Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

13.08.2020 Акціонерне Товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії-Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" подало до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.10.2016 в сумі 16608,95 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачем 11.10.2016 було укладено заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Згідно досягнутих сторонами умов, у заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 01.11.2016 відповідачу надано кредит розміром 10000,00 грн. на строк, що відповідав терміну дії платіжної картки. Відсоткова ставка за кредитом визначена на рівні 30% річних. Вказує, що у відповідача виникла заборгованість з повернення кредиту, а тому просить стягнути суму, що вказана у позовних вимогах. Ухвалою суду від 25.08.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надала. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 11.10.2016 року [PERSON] підписав заяву про приєднання №1539556 за умовами якої він приєднався до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та просив відкрити йому поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Також позичальник [PERSON] в день підписання заяви на отримання кредиту був ознайомлений з інформацією про кредитні умови, що видно з підписаного ним 11.10.2016 повідомлення про умови кредитування та таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту. Крім того, відповідач підписав кредитну заяву від 01.11.2016 в якій також вказав про обізнаність з розміром кредиту та строком дії кредиту на час дії картки. 01.11.2016, [PERSON] підписав заяву на збільшення йому відновлювальної кредитної лінії (кредиту) розміром 10000,00 грн. з фіксованою відсотковою ставкою 30% річних. Як видно з виписки по картковому рахунку відповідача, він користувався кредитною карткою та отримав кредитні кошти в межах встановленого ліміту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, кредитний ліміт встановлено 12.10.2016 (арк. справи 34-37) видно, що заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком станом на 21.07.2020 становить 16608,95 грн., з яких 9988,04 грн. - заборгованість по кредиту, 4676,16 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом , 17 грн. - заборгованість за розрахунково-касове обслуговування, 1069,65 грн - пеня, 211,80 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу , 192,18 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 189,77 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 264,35 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом . Відтак суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як видно з матеріалів справи, заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу №1539556 від 11.10.2016, заяви на збільшення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), такі містять анкетні дані відповідача [PERSON] підписані ним, що свідчить про те, що він ознайомленний з текстом Договору, додатком до нього, тарифами, погодився на всі умови Договору, зокрема щодо встановленого кредиту в розмірі 10000,00 грн., процентної ставки, яка є фіксованою і складає 30% річних за користування кредитними коштами, пені. Відтак позивачем доведено, що між Банком та відповідачем було укладено Договір кредиту, а також доведено, що відповідач була повідомлена про умови кредитування, зокрема, ознайомлена з розміром кредиту, відсотковою ставкою за процентами, розміром пені. Водночас суд встановив, що позивач виконав свої обов`язки за умовами Договору кредитування, надавши кредитні кошти відповідачу, а відповідач у свою чергу свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а отже позивач вправі вимагати виконання ним, як боржником, зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків, пені. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачем коштами за цим договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом, відсотками, пені та процентів річних від простроченої суми. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошове зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що доведено позивачем належними та допустимими доказами, а тому законом зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 189,77 грн. - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту, 264,35 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом . Що стосується стягнення з відповідача 211,80 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 192,18 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, то суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) було визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, які є фіксованими і складають 30,00 % річних за користування кредитними коштами, а строк дії договору до жовтня 2018 року. Відповідно до правового аналізу Великої Палати Верховного суду України - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки розмір 3% річних, який просить стягнути позивач, нараховано за час дії кредитного договору, а окремого розрахунку 3% річних, після закінчення дії договору позивачем не надано, то у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити. Крім того, як видно з розрахунку 3% річних, такі нараховано на суму боргу, в тому числі на відсотки за користування кредитом. Суд вважає, що нарахування відсотків на відсотки, чинним законодавством не передбачено. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача в користь позивача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом потрібно відмовити. Тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволених вимог позивача, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2050,87 грн за подання позовної заяви позивачем (на підставі ставок, що діяли на момент вчинення процесуальної дії) і підлягають стягненню в користь позивача.

Outcome: partial