Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

18 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить 1/2 частина будинку № 17 по вул. Короленка в м. Білопіллі Сумської області. У вказаному вище будинку з 20 січня 1998 року зареєстрована [PERSON], яка фактично не проживає в ньому більше 10 років, речей її в будинку не має, місце її знаходження не відоме. У добровільному порядку [PERSON] знятися з реєстраційного обліку відмовляється, а її реєстрація у будинку порушує права [PERSON], як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернулась з даним позовом до суду. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник 3-ї особи - Білопільського районного сектору УДМС України в Сумській області в судове засідання також не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши позивача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина житового будинку № 17 по вул. Короленка в м. Білопіллі Сумської області, що підтверджується копією ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 21 травня 1981 року, довідкою виконавчого комітету Білопільської міської ради від 17 грудня 2015 року та довідкою філіалу "Білопільська ГВД" КП "Сумське МБТІ"(а.с. 15-16, 31). Із будинкової книги будинку № 17 по вул. Короленка в м. Білопіллі вбачається, що з 20 січня 1998 року у вказаному будинку зареєстрована [PERSON] (а.с. 11-14). З довідки депутата Білопільської міської ради [PERSON] від 11 січня 2016 року вбачається, що [PERSON], яка зареєстрована у [INFO], фактично не проживає за вказаною адресою з 2000 року (а.с. 32). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду підтвердили, що [PERSON] у будинку № 17 по вул. Короленка в м. Білопілля не проживає більше 15 років. Реєстрація [PERSON] у будинку позивача порушує права останньої, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України. \~ \~ Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не є членом сімї позивача, не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку не проживає з 2000 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних \~причин не проживає у спірному будинку з 2000 року, її особистих речей в будинку не має, а тому [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул. Короленка,17, Сумської області. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп. за сплачений нею при зверненні з позовом судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved