Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача ТзОВ "Новекс" про зобов'язання передати у власність [PERSON] будинок та присадибну ділянку за умовами договору комісії від 23.02.2005р. №13-Д, стягнення пені в сумі 57088.55грн., судові витрати. Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при розгляді справи обмежитися доказами, які наявні в матеріалах справи та наданими присутніми учасниками процесу, та розглянути справу заочно. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] як комітент та ТзОВ "Новекс", як комісіонером, було укладено договір комісії 313-Д від 23.02.2005р., з внесеними змінами за додатковою угодою №1 від 04.04.2006р. (а.с.5-7), відповідно до п.1.1.1, 2.2.1 якого комітент доручила, а комісіонер прийняв на себе зобов'язання за плату здійснити в інтересах та за рахунок комітента, від свого імені в порядку і в терміни визначені умовами договору комісії наступні дії: придбати шляхом укладення договору про пайову участь з третьою особою об'єкт нерухомості - будинок №01 з блоку «Б» типу «Компакт», заг.площею 88.05 кв.м. та присадибну ділянку пл..21 м.кв., що знаходяться в ур.Чобіт Угринівської сільської ради Івано-франківської міської ради. Вартість об'єкта - 156 407грн. за п.3.1 договору комісії, які позивач оплатила 23.02.2005р. (а.с.8,9). Умовами договору комісії також передбачалось обов'язок комісіонера передати об'єкт нерухомості протягом 5 днів з моменту введення об'єкта в експлуатацію (п.4.1.7). Як слідує зі ст.. 1011, 1012 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. За вимогами ст..1014, 1016 ЦК України комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Комітент зобов'язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов'язку перед третьою особою. За договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору. Комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере). У разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов'язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст..1018 цього ж кодексу). Статтею 1021 ЦК України також передбачено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента. Якщо при прийнятті комісіонером майна, що надійшло від комітента, або майна, що надійшло для комітента, будуть виявлені недостача або пошкодження, а також у разі завдання шкоди майну комітента комісіонер повинен негайно повідомити про це комітента і вжити заходів щодо охорони його прав та інтересів. За даними інспекції ДАБК в Івано-Франківській області Декларація про готовність об'єкта до експлуатації «Малоповерховий житловий комплекс» по вул.Грушева/Яблунева в ур.Чобіт в с.Угринів зареєстрована 10.06.2013 року (а.с.10), а датою прийняття в експлуатацію є дата реєстрації Декларації (п.11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затв. постановою КМ України №461 від 13.04.2011р.) Подана претензія позивачем до відповідача 14.10.2014р. про виконання зобов'язань договору комісії, отримана адресатом 17.10.2014 року (а.с.11), залишилась без реагування. Щодо вимоги позову про стягнення пені з відповідача в сумі 57088.55грн., то дана вимога є обґрунтованою, з врахуванням такого. За умовами договору комісії 23.02.2005р. №13-Д у випадку порушення строку передачі об'єкту нерухомості, передбаченого в п.4.1.7 договору, комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі 0.1% ціни об'єкту за кожен день прострочення. З врахуванням прострочення на 1 рік виконання зобов'язань за п.4.1.7 договору комісії, пеня становить 57088.55грн. (365х156.41грн.), що не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1011-1021 ЦК України,

Outcome: approved