Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до Діловецької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 21 червня 2011 року померла їх мати - [PERSON], 06 листопада 2013 року помер їх батько [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина на належний їм житловий будинок №122, по вул. Трибушанській в с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Як спадкоємці першої черги спадкування за законом, вони звернулися до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини, однак їм видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. З наведених підстав, просили суд винести рішення, яким визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], право власності, в рівних частинах за кожним, на житловий будинок №122, разом з надвірними та господарськими спорудами, що розташований по вул. Трибушанській в с.Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, загальною площею - 51,95 кв.м., житловою площею - 31,33 кв.м. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] та позивач [PERSON], в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача, Діловецької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області в судове засідання не з`явився, сільський голова, [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їх представника. Відповідачка [PERSON] також в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Звернення позивачів до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх прав на отримання власності в порядку спадкування, зокрема згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в їх користь, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Судом встановлено, що 21 червня 2011 року померла громадянка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №123237 від 22 червня 2011 року. 06 листопада 2013 року помер громадянин [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-ФМ № 165011 від 07 листопада 2013 року. Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №122, що розташований по вул. Трибушанська, в с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] являються дітьми спадкодавців [PERSON] та [PERSON], отже, в силу ст. 1259 ЦК України являються спадкоємцем першої черги спадкування за законом. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно характеристики будинку, спадковий житловий будинок побудований в 1961 році. Також, в судовому засіданні з матеріалів справи, зокрема з довідки виконавчого комітету Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 02 березня 2016 року №411 встановлено, що житловий будинок, що розташований в с.Ділове по вул. Трибушанська № 122, належав нині померлим [PERSON] та [PERSON]. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачі фактично прийняли спадщину, оскільки у встанолений законом термін звернулися до Рахівської ДНК із заявою про прийняття спадщини. Дане стверджується заявами [PERSON] та [PERSON] до Рахівської ДНК про прийняття спадщини після смерті батьків. Також [PERSON], згідно нотаріально посвідченої заяви, як спадкоємець першої черги спадкування за законом відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька в користь позивачів. Таким чином, враховуючи, що позивачі по справі належать до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняли спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачами позов визнаний, суд вважає, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved