Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання під час вагітності у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування позову зазначила, що з 26 липня 2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу вона завагітніла. В теперішній час знаходиться на обліку в акушерсько-гінекологічній службі КЗОЗ «ЦПМСД №1», термін вагітності становить 32 тижні. З листопада 2016 року сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та не мають спільного бюджету. Відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання. З 16 січня 2017 року вона перебуває у відпустці по вагітності та пологам, заробітну плату за місцем роботи не отримує, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку відповідача для забезпечення повноцінного харчування та належних умов для збереження свого здоров'я та народження здорової дитини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала, просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Також пояснила суду, що з травня 2016 року вона та відповідач проживали однією сім'єю за її місцем мешкання, у червні вона завагітніла, а в липні 2016 року вони зареєстрували шлюб. Відповідач не працював, шукав роботу. Згодом пішов служити за контрактом до Збройних Сил України. Коли їй стало відомо про подружню зраду відповідача, вони, за її пропозицією, припинили сімейно-шлюбні відносини та спільне проживання. На обліку у медичному закладі по вагітності вона перебуває з 25 серпня 2016 року. Відповідач з моменту припинення сімейно-шлюбних відносин матеріальну допомогу на її утримання не надає. Вона проживає разом із своєю малолітньою дочкою від попереднього шлюбу. За час перебування у відпустці по вагітності та пологам за місцем її роботи їй виплатити 14000 грн. Ніяких інших доходів вона не має. Відповідач щомісячно отримує грошове забезпечення військовослужбовця в розмірі 7200 грн. і має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що з позивачкою він познайомився у черні 2016 року через мережу Інтернет. На той час він мав ІІ групу інвалідності внаслідок поранення на військовій службі. В серпні 2016 року позивачка вигнала його з її квартири через те, що він не мав роботи та заробітку. 01 вересня 2016 року інвалідність з нього знята і він почав шукати роботу. З 20 вересня 2016 року він служить за контрактом у Збройних Силах України. До грудня 2016 року він регулярно надавав позивачці матеріальну допомогу, в неї знаходилася його банківська картка і вона самостійно розпоряджалася його грошима. Зараз він щомісячно отримує грошове забезпечення військовослужбовця в розмірі 7000 грн. З 2010 року за рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання непрацездатного батька [PERSON] в розмірі 1/6 частки його доходів. Також на підставі рішення суду з 2010 року з нього щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка є інвалідом. Позивачці було відомо про його матеріальні зобов'язання. Виконавчі листи знаходяться на виконання в ДВС. Він щомісячно надсилає дочці та батькові по 500,00 грн., купує для батька ліки. Крім того, він повертає кредит банку, який був взятий ним для придбання квартири. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 липня 2016 року у Заводському районному у місті Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 236, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11). Як зазначила позивачка в судовому засіданні під час фактичних шлюбних відносин з відповідачем, а саме в червні 2016 року, вона завагітніла. Згідно довідки № 15 від 23 січня 2017 року, що видана Комунальним закладом охорони здоров'я Кам'янської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1" (а.с. 8), позивачка [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в акушерсько-гінекологічній службі з приводу вагітності, станом на 23 січня 2017 року строк вагітності становив 31 тиждень. З 16 січня 2017 року позивачка не працює, знаходиться у відпустці по вагітності та пологам, що підтверджується довідкою ТОВ "АТБ-маркет" від 24 січня 2017 року, вих. № 0-ОК (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно частин 1 та 2 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 5 ст. 84 СК України аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання на період вагітності та до досягнення народженою нею дитиною трирічного віку. З урахуванням матеріального становища відповідача, який служить за контрактом у Збройних Силах України, щомісячно отримує грошове забезпечення в розмірі 7000 грн., за рішеннями суду зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання батька і дитини від попереднього шлюбу, суд вважає, що з нього на користь позивачки необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/6 частки доходів, а не 1/4 частки, як про це заявлено в позові.

Outcome: partial