Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

10.06.2019 позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь 11840 грн., затрачені медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2019 встановлено вину [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. В результаті вчинення такого було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої [PERSON] , яка проходила стаціонарне лікування в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» ДМР. Кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито судом з нереабілітуючих підстав, у зв`язку з його примиренням з потерпілою на підставі ст. 46 КК України. У добровільному порядку відповідач шкоду відшкодувати не бажає. 10.06.2019 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь судом отримана 02.07.2019. 03.07.2019 провадження в зазначеній справі відкрито. 17.07.2019 від представника позивача Дубинецької Х.Є. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи по останньому відомому місцю проживання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною, провівши заочний розгляд справи. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити. Судом встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.02.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018140110002616, від 18.12.2018 відносно [PERSON] , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито на підставі ст. 46 КК України, що відноситься до нереабілітуючої підстави ( справа №442/792/19). Поряд з цим, вказаною ухвалою, встановлено, що в результаті неправомірних дій [PERSON] , завдано тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії середньої тяжкості - [PERSON] . Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 11840 грн. Як вбачається із довідки КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, за №470 від 15.04.2019, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні вказаного закладу з 17.12.2018 по 18.01.2019 (32 л/днів). Вартість одного ліжко дня в травматологічному відділенні у 2018 році -353 грн., тобто 353 грн. х 15 ліжко-днів становить 10504 грн.., а у 2019 -385 грн., тобто 385грн. х 17 ліжко-днів, що складає 6545 грн.,а всього разом - 11840 грн. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат"№11 від 07.07.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Зокрема, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеного Порядку, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення проводиться в порядку цивільного судочинства за позовом, зокрема, закладу охорони здоров`я. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов`язана відшкодувати закладу охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров`я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров`я. В судовому засіданні встановлено, що потерпіла [PERSON] в результаті вчиненого відносно нього кримінального правопорушення перебував на лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні №1, внаслідок чого закладом охорони здоров`я були понесені витрати за 26 ліжко-днів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я витрачені на лікування потерпілого за час перебування на стаціонарному лікуванні. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved