Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

18 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2014 р. ухвалено з відповідача стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2014 року до повноліття дитини. Вказує, що виконавче провадження відкрито другим відділом ДВС, проте аліменти не перераховуються, відповідач ухиляється від їх сплати і за її заявою нарахована заборгованість по аліментам за період з 23.10.2014 р. по 01.06.2016 р., яка становить 9 225 грн. А тому, оскільки відповідач не систематично сплачував аліменти, тому просить стягнути неустойку від суми несплачених аліментів в розмірі 2 919,96 грн. за період з жовтня 2014 р. по січень 2015 р. та з березня 2015 р. по квітень 2016 р. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки заборгованість, яка виникла по аліментах сталася не з вини відповідача, а з незалежних від нього обставин, зокрема у зв'язку із незаконним його звільненням з роботи, внаслідок чого заробітна плата не виплачувалась, внаслідок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсторонення відповідача від роботи. А в судових дебатах відповідач та представник відповідача просили зменшити розмір неустойки з урахуванням даних обставин. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, згідно наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.11.2014 р. ухвалено з відповідача стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2014 року і до повноліття дитини. Заборгованість відповідача за вказаному рішенні суду станом з 23.10.2014 р. по 01.06.2016 р. становить 9 225 грн., що підтверджується довідкою Другого відділу ДВС №17046 від 26.05.2016 року. Також в судовому засіданні було встановлено, що відповідач за червень 2016 р сплатив 510 грн. та за серпень 2016 р. - 510 грн., що не заперечується позивачем та підтверджується копіями квитанцій. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За правовою природою аліментні зобов'язання це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15; від 16.12.2015 р. в справі № 6-2696цс15; від 03.02.2016 р в справі № 6-1477цс15. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення неустойку від суми несплачених аліментів в розмірі 2 919,96 грн. за період з жовтня 2014 р. по січень 2015 р. та з березня 2015 р. по квітень 2016 р. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не мав змоги сплачувати аліменти за період з жовтня 2014 р. по січень 2015 року, так як у даний період був звільнений з роботи, заробітна плата не виплачувалась, а поновлений був лише в лютому 2015 року, що підтверджується витягом з наказу УМВС України в Хмельницькій області від 18.09.2014 р. про звільнення, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.11.2014 р. про скасування наказу від 18.09.2014 р., ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду про залишення без змін постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.11.2014 р., витягом з наказу від 11.02.2015 р. про поновлення на роботі. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не мав змоги сплачувати аліменти за період з травня 2015 року по вересень 2015 року, оскільки в даний період, а саме 29.05.2015 р. ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.07.2015 року; та у зв'язку із оголошенням підозри його відсторонено від виконання посадових обов'язків, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09.09.2015 р., а 21.08.2015 р. його було звільнено з органів МВС в запас Збройних Сил. А тому в даний період, а саме з жовтня 2014 р. по січень 2015 року та з травня 2015 року по вересень 2015 року слід відмовити позивачу у стягненні пені з відповідача, оскільки заборгованість, яка виникла по аліментах сталася не з вини відповідача, а з незалежних від нього обставин. Тому, розмір неустойки підлягає стягненню за березень, квітень 2015 р. та з вересня 2015 р. по квітень 2016 р. в розмірі 1 418, 64 грн., та розраховується наступним чином : за березень 2015 р. - 516 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 1% х 31 (кількість днів прострочення) = 159, 96 грн. (розмір пені); за квітень 2015 р. - 154, 80 грн.; за вересень 2015 р. - 154, 80 грн.; за жовтень 2015 р. - 154, 80 грн.; за листопад 2015 р. - 159,96 грн.; за грудень 2015 р. - 159, 96 грн.; за січень 2016 р. - 159,96 грн.; за лютий 2016 р. - 149,64 грн.; за березень 2016 р. - 159,96 грн.; за квітень 2016 р. - 4,80 грн. Також встановлено, що згідно з виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців [PERSON] зареєстрований 16.09.2015 р. як фізична особа підприємець . Згідно пункту 22 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Однак, відповідачем доказів про відсутність його вини, тяжке матеріальне становище, сімейне становище, або інших доказів неможливості сплати аліментів за березень, квітень 2015 р. та з вересня 2015 р. по квітень 2016 р. суду не надано. Судом неодноразово роз'яснювалось право на подання таких доказів та про можливість заявлення клопотання про витребування доказів в разі неможливості самостійно отримати такі докази, проте відповідач в заперечення вимог позивача таких доказів не надав. У зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення пені за даний період є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Отже, враховуючи викладене вище, а також вимоги ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства", відповідно до яких, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, а також беручи до уваги, що відповідачем не подано доказів, які б могли бути взяті до уваги судом при визначенні розміру пені, що підлягає стягненню, тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial