Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] (далі - Заявник) звернулася до суду з позовом про встановлення факту смерті її матері - [PERSON], яка померла на тимчасово окупованій території України. Свою заяву мотивує тим, що [INFO] року у м. Кіровське (Хрестівка) Донецької області, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, померла її мати [PERSON] однак, заявник не має можливості зареєструвати факт смерті та отримати свідоцтво про смерть своєї матері, оскільки документи, що підтверджують такий факт видані нелегітимними органами, які утворені «Донецькою Народною Республікою» та фактично діють на території м. Кіровське (Хрестівка) Донецької області. Заявник в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності та задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань не надав. Представник заінтересованої особи Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань не надав. В судовому засіданні були досліджені в якості доказів: копія паспорта заявника [PERSON], виданого Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області 22.04.2003, серії [NUMBER] та копія її ідентифікаційного номеру; копія свідоцтва про народження [PERSON], виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області 08.09.2016, серія [NUMBER]; копія лікарського свідоцтва про смерть за № 15 від 19 січня 2016 року виданого, на мові оригіналу, «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР»; довідка про причину смерті за № 15 від 19.01.2016 видана, на мові оригіналу, «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР»; копія паспорта [PERSON], виданого Кіровськм МВ УМВС України в Донецькій області, серії [NUMBER] та копія її ідентифікаційного номеру; копія свідоцтва про смерть [PERSON], виданого, на мові оригіналу, «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния Государственной Регистрационной палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від 20 січня 2016 року серії [NUMBER]; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] [INFO], за № [NUMBER]; копія заповіту [PERSON] від 12.03.2008, засвідченого державним нотаріусом Кардашевською М.В.; фотознімки місця поховання [PERSON]; відмова у проведенні державної реєстрації смерті виданої Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 13.06.2017 № 15.14-93/2222. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області 08.09.2016, серія [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON], [INFO], за № [NUMBER], а також копією заповіту від 12 березня 2008 року, засвідченого державним нотаріусом Кардашевською М.В. Так, [INFO] року у м. Кіровське (Хрестівка) Донецької області померла [PERSON] [INFO], що підтверджується копією лікарського свідоцтво про смерть за № 15 від 19 січня 2016 року виданого, на мові оригіналу, «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР» та копією свідоцтва про смерть [PERSON], виданого, на мові оригіналу, «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния Государственной Регистрационной палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від 20 січня 2016 року серії [NUMBER]. Причина смерті [PERSON] - церебральний атеросклероз обтяжений гострим порушенням мозкового кровообігу в лівій півкулі головного мозку по ішемічному типу, що підтверджується копією довідки про причину смерті за № 15 від 19.01.2016 виданої республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР. Відповідно до ч.ч.2,3,4 Цивільного кодексу України актом цивільного стану є смерть особи. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно п.ґ ч. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні однією із підстав для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Частиною 8 п. 1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.1 ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Постановою Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, у тому числі й місто Кіровське (Хрестівка) Донецької області. Щодо прийняття до уваги в якості доказів: копії лікарського свідоцтво про смерть за № 15 від 19 січня 2016 року виданого , на мові оригіналу, «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР», копії свідоцтва про смерть [PERSON], виданого, на мові оригіналу, «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния Государственной Регистрационной палаты Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від 20 січня 2016 року серії [NUMBER], довідки про причину смерті за № 15 від 19.01.2016 видана, на мові оригіналу, «Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР», суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих органами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.8.ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved