Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Адвокат, Тричинець Наталія Павлівна, яка діє, як представник від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася всуд із позовом до [PERSON] про витребування майна з незаконого володіння від добросовісного набувача. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2015 року, [PERSON] , придбав на прилюдних торгах (аукціоні) комплекс будівель меблевої фабрики загальною площею 4818,8 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) №714 від 30.04.2015. Попереднім землекористувачем земельної ділянки, на якій знаходиться придбані позивачем об`єкти нерухомого майна було Товариство з обмеженою відповідальністю "Апогей", що підтверджується копією Акту на право постійного користування землею серії [NUMBER] , відповідно до якого загальна площа земельної ділянки, що перебувала у користуванні, складала 2,5 га. ТОВ «Апогей» 09 грудня 2005 року відчужив комплекс будівель меблевої фабрики за адресою: [ADDRESS] на користь МПП «Іберус» на підставі Договору купівлі-продажу №2843 від 09.12.2005. У зв`язку з продажем нерухомого майна, рішенням Ясінянської селищної ради №500 від 09.10.2007, частину земельної ділянки площею 1,0 га, на якій безпосередньо знаходяться відповідні об`єкти, вилучено у ТОВ «Апогей» та віднесено у землі запасу селищної ради. Одночасно, наступним рішенням №501 від 09.10.2007 цієї ж сесії, Ясінянською селищною радою надано дозвіл на розроблення проекту відведення відповідної земельної ділянки в оренду для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики новому власнику - МПП «Іберус». Додатково, рішенням сесії Ясінянської селищної ради № 1154 від 24.02.2009, за згодою ТОВ «Апогей» вилучено в землі запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,50 га за адресою: [ADDRESS] з подальшою передачею їх МПП «Іберус». Таким чином, загальна площа земельної ділянки для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, право на оформлення якої Ясінянська селищна рада надала власнику даних будівель МПП «Іберус» склала - 1,5 га. Враховуючи вищенаведене та з метою забезпечення можливості користування придбаним нерухомим майном для здійснення підприємницької діяльності, позивач неодноразово звертався до Ясінянської селищної ради із заявами про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою для виділення у власність (оренду) земельної ділянки площею 1,0721 га. за адресою: [ADDRESS] для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.09.2016 у справі №907/378/16 встановлено, що земельна ділянка площею 1,0721 га за адресою: [ADDRESS] призначена для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики. [PERSON] має право на користування відповідною земельною ділянкою на підставі ст.120 Земельного кодексу України та ст.377 Цивільного кодексу України для обслуговування меблевої фабрики. Підстави відмови у наданні позивачу земельної ділянки відсутні. За результатами розгляду справи рішенням Ясінянської селищної ради про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою позивачу визнано незаконним та скасовано. Як стало відомо позивачу, в період з 08.07.2015 по 18.03.2016, а саме, за той час коли він неодноразово звертався до відповідача із заявами про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, останній, ігноруючи дані звернення та вимоги ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, безпідставно передавав частини відповідної земельної ділянки у власність іншим фізичним особам. Зокрема, 10 травня 2016 року, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно частина земельної ділянки, яка призначена для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, передана у власність [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] виданого 27.10.2015 Державним реєстратором Петращуком І.В. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.05.2017 по справі №305/1586/16-ц, яке набуло законної сили 13.06.2017, визнано незаконним та скасовано рішення Ясінянської селищної ради №1389 від 13.10.2015 про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] у власність [PERSON] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане Державним реєстратором Державної реєстраційної служби Петращуком І.В. від 27.10.2015 на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, після отримання рішення суду, позивач дізнався, що в період розгляду справи, відповідна земельна ділянка була два рази відчужена за договорами купівлі-продажу. Так, станом на день подання позову, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №88428546 від 30.05.2017, власником земельної ділянки (добросовісним набувачем) з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №2-444 від 24.04.2017 є [PERSON] . Крім того, продаж відповідних земельних ділянок здійснений під час дії заборони на відчуження, накладеного ухвалою Рахівського районного суду про забезпечення позову в межах судової справи №305/1586/16-ц. На підставі наведеного просила витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 14.06.2018 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі Ясінянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. 13.07.2018 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача Тричинець Н.П. про витребування доказів. Витребувано від Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області копії правовстановлюючих документів про відчуження земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оголошено перерву у підготовчому засіданні. 06.11.2018, через канцелярію суду, представником позивача Тричинець Н.П. подано заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, в якій навела обставини позову та просила витребувати з володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на користь первинного власника - Ясінянської селищної ради. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності та кадастрового номера на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] для гаражного будівництва, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області ухвали суду від 13.07.2018 про витребування доказів, судом 15 січня 2019 року постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача Тричинець Н .П. про тимчасове вилучення документів для дослідження судом. Провадження у справі зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом. Ухвалою суду від 01.02.2019 поновлено провадження у справі. Ухвалою Рахівського районного суду від 21.03.2019 було закрито підготовче засідання у даній справі та призначено її до судового розгляду. В судовму засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Тричинець Н.П. змінені позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог. На задоволенні змінених позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов та заяв про відкладення розгляду справи суду не подавав. Представник Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Боднарюк І.І. в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав. Вважає, що [PERSON] правомірно набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2017 укладеного з гр. [PERSON] , який посвідчений державним нотаріусом Рахівської ДНК, Кицка М.М. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №61872601 від 21.06.2016 року, позивач [PERSON] являється власником нерухомого майна - комплексу будівель меблевої фабрики загальною площею 2316,41 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дане нерухоме майно, позивач [PERSON] придбав на прилюдних торгах (аукціоні) 30.04.2015. Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований комплекс будівель меблевої фабрики, на торгах (аукціоні) предметом продажу не була, тобто [PERSON] придбав лише зазначені вище будівлі. Право власності на землю гарантується Конституцією України . Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (стаття 14 Конституції та стаття 373 Цивільного кодексу України). За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі статтею 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Отже, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (постанова Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року справа 6-2225цс16). Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору. За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов`язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов`язується прийняти майно (товар). Попередньому власнику будівель меблевої фабрики, що розташована у [ADDRESS] СП «Апогей» ЛТД, на підставі Державного акту на право постійного користування землею [NUMBER] , виданого Ясінянською селищною радою 20.12.2001, належало право постійного користування землею, яка розташована під будівлями цієї фабрики та яка необхідна була для обслуговування цих будівель. Після відчуження меблевої фабрики ТОВ «Апогей» надало дозвіл на вилучення у нього, як землекористувача, в запас селищної ради, як власника, земельної ділянки площею 1,0 га (рішення Ясінянської селищної ради від 09.10.2007 року №500) та площею 0,50 га (рішення Ясінянської селищної ради від 24.02.2009 року №1154), таким чином земельна ділянка загальною площею 1,50 га повинна була бути передана МПП «Іберус», як власнику комплексу будівель меблевої фабрики, а після відчуження цих будівель, відповідно [PERSON] . Отже, з відчуженням будівель меблевої фабрики на користь МПП «Іберус», а згодом на користь [PERSON] , нові власники цього нерухомого майна, фактично отримали таке ж право на земельну ділянку, яке мало попередній власник ТОВ «Апогей» - право постійного користування землею. Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2017 року у цивільній справі №305/1586/16-ц, провадження по справі 2/305/129/17 за позовом [PERSON] до Ясінянської селищної ради Рахівського району, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку та визнання незаконним і скасування рішення Ясінянської селищної ради про передачу земельної ділянки у власність було встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER] , попереднім користувачем земельної ділянки, на якій знаходяться придбані позивачемь об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] було Товариство з обмеженою відповідальністю «Апогей». Загальна площа земельної ділянки, що перебувала в користуванні згідно з актом складала 2,5 га. 9 грудня 2005 року ТОВ «Апогей» відчужив комплекс будівель меблевої фабрики за адресою: [ADDRESS] на користь ПМП «Іберус» на підставі Договору купівлі-продажу № 2843 від 09.12.2005 року. У зв`язку із продажем нерухомого майна, рішенням Ясінянської селищної ради № 500 від 09.10.2007, частину земельної ділянки, площею 1,0 га, на якій безпосередньо знаходяться відповідні об`єкти, вилучено у ТОВ «Апогей» та віднесено у землі запасу селищної ради. Одночасно, наступним Рішенням (№ 501 від 09.10.2007) цієї ж сесії Ясінянською селищною радою надано дозвіл на розроблення проекту відведення відповідної земельної ділянки в оренду для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики новому власнику - ПМП «Іберус». Додатково, рішенням сесії Ясінянської селищної ради № 1154 від 24.02.2009 за згодою ТОВ «Апогей» вилучено в землі запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,50 га за адресою: [ADDRESS] з подальшою передачею їх ПМП «Іберус». Таким чином, загальна площа земельної ділянки для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, право на оформлення якої Ясінянська селищна рада надала власнику даних будівель ПМП «Іберус» склала - 1,5 га. Як уже зазначалося [PERSON] отримав право користування спірною земельною ділянкою ще 30.04.2015, коли придбав у власність комплекс будівель меблевої фабрики. З цього часу він використовує зазначену земельну ділянку для обслуговування придбаної будівлі. Зі змісту статей 149-150 ЦПК України слідує, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Як зазначив Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року у справі 6-2552цс16 той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо. Під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Ясінянської селищної ради Рахівського району, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на земельну ділянку та визнання незаконним і скасування рішення Ясінянської селищної ради про передачу земельної ділянки у власність (справа № 305/1586/16-ц, провадження по справі 2/305/129/17) 06 березня 2017 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно з якою до вирішення цієї справи було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена ухвала суду була 07.03.2017 направлена для відома сторонам: Ясінянській селищній раді, [PERSON] , його представнику Тричинець Н.П. , [PERSON] та державному реєстратору Рахівської міської ради Петращуку І.В. , отже зазначені особи були обізнані про наявність ухвали суду про накладення арешту на спірне майно. Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. За наслідками розгляду зазначеної вище справи було визнано незаконним та скасовано рішення Ясінянської селищної ради №1389 від 13.10.2015 про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] у власність [PERSON] загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане Державним реєстратором Державної реєстраційної служби Петращуком І.В. від 27.10.2015 року на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суд своє рішення мотивував тим, що [PERSON] з придбанням комплексу будівель меблевої фабрики отримав право користування спірною земельною ділянкою, а рішення про затвердження проекту землеустрою [PERSON] на земельну ділянку для індивідуального гаражного будівництва було надано 13.10.2015 року, тобто при прийнятті цього рішення було порушено вимоги статей 120,125 ЗК України та ст.377 ЦК України. Крім того, судом було встановлено, що згідно генерального плану смт Ясіня, призначення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] - територія промислових підприємств , у зв`язку з чим Ясінянською селищною радою при прийнятті рішення про надання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва було порушено вимоги статей 20 та 65 ЗК України. Однак, незважаючи на зазначене рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.05.2017 року, яке набрало законної сили 13.06.2017 року, та ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області про накладення арешту на спірну земельну ділянку від 06 березня 2017 року, ця земельна ділянка все ж таки двічі була відчужена за договорами купівлі-продажу. Зокрема, 24 квітня 2017 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер якої [NUMBER] , загальна площа 100 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення переданої у власність земельної ділянки - для будівництва індивідуальних гаражів. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2016 року справа №907/378/16, встановлено, що [PERSON] звертався неодноразово до Ясінянської селищної ради, як власника спірної земельної ділянки, із заявами про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою для надання в оренду земельної ділянки площею 1,0721 га за адресою [ADDRESS] для обслуговування меблевої фабрики, однак у видачі такого дозволу йому було відмовлено рішенням Ясінянської селищної ради від 24.03.2016 року №169 «Про розгляд заяви [PERSON] , мешканця [ADDRESS] . Зазначене рішення Ясінянської селищної ради Господарський суд визнав незаконним та скасував, оскільки рада неправомірно відмовила [PERSON] в наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, порушивши при цьому норми Земельного кодексу України у сфері регулювання відповідних відносин, та положення ст.19 Конституції України. Зокрема, Господарський суд вказав, що Ясінянська селищна рада протиправно відмовила [PERSON] у наданні дозволу та виготовлення проекту землеустрою, оскільки законом встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак Ясінянська селищна рада прийняла рішення про відмову з підстав, які не відповідають змісту вимог ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, що створило неправомірні перешкоди у реалізації [PERSON] його законного права на оформлення в оренду земельної ділянки, на якій розташовані придбані ним у власність будівлі. Тим самим порушено очікування позивача на розгляд його заяви від 18.03.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у встановлений строк та отримання позитивного рішення на таку заяву. Отже, судом встановлено, що процедура передачі земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального гаражного будівництва була порушена, і таке порушення вплинуло на права [PERSON] , оскільки Ясінянська селищна рада, як власник цієї ділянки, проігнорувавши розташування на вказаній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, належних позивачу на праві приватної власності, а отже і його право користування земельною ділянкою, яка була виділена попередньому власнику ТОВ «Апогей» для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, надала частину спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , позбавивши [PERSON] можливості належним чином оформити свої права на землю у встановленому законом порядку, а [PERSON] , відчужив земельну ділянку на користь [PERSON] , який в свою чергу, відчужив земельну ділянку на користь відповідача, [PERSON] . Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року (справа № 674/31/15-ц провадження № 14-288цс18) слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Як уже зазначалося, земельна ділянка, на якій розташований комплекс будівель меблевої фабрики, що належать [PERSON] , вибула з володіння власника поза його волею, а [PERSON] є добросовісним набувачем, тобто особою, яка набула земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2017 року укладеного з гр. [PERSON] , попередній же власник - [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 20 листопада 2015 року укладеного з [PERSON] , а [PERSON] на підставі рішення Ясінянської селищної ради №1389 від 13.10.2015 про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки, яке Рахівським районним судом Закарпатської області визнане незаконним та скасоване. [PERSON] жодного разу не заявляв про відмову від земельної ділянки, яка була виділена для обслуговування будівель, які він придбав ще 30.04.2015, власником яких він являється й на даний час. Відтак, згідно зі статтею 120 Земельного кодексу України та частиною третьою статті 388 ЦК України [PERSON] має право на витребування від [PERSON] земельної ділянки, яка вибула з власності Ясінянської селищної ради поза його волею, як належного землекористувача, та була набута попереднім власником [PERSON] від Ясінянської селищної ради, що фактично не мала права відчужувати цю ділянку, а згодом [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] , у той час, коли діяла заборона на відчуження спірної земельної ділянки, тобто також у особи, що не мала права відчужувати цю ділянку. Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статей 10, 122, 123 Земельного кодексу України передбачено порядок та компетенцію органів місцевого самоврядування при вирішенні питання про надання земельної ділянки у користування. Такі питання вирішує саме орган місцевого самоврядування в особі відповідної ради. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У силу вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74). Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Повернення у власність Ясінянської селищної ради спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель промислового призначення, адже вона виділялася саме для обслуговування комплексу будівель меблевої фабрики, яку [PERSON] придбав і він мав право й на розумних підставах сподівався на передачу йому в користування цієї ділянки, яка є невід`ємним елементом функціонування придбаних ним будівель. Відсутність у [PERSON] заперечень проти позову та небажання брати участь у судових засіданнях характеризує певним чином його ставлення до результату розгляду спору та свідчить про те, що витребування у нього земельної ділянки не становитиме надмірний тягар, а враховуючи приписи частин третьої й четвертої статті 390 ЦК України, [PERSON] не позбавлений можливості заявити позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої. Отже, установивши, що спірна земельна ділянка вибула з власності Ясінянської селищної ради всупереч вимогам закону та порушує права законні інтереси землекористувача [PERSON] , тому суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності фізичної особи критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Суб`єкт права вільний у виборі способу захисту своїх прав, але це означає, що, вибираючи певний спосіб захисту, особа приймає на себе ризик його неефективності. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Враховуючи викладене вище змінений позов Тричинець Наталії Павлівни , як представника [PERSON] в частині витребування з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 0,01 га, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. Суд, також, вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача на спірну земельну ділянку, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за особою права власності є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття такою особою відповідного права власності. Натомість, як вказувалось вище, судом встановлено факт незаконності володіння на даний час відповідачем спірною земельною ділянкою внаслідок того, що правова підстава, на основі якої відповідач набув право власності, наразі відпала у зв`язку зі скасуванням права власності на майно [PERSON] яке в подальшому було відчужено ним на користь [PERSON] , а останнім на користь відповідача [PERSON] . Питання про стягнення судових витрат позивачем у зміненому позові та судовому засіданні не ставилося.

Outcome: approved