Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду та звільнення від сплати заборгованості, вказавши, що у червні 2016 року позивач випадково дізнався від державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про наявність за позивачем заборгованості зі сплати аліментів. Коли позивач звернувся за роз»ясненням звідки заборгованість , йому було видано довідку від 09.06.2016 року та розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2/211/810, виданого 11.08.2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/ 4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. За період з 29.01.2015 року і на 31.05.2016 рік заборгованість складає 15925, 45 грн., а на 30.06.2016 рік заборгованість вже склала 16998, 82 грн. Позивач вказує, що був шокований такою сумою заборгованості, так як він справно платить аліменти в розмірі 2340 грн. на доньку й сина, та ніколи не допускає прострочення сплати аліментів на дітей. Йому було не відомо, що з нього стягнуто аліменти ще й на утримання дружини, лише 02.08.2016 року під час перебування у м. Кривому Розі він звернувся до Довгинцівського районного суду та отримав рішення від 16.03.2015 року по справі № 211/624/15-ц. Позивач сплачує аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/ 4 розмірі та на доньку [PERSON] в розмірі 1/ 4 частини , всіх доходів щомісяця, згідно рішень суду. Виплачувати аліменти в розмірі 1\\4 частини ще й на [PERSON] позивач не має змоги, адже на дітей він сплачує з труднощами з допомогою своєї матері. Крім того, він хворіє на остеартроз обох колінних суглобів, що підтверджується висновком УЗД . Після загального обстеження в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» позивачеві було встановлено діагноз - псоріатичний артрит з переходом з 1 ступеню до 2-го ступеню , поліартрит лівого зап»ястя, колін та тазобедрених кісток, суглобних кісток призначено лікування та запропонована госпіталізація. Дана хвороба потребує тривалого лікування та матеріальних затрат. На даний час позивач сплачує 1/ 2 частину доходів, що становить 2340 грн, а якщо буде ще й 1 / 4 на відповідача , що становитиме 1170 грн. щомісяця, то разом 3510 грн. щомісяця позивачеві буде непосильною сумою аліментів щомісяця. А заборгованість в розмірі 16998, 82 грн. яка була станом на 30.06.2016 року , для позивача надто велика та він не має таких доходів, щоб її сплатити. Тому позивач звертається до суду та просить змінити розмір аліментів на відповідача з 1 / 4 частини доходів на 400 грн. та звільнити його від сплати заборгованості про існування якої він не знав та сплатити яку він не в змозі через відсутність коштів та хворобу. В судовому засіданні 20 02 2017 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві , надалі надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. представник відповідача [PERSON] [PERSON] 20 02 2017 року в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за його безпідставністю, надалі надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності , проти задоволення позову заперечувала. Позивач також надала письмові заперечення з доповненнями, з яких вбачається, що позивач ухиляється від виконання рішень суду, не бажає сплачувати аліменти на утримання відповідача, яка не має змоги працювати та утримувати себе сама, так як доглядає їх спільну дитину. Позивач ніде не працевлаштований, стабільного доходу не мав, згідно довідки стабільний дохід у нього виник з 30 листопада 2016 року, коли він влаштувався на роботу офіційно в ТОВ «ДЦ Україна». Що свідчить про покращення його матеріального стану , а не погіршення. Крім того позивач їздив на заробітки до Росії з 27.07.2015 року по 23.12.2015 року та з 01.03.2016 року по 29.05.2016 року, що свідчить про його спроможність працювати та отримувати дохід. Крім того ніяких підтверджень тяжкої хвороби позивач не надав. Він сам звільнився з роботи ще в 2008 році, стояв в центрі зайнятості в 2011 році, після того ніде офіційно не працював. Хоча за заробітках в Росії він отримав неофіційний дохід та міг сплатити аліменти та заборгованість. Отже позивач працездатний , в працездатному віці , стабільно не працює, та не бажає виконувати рішення суду. А тому немає жодних підстав для зміни розміру аліментів із частки на тверду суму, і тим більше немає законних підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, так як вона виникла не з вини відповідача, і мова йде не про пеню по аліментах, а про аліменти стягнуті судом. У відповідності до ст. 197 ЦПК України 14 04 2017 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що у червні 2016 року позивач [PERSON] дізнався від державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про наявність за ним заборгованості зі сплати аліментів. Позивачеві було видано довідку від 09.06.2016 року та розрахунок заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 2/211/624/15 -ц, виданого 11.08.2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1 / 4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. За період з 29.01.2015 року і на 01 06 2016 рік заборгованість складає 15925, 45 грн.. (а.с. 6, 7, 9). Копію рішення позивач отримав відповідпо до заяви від 08 07 2016 року ( а.с. 5 ). Позивач сплачує аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1 / 4 частики заробітку та на доньку [PERSON] в розмірі 1 / 4 частини , всіх доходів щомісяця, згідно рішень суду та виданих виконавчих листів, заборгованості по цим рішенням у нього немає, він їх виконує та аліменти сплачує. (а.с. 8, 14, 15, 16-18). Таким чином, на утримання двох дітей він сплачує аліменти у розмірі 1/ 2 частини свого заробітку. Крім того, він хворіє на остеартроз обох колінних суглобів, що підтверджується висновком УЗД . Після загального обстеження в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» позивачеві було встановлено діагноз - псоріатичний артрит з переходом з 1 ступеню до 2-го ступеню , поліартрит лівого зап»ястя, колін та тазобедрених кісток, суглобних кісток призначено лікування та запропонована госпіталізація. Дана хвороба потребує тривалого лікування та матеріальних затрат. (а.с. 19 - 22). На даний час позивач працює в ТОВ " ДЦ УКРАЇНА" продавцем непродовольчих товарів , про що свідчить надана до суду довідка , має заробіток за грудень 2016 року - 1545,72 грв. , за січень 2017 року - 1610,06 грв. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно роз»яснень даних в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В своїй постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, предметом якої був спір про зміну розміру аліментів, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Разом з тим, у наведеній вище постанові зазначено, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов»язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів»). Судом встановлено, що позивач [PERSON] хворіє на остеартроз обох колінних суглобів, що підтверджується висновком УЗД. Після загального обстеження в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» позивачеві було встановлено діагноз - псоріатичний артрит з переходом з 1 ступеню до 2-го ступеню , поліартрит лівого зап»ястя, колін та тазобедрених кісток, суглобних кісток призначено лікування та запропонована госпіталізація, а отже стан його здоров»я після винесення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання відповідача [PERSON] в розмірі 1 / 4 частини, погіршився. Підтвердження цього є також посилання відповідача в запереченнях на те, що раніше позивач хворів, але за лікуванням звернувся лише через 4 роки, а отже такого лікування він став потребувати через погіршення стану здоров»я та прогресування хвороби. Ці факти підтверджуються матеріалами справи. Якщо позивач працездатний, це не свідчить про відсутність у нього хвороби, яка може привести його до інвалідності. Та обставина, що позивач «стабільно офіційно не працюючий», як вказує в запереченнях відповідач, не є підставою та доказом вважати, що він ухиляється від виконання рішення суду. Тим більше, що не зважаючи на хворобу, він їздить на заробітки щоб мати змогу сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі 1 / 2 частини доходів, щомісяця і заборгованості по аліментах на дітей він не має. Як вбачається з довідки про дохід позивача , він з 30.11.2016 року працює офіційно в ТОВ «ДЦ Україна», продавцем непродовольчих товарів та за три місці роботи отримав дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 3373, 72 грн., 1404,22 грн. з яких перераховано на аліменти. До цього позивач стверджував, та з матеріалів справи вбачається, що він на дітей в місяць сплачував аліменти в розмірі 2340 грн. , а після офіційного влаштування на роботу за три місяці сплатив 1404,22 грн. аліментів, що аж ніяк не підтверджує покращення його матеріального стану. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, а саме з 1/4 частини на тверду грошову суму в 400 грн.. Що стосується вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, то суд проаналізувавши докази по справі вважає ці вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Заявляючи вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач посилається на те, що він хворіє, не працював раніше, знаходився на обліку в центрі зайнятості, та на його утриманні знаходяться двоє дітей, та про існування виконавчого листа не знав, оскільки державний виконавець не вчасно повідомив його про існування виконавчого провадження та про стягнуті з нього аліменти. Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв"язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Між тим суд вважає, що стягнення з позивача аліментів на утримання відповідача на підставі виконавчого листа, вчасно пред'явленого відповідачем на виконання, не може бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням ним свого обов'язку по утриманню дружини, яка не може сама реалізувати своє право на працю та на забезпечення своєї дитини, оскільки доглядає дитину до трьох років та не має змоги працювати. Посилання позивача на те, що він не знав про існування рішення суду та виконавчого листа не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, вимогу про стягнення пені відповідач не ставить. Що стосується посилання позивача на стан здоров"я, як на причину несплати аліментів, то суд не вбачає доказів, позивачем не надано підтверджень, що він має наскільки тяжку хворобу, що призводить до втрати його працездатності, та через хворобу він не здатний утримувати дітей та дружину, як вказує ч.2 ст. 197 СК України. Позивачем надано докази про існування хвороби, але жодного доказу про її тяжкість та доказів про лікування хвороби позивачем не надано. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що позивач не довів підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Судовий збір стягується згідно ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial