Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON], на обґрунтування якого зазначив, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.02.2017 року у справі № 135/33/17 з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON], у розмірі 2/5 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і досягнення старшою дитиною повноліття. З того часу він зареєстрував шлюб з іншою жінкою, від якого у них народився син [PERSON]. У подальшому з нього було стягнуто аліменти на утримання дружини [PERSON], у розмірі 12,5 % заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а також видано судовий наказ, яким стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2018 року і до його повноліття. У звязку з чим просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього, рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.02.2017 року до 1/3 частини всіх доходів. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач до суду не зявився, копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримав 26.09.2018 року. Відповідачка у судове засідання не зявилася, копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримала 26.09.2018 року. У строки, визначені ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, відповідачка подала на адресу суду відзив на позовну заяву. Аналогічний відзив також направлено на адресу позивача, про що свідчить фіскальний чек від 04.10.2018 року. На обґрунтування поданого відзиву відповідачка повідомила, що [PERSON] продовжує проживати з своєю дружиною [PERSON], шлюб вони не розривали і подача позову про стягнення аліментів та заяви про видачу судового наказу є штучним створенням підстав для зменшення розміру аліментів. Також зазначила, що хворіє на тяжку хворобу у звязку з чим стала інвалідом ІІ групи, не працює, отримує лише пенсію по інвалідності, а дочка [PERSON] часто хворіє. Також вважає, що таке зменшення розміру аліментів суттєво не вплине на його матеріальне становище, у звязку з чим просила відмовити позивачу у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст.\~180-182,\~183,\~192 СК України. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК. Отже, аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.02.2017 року у справі № 135/33/17 з [PERSON]. на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON], у розмірі 2/5 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і досягнення старшою дитиною повноліття. Матеріальний та сімейний стан позивача з часу винесення рішення змінився у звязку з тим, що у подальшому він одружився, у нього народилася ще одна дитина та з нього було стягнуто аліменти на утримання дружини [PERSON], у розмірі 12,5 % заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2018 року і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а також видано судовий наказ, яким стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2018 року і до його повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить до висновку, що позивач довів наявність, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, а тому, з урахуванням встановлених обставин, а також, беручи до уваги те, що зменшення розміру повністю відповідатиме ч. 5 ст. 183 СК України, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги відзив на позовну заяву у звязку з тим, що обставини, на які посилається відповідачка, як на підставу відмови у задоволенні позиву, зокрема, її хвороба та інвалідність, уже існували на момент винесення рішення про стягнення коштів на її користь, а стан здоровя дитини було враховано судом при визначенні розміру аліментів. Рішення про стягнення аліментів на дружину позивача та судовий наказ про стягнення аліментів на його сина ніким не оскаржені, набрали законної сили, а тому не можуть викликати будь яких сумнівів та є обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені нею на оплату судового збору у розмірі 704,80грн. На підставі ст.\~10-13,\~81,82, 133,\~141, 258,\~263-265,\~267, 274-279, 430 ЦПК України, суд,

Outcome: approved