Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

12.01.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішень [PERSON] сільської ради та скасування державних актів на земельні ділянки, третя особа: управління Головне управління Держгеокадастру Хмельницькій області. Ухвалою суду відповідачку [PERSON] замінено на відповідачів (спадкоємців) [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову позивач вказував, що рішенням [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області № 16 від 20.03.1996 року «Про заяви громадян» позивачу безкоштовно було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,33 га. В тому числі: 0,19 га для особистого підсобного господарства, 0,12 га. для обслуговування житлового будинку та 0,02 га для садівництва. Зазначеними ділянками позивач користувався і раніше, але рішенням [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області № 16 від 20.03.1996 їх було передано позивачу у приватну власність на підставі декрету КМУ № 15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок». Однак, звернувшись до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації на належні позивачу земельні ділянки йому стало відомо, що згідно даних Публічної кадастрової карти України дві частини його земельних ділянок, виділених для особистого підсобного господарства, фактично поглинуті земельними ділянками відповідачів. Так, відповідач [PERSON] отримав державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером 6823984000:02:002:0045, яка поглинула частину земельної ділянки позивача розміром 0,06 га., відповідачка [PERSON] отримала державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером 6823984000:02:002:0006, яка теж поглинула майже всю земельну ділянку позивача розміром 0,06 га. Позивач вказує, що при виготовленні відповідачами землевпорядної документації на земельні ділянки жодних погоджень меж земельних ділянок з власниками (користувачами) сусідніх земельних ділянок не здійснювалось, дозволу позивача з приводу погодження меж ніхто не запитував, крім того, наявний в проекті землеустрою [PERSON] акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не містить підписів власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Позивач звернувся до [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області для вирішення спору, але рада спір вирішити не змогла. Виявилось, що [PERSON] сільська рада своїми рішеннями надала відповідачам земельні ділянки на вже раніше виділеній позивачу площі земельних ділянок без попереднього їх вилучення у нього з користування. Позивач вказує, що правомірно набув право користування спірною земельною ділянкою і у встановленому Законом порядку такого права позбавлений не був, але на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 25.07.2007 року № 5 та від 14.07.2015 № 12 відповідачам [PERSON] та [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки та тим самим неправомірно частково припинено право користування позивача земельною ділянкою. Позивач вважає, що відповідні пункти рішень [PERSON] сільської ради та видані на їх підставі державні акти мають бути визнані незаконними та скасовані. Представники позивача по справі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник заперечили проти позову та подали суду заяву про застосування позовної давності до правовідносин з приводу яких виник спір. Вказують, що ними право власності набуто у передбачений законом спосіб, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на момент проведення обмірів було виявлено відсутність межових знаків на вказаній земельній ділянці, при проведенні інвентаризації вона автоматично була віднесена до земель комунальної власності в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Вважає, що підстав для задоволення позову немає. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріалаи справи та подані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом обєктивно встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області № 16 від 20.03.1996 року на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» позивачу [PERSON] безкоштовно було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,33 га в тому числі: 0,19 га - для особистого підсобного господарства, 0,12 га - для обслуговування житлового будинку та 0,02 га - для садівництва. Однак, зі змісту повідомлення державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 07.01.2017 р., наданого позивачу на його запит, а також з даних сайту інтернет-ресурсу «Публічна кадастрова карта України» [PERSON] стало відомо, що на межі площ належних йому земельних ділянок, виділених для особистого підсобного господарства, накладаються межі земельних ділянок належних відповідачам [PERSON] та [PERSON], тобто площі земельних ділянок, що перебувають у власності відповідачів частково охопили площі земельних ділянок наданих у приватну власність позивачу [PERSON] Так, рішенням [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області № 12 від 14.07.2015 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3000 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі її у власність, що розташована в с. Стригани Славутського району. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за замовленням відповідача [PERSON] було розроблено малим приватним підприємством «Кадастр», що знаходиться за юридичною адресою: 30000, м. Славута Хмельницької області, вул. Церковна, 45, вказаній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 6823984000:02:002:0045. Даний проект було погоджено відповідно до висновку управління Держгеокадастру у Славутському районі Хмельницької області № 107 від 12.11.2015 та затверджено рішенням [PERSON] сільської ради Славутського району Хмельницької області № 10 від 22.01.2016. 16.03.2016 відповідач [PERSON] зареєстрував своє речове право на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 6823984000:02:002:0045, що підтверджується відомостями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданими позивачу [PERSON] службою України з питань геодезії, картографії та кадастру. [PERSON], яка померла 22.10.2016 в м. Гроссето Італійської Республіки, за життя мала у приватній власності земельну ділянку площею 0,0764 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер якої 6823984000:02:002:0006 та яка розташована в с. Стригани Славутського району Хмельницької області, що підтверджується належним чином завіреною копією державного акта на право власності на земельну ділянку від 21.09.2007 року, виданого [PERSON] сільською радою Славутського району Хмельницької області на імя [PERSON], який було видано на підставі рішення вказаної ради № 5 від 25.07.2007 року про затвердження матеріалів технічної документації [PERSON] Декретом Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», який був чинним на час надання позивачу у приватну власність спірних земельних ділянок, сільським, селищним, міським Радам народних депутатів було постановлено забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Частиною 1 Перехідних положень ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". [PERSON] реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право на землю кожного громадянина України проголошено Конституцією України (ст. 14) та гарантується нею (ч. 2 ст. 373 ЦК України). Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. «б» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ст. 153 ЗК України). Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою (ст. 154 ЗК України). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Суд враховує, що позивачем право на спірні земельні ділянки було набуте у законний спосіб на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області № 16 від 20.03.1996 року, проте у встановлений законом спосіб до кінця не оформлено. Разом із тим, згідно із ч. 1 Перехідних положень ЗК України позивач не позбавлений можливості оформити право власності у будь який час. З підстав викладеного суд дійшов висновку, що відповідач по справі [PERSON] сільська рада приймаючи рішення № 12 від 14.07.2015 про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3000 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі її у власність, що розташована в с. Стригани Славутського району, приймаючи рішення № 10 від 22.01.2016 про затвердження даного проекту землеустрою та приймаючи рішення № 5 від 25.07.2007 про затвердження матеріалів технічної документації [PERSON] належним чином не здійснила інвентаризації земель щодо яких мала повноваження передачі їх у власність громадян в звязку з чим допустила порушення права власності [PERSON] на землю, яке було набуте ним на спірні земельні ділянки відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області № 16 від 20.03.1996 року, прийнятого на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», який був чинним на час прийняття вказаного рішення. Підстав для застосування строку позовної давності суд не знаходить, оскільки відповідачем не доведено, що позивач знав про спірні рішення сільської ради, проте не скористався правом на їх оскарження. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що до судових витрат слід зарахувати витрати повязані зі сплатою судового збору та витрати на правову допомогу. Разом із тим не підлягають зарахуванню до судових витрат витрати понесені представником позивача [PERSON] на заправлення автомобіля, оскільки відсутні докази того, що автомобіль використовувався саме для поїздок у судові засідання по даній справі.

Outcome: approved