13 грудня 2012 року померла мати позивачки [PERSON]. [PERSON] будучи спадкоємицею на її майно за заповітом від 20.08.2008 року, прийняла спадкове майно так як постійно проживала з померлою в одному житловому будинку на час її смерті. Чоловік померлої [PERSON], будучи людиною пенсійного віку та маючи право на обовязкову частку в спадковому майні, яке залишилось після смерті дружини, від спадкового майна відмовився, про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини. 07.11.2014 року помер [PERSON], який був батьком позивачки. Будучи єдиною спадкоємицею на його майно остання фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала з ним в одному житловому будинку. Померлі батьки позивачки проживали в [INFO] у житловому будинку, який відноситься до групи колгоспних дворів. За життя правовстановлюючого документу на даний будинок вони не отримали, хоча фактично були його власниками у рівних частинах. Маючи намір оформити документи на вказане майно, [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом після смерті батьків, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.08.2015 року. Підставою для відмови у видачі їй свідоцтв про право на спадщину вказано те, що відсутній правовстановлюючий документи, який би підтверджував право власності померлих на житловий будинок №6 по вул. Польова в с. Маньківка. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті батьків [PERSON], яка померла 13.12.2012 року та [PERSON], який помер 07.11.2014 року на житловий будинок А, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: а- веранда, а1- ганок, Б літня кухня, б сарай, б1 ганок, В сарай, Впід погріб, Т вбиральня, 1,2,3 огорожа, що розташований за адресою с. Маньківка Вінницької області, вул. Польова, 6. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак за підписом Маньківського сільського голови на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без участі представника сільської ради. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.18) 13 грудня 2012 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить 1/2 частки житлового будинку в с. Маньківка Бершадського району. За життя остання зробила розпорядження, яким все майно заповіла [PERSON], про що 15.08.2008 року склала заповіт (а.с. 22). 07.11.2014 року помер [PERSON], що вказано у свідоцтві про смерть (а.с.17). З копій паспорту громадянки України (а.с.19-20), копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.13) та копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) вбачається, що [PERSON] дійсно є дочкою померлих Відповідно до довідки Маньківської сільської ради (а.с.23) вбачається, що спадкоємцями на майно після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] за заповітом (а.с.22) та чоловік [PERSON], які прийняли спадщину, так як проживали з померлою в одному будинку. З довідки тієї ж сільської ради № 1088 від 21.08.2015 року (а.с.12) вбачається, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею на майно [PERSON] та фактично його прийняла, так як проживала разом з померлим в одному будинку на час його смерті. Згідно з довідкою Маньківської сільської ради №1075 від 21.08.2015 року (а.с.11) та копії технічного паспорту (а.с.5-8) вбачається, що житловий будинок №6 по вул. Польова в с. Маньківка Бершадського району Вінницької області відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу двору входили [PERSON] та [PERSON] Постановою нотаріуса від 25.08.2015 року (а.с.9-10) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності померлих на вищевказаний будинок. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу ст.ст.1268-1270 ЦК України, спадкоємець повинен прийняти спадщину у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.г. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Outcome: approved