Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

22.03.2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 29.11.2015 року [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 6139,44 грн. Позивач зазначає, що 13.12.2017 року від Хмільницької державної нотаріальної контори було отримано відповідь, що спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON], яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 28.12.2017 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, однак дані вимоги залишились без задоволення. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 17.12.2012 року в сумі 6139,44 грн., а також судові витрати. Ухвалою суду від 23.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, у відповідності до якого заперечила проти задоволення позову та зазначила, що позивачем пропущено визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк для предявлення своїх вимог до спадкоємців [PERSON], оскільки про смерть останнього позивачу стало відомо 10.09.2016 року, а лист-претензію позивач направив лише 17.12.2017 року. Також, відповідач зазначає, що про наявність кредитних зобовязань [PERSON] їй не було відомо. За таких обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Позивач у встановлений судом строк заперечення та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням укладення договору №б/н від 17.12.2012 року є заява [PERSON] (копія на а.с. 5). Відповідно до даної заяви відповідач ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, про що свідчить його підпис в даній заяві. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 30.10.2017 року у [PERSON] виникла заборгованість за договором б/н від 17.12.2012 року, яка згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с. 3-4), становить - 6139,44 грн. З відповідної ухвали суду від 31.08.2016 року (копія а.с. 31) встановлено, що позивач звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, однак судом було відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки відповідач [PERSON] помер 29.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із нормами ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 11.10.2017 року позивачем було направлено претензію кредитора до Хмільницької державної нотаріальної контори (а.с. 32-34). З листа приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] № 425/01-16 від 01.12.2017 року (копія на а.с. 35) встановлено, що після смерті 29.11.2015 року [PERSON], на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON], 15.04.2016 року була заведена спадкова справа № 22/2016 та 21.12.2016 року, в звязку з відсутністю будь-яких заборон, іпотек, рухомого та нерухомого майна, нотаріусом було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] на майно померлого, а саме на 1/2 частку квартири за № 1 в житловому будинку № 4 по вул. Станційна в м. Хмільник Вінницької області. Вказане також підтверджується копією спадкової справи № 22/2016 (а.с. 76-116). 17.12.2017 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-претензію, у відповідності до якої позивач просив сплатити заборгованість за договором б/н від 17.12.2012 року у сумі 6139,44 грн., однак жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, відповідачем вчинено не було (а.с. 36-39). При цьому, з матеріалів справи судом встановлено, що про смерть [PERSON] позивачу стало відомо 15.09.2016 року (дата набрання законної сили ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2016 року у справі № 149/1898/16-ц), а з вимогою до спадкоємця позивач звернувся 17.12.2017 року, тобто з пропуском визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку. Згідно із ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed