Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною\~ трирічного віку, в обґрунтування якої вказує, що 27 серпня 2010 року між нею, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], та Відповідачем [PERSON], було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з Позивачем та повністю перебувають на її утриманні. Позивач зазначає, що Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 СК України обов'язку утримувати свої дітей. Це, зокрема, виявляється у тому, що Відповідач протягом останнього року відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Діти повністю знаходяться на утриманні Позивача. Добровільно виділяти кошти на утримання дітей [PERSON] відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім'ї не цікавиться. Також Відповідач ухиляється від утримання Позивача, чим порушує її права, передбачені частиною другою, четвертою статті 84 СК України. Позивач просить суд взяти до уваги, наступні обставини: Позивач ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, отримує допомогу в розмірі 860 гривень, що в теперішній час зовсім недостатньо для існування та утримання двох дітей. Відповідач працює в Піопільнянському відділенні поліції, отримує заробітну платню у розмірі, приблизно 8500 гривень, і тому має реальну змогу сплачувати аліменти. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, Позивач уточнивши свої позовні вимоги просить, стягувати з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], аліменти на користь доньки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі одної третьої частки його заробітку (Доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня предявлення позову та на її утримання в розмірі одної шостої частики усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дочкою [PERSON], [INFO] трирічного віку. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, уточнені позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно частини третьої \~статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~ У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом з матеріалів справи встановлено, що 27\~серпня 2010\~року між\~ [PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO]\~було укладено\~шлюб,\~який зареєстровано\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Попільнянського\~районного управління\~юстиції Житомирської\~області,\~актовий запис\~№ 47,\~після державної\~реєстрації шлюбу\~прізвище дружини\~змінилось на\~«Блужненко», що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 070228. Відповідно до копії Свідоцтв про народження серії І-ТП № 238637 та серії І-ТП № 262010, батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 27 березня 2018 року № 806, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживає та зареєстровані за адресою: [INFO] разом з матірю [PERSON], [INFO], та знаходяться на її утриманні. Згідно зі статтями 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої\~статті 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-III, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно пунктів 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 розяснив, що відповідно до статті 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 180, частини першої, частини другої, статті 183, частини першої статті 184 СК України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. 17\~травня 2017\~року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до частини другої\~статті 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~частини першої,\~другої статті\~ 75\~Сімейного Кодексу\~України дружина,\~чоловік повинні\~матеріально підтримувати\~один одного,\~право на\~утримання (аліменти)\~має той\~з подружжя\~який є\~непрацездатним,\~потребує матеріальної\~допомоги,\~за умови,\~що другий\~з подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Частиною другою статті 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки Позивач в даний час здійснює догляд за малолітньою дитиною, і у зв'язку із цим позбавлена можливості працювати, а доказів на підтвердження того, що Відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання Позивача в матеріалах справи відсутні, суд вважає за можливе покласти на Відповідача обов'язок з утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку виходячи із принципів розумності та справедливості. При визначенні розміру аліментів, згідно положень\~статті 182 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги, що Відповідач фізично здоровий, відсутність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, докази протилежного суду відповідачем не надано, що є його обов'язком в силу статей 10,\~11,\~60 ЦПК України, як батько повинен брати участь у забезпеченні належного матеріального рівня утримання дітей, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей, визначеного\~Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, з огляду на рівність обов'язку щодо утримання дитини кожним з батьків, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 191\~СК України,\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня предявлення\~позову. На підставі пункту 1 частини першої \~статті 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за 1 місяць. Відповідно до частини четвертої \~статті 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що Позивач за подання позову, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved