Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

26.05.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Врадіївської селищної ради Миколаївської області (далі - відповідач), у якому просить: - визнати дійсним договір купівлі-продажу № 96 від 02.02.2002р., укладений в Універсальній товарно-сировинній біржі м. Вознесенськ, за яким [PERSON], був придбаний будинок [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що договір пройшов державну реєстрацію та був зареєстрований Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею за реєстровим № 96 від 02.02.2002р. Під час укладення договору купівлі-продажу на біржі сторони здійснили та виконали всі суттєві умови вказаного договору. Так, як у письмовому договорі, який був підписаний сторонами, було вказано, що він є дійсним і подальшого нотаріального посвідчення не потребує, тому договір нотаріально не посвідчувався і тому позивач не може в іншому, окрім судового порядку, визнати вказаний договір дійсним та відновити своє право власності на придбане нерухоме майно, що і було підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити вказуючи на те, що на даний час не можливо провести нотаріальне посвідчення договору у зв'язку зі смертю колишнього власника житлового будинку [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 11.07.2017р. звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність визнання відповідачем позову, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2002р. між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 96 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір був зареєстрований на Універсальній товарно-сировинній біржі за № 96 від 02.02.2002р. Позивач з 26.06.2009р. прописана у вказаному будинку та на даний час разом із сім'ю проживає у ньому, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті серії [NUMBER] виданого на ім'я позивача та довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 1949 від 10.05.2017р. На замовлення позивача 02.06.2017р. виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок. Крім того з показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні були присутні при передачі позивачем грошей [PERSON] за купівлі будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], після чого позивач разом з сім'єю почала проживати у бидинку. Свідки також повідомили, що з моменту купівлі позивачем вказаного будинку [PERSON] та інші особи не пред'являли жодних претензій на будинок. Таким чином, з вищевикладеного слідує, що сторони виконали всі суттєві умови договору купівлі-продажу: продавець передав покупцю вказаний житловий будинок та правовстановлюючі документи на нього, а позивач, як покупець, сплатила вартість житлового будинку та поселилася разом із своєю сім'єю в останньому, де 26.06.2009р. офіційно прописались та проживають до цього часу. Водночас, згідно листа Комунального підприємства "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 211/04-02-03 від 17.05.2017р. станом на 31.12.2012р. право власності зареєстровано на спірний житловий будинок за [PERSON] Відповідно до висновку оцінювача [PERSON] від 11.05.2017р. вартість житлового будинку становить 51 747 грн. 00 коп. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії спадкової справи № 771/2010, [PERSON] помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.01.2010р. та після його спадщину прийняла його дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.11.2010р., зареєстрованому в реєстрі № 1-1562, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.2010р., зареєстрованому в реєстрі № 1-1643, та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 48689263 від 08.08.2017р. При чому слід відмітити, що після смерті [PERSON] спадкове майно складалося з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Водночас, спірний будинок в спадкове майно не входив та спадкоємець на претендувала на його успадкування. Судом також встановлено, що [PERSON], яка від імені [PERSON], укладала з позивачем договір купівлі-продажу житлового будинку померла 25.03.2008р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2008р. З огляду на вищевикладене слідує, що на час звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] та [PERSON], які виступали сторонами спірного договору померли, спірний будинок не був предметом спадкування після смерті [PERSON], а оскільки спірний будинок знаходиться на території Врадіївської селищної ради Миколаївської області, то остання в даному випадку є належним відповідачем у справі. Відповідно до ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК Української РСР 1963 року, який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог, тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК Української РСР 1963 року. В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об'єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. Крім того, так як право власності у покупця за договором купівлі-продажу виникає з моменту виконання всіх суттєвих умов договору (ст. 224 ЦК Української РСР 1963 року) позивач набув права власника на вказаний житловий будинок, що не оспорювалось ні однією із сторін вказаного правочину чи їх правонаступників. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися відносини щодо купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на це майно. Враховуючи факт доведеності, що сторони виконали всі суттєві умови договору купівлі-продажу житлового будинку, який пройшов державну реєстрацію, та одна із сторін в силу об'єктивних обставин не може нотаріального посвідчити договір, що унеможливлює вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчити нотаріально, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову та визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на предмет вказаного договору. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати зі сплати судового залишаються за позивачем.

Outcome: approved