Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

11.08.2014 позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним вище позовом в якому просить скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.11.2013, скасувати запис про право власності № 3334270 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0649 га, розташовану у [ADDRESS], кадастровий № 8000000000:69:181:0014, зобов'язати відповідача видати [PERSON] свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що у 2008 році вона набула права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Власником іншої ? частини вказаного житлового будинку був [PERSON] 28.05.2009 року Рішенням КМР № 591-2/1647 [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність, по ? частині кожному, земельну ділянку, площею 0,0649 га по [ADDRESS], після чого вони розпочали розробку технічної документації щодо оформлення земельної ділянки у приватну власність. 05.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] стала власником всього житлового будинку [ADDRESS]. На момент укладення Договору міни, ні [PERSON], ні [PERSON] ще не встигли повністю оформити право власності на належні їм на той час частини спірної земельної ділянки. Технічна документація на спірну земельну ділянку розроблялась КП "Київський інститут земельних відносин", яке на підставі Договору міни внесло до неї відповідні зміни, а саме: власником всієї Спірної земельної ділянки повинна була стати [PERSON] [PERSON] розробила відповідну технічну документацію та отримала Витяг з державного земельного кадастру про те, що за нею зареєстрована земельна ділянка, площею 0,0649 га по [ADDRESS]. Після чого вона звернулася до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку та отримання Свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Позивачка посилається на те, що відповідач, з врахуванням викладеного вище, повинен був видати [PERSON] свідоцтво про право власності на всю земельну ділянку, площею 0,0649 га, розташовану по [ADDRESS], враховуючи, що позивачці належить весь будинок за адресою [ADDRESS]. Натомість, 12.11.2013 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві [PERSON] було видано свідоцтво про право власності лише на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0649 га, розташованої по [ADDRESS], кадастровий № 8000000000:69:181:0014. Позивач вважає, що спірне Свідоцтво, видане Відповідачем, порушує права та законні інтереси [PERSON], з підстав, наведених вище, оскільки [PERSON] є законним власником усієї спірної ділянки відповідно до ч. 1 статті 377 ЦК України. За таких обставин позивачка вважає, що спірне Свідоцтво підлягає скасуванню в судовому порядку, а запис про право власності - видаленню з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Позивачка також посилається на те, що відповідно до положень вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України, вона не зможе оформити у власність іншу 1/2 частину спірної ділянки у інший спосіб, ніж на підставі рішення суду, оскільки із видачею Спірного свідоцтва своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд вона втратила, а тому позивачка змушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на всю Спірну ділянку. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не направив свого представника для участі в розгляді справи, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Про причини неявки свого представника відповідач суд до відома не поставив. Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України та позицію позивачки та її представника, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2005, виданого державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори Василевською О.П. та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації, реєстровий запис № 44652 у книзі № 435-135, [PERSON] набула права приватної власності на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 27 кв. м, житлова площа - 6,8 кв. м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2008, виданого державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори Василевською О.П. та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації, реєстровий запис № 44652 у книзі № 435-135, [PERSON] набула права приватної власності на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 27 кв. м, житлова площа - 6,8 кв. м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] набула права приватної власності на 1/2 частину вищевказаного будинку. Власником іншої 1/2 частини вищевказаного будинку на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом був, на той час, [PERSON]. Рішенням Київської міської ради № 591-2/1647 від 28.05.2009 [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність земельну ділянку, площею 0,0649 га по [ADDRESS], по 1/2 частині кожному. 03.06.2009 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на "[PERSON]". З червня 2009 [PERSON] та [PERSON] розпочали розробку технічної документації щодо оформлення спірної земельної ділянки у приватну власність. 05.10.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, на підставі якого [PERSON] стала власником всього житлового будинку, загальною площею 27 кв. м, житлова площа - 6,8 кв. м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. На момент укладення Договору міни ні [PERSON], ні [PERSON] ще не встигли повністю оформити право власності на належні їм на той час частини спірної земельної ділянки. Після набуття права власності на весь будинок [ADDRESS] [PERSON] розробила технічну документацію та отримала Витяг з державного земельного кадастру про те, що за нею зареєстрована земельна ділянка, площею 0,0649 га по [ADDRESS]. Так, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.11.2013 № НВ-8000055992013 за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку, площею 0,0649 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після чого [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку та отримання Свідоцтва про право власності на земельну ділянку. 12.11.2013 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0649 га, розташованої по [ADDRESS], кадастровий №8000000000:69:181:0014. Вказане свідоцтво позивачка вважає таким, що порушує її права власника на всю земельну ділянку, вважає, що спірне Свідоцтво підлягає скасуванню в судовому порядку, а запис про право власності - видаленню з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Разом з цим, суд, дослідивши всі надані позивачкою докази у справі, дійшов наступного висновку. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» (ст. 1 Закону). Статтею 18 Закону передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; в інших випадках, встановлених законом. Стаття 19 Закону визначає підстави державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яка була чинна на той час і втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 868 від 17.10.2013 року. Згідно зазначеного Порядку Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить, зокрема, орган державної реєстрації прав (п. 2). Між іншим, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки (п.4) Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами (п.5). У разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі), сторона (сторони) правочину, відповідно до якого виникло право власності та інше речове право (п.25). Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (п.26). Пунктом 27 вказаного Порядку визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (п.42). Державна реєстрація права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на таке майно за новим правонабувачем проводиться за наявності державної реєстрації права власності на таке майно за попереднім правонабувачем, крім проведення державної реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно (п.44). Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новосформовану земельну ділянку заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені у пункті 28 цього Порядку (п. 55-1). У разі формування земельної ділянки у порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності заявник, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає органові державної реєстрації прав рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі підготовки лотів до проведення земельних торгів). У разі формування земельної ділянки шляхом поділу або об'єднання раніше сформованих земельних ділянок заявник, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає органові державної реєстрації прав документ, що підтверджує виникнення права власності на раніше сформовану земельну ділянку і зазначений у пункті 27 цього Порядку. Таким чином, для державної реєстрації права власності на земельну дяліняку у порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності заявник подає органові державної реєстрації прав рішення органу органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, а в разі об'єднання раніше сформованих земельних ділянок заявник подає документ, що підтверджує виникнення права власності на раніше сформовану земельну ділянку. Разом з цим, як вбачається з документів наданих позивачкою, Рішенням КМР №591-2/1647 земельну ділянку, площею 0,0649 га по [ADDRESS] передано у спільну часткову власність, по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON]. Після ухвалення вказаного рішення [PERSON] не здійснив реєстрацію свого права власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки, що позивачкою не оспорюється. 05.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] стала власником всього житлового будинку [ADDRESS]. За вказаним договором міни позивачці [PERSON] у власність передавалася лише 1/2 частина будинку, розташованого на спірній земельній ділянці. Право власності на частину спірної земельної ділянки позивачці не передавалося, оскільки [PERSON], на час укладення договору міни не набув такого права у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, у відповідача не було правових підстав приймати рішення про державну реєстрацію права власності позивачки на всю земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], оскільки у встановленому законом порядку, а саме відповідно до Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009, позивачці була передана у власність тільки 1/2 частини спірної земельної ділянки, а інша 1/2 частина цієї земельної ділянки відповідно до згаданого рішення була передана у власність [PERSON], який не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на вказану земельну ділянку і не передав його позивачці. В частині передачі у власність [PERSON] 1/2 частини спірної земельної ділянки Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009 чинне, ніким не оспорювалося і не скасоване. Виходячи з цього у відповідача 12.11.2013, на час видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0649 га, розташованої у [ADDRESS], кадастровий № 8000000000:69:181:0014, не було правових підстав видавати [PERSON] свідоцтво про право власності на всю земельну ділянку та вносити запис про право власності [PERSON] на всю спірну земельну ділянку до Державного реєстру прав. З огляду на викладене вимоги позивачки про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.11.2013 року не підлягають задоволенню. Не можуть бути задоволені і вимоги позивачки про визнання за нею права власності на всю земельну ділянку, оскільки, як зазначено вище 1/2 частина спірної земельної ділянки відповідно Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009 була передана у власність [PERSON] і в цій частині Рішення КМР № 591-2/1647 від 28.05.2009 чинне, ніким не оспорювалося і не скасоване. Посилання позивачки на ч. 1 ст. 377 ЦК України, як на підставу виникнення у неї права власності на всю земельну ділянку, є безпідставними, оскільки підстави виникнення, оформлення та переходу права власності на земельні ділянки чітко визначені чинним законодавством, норми якого наведені вище, які позивачкою та [PERSON] не були враховані при оформленні та передачі належних їм прав на нерухоме майно. Крім цього, слід зазначити наступне. Згідно ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Частиною 2 статті 30 Закону передбачено дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, законом чітко визначені підстави та порядок внесення запису про скасування державної реєстрації прав в Державному реєстрі прав, який може бути внесений на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Разом з цим, в судовому порядку рішення про державну реєстрацію прав позивачка у встановленому законом порядку не оскаржувала. Виходячи з цього, вимоги позивачки про скасування запису про право власності №3334270 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають. Враховуючи викладені вище обставини, з врахуванням доводів та доказів наданих суду під час розгляду справи, суд вважає, що права позивачки з боку відповідача порушені не були, а тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Outcome: dismissed