Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

17 грудня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Чіп Ярослав Миколайович звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. В прохальній частині позову просив суд визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу садового будинку від 13 квітня 2019 року, серія та номер 2149, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Катериною Юріївною. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №31166940. Стягнути з відповідачів судові витрати, а також витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, 14 вересня 2018 року о 17-50 год., на перехресті нерівнозначних доріг вул. Гоголя та вул. Чернишевського, з вини водія [PERSON] , який керував тренспортним засобом автомобілем «Шевроле» д/н [NUMBER] , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль "НІССАН", держ. номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, а позивач,відповідно, матеріального збитку. 23 листопада 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська був поданий позов [PERSON] , до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Разом із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , а саме на будинок загальною площею 28,3 кв. м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище», та яке Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 146258463 від 21.11.2018 року належало [PERSON] на праві приватної власності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року по справі 201/12825/18 частково задоволена заява представника позивача, та забезпечено позов шляхом заборони [PERSON] , а також будь-яким особам укладати угоди стосовно будинку загальною площею 28,3 кв. м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище», проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на зазначене майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін до набрання законної сили рішення по цивільній справі №201/12825/18. Вказана ухвала супровідним листом від 27 листопада 2019 року була надіслана судом для виконання до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року по справі № 201/12825/18, яке не оскаржувалось та набрало чинності, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, із відповідача [PERSON] стягнуто збиткі в загальному розмірі 661 594, 16 гривень, та судові витрати по справі. В процесі примусового виконання вказаного судового рішення адвокату позивача стало відомо, що [PERSON] здійснив відчуження вказаного вище майна на користь [PERSON] , шляхом укладання договору купівлі - продажу від 13 квітня 2019 року за реєстраційним номер 2149, який був посвідчений Приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Катериною Юріївною, про що у реєстрі речових на нерухоме майно був зроблений запис про право власності № 31166940. Вказаний правочин був вчинений відповідачами по справі з метою уникнення в майбутньому виконання своєї грошових зобов`язань перед позивачем, а договір купівлі - продажу нерухомого майна має бути визнаний недійсним, з одночасним скасуванням запису про державу реєстрацію такого майна на підставі цього договору. На підставі викладеного просить суд (а.с.2-7). Ухвалою суду від 18 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Клопотання представника позивача адвоката Чіп Ярослава Миколайовича про витребування доказів задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Катерини Юріївни належним чином завірені копії документів (а.с.27). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Катерини Юріївни про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - задоволено. Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на садовий будинок загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище» (реєстраційний номер майна 231514312101), який належить [PERSON] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , та оголосити заборону будь - яким особам укладати угоду стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на зазначене майно, здійснювати його відчуження продаж, обмін, тощо. (а.с.80-81). Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті (а.с.99). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з зазначених у позові підстав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Цимбалюк Михайло Григорович заперечував проти задоволення заяви. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, надуманими та необгрунтованими. Зауважив, що ніхто не може бути позбавлений права власності, виключно як на підставі норм чинного законодавства. Правочин, щодо відчуження нерухомого майна здійснюється у письмовій формі, посвідчується нотаріально, а також право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації. Наявність особи у реєстрі боржників, наявність обтяжень на майні, що відчужується, є підставою для відмови у проведенні нотаріальної та реєстраційної дії. Щодо ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, від 27.11.2018 р. по справі №201/12825/18 про заборону [PERSON] чи будь-яким особам укладати угоди стосовно будинку загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище», проводити реєстрацію майнових прав тощо, зауважив, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину, проте слід зауважити, що, такий правочин набуває ознак фраудаторного, але не однозначно є таким. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що ухвала від 27.11.2018 року по справі 201/12825/18 про забезпечення позову доведена до відома [PERSON] . Нотаріус здійснив перевірку правовстановлюючих документів, перевірив повноваження представників осіб, що укладали правочин, здійснив перевірку майнових прав та їх обтяжень у відповідних реєстрах. Жодної заборони на здійснення відчуження не було. До позову додано копію заяви про відкриття виконавчого провадження лише у березні 2020 р., хоча правочин оскаржуваний було укладено за рік перед цим. Як вбачається з копії рішення про відшкодування шкоди, воно ухвалено 30.01.2020 р., отже право вимоги до [PERSON] виникло лише у січні 2020 р. А боржником він став у березні 2020 р., тобто про фраудаторність правочину взагалі не слід казати. Позивачем у справі не доведено, що саме внаслідок укладення договору купівлі-продажу садового будинку стало неможливим виконати судове рішення зі стягнення з нього заборгованості. Виконання судового рішення зі стягнення певних сум здійснюється не лише за рахунок реалізації нерухомого майна боржника, а і іншого майна боржника. Відсутні докази того, що саме вказане майно мало бути реалізоване в ході виконавчого провадження та саме за рахунок проданого майна позивач отримав би задоволення своїх грошових вимог. Саме по собі наявність рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошових коштів не свідчить про наявність прав позивача на майно, що тепер є моєю власністю. [PERSON] не є відповідачу [PERSON] ані родичем, ані близькою людиною, ані бізнес-партнером. Відповідати за його діяння відповідач немає жодного бажання. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.120-123). Підготовчі засіданні відповідач [PERSON] просив проводити без його участі (а.с.95). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с.72, 93, 125, 161, 168), отже суд вважає його повідомленим та вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки відповідачем не було надано клопотань про відкладення судового засідання. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна у судове засідання не з`явилась, надала завірені належним чином копії документів, на підставі яких вчинено оспорюваний правочин (а.с. 39-69). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини, підтверджені відповідними доказами. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково. До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/12825/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вжити заходи забезпечення позову шляхом :- заборонити [PERSON] , а також будь-яким особам укладати угоди стосовно садового будинку загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище», проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на указане майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін (а.с.11-12). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватне акціонерне товариство «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково. Стягнуто з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, у розмірі 611096 (шістсот одинадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 19 коп., інфляційні втрати у розмірі 30470 (тридцять тисяч чотириста сімдесят) гривень 97 коп., та 3% річних у сумі 17027 (сімнадцять тисяч двадцять сім) грн. та 3000 (три тисячі) грн. в рахунок повернення витрат на проведення експертного дослідження, а разом 661594 (шістсот шістдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 16 коп. (а.с.13-15). З метою забезпечення виконання рішення суду, 30.03.2020 року [PERSON] звернулась до приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Русецької О.О. з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.16). З відповіді приватного виконавця Дніпропетровського виконавчого округу Русецької О.О. на адвокатський запит від 31.07.2020 вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2020 року видно, що: 13 квітня 2019 року приватним нотаріусом Ричка Катерина Юріївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область було внесено запис у державному реєстрі речових прав:право приватної власності на садовий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2019 року, номер запису про право власності №46457568 (17-18). На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. надано належним чином завірені копії документів по справі договору купівлі-продажу садового будинку, посвідченого 13.04.2019 за реєстровим номером №2149, в яких, зокрема є копія договору купівлі-продажу разом із додатками (а.с.39-69). Судом також у судовому засіданні оглянуті копії матеріалів цивільної справи №201/12825/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які надав представник відповідача [PERSON] адвокат Цимбалюк М.Г. (а.с.126-146). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009, судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу стосовно садового будинку загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище», відповідають вимогам закону, зібраним доказам та обставинам справи, оскільки договір купівлі-продажу від 13 квітня 2019 року укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки існувала заборона на розпорядження цим майном, що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним. Також слід зазначити, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», далі Закон № 1952-IV) Пунктом 5 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. За змістом статті 26 цього Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року було забезпечено позов у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом заборони [PERSON] , а також будь-яким особам укладати угоди стосовно садового будинку загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, «Кримське урочище», проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на указане майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін (а.с. 77-82). Вищезазначена ухвала не була оскаржена та набрала законної сили. 27 листопада 2018 року з супровідним листом направлена для виконання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур (а.с.12 з обороту). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний договір не створює юридичних наслідків крім наслідків, пов`язаних з його недійсністю. Кожна із сторін недійсного договору зобов`язана повернути другій стороні все отримане за таким договором, а в разі неможливості повернути - відшкодувати вартість отриманого за цінами на момент відшкодування. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). В порушення заборони рішення суду - ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] уклав угоду з [PERSON] , тобто державна реєстрація підлягає скасуванню. Окрім цього представником позива адвокатом Чіп Я.М. заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на корисить позивача судові витрати на професійну правничу допомогу . Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа №301/1894/17. Так на підтвердження здійснених позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи міститься попередній розрахунок судових витрат на суму 10000 грн. ( а.с.6). Проте підстав для стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу не вбачається, оскільки позивачем не надано належних доказів їх понесення, а саме документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені увстановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2102,00 гривень.

Outcome: partial