Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частки з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги позову обгрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо, у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоч служить за контрактом у Збройних Силах України та має великий дохід. В судовому засіданні позивач підтримала доводи позовних вимог з наведених вище підстав. Додатково пояснила, що дитина перебуває на її утриманні і всі свої кошти витрачає її лікування. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності ( а.с.27). Такі дії відповідача не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без її участі. З наданого заперечення вбачається, що позов визнає частково - в розмірі ? частки всіх видів заробітку( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Кошти на утримання дитини з вересня 2016 року і по теперішній час надавав в середньому по 2000-3000 грн. (а.с15-16). Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобовязує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як визнав суд, стосунки між сторонами погіршилися, відповідач проживає окремо, а малолітня дитина перебуває на утриманні позивача та з нею проживає. З матеріалів справи вбачається, що позивачка ніде не працює перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Згідно довідки, виданої Болехівської ЦМЛ від 09.06.2017 року №409 вбачається, що дитина хворіє і перебуває на диспансерному обліку Д з приводу наступних захворювань: синдром підвищеної нейрорефлакторної збудливості, як прояв гіпотоксичного ураження ЦНС, додаткові хорди лівого шлуночка (а.с.48). Відповідач є молодою особою працездатного віку, проходить службу за контрактом у Збройних Силах України в зоні проведення антитерористичної операції Україні, де отримує заробітну плату. ( а.с.17,46). Інших дітей , яких він зобов`язаний утримувати, окрім сина [PERSON], немає. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обовязок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею180 СК України. Згідно ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд, з додерженням вимог ст.182 СК України, встановивши, що відповідач має постійну роботу, його доходи носять регулярний характер, враховуючи стан здоровя, загальний матеріальний стан дитини та відповідача, відсутність в останнього інших дітей та осіб, яких він зобовязаний утримувати, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж стосується пояснень позивача про значні витрати на лікування дитини, то суд роз"яснює, що вона не позбавлена права звернутися до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Позивач звернулася до суду з вимогами 29.05.2017 року, саме з цього дня слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати згідно пред'явленої квитанції на суму 300 грн. за складання позовної заяви. На підставі наведеного, ст.180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial