Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, згідно з яким просить зобов'язати відповідача АТ «Дельта Банк» виплатити у повному обсязі, з урахуванням відсотків згідно договору та з урахуванням упущеної вигоди, належні суми грошей, які будуть визначені на час постановляння рішення суду. Як на підставу позову посилається на те, що між відповідачем укладено: договір депозиту від 23.12.2013 №00007005290599 строком до 30.12.2014; договір депозиту від 04.09.2014 №20002008595087 строком до 04.10.2014; договір депозиту від 04.09.2014 №1000100854080 строком до 04.10.2014, загальною сумою 110 036,38 доларів США та 320 000,00 грн. Проте відповідач порушив свої зобов'язання та грошей не повернув. Вважає, що тим відповідач порушує його права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 23.06.2017 позовну заяву повернуто позивачу у зв'язку із не усуненням недоліків, вказаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою апеляційного суду Львівської області ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2017 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановляючи ухвалу суд апеляційної інстанції зазначив, що лише при ухваленні рішення по суті спору суд вправі визначити чи поширюється Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини, чи ні. У випадку, якщо норми згаданого Закону на вказані правовідносини не поширюється та права позивача як споживача не порушені суд відмовляє у задоволенні позову, у іншому випадку - задовольняє. Однак, встановлення по суті у повній мірі обставин, що мають значення для справи, підставності, обґрунтованості позовних вимог чи їх безпідставності на стадії відкриття провадження є неможливим та виходить за межі тих питань, які вирішує суддя при відкритті провадження у справі. Між тим, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що оскільки позивачем конкретизовано зміст позовних вимог та вказано саме про зобов'язальний характер позовної вимоги, що розглядатиметься, тлумачення судом першої інстанції вимог позивача, що захист його порушених прав шляхом зобов'язання до вчинення дій є по суті вимогою про виплату коштів, не слід вважати обґрунтованими. За таких обставин, в силу вимог ч.6 ст.185 ЦПК України, суд відкрив провадження у справі та надав сторонам строк для подання заяв по суті. В подальшому до участі у справі залучено співвідповідачем АТ «Дельта Банк». Представником АТ «Дельта Банк» Заставним Р.А. подано відзив, яким останній заперечив позов, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, тому просить суд відмовити повністю у задоволенні вказаного позову. Мотивує тим, що з моменту запровадження в АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволення вимог вкладників та інших кредиторів АТ «Дельта Банк» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у правовідносинах щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації. Вважає, що позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано даний позов, є кредитором банку, отже щодо нього застосовуються приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі положения ст.36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду, в силу змісту якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Звертає увагу, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом (ч.1 ст.26 Закону). Так, Позивачу виплачено 08.10.2015 року - 200 000,00 грн., та включено останнього до реєстру кредиторів 4 черги на суму 1 323 078,46 гривень. Втім, Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Зазначає, що не має жодних правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості, оскільки позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку. На думку відповідача, ухвалення судом рішення про стягнення з АТ «Дельта Банк» належних позивачу грошових коштів за договорами вкладів призведе до порушення порядку задоволення вимог кредиторів, встановленого ст. ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та може стати підставою для подвійного стягнення грошових коштів, що є недопустимим. Позивачем спільно з представником позивача [PERSON], подано до суду заперечення на відзив, в якому останні зазначають, що заявлений позов, згідно з яким позивач просить суд визнати право позивача на виконання умов договору і обов'язок банку їх виконати, не є майновим, а позовом з питання права, а тому вважають, що відзив не спростовує позовних вимог. Зазначають, що у 2014 році, до введення в банку тимчасової адміністрації, позивач мав право очікувати від відповідача виконання умов вказаних договорів банківського вкладу і законних причин, які цьому перешкоджали не існувало, а їх невиконання дає підстави вважати, що останнім таке не визнається. В судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, та просили такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, черговий раз подав клопотання про відкладення, мотивуючи перебуванням у відпустці. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. Враховуючи, що у відповідача було достатньо часу для вирішення питання забезпечення явки свого представника (в тому числі для заміни такого іншою особою), а також завдання судочинства, поширення загального правила про відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання учасника справи, за таких обставин, не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини. За приписами ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. За таких обставин,

Outcome: partial