Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

24.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в якому просила збільшити розмір стягуваних з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], встановлених рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 17.11.2004 року, та стягувати аліменти в розмірі 972 гривні щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Підставами звернення до суду з позовом вказала те, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, у них народилась спільна дитина, дочка [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 17.11.2004 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 85 грн. щомісячно до повноліття дитини. Наразі дочка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Крім примусового виконання рішення про стягнення аліментів, іншим чином відповідач про дитину не піклується, з моменту розірвання їх стосунків участі у вихованні дитини не приймає. Враховуючи, що дитина зросла та навчається у школі, відповідно збільшились витрати, дочка потребує належного харчування відповідно до вікових норм, гардеробу та лікування, усі витрати є чималими, тому отримуваних аліментів на їх задоволення не вистачає. Сама позивач офіційно не працює, має мінливий дохід, якого не вистачає для належного утримання дитини. Відповідач знаходиться у працездатному віці із задовільним станом здоров'я, а отже може брати участь в утриманні дитини та належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 22.10.2018 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулись на адресу суду, позивач [PERSON] 29.10.2018 року та відповідач [PERSON] згідно власної розписки 02.11.2018 року отримали копії ухвали про відкриття провадження, та останній скористався своїм правом надання відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 16.11.2018. Згідно відзиву, відповідач позов визнав частково в розмірі 642 грн., щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позов не визнав, вважаючи, що позовна заява є необґрунтованою та не доведена належними доказами і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, обґрунтовуючи це тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Наприкінці 2010 року спільне проживання з [PERSON] припинили, після чого з метою належного утримання їх спільної дитини, за взаємною домовленістю між ним [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про добровільну участь у сплаті щомісячних аліментних платежів на користь матері на утримання сина [PERSON]. Під час перебування у цивільному шлюбі з [PERSON] у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Факт наявності батьківства підтверджується копією свідоцтва про народження, де [PERSON] записаний батьком дитини. З [PERSON] на даний час спільно не проживають, між ними була досягнута домовленість про добровільну участь у сплаті щомісячних аліментних платежів на користь матері на утримання доньки [PERSON] Пояснив, що на теперішній час задоволення позовних вимог позивача за позовом [PERSON] в повному обсязі поставить у скрутне матеріальне становище інших його дітей [PERSON] та [PERSON], а тому за наявності на його утриманні трьох неповнолітніх дітей вважає, що на підставі ст.183 СК України розмір аліментів на кожну дитину повинен становити 1/6 частину його заробітку (доходу), що у відповідній частці від мінімальної заробітної плати у грошовому обчисленні складає 648 грн., в розмірі яких просив визначити оспорювані аліменти на утримання дочки [PERSON], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що з вимогами відповідача категорично не погоджується, пояснила, що вона жодним чином не намагається погіршити матеріальне становище його дітей, оскільки розмір аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини встановлений Сімейним законодавством України, згідно якого мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому просила відхилити відзив [PERSON] на позов [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Інших клопотань сторонами до суду не представлено. З огляду на зазначене суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії виконавчого листа від 20.12.2004 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 17.11.2004 року присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 85 грн. щомісячно, починаючи з 29.10.2004 року і до її повноліття. (а.с.3). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] сторони у даній справі розірвали свій шлюб, про що зроблено актовий запис №132 від 01.09.2005 року (а.с.6) Відповідно до копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 20.09.2018 року №1696 щодо позивача [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня (а.с.7). Згідно довідки Квартального комітету "Доваторський" м.Жмеринка від 20.09.2018 року №1059 позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; до складу її сім'ї входить дочка [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її повному утримані (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.9). З доданих до відзиву на позовну заяву документів (а.с.23-24) вбачається, відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] відповідач у справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.25). Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.30). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані та представлені у встановленому законом порядку, ніким із сторін не оспорюються. До спірних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним кодексом України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, розмір аліментів, який стягується з відповідача на корить позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 85 грн. щомісячно, за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.11.2004 року, в теперішній час вочевидь не відповідає мінімальному гарантованому розміру, встановленому статтею 182 СК України. На час звернення з цим позовом до суду встановлений законом прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в період з 01.07.2018 року до 30.11.2018 року складав 1944 грн.; 50 відсотків цієї суми дорівнюють заявленому позивачем розміру аліментів у твердій грошовій сумі 972 грн. Відповідно до положень ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить до висновку, що з огляду на те, що відповідач є працездатною особою, стосовно обставин чого ніким із сторін не висловлено заперечень, він зобов'язаний та може сплачувати на утримання дочки [PERSON] аліменти у гарантованому законом мінімальному розмірі 972 гривні щомісяця, виходячи із значення суми, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, що у сукупності із наданням пропорційного утримання дитині позивачем з огляду на рівність відповідного обов'язку батьків є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам неповнолітньої [PERSON] При цьому суд не враховує, визнаючи неаргументованими заперечення відповідача стосовно наявності у нього інших неповнолітніх дітей, а також застосований ним у відзиві обрахунок оспорюваних алментів з вравхуванням їх кількості пропорційно до мінімальної заробітної плати, оскільки вказаний обов'язок надання батьками утримання кожній своїй неповнолітніій дитині у розмірі, який не може бути меншим від гарантованого мінімального розміру аліментів є безумовним з часу його законодавчого запровадження, а отже не залежить ані від майнового становища платника аліментів, ані від кількості його утриманців. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи суд визнає, що вимоги позивача про заявлене збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], відповідають вимогам закону та є та належно доведеними, заперечення відповідача не спростовують грунтовних доводів позивача, відтак позов підлягає задоволенню в частині зміни розміру аліментів із визначенням його з дня пред'явлення позову у твердій грошовій сумі 972 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років щомісячно, оскільки таке гарантоване мінімальне обмеження застосовується до усіх видів аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим суд визначає такою, що підлягає залишенню без задоволення вимогу позивача стосовно визначення обмеження аліментів у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, яке підлягає застосуванню виключно щодо вимог про стягнення аліментів у певній частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, що не становить підстав його застосування щодо аліментів у твердій грошовій сумі. За наслідком вирішення питання щодо зміни розміру раніше присуджених згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.11.2004 року аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виконання вказаного судового рішення підлягає припиненню. Пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень виходячи з відповідної ставки щодо вимог майнового характеру. Враховуючи викладене,

Outcome: approved