Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

23 червня 2015 р. Публічне акціонерне товариство Дельта Банк (далі - Банк)\~ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3\~683,60 грн. заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на\~\~ 02.06.2015 року. В обґрунтування позову\~ Банк посилався на те, що\~ 12 травня 2007 року ПАТ Дельта Банк (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний Банк Дельта) та [PERSON] уклали кредитний договір №004-14083-120507. За умовами договору позивач надав відповідачці\~ споживчий кредит на придбання майна на суму 4\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік та сплатою 1,05 % в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач взяті на себе зобовязання виконав, надавши відповідачеві кошти в сумі 4000 грн. Відповідачка [PERSON] зобов'язалася повернути наданий кредит у передбачений договором строк і сплатити проценти за користування ним. Відповідач належним чином взяті на себе зобовязання не виконувала, що призвело до утворення станом на 02.06.2015 р. заборгованості на суму 3\~683,660 грн., з яких 1790,79 грн. заборгованість за сумою кредиту, 462,57 грн. за відсотками, 1430,24 грн. за комісіями,\~ яку позивач просить стягнути за рішенням суду. У судове засідання представник\~ позивача [PERSON] не зявився,\~ у письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка\~ по справі [PERSON], після зміни прізвища [PERSON], в судове засідання не з`явилася,\~ надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог через сплин позовної давності. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень представником позивача, суд розглянув справу без участі сторін на підставі письмових доказів. З письмових матеріалів вбачається, що між Банком\~ та [PERSON]\~ 12 травня 2007 р. укладений кредитний договір №004-14083-120507,\~ згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 4\~000 грн. під 12 % річних на придбання майна на умовах визначених договором (п.п.1.1, 2.3.) та відкрив рахунок для погашення заборгованості №29096000684404 (п.2.9). Кредит наданий на строк 36 місяців з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 11.05.2010 р. (п.1.2). Позичальник повинен був щомісяця не пізніше 12 числа кожного місяця сплачувати кредиторові 207 грн. Пунктом 6.1 договору передбачене право кредитора при несвоєчасній сплаті Позичальником платежів у строки, передбачені цим договором, кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобовязання в примусовому порядку згідно чинного законодавства. Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши [PERSON] кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджене меморіальним ордером №16164592 від 14.05.2007 р. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості (пункт 10.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 11 травня 2010 року (п.1.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням рівними частинами по 207 грн. платежів - щомісяця не пізніше 12 числа кожного місяця для погашення кредиту та процентів за користування кредитом (пункт 2.8). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання боржником визначені також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначена правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі №6-20цс14. Відповідно до положень абз.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За умовами кредитного договору (п.2.8) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та відсотків повинно здійснюватись позичальником частинами до 12 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Останній платіж позичальник повинна була сплатити не пізніше 11 травня 2010 р. [PERSON], як вбачається з розгорнутого розрахунку заборгованості, не виконує взяті на себе зобовязання з 03.11.2009 р. Проте, банк звернувся до суду з позовом до неї 23.06.2015 р., тоді коли навіть за останнім платежем, який відповідач мав сплатити не пізніше 11 травня 2010 р., строк звернення до суду закінчився. За такого, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] у своїй заяві посилається на застосування позовної давності, позовні вимоги відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed