Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

23 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] Позов мотивований тим, що [INFO] року помер її батько - [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру [ADDRESS]. 30 березня 2012 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири. [ADDRESS]. Відповідачці [PERSON], як дружині спадкодавця видано свідоцтво про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме спірної квартири та свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна [PERSON], яке складається з ? частки квартири [ADDRESS]. Проте, спірна квартира була придбана за кошти, які належали [PERSON] особисто, а відповідно є приватною власністю спадкодавця та повинна наслідуватись спадкоємцями в рівних частинах. В подальшому, 25 листопада 2011 року [PERSON] подарувала належні їй ? частки спірної квартири відповідачу [PERSON] Посилаючись на викладене та порушення свого права на отримання спадщини в розмірі ? частки спірної квартири, [PERSON] просила визнати недійсними: свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] від 28 жовтня 2011 року; свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] від 28 жовтня 2011 року, договір дарування від 25 листопада 2011 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог залучено приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьку О.М., Третю Миколаївську державну нотаріальну контору. [INFO] року відповідач [PERSON] померла, в зв'язку з чим ухвалою суду від 31 березня 2016 року до участі в справі як співвідповідача було залучено Миколаївську міську раду. Під час судового розгляду справи [PERSON] і її представник підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Миколаївська міська рада надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі свого представника. Треті особи без самостійних вимог до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши доводи учасників процесу в обґрунтування своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1998 року. 02 липня 2002 року [PERSON] приватизував квартиру [ADDRESS], де був одноособово зареєстрований на час приватизації та отримав свідоцтво на своє ім'я про право власності на вказану квартиру. За договором купівлі - продажу від 12 липня 2002 року [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 26250 гривень. Відповідно до договору купівлі - продажу від 15 липня 2002 року [PERSON] придбав за 22134 гривні квартиру [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей 17 липня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 2928. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] відповідно до ст.1261,1267 ЦК України були позивач [PERSON], як донька, та [PERSON], як дружина та які прийняли спадщину. 28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири [ADDRESS]. 28 жовтня 2011 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадкового майна, яке складається з ? частки квартири [ADDRESS]. 30 березня 2012 року державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/22 частку спадкового майна, яке складається з ? частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування від 25 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М., [PERSON] подарувала належні їй ? частки квартири [ADDRESS] [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22 грудня 2014 року. З 30 січня 2003 року і до смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в спірній квартирі [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Разом з тим, на час приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] та купівлі квартири [ADDRESS] діяли норми ст.ст.22,24 КпШС України, якими регулювались питання спільної сумісної власності подружжя, особистої приватної власності чоловіка, дружини. Вказані норми закону не містили положень про особисту приватну власність майна одного з подружжя, набутого за час шлюбу внаслідок приватизації. Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння. Користування і розпорядження цим майном. Крім того, встановлені судом обставини справи та наявні докази на їх підтвердження, свідчать що спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за договором купівлі - продажу саме для проживання та в інтересах його сім'ї. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених, законом. Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути, в тому числі, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Відповідно до ст.ст.717,719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Встановлені судом обставини справи, з урахуванням вищевикладеного свідчать, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] в інтересах сім'ї і є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Доводи сторони позивача, що спірна квартира була особистою власністю [PERSON], а при оформленні спадщини після його смерті були порушені права позивача та посилання на положення ст.57 СК України суд вважає безпідставними. Оспорювані свідоцтва на ім'я [PERSON] нотаріусами видано з дотриманням вимог чинного законодавства. Оспорюваний договір дарування, укладений 25 листопада 2011 року між [PERSON] і [PERSON] укладено з дотриманням вимог законодавства та відповідав дійсному волевиявленню сторін. За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed