Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

19 квітня 2019 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 26 квітня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 05.06.2019 в порядку спрощеного позовного провадження. 05.06.2019 сторони в судове засідання не з`явилися: представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, прохав задовольнити; відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій прохав відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку з вирішенням спору в добровільному порядку. Ухвалою суду від 05.06.2019 розгляд справи відкладено на 17.07.2019. 17 липня 2019 року сторони в судове засідання не з`явилися: представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, прохав задовольнити; відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій позов не визнав, прохав відкласти розгляд справи на іншу дату для надання можливості представнику позивача відповісти на його письмові пояснення щодо позову. Ухвалою суду від 17.07.2019 розгляд справи відкладено на 17.10.2019, визнано явку представника позивача до суду обов`язковою. 17 жовтня 2019 року в судове засідання представник позивача [PERSON] надала письмову відповідь на пояснення відповідача щодо позову та прохала задовольнити вимоги Банку в повному обсязі; відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 17.10.2019 розгляд справи відкладений на 28.11.2019. 28 листопада 2019 року сторони в судове засідання не з`явилися та жодних клопотань до суду не надавали. Ухвалою суду від 28.11.2019 відкладено розгляд справи на 06.02.2020 та визнано явку представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до суду обов`язковою для надання ним особистих пояснень по суті позовних вимог. В заяві позивач вказував, що відповідно до Заяви без номеру від 25.08.2015 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язалося надати кредит [PERSON] в сумі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк надав кредит [PERSON] , однак останній в порушення умов Кредитного договору в установлений строк не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 25 березня 2019 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Договору без номеру від 25.08.2015 існує заборгованість на загальну суму 20 803,24 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 25.08.2015 без номеру в розмірі 20 803,24 грн, сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Кіріченко В. М., будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки (а.с. 81) в судове засідання не з`явився, ухвала суду від 28.11.2019, де визнано явку представника Банку до суду обов`язковою, не виконано. В позовній заяві до суду прохав справу розглядати за його відсутності та повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на минулі судові засідання надавав суду письмові пояснення щодо позову, та заяви, в яких позовні вимоги не визнавав та прохав відмовити Банку у стягненні з нього процентів, пені та штрафів, а присудити тільки тіло кредиту. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з Заявою без номеру від 25.08.2015 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого Відповідачу надано кредит (а.с. 8,9). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому станом на 25 березня 2019 року утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 20 803,24 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредита - 00,00 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1728,28 грн; заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн; нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 14 658,14 грн; нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 2 950,00 штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн; штрафу (процентна складова) - 966,82 грн (а.с. 5,6-7). Відповідач вказував, що при укладенні договору кредиту з такими Умовами та правилами, що приєднані до справи, його не ознайомлювали. Єдиний документ, що містив істотні умови кредитного договору була Анкета-заява, в якій жодних умов про процеси, їх розмір, штрафи, пені та можливість їх одностороннього збільшення не містилося. В своїх поясненнях посилався на постанову Великою Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі 342/180/17, де зазначається, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Cold» приклади використання кредитних коштів на кредитці «Універсальна» з розрахунками загальної суми витрат клієнта та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.9, 10-24). У Анкеті-заяві позичальника від 25.08.2015 ні процентна ставка, а ні розмір щомісячної комісії не вказаний. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Однак як встановлено з розрахунку заборгованості процентна ставка встановлювалася щомісячно в різних її розмірах (відсотках). При чому в жодних документах чітко не зазначено який саме кредит було надано відповідачеві, чи по тарифах «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» , чи по тарифах «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Cold». Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.08.2015, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Суду не зрозуміло, який саме пільговий період застосовувався при здійсненні розрахунку заборгованості боржника [PERSON] та відповідно до якого саме Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, а саме станом на яку дату, при цьому керувався позивач. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі № 342/180/17, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.08.2015) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.04.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредита та нарахованих відсотків позивач не пред`являє, оскільки в розрахунку заборгованості вказано в цих графах 00,00 грн. Відповідно вимоги Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею й штрафами є безпідставними за відсутністю обгрунтованих підтверджень позивачем прийняття відповідачем [PERSON] зазначених у позові Умов, що є неприпустимим, фактичне визнання Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. В разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи на підставі ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed