Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

21.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити факт перебування його матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на утриманні [PERSON] , 1908 р.н., яка померла [INFO] , не менше одного року до її смерті. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що його матір - [PERSON] , [INFO] , у 1981 році проживала у Казахстані , та у 1985 році повернувшись в Україну, почала проживати разом з [PERSON] , 1908 р.н., яка була її родичкою по материнській лінії, у будинку [ADDRESS] . Матір заявника [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] до дня смерті останньої - [INFO] , а тому згідно вимоги ст. 531 ЦК УРСР, 1963 року, матір заявника [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , однак [PERSON] не оформила своїх спадкових прав та не отримала свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] померла. Нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджують родинні зв`язки матері [PERSON] з [PERSON] та відсутні підстави для спадкування [PERSON] після [PERSON] за законом, передбачені ЦК УРСР, 1963 року та Перехідними положеннями ЦК України. З метою реалізації спадкових прав, заявник змушений звернутись до суду із вказаною заявою. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечив (а.с. 22). Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 10). [PERSON] , 1908 р.н., померла [INFO] (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 9). Згідно довідки виконавчого комітету Брониківської сільської ради від 09.12.2020 року [PERSON] постійно проживала та вела спільне господарство разом з [PERSON] на момент смерті останньої [INFO] по [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до листа Брониківської сільської ради від 28.07.2021 року [PERSON] на момент смерті, а також [PERSON] на момент своєї смерті були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Постановою державного нотаріуса від 27.02.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , на спадкове майно, що належало її співмешканці [PERSON] , померлій [INFO] , оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні зв`язки [PERSON] з [PERSON] та відсутні підстави для спадкування за законом [PERSON] майна після смерті [PERSON] , необхідність яких передбачена ЦК УРСР, 1963 року та Перехідними положеннями ЦК України (а.с. 13). Згідно листа Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 27.07.2021 року спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Інші спадкоємці з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори не звертались (а.с. 23, 24). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є мешканцями с. Лагульськ, підтвердили, що на момент смерті [PERSON] , [INFO] , разом з нею проживала [PERSON] по [ADDRESS] . Однак, відомостей про перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , 1908 р.н., свідки не надали. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч .1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5 для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Отже, відповідно до статті 531 ЦК Української РСР, особа, що перебувала на утриманні спадкодавця більше року, є спадкоємицею за законом після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 318 ЦПК України до заяви про встановлення юридичного факту додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту перебування матері [PERSON] на утриманні [PERSON] , не менше одного року до смерті останньої. Самі по собі покази свідків, які підтвердили лише факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] на момент смерті останньої не є підтвердженням факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . Будь-яких письмових доказів на підтвердження зазначеного факту заявником не надано. Крім того, суд враховує, що [PERSON] (1908 р.н.) була старшою за віком [PERSON] ( [INFO] ) За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] не підтверджується належними доказами, є необґрунтованою, у тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed