Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк», звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 941/6-7 в загальній сумі 44601 долар США 18 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 1020764 (один мільйон двадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок, з них сума заборгованості за кредитом 467177, 36 грн, сума заборгованості за відсотками 258746,15 грн, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 226087,89 грн, сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 68753,08 грн. Позов обгрунтовується наступним. 22 березня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 941/6-7. Згідно п. 1.1 вказаного договору відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26792 долари США 00 центів зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення 17 березня 2014 року. Відповідно до п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки HYUNDAI Tucson, рік випуску 2007, синього кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 121 від 21.03.2007 року, укладеним з ТОВ „Український автомобільний холдинг. Зобовязання позивача, визначені у договорі про надання кредиту № 941/6-7 від 22 березня 2007 року були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку за 22.03.2007 року. Протягом тривалого часу відповідач не здійснив погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом у встановлені терміни, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. 15 лютого 2016 року у справі винесено Заочне рішення. 25.02.2016 року у суді зареєстрована заява відповідача про його скасування та розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалою від 23 березня 2016 року заочне рішення від 15.02.2016 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. У судові засідання після скасування заочного рішення представник банку не зявився. На а.с. 40 міститься клопотання представника банку про розгляд справи у відсутності позивача. На а.с. 138 долучено клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, у випадку визнання участі банку обовязковою представник, посилаючись на зайнятість в іншій справі, просив визначити іншу дату, що в даному випадку є правом, а не обовязком суду. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 27 ЦПК України. Обставини викладені на обґрунтування позову викладені в позовні заяві (а.с. 2-3), а письмові зауваження позивача на заперечення відповідача долучені до матеріалів цивільної справи на а.с. 114-115). Відповідач позов не визнав, вказавши, що розмір заборгованості значно завищений, алгоритм нарахування відсотків, комісії та пені не відповідає умовам договору. Крім того, відповідно до умов кредитного договору, він був забезпечений договором застави від 22.03.2007 року. 21 грудня 2012 року забезпечений транспортний засіб був реалізований банком за 78070 грн 00 коп. Вважає, що оскільки банк звернув стягнення на автомобіль, у нього були відсутні підстави в подальшому нараховувати заборгованість відповідачу, тому у позові просить відмовити. Оцінивши мотиви заявленого позову, приймаючи до уваги заперечення відповідача, вивчивши письмові докази додані до позову, визначившись із правовою нормою, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 22 березня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 941/6-7. Згідно п. 1.1 вказаного договору відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 26792 долари США 00 центів зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення 17 березня 2014 року. Відповідно до п. 1.2 договору кредиту, кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки HYUNDAI Tucson, рік випуску 2007, синього кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 121 від 21.03.2007 року, укладеним з ТОВ „Український автомобільний холдинг. Зобовязання позивача, визначені у договорі про надання кредиту № 941/6-7 від 22 березня 2007 року були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку за 22.03.2007 року. У п. 4.5 Договору сторони узгодили відповідальність за порушення строку перерахування кредитних коштів. Кредитор визначив за собою право вимагати повернення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій (п.3.2 Договору). Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. На підставі ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. 22.03.2007 року (а.с. 73-76) в забезпечення договору кредиту № 941/6-7 від 22.03.2007 року укладено договір застави майна. В якості забезпечення виконання вказаного кредитного договору заставодавець [PERSON] передав в заставу заставодержателю (кредитору) транспортний засіб марки HYUNDAI TUCSON, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама, коляска) № KMHJN81BP7U605441, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Чернігів 22 березня 2007 року, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СВС 006976, виданого РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Чернігів 22 березня 2007 року. Повернення кредиту в розмірі 26792,00 USD обумовлено в п.1.3.1 вказаного Договору шляхом внесення щомісячних платежів до 10 числа кожного місяця з кінцевим терміном погашення не пізніше 17.03.2014 року. Згідно п. 2.4.10 Договору у разі, якщо суми грошових коштів, вилучених від реалізації Предмету застави, недостатньо для повного задоволення вимог Заставодержателя, заставодержатель має право отримати повне задоволення вимог. Крім того, п.2.6 Кредитного договору сторони передбачили можливість зміни розміру відсоткової ставки. Кредитор зобовязаний повідомити позичальника про намір підвищити процентну ставку не пізніше, ніж за 10 днів до дати початку застосування, а також запропонувати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентної ставки, він зобовязаний протягом пяти днів підписати запропоновану кредитором додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору та повернути її до банку. Пунктом 3.2.3.5 Кредитного договору передбачено, що у разі якщо позичальник не погодиться із запропонованим кредитором розміром процентів, позичальник зобовязаний протягом пяти днів повернути кредитору заборгованість із кредиту, сплатити нараховані проценти, пеню та можливі штрафні санкції в повному обсязі. 21 жовтня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до відповідача із листом про збільшення розміру процентної ставки за Договором кредиту № 941/6-7 від 22.03.2007 року до 13,5 % з 20.10.2008 року. Лист було направлено із зворотнім повідомленням, як того вимагає п. 7.2 Договору відповідач отримав вказаний лист 22.10.2008 року поштою (а.с. 7-8). Відповідно до ч.1,2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти Договір про її прийняття повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти Договір у межах строку для відповіді вчинила дії відповідно до вказаних у пропозиції умов Договору, яка засвідчує її бажання укласти Договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір, або не встановлено Законом. Відповідач отримав повідомлення банку про підвищення процентної ставки, та з урахуванням зміненої відсоткової ставки проведено стягнення за виконавчим написом (а.с. 140), де заборгованість визначалась з урахуванням ставки 13,5 %, і не оспорювалось в установленому законом порядку відповідачем. Згідно п.28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно із статтею 1056-1 ЦК України у звязку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року № 661-V1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови Договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку, яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умови Договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей Закон набрав чинності з 10.01.2009 року. Виходячи з цього рішення банку, доведене до відома відповідача про підвищення процентної ставки до 13,5 % з 20.10.2008 року, фактично прийняте відповідачем в момент встановлення такої ставки, проведено в межах правового поля до 10.01.2009 року, а тому посилання відповідача на те, що розмір заборгованості значно завищений, а алгоритм нарахування відсотків підвищений, не спростовує вимог позивача, оскільки розрахунок заборгованості ґрунтується на договірних відносинах між сторонами, які були вільними в укладенні Договорів та у прийнятті додаткових умов. 03 березня 2010 року [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис за яким звернуто стягнення на транспортний засіб марки HYUNDAI TUCSON, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама, коляска) № KMHJN81BP7U605441, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Чернігів 22 березня 2007 року, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СВС 006976, виданого РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Чернігів 22 березня 2007 року. Деталізовано період, за який здійснюється стягнення: з 10 лютого 2009 року по 10 лютого 2010 року та вказано, що за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна задовольняються вимоги Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 31946 доларів США 30 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.02.2010 року складає 255867 гривень 50 копійок, з яких: сума заборгованості за кредитом 20412 доларів США 80 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10 лютого 2010 року складає 163492 гривень 24 копійки; сума заборгованості за відсотками 3434 доларів США 26 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом 10.02.2010 року складає 27906 гривень 48 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 589 доларів США 29 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10 лютого 2010 року складає 4719 гривень 80 копійок; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 428 доларів США 61 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.02.2010 року складає 3432 гривні 87 копійок; штрафи, які передбачені кредитним договором 7031 долар США 34 цента, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10 лютого 2010 року складає 56316 гривень 11 копійок. Додатково стягнуто витрати на вчинення виконавчого напису в сумі 3500 гривень 00 копійок. З досліджених у судовому засіданні матеріалів, за якими проведено виконання вказаного виконавчого документа, судом встановлено, що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Городнянського районного управління юстиції за результатами примусового виконання виконавчого документа виконавчого напису, № 651, вчиненого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, виданого 03 березня 2010 року, звернуто стягнення на транспортним засіб марки HYUNDAI TUCSON, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама, коляска) № KMHJN81BP7U605441, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Чернігів 22 березня 2007 року, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СВС 006976, виданого РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Чернігів 22 березня 2007 року, шляхом реалізації предмету застави та перераховано на рахунок стягувача 65737, 38 гривень, отриманих від реалізації майна. 04.02.2013 року у відповідності до п.8 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с. 141). Коштів від реалізації заставленого майна виявилось недостатньо для задоволення вимог стягувача заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.\~\~\~ Судом звертається увага відповідача, що згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У свою чергу з розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 29.10.2015 року становить 44601 долар США 18 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року визначається банком як 1020764 (один мільйон двадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок, з них 20412, 80 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 11305,63 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 9878,66 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 3004,09 доларів США. Наявність виконавчого напису нотаріусу вчиненого за невиконання кредитного договору за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання не свідчить про припинення договірних відносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених Договором за несвоєчасну сплату кредиту. Дане узгоджується із пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, посилання відповідача, що виконання договору припинилось в момент звернення стягнення на предмет застави, тобто транспортний засіб марки HYUNDAI TUCSON, рік випуску 2007, шасі (кузов, рама, коляска) № KMHJN81BP7U605441, державний номерний знак [NUMBER], не ґрунтується на умовах укладених договорів та суперечить цивільному законодавству. Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню. Однак, вимоги банку про стягнення боргу в загальній сумі 44601 долар США 18 центів, містять привязку до гривні, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.10.2015 року становить 1020764 (один мільйон двадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок, з них сума заборгованості за кредитом 467177, 36 грн, сума заборгованості за відсотками 258746,15 грн, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 226087,89 грн, сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 68753,08 грн. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III\~ "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вказане відповідає правовій позиції, яку Верховний Суд України сформулював у постанові від 24 вересня 2014 року в справі №6-145цс14, що підлягає застосуванню та відповідно зумовлює часткове задоволення вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений банком при предявленні позову до суду.

Outcome: partial