Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

11 липня 2019 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] збитки в сумі 102822 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказували, що їм належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] у цьому будинку, яка розташована зверху. У квартирі відповідача самовільно облаштований над їх житловою кімнатою санвузол з ванною та унітазом. Внаслідок самовільного розміщення ванни, туалету та каналізаційних стоків сусіди зверху затоплюють стелі та стіни у їх житловій кімнаті. В 2014 році через залиття їх квартири вони зверталися до суду про стягнення збитків та їх позов був задоволений. В 2016 році вони зверталися з заявами і скаргами до сільської ради та комунального підприємства в с. Мішково-Погорілове, однак ніяких дій зроблено не було. В квітні 2019 року відповідач знову залила їх квартиру, проведеним експертним дослідження було встановлено, що вартість відновлювального ремонту їх квартири складає 102822 грн. В добровільному порядку зазначена сума відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення її в судовому порядку. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги, підтвердили викладені в позові обставини та просили позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь кожного позивача по 51411 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй дійсно належить квартира [ADDRESS] . Там також живуть її батьки. Від позивачів їй стало відомо, що в квітні 2019 року їх квартира була знову затоплена. З експертизою згодна, була в квартирі позивачів та бачила пошкодження, але у неї не має коштів для відшкодування збитків. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 29 серпня 2005 року, позивачам належить на праві приватної спільної часткової власності двокімнатна квартира (по Ѕ частині кожному), розташована в [ADDRESS] , нумерацію будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] було змінено рішенням Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 14 від 05.02.2007р. (а.с. 20, 154). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 лютого 2015 року, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору дарування від 04 лютого 2015 року, відповідно до якого [PERSON] передала вказану квартиру у власність відповідачу [PERSON] (а.с.155-156). 19 квітня 2019 року жила кімната, кухня і коридор у квартирі позивачів були затоплені, через витік води з ванної кімнати із квартири відповідача, що підтверджується актом від 19 квітня 2019 року, складеним директором комунального підприємства с. Мішково-Погорілове, в присутності [PERSON] та сусідів (а.с. 12). Як вбачається з експертного дослідження № 120-713 будівельно-технічної експертизи складеної 14 червня 2019 року по заяві [PERSON] , при обстеженні приміщень квартири [ADDRESS] , встановлені пошкодження на стелях, стінах та підлозі, пов`язані з заливом, який відбувся 19 квітня 2019 року. Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в даній квартирі складає 102822 грн.(а.с.28-71). 21 травня 2015 року Жовтневим районним судом Миколаївської області ухвалено рішення по справі №477/2027/14-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] (яка на той час була власником квартири [ADDRESS] ) про відшкодування шкоди та стягнуто із [PERSON] на користь позивачів відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, в загальній сумі 25066 грн. по 12533 грн. кожному, а також матеріальну шкоду, завдану внаслідок погіршення стану здоров`я через залиття квартири в сумі 2442 грн. 68 коп., відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 грн., судові витрати в загальній сумі 3386 грн. 08 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також судові витрати в сумі 142 грн. 48 коп. (а.с.16-19) Як зазначено у рішенні, під час судового розгляду вищевказаної справи була проведена судової будівельно-технічної експертиза. Висновком № 125-020 від 22 січня 2015 року судової будівельно-технічної експертизи, підтверджено, що в квартирі [ADDRESS] було самовільно обладнано санвузол зі встановленням ванни та унітазу. Унітаз керамічний з пластиковим зливним бачком, підключеним до лежаку трубопроводу, укладеного безпосередньо вздовж перегородки суміжної з житловою кімнатою квартири [ADDRESS] площею 16,5 кв.м., розташованої нижче. Підключення зливу з ванни в основний каналізаційний лежак відсутній, змив проводиться через гофровану трубу, яка з`єднується тимчасово без герметичного кріплення в гофровану трубу зливу унітазу, чим порушені вимоги БНіП 3.05.01-85 "Внутрішні санітарно-технічні системи". Відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення", затверджених наказом Держбуду України 28 вересня 2005 року № 175 не допускається розміщення вбиральні та ванної (або душової) над житловими кімнатами і кухнями, ці приміщення допускається розміщувати над кухнею квартир, розташованих у двох рівнях, не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжкімнатних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати (п. 2.28). Вказані дефекти, які були виявлені в сантехнічному обладнані квартири [ADDRESS] стали причиною залиття в серпні 2014 року, стелі і полу квартири [ADDRESS] . Згідно приписів частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно змісту статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачами факту спричинення їм збитків залиттям їх квартири, що підтверджується актом 19 квітня 2019 року та висновком експертного дослідження № 120-713 будівельно-технічної експертизи від 14 червня 2019 року. Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідачем не надано, суму шкоди не оспорено та не спростовано. Клопотань про залучення до участі у справі інших осіб, не заявлено. На підставі викладеного суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] шкоди, завданої майну позивачів, внаслідок залиття їх квартири, в зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів відшкодування вартості відновлювального ремонту в загальній сумі 102 822 грн., по 51411 грн. кожному. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судові витрати по справі на користь позивачів в сумі 1028 грн., оскільки за подання до суду даної позовної заяви, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», позивачі повинні були сплатити судовий збір за ставкою, яка складає 1 відсоток ціни позову, тобто 1028 грн. Позивачі при поданні позовної заяви сплатили судовий збір в сумі 1114 грн., тобто в більшому розмірі. Згідно положень ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Outcome: approved