Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "СК Галицька" (надалі - «Відповідач») про стягнення з ПАТ "СК Галицька" 94 488 грн. 31 коп. в якості відшкодування матеріальних збитків внаслідок ДТП. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов до суду не надходило. Вимоги ухвали суду про витребування доказів Відповідачем не виконано. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. З матеріалів позовної заяви вбачається, що 08.09.2018 року в м. Києві на проспекті Лісовому, 6 сталася дорожньо-транспотрна пригода за участю транспортного засобу Нісан Кашкай [NUMBER] та ТЗ [PERSON] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Транспортні засоби, які були учасниками ДТП були застраховані, зокрема транспортний засіб [PERSON] у ПАТ СК «Галицька» ( полюс АМ 1814318). Протягом 3 днів, Позивач користуючись мобільним зв`язком повідомила страхову компанію про страховий випадок, але у зв`язку з віддаленістю їх офісу, Позивача повідомили, що зателефонує аварійний комісар та оформить усі необхідні документи. Як зазначено у позовній заяві, 18.09.2018 року при особистій зустрічі, на станції технічного обслуговування, аварійному комісару від ПАТ СК Галицька Позивачем подано відповідну заяву щодо відшкодування шкоди, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та усі необхідні документи, а також рахунок на проведення ремонтних робіт. Уповноважена особа склала акт огляду транспортного засобу, де зазначено усі пошкодження автомобіля Позивача. Позивач зазначає, що у неї забрали усі вищевказані документи та повідомили, що направлять їх поштою на Івано-Франківськ, оскільки офіс у них саме там, але протягом всього часу ніяких повідомлень щодо затвердженого розміру відшкодування або рішення про відмову у виплаті, ніяких коштів не було перераховано на рахунок Позивача. 08.01.2019 року Позивачем направлено Відповідачу листа щодо вжиття заходів на виплату відшкодування, але відповіді так і не отримано, також направлено листа Моторно-транспортному страховому бюро України з проханням посприяти у виплаті страховою компанією винного у ДТП відшкодування матеріальної шкоди, відповідь отримана, в якій зазначено, що направили відповідний запит Стаховій компанії. Отримавши документи, Позивач побачила, що сума до виплати є значно меншою за рахунки, які виставлені позивачу за ремонт пошкодженого транспортного засобу, документи не підписані, не зазначено причин та обґрунтованості саме такої суми до сплати. Матеріальні збитки, які були заподіяні позивачу внаслідок пошкодження автомобіля становлять 94 488,31 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №СЧ - 0057042 від 18.09.2018 року ( а.с.34-35). Тому просила суд стягнути із приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» матеріальну шкоду в розмірі 94 488,31 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, встановлено, що 08.09.2018 року біля 17-50 год., керуючи автомобілем «Фольксваген» , р.н. [NUMBER] по пр.. Лісовий у м. Києві, [PERSON] не дотримався безпечної дистанції до автомобіля «Ніссан», р.н. [NUMBER] ( водій [PERSON] ), що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ( а.с.7). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина [PERSON] у вчиненні ДТП під керуванням автомобіля марки «Фольксваген» , р.н. [NUMBER] , внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного Фольксваген» , р.н. [NUMBER] застрахована у приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування АМ /1814318 з терміном дії з 20.01.2018 року по 19.01.2019 року. Згідно до полісу АМ/1814318 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, матеріальні збитки становлять 94 488,31, що підтверджується рахунком-фактурою №СЧ-0057042 від 18.09.2018 року ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський, актами виконаних робіт №ЗН-139289, №ЗН - 139308 від 18.09.2018 року( а.с.34-37). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. В даному випадку має місце страховий випадок, оскільки ДТП трапилась за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген» р,н [NUMBER] . Позивачем 18.09.2018 року подано завяу до ПрАТ СК «Галицька» про виплату страхового відшкодування, однак позивача повідомлено що згідні із сумою страхового відшкодування в розмірі 30 260 грн. ( а.с.33), надіславши протокол узгодження розміру страхового відшкодування та порядку його виплати ГСК000009975-01М від 21.02.2019 року ( а.с.31-32). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 1195 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. До такого висновку прийшла Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Верховного Суду, вимоги щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, позивачем можуть пред`являтись саме до страховика. Відповідальність відповідача в силу ч. 4 ст. 1195 ЦК України є субсидіарною, а не солідарною. Тобто обов`язок відшкодування шкоди потерпілій особі як договірне зобов`язання виникає у страховика в межах ліміту відповідальності. У разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди винна у завданні збитків особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Матеріальні збитки завдані позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля становлять 94 488,31 . Доказів, які б спростували вказану обставину, Відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач ПрАТ СК «Галицька» свої зобов`язання належним чином не виконало. Разом з тим, відповідачем ПрАТ СК «Галицька» суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування чи заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином позов слід задовольнити та стягнути із ПрАТ СК «Галицька» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 94 488,31 грн. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить покласти судові витрати на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 6, 9, 12, 22, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 525, 526, 625, 1195 ЦК України,

Outcome: approved