Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

19.03.2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування якого зазначив, що 08.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № NKN1GI0000004751, відповідно до умов якого Банк надав цьому відповідачeві кредит в розмірі 150 000 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 08.04.2008 року між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений Іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок, № 32 по вул. Плієва в м. Новий Буг Миколаївської області та земельна ділянка призначена для обслуговування цього будинку, площею 0,0926 га.. Посилаючись на те, що Банк після укладення Кредитного договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі, кредит [PERSON] надав, але останній свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд звернути стягнення на вищезазначений предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка станом на 24.02.2014 року складає 204 092,89 грн. (з яких: 145315,88 грн. - основний борг, 35710,74 грн. відсотки, 4512,37 грн. пеня та 18553,90 грн. - штраф), шляхом укладення від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. При цьому також просив виселити відповідачів з вказаного будинку. 11 грудня 2014 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було винесено заочне рішення в даній справі, яким позовні вимоги банка задоволенні частково. Було вирішено в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № NKN1GI0000004751 від 06.04.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, житловий будинок, № 32, розташований по вул. Плієва в м. Новий Буг Миколаївської області, що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Новобузькою міською радою Миколаївської області 24.10.2005 року, зареєстрованого в Новобузькій філії ММ БТІ 27.10.2005 року за р/№ 12570348 та на земельну ділянку, площею 0,0926 га., для обслуговування\~ житлового будинку, що розташована по вул. Плієва, 32 в м. Новий Буг Миколаївської області, кадастровий номер 482510100:05:036:0002, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ МК №038417. Виселити [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], з житлового будинку № 32, розташованого по вул. Плієва, в м. Новий Буг, Миколаївської області. В задоволені іншої частини позовних вимог (зарахування штрафу до загальної суми заборгованості за Кредитним договром) відмовлено. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.06.2016 року вищезазначене заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила суду, що дійсно вона не в повному обсязі здійснювала щомісячні платежі, а саме сплачувала по 1000,00 грн, замість 2000,00 грн . Однак такі дії відповідачів були не навмисними, а викликані скрутним матеріальним становищем. Наразі сторони ведуть перемови з приводу укладення договору реструктуризації заборгованості по даному кредитному договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно на виклик суду не зявилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. В матеріалах справи наявна заява відповідача [PERSON] про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги він не визнає і просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 08.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № NKN1GI0000004751 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав вказаному відповідачу кредит в сумі 150\~000 грн. терміном до 06.04.2028 року під 15 % річних. Згідно положень п. 2.4. позичальник зобовязався щомісячно, до 8 числа кожного місяця, здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 1998,31 грн. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому у договорі розмірі для цілей поліпшення якості житлового будинку, розташованого по вул. Плієва, 32 в м. Новий Буг Миколаївської області. В той же час, відповідач [PERSON], у свою чергу умови Кредитного договору не виконує, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, ним востаннє вносився щомісячний ануїтетний платіж ще в грудні 2012 року, в результаті чого станом на 24.02.2014 року має заборгованість за кредитом у розмірі 145315,88 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 35710,74 грн., яка нарахована у відповідності до вимог п. 6.2. Кредитного договору за подвійною відсотковою ставкою, тобто 30 %. Так, в силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. При вирішенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про нарахування пені у розмірі 4512,37 грн. та штрафу у розмірі 18553,90 грн., суд приходе до такого. Згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання може настати такий правовий наслідок, як сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).\~\~ \~\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~\~ (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є одним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). У той же час із з п.п. 6.4. та 6.6. Кредитного договору вбачається, що у випадку порушення зобов'язань щодо щомісячного повернення суми кредиту ануїтетними платежами, боржник повинен сплатити банку як пеню у розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки, так і, у разі прострочення цього платежу більш ніж на 30 днів, - штраф у розмірі 10% від суми невиконаного зобовязання. А тому, зважаючи на те, що позивачем незаконно встановлено за Кредитним договором для відповідача подвійну цивільну-правову відповідальність, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк, в частині стягнення штрафів, залишити без задоволення. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 08.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок, № 32 по вул. Плієва в м. Новий Буг Миколаївської області та земельну ділянку призначену для обслуговування цього будинку площею 0,0926 га. Вартість предмета іпотеки сторонами визначена у розмірі 276 883 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до п. 3.2. 4.1. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, у разі невиконання або не неналежного виконання основного зобовязання за Кредитним договором. Згідно положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю\~ та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення\~ порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога\~ про виконання порушенного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається\~ без\~ задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.4.2. Договру іпотеки). Крім цього, частиною 2 статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.\~ При судовому розгляді встановлено, що у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки зареєстровані та проживають як іпотекодавець [PERSON] так і боржник [PERSON]\~ Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спору. На виконання положень ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» відповідачам (боржнику та іпотекодавцеві) було направлену вимогу 15.01.2014 року про усунення порушень основного зобовязання за Кредитним договором на протязі 30 днів та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, з зазначенням необхідності, у разі не усунення відповідних порушень, залишити житлове приміщення, що є предметом іпотеки. Однак, як вбачається з поштового повідомлення, відповідачі отримавши відповідне попередження ще 23.01.2014 року, до цього часу його вимоги не виконали. \~ Таким чином, зважаючи на припинення відповідачем [PERSON] зобовязання щодо щомісячного повернення кредиту частинами ще з січня 2013 року, які суд визначає істотними порушеннями умов Кредитного договору, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та пені за рахунок предмету іпотеки, яке належить відповідачці [PERSON], як майновому поручителю. Щодо виселення відповідачів суд зазначає наступне. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону\~\~та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, відповідно до статей 39, 40 Закону та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилих приміщень, які є предметами іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, одночасно надається інше постійне жиле приміщення тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України за виключними обставинами від 21 жовтня 2015 року, 11 листопада 2015 року (справи №6-1033цс15, № 6-1484цс15, № 6-1630цс15). В позовній заяві і під час розгляду справи Банк не надав відомостей щодо наявності жилого приміщення, яке відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР повинно бути надано відповідачам, оскільки іпотечний будинок не був придбаний ними за рахунок кредиту (позики) банку, а тому позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотеко держателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 12 Закону у разі порушенні іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 33 Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови Кредитного договору від 08.04.2008 року, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними та обґрунтованими. Заявлений позивачем спосіб реалізації предмету іпотеки, шляхом укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з наданням повноважень для здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, сторонами визначений у п. 4.3. Договору іпотеки, а тому суд вважає за можливе зазначити такий спосіб і при ухвалені вказаного рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позову, зокрема в розмірі по 1049,50 грн. з кожного.

Outcome: partial