Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

13.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, про визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 квітня 2000 року між нею та [PERSON], за результатами біржових торгів, які відбулись на Товарній Біржі «Інтеграл» 22 квітня 2000 року, був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, згідно з яким вона придбала у власність двокімнатну квартиру .№58 в будинку №51 по вул.Центральна (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м за ціною 5195,00 грн. Вказаний договір зареєстрований 22 квітня 2000 року в Журналі реєстрації правочинів Товарної Біржі «Інтеграл». 25 квітня 2000 року вказаний договір був зареєстрований Василівським БТІ за №Н-527. Після укладення та реєстрації договору продавець [PERSON] знявся з реєстрації та виїхав до іншого обраного місця проживання, куди саме не повідомив. З часу придбання та на даний час в придбаній квартирі за вищевказаним договором, зареєстровано її місце проживання та членів її сімї, а саме чоловік та двоє дітей. Після придбання квартира фактично була передана їй 22 квітня 2000 року, тобто в день отримання грошових коштів продавцям і підписання договору, шляхом звільнення вказаного житла і вручення ключів від вхідних дверей. З цього моменту по теперішній час вона безперервно і відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном. Договір було виконано обома сторонами. Як пояснили їй колишні працівники Товарної Біржі «Інтеграл», при укладенні вищезазначеного договору, всі правочини, які були вчинені і зареєстровані товарною біржою не підлягали нотаріальному посвідченню у відповідності до приписів Закону України «Про товарну біржу». На теперішній час нею було порушено питання про можливість відчуження вищевказаної квартири. Звернувшись до нотаріуса їй стало відомо, що вона не зможе провести відчуження своєї квартири, оскільки під час вчинення правочину не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину, тобто на даний час її право власності не визнається іншими особами. Станом на 13 січня 2017 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] (Леніна) в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області становить 129135,00 гривень. Таким чином, оскільки на теперішній час вона не може належним чином розпоряджатися своєю квартирою, тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів з даним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м., від 22 квітня 2000 року, що зареєстрований в Журналі реєстрації правочинів Товарної біржі «Інтеграл» 22 квітня 2000 року за №Н-527 Василівським БТІ 25 квітня 2000 року за реєстровим №63 в книзі №28, а також визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (вул.Леніна) в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області (а.с.34-35). В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухваленні заочного рішення, на підставі наявних по справі доказів, не заперечує (а.с.51). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був судом повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.ст.74,76,ч.9 ст.74 ЦПК України, шляхом оголошення у засобах масової інформації, про що свідчить копія газети «Запорізька правда» від 30 березня 2017 року з наданням оголошення про виклик в судове засідання відповідача [PERSON], проте про причини неявки в судове засідання суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України (а.с.55-56). Представник третьої особи Василівського районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву, в якій просить розглянути цивільну справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, проти їх задоволення не заперечують (а.с.44). Представник третьої особи Товарної біржи «Інтеграл» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву, в якій представник просить розглянути справу у їх відсутність, з вирішенням позовних вимог на розсуд суду, самостійних вимог щодо предмету позову не заявлено (а.с.45). Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.38,48), про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти позов не надано, самостійний вимог щодо предмета спору не заявлено. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в ред.1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. В судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 2000 року між сторонами - членами Товарної біржі «Інтеграл» [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони, за результатами біржових торгів, які відбулися на Товарній біржі «Інтеграл» 22 квітня 2000 року, був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] (після лютого 2016 року вулиця має назву вул.Центральна) в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, згідно з яким [PERSON] придбала у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (Центральна) в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м за ціною 5195,00 грн., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Згідно заяви колишнього керівника Товарної Біржі «Інтеграл» [PERSON], Товарна Біржа «Інтеграл», діючи у відповідності до Закону про біржу від 1991 року та відповідно зі Статутом біржі, забезпечивши відповідним чином біржове членство Продавця та Покупця, при відсутності арешту, якої-небудь законної заборони на обєкт нерухомості та всього іншого, що могло би перешкодити законному переходу права власності на даний обєкт, здійснила 22 квітня 2000 року реєстрацію договору купівлі-продажу квартири №58, що знаходиться в будинку №51 по вул.Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Продавець квартири [PERSON], покупець [PERSON] Договір купівлі-продажу зареєстрований 22 квітня 2000 року. З 2002 року товарна біржа «Інтеграл» не проводить будь-якої діяльності та перейшла у повну власність інших осіб на Україні, які змінили сферу діяльності біржі (а.с.45). Згідно із діючим законодавством на момент укладення договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири, вищевказаний договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівському районному бюро технічної інвентаризації», про що свідчить зроблений відповідний запис у технічному паспорті в графі власників квартири (а.с.7-8). На час укладення договору купівлі-продажу від 22.04.2000 року Василівське БТІ визнало законність вчиненого правочину та зареєструвало за позивачем [PERSON] право власності на зазначену квартиру №58, що знаходиться в будинку №51 по вул. Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, на підставі вказаної біржової угоди (а.с.50). За наслідками укладання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири (п.5 Договору) покупець [PERSON], яка є позивачем у справі, сплатила відповідачу [PERSON] грошові кошти за їхньою домовленістю, а відповідач [PERSON] передав належну йому на праві власності квартиру №58, що знаходиться в будинку №51 по вул.Леніна в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Таким чином, [PERSON] стала новим власником вищевказаної квартири. На час укладення договору в 2000 році сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не має і не було. Проведена державна реєстрація договору купівлі-продажу. Відповідно до звіту про оцінку майна від 13 січня 2017 року квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області її ринкова вартість станом на 13 січня 2017 року становить 129135,00 (сто двадцять девять тисяч сто тридцять пять) гривень (а.с.9-20). Згідно довідки про склад сімї за №724 від 01.02.2017 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.21). З довідки № 79 від 12 січня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області вбачається, що згідно розпорядження міського голови від 19.02.2016 року за №49 «Про перейменування обєктів топоніміки м.Дніпрорудне» - вулиця «Леніна» перейменована на вулицю «Центральну» (а.с.21). Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на червень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки [PERSON]повністю виконала умови угоди купівлі-продажу квартири, сплатила за придбане майно грошові кошти, які [PERSON] одержав від неї до підписання даної угоди, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР зареєстрований в Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має. Таким чином, враховуючи, що на теперішній час позивачка не може належним чином розпоряджатись належною їй квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] (вул.Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки спірний договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового приміщення, який був укладений 22 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON]. викладений у письмовій формі та зареєстрований на Товарній Біржі «Інтеграл». Дана спірна угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу один до одного не пред»являли. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved