Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, яка була уточнена 04 грудня 2017 року, обґрунтовуючи її тим, що її бабуся за національністю була німкенею. Батьки бабусі згідно до свідоцтва про народження теж є німцями. Бабуся була депортована з дітьми як особа німецької національності у 1946 році в Архангельську область колишнього СРСР. У зв'язку з політикою радянської влади її національність не афішувалась, оскільки в той час німці зазнавали утисків, гонінь та переслідувань зі сторони влади і питання про внесення даних про національність не вирішувалась через страх перед можливими репресіями, тому в подальшому усі записи про німецьку національність її бабусі та її батька не проводились спеціально. Її батько та бабуся знали та розмовляли німецькою мовою, виховувалась в традиціях німецької культури, вважали, що вони також є німцями за національністю, розповідали дітям та онукам про своє та їхнє німецьке коріння, сповідували католицьку віру, підтримували і навчали дітей та онуків німецьким культурним традиціям та звичаям. В її сім'ї завжди святкували та святкують католицькі релігійні свята та обряди. Заявник теж є відвідувачем Німецького читального залу та постійно удосконалює знання німецької мови. Але на даний час в жодному документі, які видавались заявнику н вказано її національності. Встановлення факту німецького походження необхідне заявнику для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремим пільгами та гарантіями, що передбачені чинним законодавством Німеччини для громадян пострадянських республік німецького походження. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], (до укладання шлюбу [PERSON]) народилася [INFO] року в селі Вигода, Біляївського району Одеської області, про що зроблено було актовий запис № 22 від 27 травня 1967 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Бабуся заявника [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) [INFO] за своєю національністю була німкенею, що підтверджується Свідоцтвом про її народження від 15 червня 1965 року, про що зроблено відповідний запис в книзі реєстрації акту громадянського стану № 152. У вказаному Свідоцтві у графі національність батьків вказано, що вони за національністю німці. Відповідно до архівної довідки від 19.09.2017 року № 18/М-40 року [PERSON] була депортована з дітьми як особа німецької національності у 1946 році в Архангельську область. Відповідно до архівної довідки від 21.07.2017 року № М-2169, виданою Державним архівом Одеської області, в книзі реєстрації актових записів про шлюб, є запис № 2 за 1928 року, в якій зазначається, що [PERSON] є німкенею. Заявник вказує, що у зв'язку з політикою радянської влади національність не афішувалась, оскільки в той час німці зазнавали утисків, гонінь та переслідування зі сторони влади і питання про внесення даних про національність не вирішувалось через страх перед можливими репресіями, тому в подальшому усі записи про німецьку національність її бабусі та її батька ([PERSON]) спеціально не проводились. Заявник є відвідувачем Німецького читального залу, що підтверджується довідкою від 10 листопада 2017 року БФ «Баварський Дім, Одеса». Донька заявниці [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) закінчила у 2006 році Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова і отримала вишу освіту за спеціальністю «Мова та література (німецька) та здобула кваліфікацію філолога, що підтверджується копією відповідного диплому серії [NUMBER] Онук заявниці [PERSON] навчається у НВК № 90 у м. Одесі, з поглибленим навчанням німецької мови, що підтверджується довідкою № 392 Одеського Навчально-виховного комплексу № 90 ім. О.С. Пушкіна. Згідно роз'яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Відповідно до ч.2 ст.300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статтями 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення і необхідне для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремим пільгами та гарантіями, що передбачені чинним законодавством Німеччини для громадян пострадянських республік німецького походження. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява обґрунтована, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved