Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], Вінницької області. Шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано 25 листопада 2009 року, однак до цього часу він зареєстрований у належному їй житловому будинку, хоча фактично у ньому не проживає, не несе жодних витрат по утриманню будинку та прибудинкової території, з позивачем та спільними дітьми не підтримує будь-яких відноси. Фактично відповідач добровільно змінив місце свого проживання та при цьому втратив право користування житловим будинком позивача. На неодноразові звернення позивача до відповідача про добровільне зняття з реєстрації у її будинку, останній не реагує, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явилася, однак надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не вказав, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв. Оскільки позивач не заперечує щодо розгляду справи у відсутність відповідача, то за таких обставин суд визнав за можливе у відповідності до ст. 224 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ААА № 060589 від 20.11.1996 року доведено, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], Вінницької області на підставі заповіту, посвідченого Хмільницькою міською державною нотаріальною конторою 18.03.1988р. за реєстром № 421. Довідкою голови вуличного комітету № 430, посвідченого відділом організаційно-масової роботи Хмільницької міської ради доведено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, а саме в [ADDRESS] не проживає з 2010 року. Дані правовідносини регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зокрема ст. 7 ч. 1, та ст. 29 ЦК України. Згідно ст.3 ч.1 місце проживання - адміністративно-територіальним одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік., і реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання із зазначенням адреси житла особи. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За таких умов суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Глава 6 розділу III ЖК УРСР не містить норми, які б регулювали правовідносини між власником квартири і колишніми членами сім'ї при добровільному вибутті їх з квартири на інше місце постійного проживання, тому у даному випадку є необхідним застосування за аналогією закону ч.2 ст.107 ЖК УРСР, якою врегульовані схожі відносини. Відповідно до ст.167 ЖК України, наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення (в даному випадку право користування житловим приміщенням) вважається розірваним (в даному випадку право користування житловим приміщенням вважається втраченим) з дня його вибуття. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин, понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що за таких обставин позов підлягає задоволенню. Задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі викладеного, ст.ст. 7 ч.1, 14 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 72, 71 ч. 1, 107 ч.2, 156, 162 ЖК УРСР, ст.ст. 29, 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved