Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала з огляду на таке. 28.08.2014 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 16.10.2008 року, відповідно до якого він заповів усе належне йому майно позивачеві. В установлений законодавцем строк позивачем спадщину прийнято шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту. Проте постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай) згідно Державного акта серія ВН №09183 після смерті батька, так як заявником не було предявлено нотаріусу оригінала правовстановлюючого документа, по скільки ще за життя спадкодавця його було втрачено. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту її відкриття, однак позивач позбавлена можливості її прийняти з причин, що не залежать від її волі, що вказує на порушення прав, тому позивач просила суд здійснити їх захист шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач представник Трощанської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку сільський голова адресував суду зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову в заявленому обсязі щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних доказів у відсутності сторін в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами дійшов висновку про наступне. 28.08.2014 року в селі Гордіївка Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №291684. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим спадкодавцем 16.10.2008 року, який був посвідчений секретарем Трощанської сільської ради Липовецького району Вінницької області 16.10.2008 року та зареєстрований в реєстрі за №93. Як убачається із запису вчиненого 28.01.2015 року секретарем Трощанської сільської ради на зворотній стороні заповіту, по відомостях сільської ради спадкодавцем заповіт не змінювався та не скасовувався. На виконання розяснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано з Липовецької державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, матеріали Спадкової справи до майна померлого [PERSON] №13/2015, відповідно до яких встановлено, що своїм правом на прийняття спадщини скористалась позивач [PERSON] подавши заяву про прийняття спадщини за заповітом у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини. Матеріали Спадкової справи свідчать, що у померлого є й інші спадкоємці, що мають право на обовязкову частку у спадщині, зокрема: дочка спадкодавця [PERSON]. Згідно заяви поданої нотаріусу [PERSON] відмовилась від обовязкової частки, яку мала право успадкувати, відтак позивач є єдиним спадкоємцем на майно [PERSON] 17.04.2015 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя позивачка свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Трощанської сільської ради Липовецького району Вінницької області після смерті 28 серпня 2014 року [PERSON], оскільки заявником нотаріусу не було предявлено оригіналу Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи здобуті у справі докази судом зясовано, що спадкодавець за життя розпорядився належним йому майном, позивач спадщину прийняв, інший спадкоємець, який мав право на обовязкову частку у майні померлого відмовився від неї в установленому законом порядку. Проте успадкувати майно в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця, на таке майно, оскільки ще за його життя був втрачений. Факт належності земельної ділянки [PERSON] підтверджується архівною копією Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №09183, а також Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки від 15.05.2015 року за №14-28-0.1-1829/2-15. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач довів обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення задля відновлення порушеного та невизнаного права позивача на спадкове майно за заповітом. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved