Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ«КРЕДОБАНК», у якому просила визнати кредитний договір № 41039-OWNCASH від 22.09.2014р. недійсним, посилаючись на несправедливість положень договору, які передбачають право банку на власний розсуд вимагати дострокове погашення кредиту та підвищувати в односторонньому порядку проценти за користування кредитом. У судовому засіданні 17.02.2016р. під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, натомість представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Після заслуховувань пояснень сторін у судовому засіданні було оголошено перерву для надання представнику позивача можливості уточнити позов, оскільки позовна заява не містила посилань на конкретні пункти договору про право банку на власний розсуд вимагати дострокове погашення кредиту та підвищувати в односторонньому порядку проценти за користування кредитом, які позивач вважав несправедливим. У судовому засіданні 12.04.2016р. представник позивача звернувся до суду з заявою про уточнення підстав та позовних вимог, у якій посилався на несправедливість уже інших положень договору, а саме Розділу 2 «Індивідуальні умови кредитування» в частині перерахування страхового платежу у розмірі 5625,00 грн. до ПРАТ\~СК «Альфа Страхування», у звязку з чим просив визнати недійсним уже п.п. 1, 3 розділу 2 Розділу 2 «Індивідуальні умови кредитування» Кредитного договору № 41039-OWNCASH від 22.09.2014р. в частині зобовязання позивача сплатити 5625,00 грн. за страхування кредитного договору у ПРАТ\~СК «Альфа Страхування». Представник відповідача у судове засідання 12.04.216р. не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Протокольною ухвалою, занесеною до журналу судового засідання від 12.04.2016р., представнику позивача відмовлено у прийнятті заяви про уточнення підстав та позовних вимог, оскільки така заява про зміну підстав позову всупереч ч. 2 ст. 31 ЦПК України була подана після початку розгляду справи по суті та після заслуховування пояснень представників сторін у справі. З урахуванням викладеного, в межах даної справи суд розглядає позовні вимоги в межах предмету та підстав позову, викладених у первісній позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 22.09.2014р. між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 41039-OWNCASH (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав останній кредит у сумі 15 625,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 9,99 % на рік з кінцевим терміном повернення до 21.09.2016р., а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.5-7). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 3 ст. 10561 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст.\~203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. При цьому, за змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013р. №6-40цс13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Позивачем у позовні заяві не конкретизовано, які саме положення Кредитного договору він має на увазі, посилаючись на право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку. Водночас, за змістом п. 4 Кредитного договору банк має право не змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, а у разі зміни законодавства України щодо здійснення кредитування, облікової ставки Національного Банку України, інших економічних умов, що впливають на ціну грошових коштів, право ініціювати зміну розміру кредитної ставки, письмово повідомивши про це позичальника рекомендованим листом. При цьому за змістом цього ж пункту Кредитного договору така зміна оформлюється шляхом укладення додаткового договору між сторонами. Крім того, як вбачається з письмових заперечень відповідача, банк не змінював розмір процентної ставки за Кредитним договором, що не спростовано позивачем у справі. Таким чином, аналізуючи зміст п. 4 Кредитного договору, суд приходить до висновку, що передбачені ним положення щодо зміни кредитної ставки не містять права банку в односторонньому порядку змінювати таку ставку, а відтак посилання позивача на несправедливість таких умов в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та не можуть бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Щодо посилання на несправедливість умови договору про право банку вимагати дострокове погашення кредиту, то позивачем теж конкретно не вказано пункт Кредитного договору, який передбачає таке право та який позивач вважає несправедливим. Водночас, право банку вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів передбачене п. 5.8 Кредитного договору, згідно з яким банк має таке право лише у випадках, передбачених п. 3.3 Кредитного договору (несвоєчасна сплата процентів та/або повернення кредиту, порушення позичальником істотних умов Кредитного договору тощо). За таких обставин, суд вважає недоведеним твердження позивача про наявність у Кредитному договорі положень, які передбачають право банку на власний розсуд вимагати дострокове погашення кредиту. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивач не довів факт включення до Кредитного договору положень про право банку на власний розсуд вимагати дострокове погашення кредиту та підвищувати в односторонньому порядку проценти за користування кредитом, які б відповідали вимогам ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" в частині кваліфікації таких умов договору як несправедливих, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed