Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

13 лютого 2019року позивач звернувся з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічевське», третя особа - Моторно Транспортне Страхове Бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18.04.2017 року в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода. 05.05.2017року Новоодеським районним судом Миколаївської області було винесено постанову про те, що [PERSON] є винним у цій дорожньо-транспортній пригоді. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Страховій компанії ПрАТ СТ «Іллічівське», номер полісу АК/ 4658568. У наслідок вказаної ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 84 194,74 грн., що підтверджується висновком експертизи. Страхове відшкодування в сумі 84 194,74 гривні позивачу не сплачено. Позивач вказує, що пошкоджений автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER д.р.н. [NUMBER] вже відремонтовано на СТО «АвтоСервіс» за 85150 грн., а також позивач поніс витрати на СТО «АвтоМир» евакуацію автомобіля та зняття бампера 696,00 грн. У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, яку він завдав у ДТП, проте рішенням суду від 22.01.2019 року в задоволенні позову судом було відмовлено. У зазначеному рішенні суд посилався на те, що відповідач [PERSON] не є належним відповідачем, адже покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся із позовом про стягнення із Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічевське» в якому була застрахована цивільна відповідальність [PERSON] матеріальної шкоди, а також стягнення із [PERSON] моральної шкоди. Так позивач вказує, що окрім матеріальних збитків йому заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав у зв`язку із пошкодженням власності автомобіля - та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, тобто не працювати. Позивач вказує, що після ДТП [PERSON] не шкодував про те, що сталося, і не попросив вибачення в нього як у потерпілого в ДТП. Позивач зазначив, що у нього порушилися нормальні життєві зв`язки, певний удар був зроблений престижу, він втратив більшість клієнтів, які користувалися його послугами. Також він був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини в пошуку необхідних для ремонту запчастин, і внаслідок відсутності грошей на ремонт був вимушений взяти готівковий кредит. Бездіяльність і безвідповідальність відповідача впливала на його самопочуття та доводила до психічних розладів. У позивача виникли проблеми із повноцінним сном, після ДПТ він звернувся до лікаря із сильним головним болем та болем у шиї. Окрім того, через довготривале судове провадження, яке тривало більше року, де відповідач зловживав процесуальним правом, затягуючи судовий розгляд, погіршилися сімейні стосунки позивача. Через зміни в судовій практиці йому було відмовлено в позові, виникла потреба знову звертатися до адвокатів та юристів. Позивач вказує, що він постійно перебуває у пригніченому стані. Як наслідок він змушений постійно приймати заспокійливі ліки, а прибуття до суду є постійним стресом. Більше року він приїжджав до міста Нової Одеси на судові засідання, були витрачені кошти на бензин, втрачено багато робочого часу. Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічевське» 84864грн. матеріального збитку, а також стягнути із [PERSON] 70000грн. моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, а справу розглядати в його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Представник відповідача ПрАТ «Страхове товариство «Іллічевське» у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, у тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи Моторно Транспортного Страхове Бюро України надіслав до суду пояснення, в яких пояснив, що МТСБУ не є страховиком, не реалізує страхові продукти, не отримує з цього прибутки та не є стороною в договорі страхування. Розгляд МТСБУ питання про проведення регламентної виплати за зобов`язаннями ПрАТ «СТ Іллічівське» за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може бути здійснений за наявності у МТСБУ підтвердження: 1) визнання господарським судом ПрАТ «СТ Іллічівське» банкрутом; 2) вимога особи, яка мас право на отримання відшкодування, включена до затвердженого судом реєстру кредиторів; 3) особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, не здійснено виплату, що підтверджується ліквідаційним балансом, затвердженим Господарським судом. Представник МТСБУ просив суд розглядати справу за його відсутності. Згідно ст.ст.279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у порядку загального провадження За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як видно із постанови судді Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/639/17 від 05.05.2017року, 18.04.2017 р. о 13 год. 30 хв. в м. Миколаєві за участю транспортних засобів «Mitsubishi Outlander» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та „Toyota Camry", р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» р.н. [NUMBER] , є позивач [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ), а власником транспортного засобу „Toyota Camry", р.н. [NUMBER] , є відповідач [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ). Вищевказаною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн. Частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.01.2019 року у справі №482/1043/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем за вимогою про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскілки його цивільна відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічевське». Як видно із висновку №18-2563 від 26.09.2018року складеного судовим експертом 5 класу ЛААД ОНДІСЕ [PERSON] , вартість матеріального збитку, завдана пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Outlander» 2009 року випуску, р.н. [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 квітня 2017 року, у м. Миколаєві, станом на 21 червня 2017 року, з урахуванням використання запасних частин, бувших у використанні згідно з актом виконаних робіт №3-00000013 від 21 червня 2017 року, становить 84194,74 (вісімдесят чотири тисячі сто дев`яносто чотири грн. 74 коп.) Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу „Toyota Camry", р.н. [NUMBER] , - [PERSON] була застрахована у ПрАТ СТ „Іллічівське" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 30.08.2016 р., що підтверджується полісом №АК/4658568 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За умовами, визначеними полісом №АК/4658568, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становить 100000 грн, розмір франшизи - нуль гривень. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). Судом встановлено , що вищезазначений факт ДТП 18.04.2017 року дійсно мав місце, крім того обставини щодо факту ДТП, вини [PERSON] та розміру заподіяної ним шкоди відповідачами не оспорювалися. Потерпілий повинен надати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, заподіяна потерпілому шкода має бути відшкодована страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Обов`язок повідомлення страховика покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності . Цей обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП і запобігти необґрунтованим виплатам. Потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Враховуючи вищенаведене, з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічевське» на користь [PERSON] слід стягнути 84194,74 (вісімдесят чотири тисячі сто дев`яносто чотири грн. 74 коп.) Що стосується відшкодування моральної шкоди, яку визначено стороною позивача в розмірі 70 000грн., то слід зазначити таке. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Зважаючи, що позивач був водієм ТЗ, який пошкоджений внаслідок ДТП з вини водія відповідача, [PERSON] зазнав душевних стражданнях від самої події ДТП, а також як видно із матеріалів справи витратив час та власні кошти на ремонт належного йому автомобіля. Водночас, суд вважає, що розмір моральної шкоди на суму 70000 грн. позивачем не достатньо обґрунтовано. Так позивачем не надано жодних доказів порушення його нормальних життєвих зв`язків, завдання шкоди його престижу, втрати клієнтів, які користувалися його послугами. Посилання ж на довготривале судове провадження є безпідставним, оскільки вина відповідача [PERSON] у цьому не є доведеною. Зміна судової практики яка стала причиною відмови позивачу у попередньому позові не пов`язана із поведінкою відповідача. Доказів впливу дій чи бездіяльності відповідача [PERSON] на сімейні стосунки позивача суду надано не було. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності та справедливості, суд прийшов до переконання, що із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 10000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічевське» на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 848грн. 46 коп., а із відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 109 грн. 77 коп. У частині відмовлених позовних вимог судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: partial