Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Прокуратури Донецької області, головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 09 січня 1996 року по теперішній час вона працює у державній податковій інспекції у Київському районі м. Донецька Державної податкової служби України та є державним службовцем. 09 серпня 2010 року прокуратурою Київського району м. Донецька порушено кримінальну справу №04-1-24 за фактом недбалого відношення до своїх службових обов'язків невстановленими службовими особами ДПІ в Київському районі м. Донецька за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. По даній кримінальній справі старший слідчий прокуратури Київського району м. Донецька Іващук Є.О. звинуватив її у тому, що він нібито вчинила службову недбалість, тобто злочин передбачений ч.2 ст. 367 КК України. 29 листопада 2010 року їй пред'явлено обвинувачення у вчинені вказаного злочину. Відносно неї старший слідчий прокуратури Київського району м. Донецька Іващук Є.О. обрав запобіжний захід підписку про невиїзд. Згідно з вимогами запобіжного заходу вона не мала права відлучатися із зареєстрованого місця проживання. 29 листопада 2010 року досудове слідство було закінчено. 30 листопада 2010 року прокурором Київського району м. Донецька Софієвим С.О. по справі затверджено обвинувальний висновок. Розгляд справи судом розпочався у грудні 2010 року. Вона була віддана під суд і її процесуальний статус став підсудна. Майже на протязі двох років йшов розгляд справи в суді. 19 листопада 2012 року відповідно до постанови прокурора Київського району м. Донецька на підставі ч.1 п.2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, кримінальну справу закрито. Вона визнана невинною у вчинені злочину який їй інкримінували. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги підтримали повністю, пояснення надали аналогічні тим, що викладені у позові та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - Корчевець Д.В., який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позов не визнав та пояснив, що шкода завдана прокуратурою Донецької області. Оскільки відповідач є бюджетною установою та утримується за рахунок бюджетних коштів, то шкоду та судові витрати, повинні стягуватися з відповідача, а саме з прокуратури Донецької області. У подальші судові засідання не з'явився, був повідомлений судом належним чином та своєчасно про час та місце слухання справи. В судовому засіданні представник відповідача Колесник О.О., яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позов не визнала та суду пояснила, що кримінальну справу №04-1-24 за фактом халатного ставлення до службових обов'язків невстановлених посадових осіб ДПІ у Київському районі м. Донецька за ч.2 ст. 367 КК України порушено 09.08.2010 року прокурором Київського району м. Донецька Софієвим С.О. В ході розслідування, яке проводилось слідчим прокуратури Київського району м. Донецька Іващуком Є.О., 29 листопада 2010 року [PERSON] пред*явлено обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Остання обвинувачувалась у тому, що працюючи державним податковим інспектором відділу аудиту і валютного контролю ДПІ у Київському районі м. Донецька під час проведення тематичної перевірки з питань відшкодування ПДВ ТОВ «НВЦ Політехніка» за наявності усіх необхідних документів не підтвердила формування ПДВ вказаному підприємству, внаслідок чого його представники звернулись до суду з відповідним позовом та за рішенням Господарського суду Донецької області на користь вищезазначеного товариства з державного бюджету стягнуто 148656,17 грн. штрафних санкцій. За результатами досудового розслідування 30.11.2011 року кримінальну справу з обвинувальним висновком, затвердженим прокурором Київського району м. Донецька Софієвим С.О., направлено до Київського районного суду м. Донецька у порядку ст.232 КПК України (в редакції 1960 року). Постановою Київського районного суду м. Донецька від 03.10.2012 року вищевказану кримінальну справу направлено прокурору для проведення розслідування у зв'язку з тим, що не було встановлено усіх осіб, які причетні до невиплати ПДВ, не встановлено порядку відшкодування ПДВ з бюджету та відповідальних за цей напрямок діяльності осіб податкової інспекції, а також причинного зв'язку між діями [PERSON] та суспільно-небезпечними наслідками. Постановою прокурора Київського районного суду м. Донецька від 19.11.2012 року кримінальну справу стосовно [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України закрито за відсутністю складу злочину на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року). З розмірами позовних вимог позивача прокуратура області не згодна. Не можна не погодитися з тим, що [PERSON] не заподіяна моральна шкода. Дійсно, вона перенесла моральні страждання у зв'язку з перебуванням слідством. Втім, розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути розумним і виваженим. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, ачений позивачкою, є завищеним. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи оподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду ви. Так, [PERSON] знаходилась під слідством та судом 19 місяців (з 09.08.2010 стосовно неї порушена кримінальна справа по 19.11.2012 мінімальну справу закрито), тобто, з урахуванням мінімального розміру бітної плати розмір відшкодування моральної шкоди повинен дати не менше 23 142 грн. Вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди мають бути залишеними без розгляду як такі, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно копії довідки від 12 квітня 2013 року (т.1 а.с.16) [PERSON] працює в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Донецька Донецької області ДПС на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу адміністрування податків на доходи фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб. Посадовий оклад [PERSON] згідно штатного розпису складає 1147 грн. Відповідно до копії обвинувального висновку (т.1 а.с.17-31) [PERSON] було пред*явлено обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України. Згідно копії постанови Київського районного суду м. Донецька від 03 жовтня 2012 року (т.1 а.с.33-36) кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст. 367 КК України направлено прокурору Київського району м. Донецька для організації і проведення додаткового досудового розслідування. З копії листа заступника керівника апарату Київського районного суду м. Донецька (т.1 а.с.32) вбачається, що [PERSON] була повідомлена про те, що кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст. 367 КК України було направлено до прокуратури Київського району м. Донецька 15 жовтня 2012 року та отримано представником прокуратури Трубіновим 15.10.2012 року особисто в суді. З копії судових повісток вбачається, що [PERSON] викликалася до суду у судові засідання у 2010 році, 2011 році (т.1 а.с.42-56), 26 квітня 2011 року, 25 травня 2011 року, 03 червня 2011 року, 29 червня 2011 року, 31 серпня 2011 року, 26 вересня 2011 року, 05 грудня 2011 року, 20 грудня 2011 року, 14 лютого 2012 року, 07 березня 2012 року, 16 березня 2012 року, 10 квітня 2012 року, 16 квітня 2012 року, 07 травня 2012 року, 10 травня 2012 року, 22 травня 2012 року, 21 червня 2012 року, 01 серпня 2012 року, 01 лютого 2012 року, 09 серпня 2012 року, 10 серпня 2012 року, 02 жовтня 2012 року. Згідно копії постанови про закриття кримінальної справи від 19 листопада 2012 року (т.1 а.с.38-41) кримінальна справа №04-1-24 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, закрити у зв'язку з відсутністю у діях останньої вищевказаного складу злочину. Відповідно до копії листа прокурора Київської районної прокуратури м. Донецька від 19 листопада 2012 року [PERSON] (т.1 а.с.37) повідомлена про те, що 19 листопада 2012 року прокурором Київського району м. Донецька винесено постанову про закриття вищевказаної кримінальної справи на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КК України. З копії листів непрацездатності вбачається, що [PERSON] хворіла з 19 березня 2012 року по 03 квітня 2012 року (т.1 а.с.69) гострим бронхітом, з 25 квітня 2012 року по 07 травня 2012 року (т.1 а.с.71-76) поліартритом, з 08 травня 2012 року по 21 травня 2012 року острохондрозом, з 22 травня 2012 року по 19 червня 2012 року з 31 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року остеохондрозом хребту, з 05 червня 2013 року по 19 червня 2013 року поліартрозом, з 20 червня 2013 року по 27 червня 2013 року гіперартрозхом. З копії медичних документів (т.1 а.с.77-103) вбачається що [PERSON] страждає на захворювання опорнорухомого апарату, вважає себе хворою приблизно з 2003-2004 років, коли уперше почула болі у колінних суглоби. Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК від 04 липня 2012 року (т.1 а.с.104-105) [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 04 липня 2012 року загального захворювання у строк до 03 липня 2015 року, вона може продовжувати працювати у своїй професії без довгого перебування на ногах, без переохолодження. З копії фіскальних чеків (т.1 а.с.106-142) вбачається, що [PERSON] протягом багатьох років купує ліки на лікування на різні грошові суми. Проте суд не приймає до уваги ці письмові докази, оскільки дане захворювання позивача не пов'язано з розглядом цієї цивільної справи та не має жодного відношення до справи, оскільки ці захворювання позивачем придбані ще набагато раніше ніж було порушено відносно неї кримінальну справу прокуратурою Київського району м. Донецька. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового прокуратури і суду». Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою , незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно статті 2 право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення новогорозгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання; 4. закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 3 у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4. суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5. моральна шкода. Згідно статті 4 відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт, як адміністративного стягнення. Частинами 5 та 6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 2, 3 ст. 13 вищевказаного Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1. Визнання права; 2.визнання правочину недійсним; 3.припинення дії, яка порушує право; 4.відновлення становища, яке існувало до порушення; 5.примуслве виконання обов'язку в натурі; 6.зміна правовідношення; 7.припинення правовідношення; 8.відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9.відшкодування моральної (немайнової) шкоди…. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводження чи покаранню. Відповідно до частини1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз*яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх привалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання. При визначені розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров'я людини найвища соціальна цінність, невід»ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров»я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров»ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. А тому суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача [PERSON], вважає необхідним задовольнити вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на її користь з відповідача за рахунок Державного бюджету України шляхом беззаперечного списання коштів з єдиного казначейського рахунку через Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області у якості моральної шкоди в розмірі 40000 (сорок тисяч) грн. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 24503 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на законі, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи при вивчені письмових доказів, та у відповідності до вимог частини 3 статті 10 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом не було надано письмових доказів того, що саме ця матеріальна шкода у цих саме розмірах була завдана позивачеві неправомірними діями відповідача прокуратури Донецької області при розгляді кримінальної справи у відношенні позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial