Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,10 га спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , та провести поділ даного майна, визнавши за ними право власності по 1/2 частині вказаного житлового будинку. До суду також звернулась [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку у спільній сумісній власності. Ухвалою суду від 06 червня 2018 року зазначену справу б`єднано в одне провадження з справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільної власністю подружжя та поділ майна. В обґрунтування позову [PERSON] покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 11 грудня 1993 року. 08 липня 2017 року шлюб розірвано. Під час шлюбу за спільні сімейні кошти ними було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,10 га. Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 19 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В, зареєстровано в реєстрі за № 5940 та Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В., зареєстровано в реєстрі за № 5942. Договори купівлі-продажу за спільною згодою подружжя було укладено на ім`я [PERSON] . В подальшому ними було завершено будівництво вказаного будинку та оформлено право власності на вказане майно, яке зареєстровано за [PERSON] Відділ у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 03 липня 2017 року повідомив, що згідно даних державного земельного кадастру [ADDRESS] обліковується земельна ділянка площею 0,10 га та належить [PERSON] на основі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 059713 від 22.06.2005 року. Просить поділити набуте за час шлюбу майно в рівних долях. Представник позивачки, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , згідно поданої заяви, просить розгляд справи у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.12.1993 року (а.с. 8). 08.07.2017 року шлюб розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 13 (а.с. 9). Під час шлюбу придбали нерухоме майно, а саме: незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,10 га. Про це свідчать Договір купівлі-продажу будинку від 19 листопада 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В, зареєстрований в реєстрі за № 5940 та Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В., зареєстрований в реєстрі за № 5942. Договори купівлі-продажу укладено на ім`я [PERSON] (а.с. 10, 11). Згідно повідомлення Відділу у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 03 липня 2017 року, згідно даних державного земельного кадастру [ADDRESS] обліковується земельна ділянка площею 0,10 га, що належить [PERSON] на основі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 059713 від 22.06.2005 року (а.с. 13, 14-16). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п. 182 зазначено: «Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК». Оскільки, відповідач позов визнав повністю, сторони визнають, що вищевказане майно є їх спільною сумісною власністю подружжя,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачкою право приватної власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку площею 0, 10 га. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1280 грн. (а.с. 1, 2).

Outcome: approved