Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

12.11.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого 15.11.2011 року у них народився син [PERSON]. Заочним рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2012 року шлюб було розірвано. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою-розрахунком № 61380 від 31.10.2018 року. Малолітня дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом, що підтверджується медичним висновком № 41/180 від 28.08.2016 року та посвідченням серії ААГ № 070148. Відповідач не цікавиться життям та здоровям дитини, не бере участі у в його вихованні та матеріальному становищі. У звязку з чим, позивач вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої спільної дитини за її місцем проживання. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона позов підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 20.09.2008 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного сану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1697. Заочним рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище [PERSON]. (а.с. 7) Заочним рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.03.2014 року вирішено стягувати із [PERSON], іден. № [NUMBER], аліменти на користь [PERSON], іден. № [NUMBER], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердому грошовому розмірі у сумі 516 (пятсот шістнадцять) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09.12.2013 р. і до 15.11.2029 р., а також аліменти на користь [PERSON], іден. № [NUMBER], на її утримання у твердому грошовому розмірі у сумі 200 (двісті) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09.12.2013 р. і до досягнення дитиною трьох років. (а.с. 8) Згідно довідки-розрахунок № 61380/7.21-30/13 від 31.10.2018 року старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби [PERSON], заборгованість по виконавчому листі № 295/20202/13-ц від 13.08.2014 року, виданого Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 516,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.12.2013 р. і до 15.11.2029 року, станом на 31.10.2018 року становить 24650,95 грн. (а.с. 10) Відповідно до довідки № 2103 від 23.10.2018 року ПП «КВЖРЕП №8», [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом із матірю за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 14) Згідно копії медичного висновку № 41/180 про дитину-інваліда від 28.08.2018 року, [PERSON], [INFO], має захворювання гіперкінетичний розлад поведінки та порушення психологічного розвитку важкого ступеня. (а.с. 11) Відповідно копії посвідчення серія ААГ № 070148 УПСЗН Богунської районної ради, [PERSON] надано статус дитини - інваліда. (а.с. 12) Письмовими свідченями [PERSON], [PERSON], [PERSON], які посвідчені директором ПП «КВЖРЕП №8», [PERSON], зазначено, що син [PERSON] [PERSON] з народження та по теперішній час проживає з матірю. (а.с. 15-17) Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Згідно з положенням ст.8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України, обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved