Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Ясеневопільнівської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивувала тим, що зазначений будинок побудований нею та її чоловіком [PERSON]. Будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд тривало з 1986 року і було завершено у 1988 році, що доводиться технічним та будівельним паспортом. Проте, свідоцтво про право власності на житлове господарство відсутнє. [INFO] [PERSON] помер. Заповітного розпорядження він не залишив. 12.10.2004 року позивачка звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини на житловий будинок. Проте, в.о. державного нотаріуса відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правостановлюючих документів на спадкове майно та рекомендувала звернутися до суду. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Ясеневопільнівська сільська рада не заперечує проти позову. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 200,0 кв.м., житлова площа 76,5 кв.м., побудованого 1988 р., літньої кухні, сараю, вбиральні, каплиці, колодязя, хвіртки, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» слідує, що ринкова вартість будинку станом на 08.12.2015 року - становить 240612,00 грн. Як вбачається з копії довідки про об'єкт нерухомого майна № 243 від 10.12.2015 року, виданої техніком з інвентаризації нерухомого майна, до 1992 р. побудований новий житловий будинок, отже не потребує дозвільної документації; свідоцтво на право власності не видавалося. Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентраизації об'єктів нерухомого майна (затвердженої Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N 127) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавались на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Як слідує з листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 12/5-126 від 23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. В силу вимог ч. 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. В силу вимог ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради народних депутатів № 161 від 10.09.1986 року надано земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку та господарських споруд, по [ADDRESS], що вбачається з копії будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику. З довідки № 2013 від 13.11.2015 року, виданої виконавчим комітетом Ясеневопільнівської сільської ради слідує, що житловий будинок, який до смерті належав [PERSON], який помер а/з № 30 від 26.07.1996 року, знаходиться в [ADDRESS] (колишня [ADDRESS]). За житловим будинком, який знаходиться в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, що стверджено довідкою № 2275 від 15.12.2015 року, виданої виконавчим комітетом Ясеневопільнівської сільської ради. З довідки № 2274 від 15.12.2015 року, виданої виконавчим комітетом Ясеневопільнівської сільської ради слідує, що згідно погосподарської книги Ясеневопільнівської сільської ради № 12 за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 рік в господарстві в [ADDRESS] (в даний час [ADDRESS]) були зареєстровані голова - [PERSON] - [INFO].; дружина - [PERSON] - [INFO] Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). [PERSON] помер [INFO], що стверджено копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим 26.07.1996 р. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Заповіту [PERSON] не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] з 07.11.1959 року перебувала у шлюбі з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження [NUMBER]. На підставі ч. 3 ст. 368 ЦПК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] (позивачка). Остання прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час його смерті проживала разом із ним спільно і вели господарство та проводила його поховання, про що свідчить довідка № 2276 від 15.12.2015 року, видана виконкомом Ясеневопільнівської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2122 спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] є його дружина [PERSON]; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із права на земельну частку / пай. З постанови В.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 166/02-31 від 15.12.2015 р., слідує, що позивачці було відмовлено в оформленні спадщини за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] оскільки [PERSON] не надано правовстановлюючих документів. Позивачка користується спадковим майном, утримує будинок та господарські споруди, обробляє земельну ділянку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документи, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок відсутні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 375, 392, 1216, 1222, 1223, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved