Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

14 липня 2020 року ТзОВ "Веллфін" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 14 червня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №206812 в електронній формі, відповідно до умов якого Відповідач отримав кредит у розмірі 400 грн. строком на 30 днів. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, ТзОВ «Веллфін» просить стягнути в свою користь з відповідача всього 16838,80 грн. заборгованості, що складаються з 400 грн. основного боргу; 8246 заборгованості за відсотками; 8192,80 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а також судовий збір. Представник ТзОВ «Веллфін» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак до початку першого судового засідання, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву та будь-яких інших клопотань до суду не подав. Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України, Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали позову в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним: Судом встановлено, що 14 червня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір позики №206812 в електронній формі, відповідно до умов якого ТзОВ «Веллфін» зобов`язався надати Відповідачу грошові кошти в сумі 400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надавалася строком на 30 днів. Реєстрація Відповідача на сайті Позивача, надання [PERSON] заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження Позивачем заявки та вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що останній був ознайомлений з усіма істотними умовами договору і відповідно до ЗУ "Про електронну комерцію" договір підписаний [PERSON] у електронній формі, вважається ним укладеним. Суд встановив, що ТзОВ «Веллфін» в порядку встановленому п.1.4 договору позики, на картковий рахунок Відповідача перерахував 400 грн. позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-екваєр здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно розрахунку (довідки), станом на 02 липня 2020 року за [PERSON] рахується заборгованість за договором позики у розмірі 16838,80 грн., з яких: 400 грн. основний борг; 8246 грн. заборгованість за відсотками; 8192,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до графіку розрахунку за договором позики №206812 від 14 червня 2017 року, що є невід`ємною частиною договору сума по договору склала 400 грн., а сума до сплати процентів склала 250,4 грн., а разом 650,40 грн. Таким чином вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача суми позики в розмірі 400 грн. та нарахованими процентами за кредитування коштами у розмірі 250,40 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині Суд виходить з наступного: Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі №444/9510/12. З огляду на викладене, Суд вважає вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення з Відповідача процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з Відповідача в користь позивача ТзОВ «Веллфін» судовий збір в розмірі 2102 грн., що підтверджений документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved