Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання права на спадкування разом з відповідачем, яка є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за правом представлення. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Брат позивача був особою похилого віку, перебував у безпорадному стані, а тому позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував та надавав йому іншу допомогу. Така допомога виражалась у формі регулярного надання грошових коштів (переказів) на різні потреби брата та його сім'ї, зокрема для придбання одягу, продуктів харчування, ліків, меблів, побутової техніки, проведення ремонтів тощо. Позивач змушений був регулярно допомагати своєму покійному брату, оскільки останній перебував у скрутному становищі. Його найближчі родичі (два сина) та дружина померли раніше від нього. Так, дружина покійного померла [INFO] через тяжку хворобу, лікування якої потребувало значних коштів. Син покійного брата помер в 2010 році, інший син помер в січні 2015 року. Таким чином, останні роки життя брата позивача були дуже важкими для нього, тому він потребував психологічної підтримки. Протягом тривалого часу, а саме з 2004 року позивач постійно допомагав сім'ї брата, яка перебувала в скрутному матеріальному становищі через низку боргів. Так, починаючи з 2004 року позивач укомплектовував квартиру брата усім необхідним, в тому числі придбав для нього нові меблі, холодильник та пральну машину. Також позивач регулярно переказував брату гроші на його побутові потреби. Зокрема, через Укрпошту довірена особа позивача регулярно переказувала кошти для покійного брата на його поточні потреби, а саме в період з березня 2010 року до травня 2014 року брат отримував по 1000 грн. 00 коп. щомісяця, а з червня 2014 року по січень 2015 року - по 3000 грн. 00 коп. щомісяця, що підтверджується квитанціями про переказ коштів та договором доручення від 01.02.2010 року. Позивач знаходився в постійному контакті з родиною свого брата та проживав у нього під час відряджень, зокрема, у період з 2007 по 2013 роки. З серпня 2013 року зв'язок з братом відбувався через скайп з періодичністю в середньому 2-3 рази на тиждень. На прохання брата у 2008 році позивач два рази надавав йому кошти на добудову будинку по [ADDRESS], що належав старшому сину брата в розмірі по 800,00 євро на загальну суму 1600,00 євро. В листопаді 2014 року дружина брата позивача важко захворіла, тому брат попросив, а позивач надав додатково до поточного фінансування кошти в розмірі 600,00 євро на лікування дружини. Опікування, матеріальне забезпечення та надання іншої допомоги позивачем для свого брата [PERSON] тривало до лютого 2015 року. На даний час позивач, як рідний брат покійного, є спадкоємцем другої черги спадкування, але з огляду на вищевикладені обстави щодо тривалого опікування, матеріального забезпечення та надання іншої допомоги брату, який перебував у безпорадному стані, вважає, що має всі підстави для надання йому права на спадкування разом із відповідачем, яка є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за правом представлення. Просить суд надати йому право на спадкування разом із [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за правом представлення після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та суду пояснили, що у зв'язку з тим, що діти та дружина покійного спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини померли, єдиною спадкоємицею покійного являється його внука [PERSON] На даний час [PERSON] прийняла спадщину, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначили, що покійний [PERSON] не потребував матеріальної допомоги, оскільки він і його дружина отримували визначену законодавством України пенсію. Крім того, молодший син та дружина померли лише за місяць до його смерті. Зазначили, що позивачем не було надано доказів того, що покійний перебував у безпорадному стані та не міг забезпечувати свої потреби. Немає жодних документально підтверджених фактів про наявність хронічних хвороб, тривалого перебування покійного [PERSON] в закладах охорони здоров'я, що б свідчило про те, останній потребував сторонньої опіки та перебував у безпорадному стані. Доказів того, чи отримував особисто покійний [PERSON] від [PERSON] кошти, які нібито адресувались покійному [PERSON] позивачем не надано та не підтверджено. Копії квитанцій, наданих позивачем до суду, містять лише прізвище отримувача, а саме [PERSON], однак невідомо чи саме покійний [PERSON] отримував зазначені кошти, чи можливо отримувала його дружина, діти, інші родичі з прізвищем [PERSON] або однофамільці. Позивач являється громадянином Німеччини і в Україну приїздив дуже рідко, що фізично унеможливлювало надання покійному брату постійної як моральної так і психологічної допомоги, навіть як би він її потребував. З урахуванням зазначеного просили суд у задоволенні позову відмовити.? В судових засіданнях, за клопотаннями позивача та відповідача, були допитані свідки. Відповідно до частини 5 статті 180 ЦПК України свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Так, за клопотанням представника позивача, в судовому засіданні були допитанні свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає у в [ADDRESS], працює викладачем та перебуває в родинних стосунках з [PERSON] та покійним [PERSON]. Свідок пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] підтримував свого брата, [PERSON], купував йому побутову техніку, але навідувався дуже рідко. Коли [PERSON] приїздив в України (декілька разів на рік) та він разом з братом приїзджали до неї в гості в село. Свідок повідомила, що [PERSON] відправляв грошові перекази [PERSON] коли в сім'ї траплялося горе або хтось хворів. [PERSON] також повідомила, що [PERSON] пересувався сам, але йому було важко. Разом з тим, свідок пояснила що коли перебувала у місті Вінниці на підвищенні кваліфікації то проживала у покійних [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому відомо зі слів про те, що [PERSON] допомагає своєму брату - [PERSON]. [PERSON] свідок знав більше 5 років, при цьому свідок зазначив, що останнім часом йому було важко пересуватися. Свідок пояснив, що [PERSON] провідував брата один раз в рік. [PERSON] повідомив, що [PERSON] розповідав йому про [PERSON] і про те, що брат подарував йому в кімнату дерев'яну стінку та інколи присилав грошові кошти на лікування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працювала поштарем та протягом 10 років доставляла грошові перекази [PERSON] від [PERSON]. Перекази спочатку були невеликими, але згодом сума збільшувалася. Свідок спілкувалася з сусідами [PERSON], які їй розповідали, що перекази йому надсилає брат, який проживає в Німеччині. Перекази відправлялися як з Німеччини так і з Росії. [PERSON] розповіла, що пенсія у [PERSON] була більшою, ніж у його дружини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він являється двоюрідним братом [PERSON] та [PERSON]. Останні 9 років він часто навідувався до [PERSON] і спілкувався з ним та його дружиною - [PERSON], яка і розповідала йому про те, що [PERSON] надає грошову допомогу [PERSON]. Свідок зазначив, що останні декілька переказів отримував замість [PERSON] і віддавав їх його родині. Свідок також пояснив, що його брат [PERSON] часто хворів, однак пересувався сам, при цьому жили вони не заможно та потребували сторонньої допомоги. За клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні були допитанні свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була цивільною дружиною сина покійного [PERSON] - [PERSON], разом з ним вони проживали про [ADDRESS]. [PERSON] пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком часто бували вдома у батьків її чоловіка, останнім часом 3-4 рази на тиждень, допомагали по господарству, готували їжу. Мати - [PERSON] часто хворіла, а батько чоловіка - [PERSON] до останніх днів свого життя не потребував сторонньої допомоги, сам ходив до церкви, в магазин. Останніх 5-6 місяців перед смертю [PERSON], вона була прикована до ліжка, а [PERSON] забезпечував її всім необхідним. При цьому, [PERSON] пояснила що брат [PERSON] [PERSON] приїздив до свого брата 1-2 рази на рік, їй невідомо чи допомагав брат покійному [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був сусідом [PERSON], проживав у будинку, який знаходився поруч з квартирою покійного, хоч знайомий з ним ще з часів коли разом працювали на заводі. [PERSON] пояснив, що вони разом з [PERSON] читали біблію, він часто бував у квартирі покійного де в основному вони читали святе письмо. [PERSON] також пояснив, що [PERSON] до останніх днів свого життя не перебував у безпорадному стані, сам пересувався, а брата покійного, який проживає у Німеччині він не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачем, оскільки він рідний дядько її чоловіка, а відповідач у справі її дочка. [PERSON] пояснила, що вона ніколи при житті [PERSON] та [PERSON] не чула, що після їх смерті, квартира в якій вони проживають буде належати брату - Ніколаю, при цьому [PERSON], часто говорив, що ця квартира внучці. Проте, що [PERSON] допомагав покійному брату їй нічого невідомо. Постійну допомогу покійним батькам надав її чоловік - син покійних. [PERSON] пояснила, що [PERSON] до смерті перебував у нормальному фізичному стані. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці. Заповіту [PERSON] не складав. (а.с. 8). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS], де він проживав та був зареєстрованим на день смерті. (а.с. 60-63, 104). Позивач [PERSON], [INFO], є громадянином Німеччини, де на даний час і проживає. (а.с. 4, 5). В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], відповідач у справі [PERSON] є внукою спадкодавця [PERSON]. Інших спадкоємців немає. Статтею 70 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що з урахуванням положень статті 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом зокрема у випадку, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання. Згідно з положеннями статті 1258 Цивільного кодексу України України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями частини 1 статті 1266 Цивільного кодексу України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Тобто, спадкоємцем першої черги після померлого [INFO] [PERSON] за правом представлення є його внука - відповідач у справі [PERSON] В силу статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. А відтак, позивач відповідно до вказаної норми закону відноситься до спадкоємців другої черги. Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи № 235/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON], яку було заведено в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі, вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк, 18 березня 2015 року звернулася із заявою про прийняття спадкового майна після смерті свого дідуся [PERSON]. ( а.с. 103). 21 квітня 2015 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява позивача датована 20 березням 2015 року про прийняття спадщини за законом після смерті свого брата [PERSON]. ( а.с. 108). Відповідно до частини 2 статті 1259 Цивільного кодексу України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз'яснено в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Слід зазначити, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Під час судового розгляду справи позивачем не було надано належних і допустимих доказів в розумінні положень статей 58, 59 ЦПК України на підтвердження обставин того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був тривалий час у безпорадному стані та потребував опіки, матеріального забезпечення та сторонньої допомоги і таку допомогу йому надавав позивач. Крім того, позивач не надав достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду і він, у зв?язку з цим опікувався, матеріально забезпечував, надававав іншу допомогу спадкодавцеві. Разом з тим, як встановлено з пояснень сторін та свідків, спадкодавець практично до останніх днів свого життя перебував у фізичному стані, який дозволяв здійснення ним в повному обсязі побутової (у повсякденному житті, можливості самообслуговування) та соціальної активності. В період часу з 2004 року по 2015 рік будь-яких ознак, які б свідчили про те, що він знаходився у такому фізичному чи психічному стані, при якому не міг усвідомлювати характер дій, що з ним вчиняються, керувати своїми вчинками, неможливістю самообслуговування, фізичної активності, в судовому засіданні не встановлено. Медичні висновки про безпорадний стан здоров'я спадкодавця та його потребу обов'язкової сторонньої допомоги відсутні, клопотання про призначення судово-медичної експертизи в судовому засіданні сторонами не заявлялося, хоча судом таке право сторонам роз'яснювалося. Таким чином, виходячи з наданих сторонами доказів не можливо дійти висновку, що нині покійний [PERSON] перебував у безпорадному стані. (а.с. 64, 65). За клопотання представника позивача, судом надсилався запит до КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» про надання суду інформації та копій документів щодо стану здоров'я [PERSON] за останні 5 років. Відповіді на запит та відповідної інформації КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» не надано, однак представник позивача в подальшому не наполягав на повторному витребовуванні цих документів. При цьому, слід зазначити, що у листі №01-2/5/553 від 14.05.2015р., наданої на запит представника позивача, КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» повідомило, що [PERSON] за останні три роки за медичною допомогою до закладу не звертався (а.с. 64). Суд зазначає, що наявність у спадкодавця ряду захворювань, які періодично загострювались, за відсутності відповідних медичних висновків, висновків експертизи, та з урахуванням встановленого судом факту того, що спадкодавець практично до останніх днів життя самостійно пересувався, сам себе обслуговував, не потребував догляду сторонніх осіб, не є підтвердженням безпорадного стану спадкодавця та потреби його у постійному сторонньому догляді. Не доведено позивачем також того, що спадкодавець потребував матеріальної допомоги. Як вбачається з договору доручення від 01.02.2010 року, даний договір укладено між [PERSON], який є довірителем та [PERSON], яка є повіреним. (а.с. 9). Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором повірений зобов'язується від імені і за рахунок довірителя здійснити на умовах і в порядку, визначених цим договором, наступні юридичні дії: укладати договори грошових переказів із Державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» на пересилання коштів довірителя, які будуть передаватися повіреному, на ім'я громадянина України [PERSON] (отримувач), який проживає за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 9). Відповідно до п. 6.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом п'яти років. (а.с. 9). Однак у квитанціях, які надані позивачем на підтвердження проведених витрат на утримання, немає даних про те, ким здійснювались витрати та з якою метою. (а. с. 169-179 ). При цьому, представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось, що кошти згідно квитанцій від 31.03.2015р. в сумі 11128,00 грн, від 29.01.2015р. в сумі 2028,00 грн., від 02.02.2015р. в сумі 6078,00 грн. (а.с. 178-179) отримував не покійний [PERSON], а його двоюрідній брат [PERSON], який у своїх свідченнях це також підтвердив. В той же час, з частини квитанцій (а.с. 169) неможливо взагалі встановити кому вони адресовані та невідомо ким і з якою метою здійснено дописування у квитанціях прізвища отримувача та місця призначення переказу. Разом з тим, приймаючи до уваги свідчення [PERSON] щодо грошових переказів, суд звертає увагу, що саме по собі надання особі матеріальної допомоги (брат брату), в жодному разі не надає підстав особі, яка надавала матеріальну допомогу права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Такими підставами може бути сукупність вищеперелічених юридичних фактів, наявності яких в судовому засіданні не встановлено. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] в період з січня 2010 року по день смерті отримував пенсію за віком в розмірі від 1550 грн. до 1983 грн., що підтверджується відповідними розпорядженнями та довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 30.11.2015 року №511 про нарахування пенсії. (а.с. 149-162). Отже, виходячи з наданих доказів не можливо зробити висновок, що нині покійний [PERSON] потребував матеріальної допомоги. За таких обставини, правових підстав для застосування статті 1259 ЦК України та зміни черговості одержання права на спадкування з другої на першу чергу позивачем у суду немає. В той же час, суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], оскільки остання являється матір'ю відповідача та може бути зацікавленим у результаті розгляду даної справи. Разом з тим, суд не приймає до уваги свідчення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки останні постійно проживають в [ADDRESS] та спілкувалися з позивачем та його покійним братом [PERSON] лише декілька разів на рік, а відтак вказані свідчення носять загальний характер та в жодному разі не підтверджують та не спростовують безпорадного стану померлого, а також надання позивачем матеріальної допомоги покійному. Натомість надані в судовому засідання свідчення [PERSON] та [PERSON] суд вважає переконливими та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази, які підтверджують факт того, що [PERSON] до останніх днів свого життя не потребував сторонньої допомоги. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного

Outcome: dismissed