Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі щомісячно по 1500 грн на кожну дитину, посилаючись на те, що від укладеного 15.05.2014р. шлюбу, який 21.09.2016р. розірвано, в них є спільні малолітні син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] ; після припинення шлюбу діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні, а відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей, хоча спроможний надавати таку допомогу, працює неофіційно без укладення трудового договору. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що отримує дохід у сумі приблизно 3400 грн на місяць. Додатково пояснила, що вже зверталася з аналогічним позовом, але минулого разу його відкликала, оскільки відповідач переконав її у тому, що буде самостійно утримувати дітей та допомагати їй у цьому, але свого слова не дотримався та перестав їй допомагати. Станом на сьогоднішній день взагалі не сплачує нічого, дітей до школи збирати не допомагав. Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що дав позивачці на дітей 50 тисяч гривень у минулому році. Вважає, що цієї суми достатньо на утримання дітей за 2019 та 2020 роки. Станом на час розгляду справи він не працює, грошей у нього немає. Надав суду довідку про те, що є хворим на туберкульоз, в зв`язку з чим проходить відповідне лікування у Борзнянській ЦРЛ. Зазначив, що через хворобу він не може працевлаштуватися. Вважає, що для нього є прийнятною сума у розмірі 2500 гривень для сплати на дітей, але після того, як він вилікується. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з «Конвенцією про права дитини» та «Декларацією прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зокрема, статті 3, 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991 року,\~передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 6 ст. 12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п.п. 3, 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів судом враховується рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у відповідності до\~ст. 141 СК України. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1\~ст.184 СК України). Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В п. 17\~ Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, № 3\~зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач, шлюб між якими розірвано за рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року, є батьками двох малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю, що не заперечується сторонами. Позивачка працює й отримує дохід в сумі приблизно 3400 грн на місяць. Відповідач є працездатною особою, однак є хворим на туберкульоз в зв`язку з чим проходить відповідне лікування. Станом на день розгляду справи не працює, матеріально дітей не утримує. Згідно зі\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини,\~мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку (на даний час для дітей віком від 6 до 18 років 1109,00 грн), який держава постійно підвищує насамперед з метою найкращого та гармонійного забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України,\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я. Водночас, позивачка, всупереч положенням ст.ст.12, 81 ЦПК України, не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними доказами, на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів в сумі 1500 грн на дитину, а не в більшому чи меншому розмірах. Зазначила, що, на її думку, ця сума є достатньої для утримання дітей. Тому, за таких обставин справи, та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] аліменти в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину. Посилання відповідача на добровільне надання матеріального забезпечення на дітей не позбавляє права позивачки на звернення за стягненням аліментів у судовому порядку. На підставі ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - з дня подання такої заяви. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial