Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка мешкала в м. Ананьїв, 2-га дільниця Одеської області. [PERSON] заповіту не залишила. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 3,49 га загальною вартістю 46 тисяч 876 гривень 38 копійок, право на яку підтверджується сертифікатом серії РН № 759018, виданим 12 лютого 2001 року Ананьївською райдержадміністрацією Одеської області. Позивач вказує, що спадкоємцями її матері є вона та її рідна сестра [PERSON] Інших спадкоємців у її матері не було. Також позивач вказує, що після смерті матері вона за спадщиною нікуди не зверталася, так як є безграмотною, бо до школи не ходила та не має освіти. Вона лише знала, що після смерті матері залишилася якась земельна ділянка і відповідачка запевняла її, що вона знаходиться в оренді і вона буде керувати нею та ділитись зерном та іншою сільгосппродукцією. Перший час позивач дійсно отримувала від відповідача частину отриманого з орендою зерна та олії, але потім відповідач припинила надавати відповідачу отриманий прибуток від земельної ділянки. Так як позивач є не грамотною та юридично неосвіченою, вона пропустила строк для звернення за спадщиною, в тому числі для звернення в суд з вказаним позовом. Позивачеві стало відомо про те, що відповідач без її відома звернулася до державної нотаріальної контори Ананьївського нотаріального округу за спадщиною після смерті матері і отримала свідоцтво про право на цю спадщину за законом. На підставі вказаного свідоцтва відповідач отримала Державний акт серії ЯГ № 923570 про її право приватної власності на земельну ділянку розміром 3,49 га, загальною вартістю 46876 гривень 38 копійок, з земель на території Ананьївської другої сільської ради Ананьївського району Одеської області, виданий Ананьївською райдержадміністрацією Одеської області. Згідно сертифіката серії РН №759018 від 06 грудня 2002 року на право на земельну частку право на земельну частку передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВАС № 061827 від 06 грудня 2002 року. Позивач вважає свідоцтво про право на спадщину та Державний акт про право приватної власності частково недійсними, так як вона як і відповідач є рідною донькою покійної [PERSON], тому має право на спадщину, а саме, на половину спадкової земельної ділянки або на 1,745 га вартістю 23438 гривень 19 копійок. У зв'язку з цим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Сторони в судове засідання не з'явились. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.35), надійшла письмова заява про продовження розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. також, просить задовольнити заяву про повернення судового збору від 27.03.2014 року (а.с.45). Від відповідача [PERSON], також до початку судового засідання надійшла письмова заява про продовження розгляду справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає крім п.5 вимог позовної заяви. Усі судові витрати просить залишити за позивачем (а.с.46). Суд, дослідивши матеріали справи: ксерокопію паспорта громадянина України позивача та ксерокопію картки платника податків (а.с.5); ксерокопію свідоцтва про народження позивача, згідно якого в якості батьків вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.6); ксерокопію свідоцтва про одруження позивача та зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с.7); ксерокопію свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.8); ксерокопію свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2002 року, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка - [PERSON] (а.с.9); ксерокопію сертифікату на право на земельну частку (пай)серії РН № 759018, виданого на ім'я [PERSON] 12.03.2001 року (а.с.10); ксерокопію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 923570, виданого на ім'я [PERSON] без дати (а.с.11); ксерокопію акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки та меж зони обмеження, передачу на зберігання межових знаків від 23.01.2005 року [PERSON] з додатком (а.с.12.13); ксерокопію реєстраційної картки земельної ділянки [PERSON] серії АБГ № 221436 (а.с.14); повідомлення відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області від 09.12.2013 року № 01-01-05/3554 про нормативно грошову оцінку земельної ділянки площею 3,49 га на території Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області [PERSON] (а.с.15); ксерокопію паспорта громадянина України відповідача та ксерокопію картки платника податків (а.с.17), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1, 2 ст. 116 ЗК України - набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статті 81, 82 ЗК України визначають підстави набуття громадянами та юридичними особами права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 9 ст. 126 Земельного кодексу України державний акт на право власності та право постійного користування земельною ділянкою видається на одну земельну ділянку та обумовлено тим, що згідно ч. 6 ст. 126 цього ж Закону державні акти на право власності виступають у якості свого роду цінного паперу. Відповідно, у відносинах власності (коли власник може розпоряджатися земельною ділянкою) існує необхідність у зв'язку "одна ділянка -один акт". Згідно п."д"ч.3 ст.152 ЗК України, передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших передбачених законом способів... Ч.1 ст.21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси; Ч.1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі визнали позов в повному обсязі і обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням заявлених вимог та матеріального положення сторін, судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: partial