Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

23.04.2014 року позивач звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання таким , що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та скасувати реєстрацію місця проживання відповідача за цією адресою. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності , надав заяву про підтримку позову та розгляд справи за його відсутності. Представник позивача зазначає в позові , що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. В 2002 році вона прописала в належному їй будинку свого родича [PERSON] , але він ніколи не проживав в цьому будинку та не проживає на цей час. Факт його реєстрації порушує її права власника будинку. Оскільки відповідач не скасовую свою реєстрацію , просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком. Відповідач [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув , заяви про розгляд справи за його відсутністю не подав. Зі згоди позивача, суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належні та допустимі. В судовому засіданні достовірно встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 20 листопада 2006 року , ухваленим у справі № 2-2438/06 , витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно , виданим КП РБТІ та РОН» 04.01.2007 року, та постійно проживає в цьому будинку. (а.с. 6,7,8,9) Відповідач [PERSON] 23.06.1994 року зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується записом в домовій книзі для реєстрації проживаючих громадян. (а.с.9-11) Згідно акту обстеження житлових умов від 10.03.2014 р., довідки виконкому Вмлківської міської ради , відповідач понад десяти років не проживає в житловому будинку [ADDRESS]. (а.с.4,5) Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року (в подальшому Закон) визначено: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрацією встановлюється офіційне місце проживання особи. Відповідно до ст. 6 Закону, громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки судом встановлено, що після реєстрації місця проживання відповідача в будинку, належному позивачу, тобто після червня 1994 року , відповідач не проживав , не користувався житловим будинком, тобто відсутній в ньому понад один рік, це є підставою для задоволення позову шляхом визнання відповідача таким , що втратив право користування житлом та скасування його реєстрації в цьому будинку.

Outcome: approved