Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

20 липня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтували тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року у них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. 20 липня 2007 року їх шлюбні відносини припинилися, з того часу вони проживають окремо. Зазначила, що з моменту припинення шлюбних відносин їх спільна дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, за власною ініціативою не спілкується з сином, не інтересуються його розвитком та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не займається його вихованням. Тому, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно спільної дитини та стягнути з нього аліменти на його утримання. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином, проте на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов підтримали в повному обсязі. Також направив на адресу суду висновок в якому визнав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином шляхом публікації оголошення про виклик у засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр», про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у шлюбі, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24 листопада 2015 року, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 5). Згідно із довідкою про склад родини ЖЕУ №3, дитина [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Згідно довідки КЗ ДНЗ №54 "Золота рибка" м. Слов'янська, батько. [PERSON]. не приймає участі у житті дитини, не приводить хлопчика до садку, не відвідує свята, не цікавиться життям дитини (а.с. 9). Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, батько дитини [PERSON], самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вже тривалий час зв'язку з дитиною не підтримує, не цікавиться долею сина, не турбується про стан його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Не здійснює жодних дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов'язків. Батько. [PERSON] перебуває під профілактичним наглядом у лікаря-нарколога лікувального закладу КЛПУ "Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська" з жовтня 2012 року. Також [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності. Ці факти вказують на асоціальний спосіб життя батька. Позбавлення батьківських прав батька. [PERSON]. [INFO], необхідно для вирішення подальшої долі дитини, всебічного забезпечення його прав та законних інтересів. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, що [PERSON]. [INFO] доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини, [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], а саме суду надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідач не приймає будь-якої участі у житті дитини, не спілкується з ним та не навідує його, не забезпечує його матеріальним утриманням, не цікавиться його навчанням, розвитком та станом здоров'я. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків має системний і триваючий характер, зважаючи, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, згідно ч. 2ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3ст. 166 Сімейного кодексу України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно дост. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved