Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

28 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомо ( [ADDRESS] ) на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України код СДРПОУ 21647131 (Русанівський бульвар, 8 Київ 02154) на р/рахунок [NUMBER] в AT "Укрексімбанк" м. Київ МФО 322313 сплачене страхове відшкодування у розмірі 20 815 (двадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 68 коп.; послуги з врегулювання у розмірі 1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомо ( [ADDRESS] ) на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України код СДРПОУ 21647131 (Русанівський бульвар, 8 Київ 02154) на р/рахунок [NUMBER] в AT "Укрексімбанк" м. Київ МФО 322313 сплачений судовий збір в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Свої вимоги мотивував тим, що 17 вересня 2016 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем ЗАЗ н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі М-15 Одеса-Рені, 12 км., була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль марки OPEL, н.з. [NUMBER] отримав пошкодження. Зазначив, що постановою Київського районного суду м. Одеси Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована, власник пошкодженого автомобіля, з метою відшкодування заподіяної йому шкоди звернувся до МТСБУ та йому було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 20 815, 68 гривень. У зв`язку з чим позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь вказану суму із Відповідача в порядку регресу, а також відшкодувати судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 06.12.2019 року прийняла справу до свого провадження, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України - Сечко Сергій Володимирович звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив розгляд справи здійснити у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 вересня 2016 року о 20:25 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», д/з [NUMBER] , рухаючись по автодорозі М-15 Одеса-Рені, 12-км., не вибрав безпечний інтервал руху та швидкість, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «OPEL», д\\з [NUMBER] . В наслідок ДТП технічні засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] порушив п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП. Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року по справі № 520/11703/16-п, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 гривень. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно даних Централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля н.з. [NUMBER] станом на 17.09.2016 року застрахована не була. 21 вересня 2016 року [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 18.11.2016 року, від імені [PERSON] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 17 вересня 2016 року.. Відповідно до Звіту № 225/16 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом [PERSON] , вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «OPEL», д\\з [NUMBER] склала, в тому числі ПДВ - 20 815, 68 гривень. 21 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В подальшому, 20 грудня 2016 року позивачем на рахунок [PERSON] на підставі наказу № 10169 від 19 грудня 2016 року було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 19 236, 48 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 10169рв. А згодом, 29 грудня 2016 року позивачем на рахунок [PERSON] на підставі наказу № 104408 від 28 грудня 2016 року було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 1579, 20 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №10408рв. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 41 п. 1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином достовірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 20 815, 68 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1300 гривень, які згідно платіжного доручення № 36188рв від 29 листопада 2016 року були сплачені на рахунок ПрАТ «СТ «Іллічівське». В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1921 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved