Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

19.10.2017 до Солом'янського районного суду м. Києва, за підсудністю, відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 11.10.2017 р., надійшли матеріали позовної заяви Національної академії внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь витрати за навчання в сумі 28103,43 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2009 між Кримський юридичним інститутом Одеського державного університету внутрішніх справ МВС України, комплектуючим органом - ГУ МВС України в АР Крим та [PERSON] укладено договір №91 про підготовку фахівця. Відповідно до якого, відповідач [PERSON] навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. У зв'язку з переводом з Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ МВС України до Національної академії внутрішніх справ, наказом ректора Національного університету внутрішніх справ від 06.08.2011 №622 [PERSON] з 01.09.2011 було зараховано курсантом третього курсу денної форми навчання НАВС. У зв'язку з вищевикладеним, права та обов'язки виконавця за договором перейшли від Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ МВС України до Національної академії внутрішніх справ. З 01.09.2009 по 14.06.2013 відповідач [PERSON] перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом НАВС від 14.06.2013 № 601 відповідачу [PERSON] видано диплом за спеціальністю «Правознавство». Після закінчення навчання, відповідача направлено до ОВС для подальшого проходження служби. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 04.08.2014 р. №718 о/с відповідача звільнено зі служби з ОВС на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням. Про звільнення [PERSON] керівництво НАВС дізналося з листа Оболонського районного управління МВС України в м. Києві від 07.10.2014 р. №52/12411. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] звільнилася зі служби в поліції до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання з власної ініціативи, що призвело до порушення умов Договору. Період перебування відповідача на державному забезпеченні становить з 01.09.2009 р. по 14.06.2013 р. Вартість витрат пов'язаних з її утриманням у навчальному закладі становить 28103,43 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином в порядку, передбаченому п. 19 перехідних положень ЦПК України та ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Відповідно до ст. 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.09.2009 між Кримським юридичним інститутом Одеського державного університету внутрішніх справ МВС України, ГУ МВС України в АР Крим та [PERSON] укладено договір №91 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до умов договору, відповідач [PERSON] навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 05.09.2009 між Кримським юридичним інститутом Одеського державного університету внутрішніх справ МВС України, ГУ МВС України в АР Крим та [PERSON] було укладено договір, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно п.2.1.3. договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6 договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3 договору, передбачено, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни. Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Судом встановлено, що у зв'язку з переводом з Кримського юридичного інституту Одеського державного університету внутрішніх справ МВС України до Національної академії внутрішніх справ, наказом ректора Національного університету внутрішніх справ від 06.08.2011 №622 [PERSON] з 01.09.2011 було зараховано курсантом третього курсу денної форми навчання НАВС. Також, судом встановлено, що згідно з витягу з наказу № 601 НАВС від 14.06.2013 відповідачу [PERSON] видано диплом за спеціальністю «Правознавство». Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в м. Києві від 04.08.2014 р. №718 о/с відповідача [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно з пп. «ж» (за власним бажанням) п. 64 на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були. Згідно розрахунку наданого позивачем, з яким суд погоджується вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 28103,43 грн., в т.ч.: грошове забезпечення - 15583,58 грн.; витрат на продовольче забезпечення - 1687,89 грн.; витрат на речове забезпечення - 2978,40 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих відповідачем енергоносіїв - 7753,56 грн. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушила умови договору від 05.09.2009 р., а тому з неї слід стягнути на користь позивача витрати за період навчання в розмірі 28103,43 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved