Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

19.07.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Інтерспецмаркет», визначивши третіми особами без самосійних вимог на предмет спору - [PERSON] і [PERSON], про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП (а.с. № 4 - 7). Ухвалою судді Ткаченко від 21.07.2017р. відкрито провадження по справі і справу призначено до судового розгляду (а.с. № 22). Ухвалою суду від 18.12.2017р. за клопотанням представника відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу, у зв'язку із чим провадження по справі зупинене (а.с. № 54). Після надходження до суду повідомлення про неможливість надання висновку судової експертизи, ухвалою судді Ткаченко Н.В.від 13.09.2018р. провадження по справі поновлено (а.с. № 85). В обґрунтування позовних вимог по тексту позову позивачка зазначила, що 19.01.2017р. сталася ДТП у м. Дніпрі, за обставинами якої водій [PERSON], який перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Інтерспецмаркет», керуючи автобусом БАЗ д.н.з. [NUMBER], який належить ТОВ «Інтерспецмаркет», виконував рейс за маршрутом №118, на вул. Набережна Перемоги, біля електроопори № 153 (готель «Хутір»), не обравши безпечної дистанції та швидкість руху, допустив зіткнення з належним позивачці на праві власності автомобілем BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], під керуванням її чоловіка [PERSON], який рухався в попутному напрямку та здійснював поворот праворуч, після чого автомобіль позивачки BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], у некерованому стані продовжив рух та здійснив зіткнення з автомобілем Мерседес-Бенс, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який виїжджав з прилеглої території. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження автомобілям. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2017р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Автомобіль BMW 525d д.н.з. [NUMBER], належить позивачці на праві власності. За даними Регіонального Сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області автобус марки БАЗ, н.з. [NUMBER], зареєстрований за ТОВ «Інтерцпецмаркет». Висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №4430/1 від 01.03.2017р., визначений розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], в сумі 331 532,88 грн. Страховою компанією ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», з якою ТОВ «Інтерспецмаркет» укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачці відшкодовано 100 000 грн. На момент складання позову пошкоджений автомобіль частково відремонтований. До сьогоднішнього дня позивачка не отримала від відповідача решти відшкодування, не дивлячись на її постійні звернення до нього. Крім того, діями відповідача їй завдана моральна шкода, яку оцінює у 50 000 грн., оскільки їй довелось після ДТП перенести душевні страждання, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоров`я, а також моральні страждання, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідач відмовляється відшкодувати їй завдану майнову та моральну шкоду, тому просила стягнути з ТОВ «Інтерспецмаркет» залишок майнової шкоди в сумі 231 533 грн., 50 000 грн. моральної шкоди, стягнути судові витрати на правову допомогу в сумі 33 153 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 215 грн. Відповідач позов не визнав. З урахуванням наданого експертом повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв'язку із тим, що автомобіль повністю відремонтований, представник відповідача - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 10.05.2018р. - а.с. № 66) у своєму клопотанні про витребування доказів у позивачки (а.с. № 92 - 95) висловив позицію про те, що нею не додано доказів того, що її автомобіль відновлено повністю, доказів понесення витрат на придбання запчастин для відновлення автомобіля, оплати роботи по відновленню. Наданий позивачкою висновок експертного дослідження автотоварознавця № 4430/1 від 01.03.2017р. вважав недостовірним доказом, зазначав, що позивачка має надати суду докази реальної вартості пошкоджених у ДТП 19.01.2017р. і замінених запчастин автомобіля, підтвердити вартість фактично проведених робіт. Крім того, на думку представника відповідача, суд повинен з метою перевірки матеріалів ДТП 19.01.2017р. на предмет опису обставин ДТП, переліку фактичних пошкоджень автомобіля, має дослідити матеріали адміністративної справи №201/1633/17-п, за результатами розгляду якої винесено постанову від 17.02.2017р. У заяві від 12.11.2018р. представник відповідача також зазначив, що проти позову заперечує, просив врахувати, що середньоринкова вартість авто позивачки експертом розрахована невірно, на підтвердження чого додав до заяви відомості про середньоринкову вартість аналогічного автомобіля (а.с. № 96 - 103). З урахуванням заперечень, викладених відповідачем у клопотанні про витребування доказів, представник позивачки - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 20.06.2017р. - а.с. № 110) самостійно надав суду докази, що підтверджують факт ремонту пошкодженого автомобіля і оплати за виконані ремонтні роботи (а.с. № 104 - 109). Представник позивачки - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 20.06.2017р. - а.с. № 110) 12.11.2018р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації судового процесу технічними засобами, позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 10.05.2018р. - а.с. № 66) в судове засідання 12.11.2018р. також надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначивши, що позовні вимоги не визнає (а.с. № 96). Ухвалою суду від 12.11.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) представнику відповідача відмовлено у витребування доказів (а.с. № 92 - 95), оскільки представник позивачки - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 20.06.2017р. - а.с. № 110) 12.11.2018р. самостійно надав суду докази, що підтверджують факт ремонту пошкодженого автомобіля і оплати за виконані ремонтні роботи (а.с. № 104 - 109). В задоволенні клопотання про витребування та огляд справи адміністративної справи № 201/1633/17-п також відмовлено через його необґрунтованість, оскільки представник відповідача не зазначив, з якою метою матеріли цієї справи мають бути оглянуті, які документи мають бути долучені судом і яким чином вони обґрунтовують його заперечення. Третя особа - [PERSON] надав 19.10.2017р. суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить у подальшому справу розглядати без його участі (а.с. № 36). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. № 43а-43б, 91). Кожного разу суду поверталися конверти з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, третя особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату та час слухання справи. Оскільки представники сторін позивачки та відповідача надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, треті особи до суду не з'явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу 12.11.2018р. за відсутності сторін (їх представників) і без фіксування процесу технічними засобами. Судом по справі винесено рішення на загальних підставах, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України, оскільки в цій справі немає сукупності підстав для винесення заочного рішення, передбаченої ст. 280 ЦПК України, оскільки позиція сторони відповідача щодо невизнання позовних вимог суду відома (а.с. № 44-45, 67-68, 92-95, 96) та їй буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі, які підлягають з'ясуванню. При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В межах підготовчого провадження по справі 18.12.2017р. було призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с. № 54), між тим 04.09.2018р. до суду надійшло повідомлення експертної установи про неможливість надання висновку судової експертизи (а.с. № 77, 79-80). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.01.2017р. близько 09:30 год. сталася ДТП у м. Дніпрі, за обставинами якої водій [PERSON], керуючи автобусом БАЗ д.н.з. [NUMBER], на вул. Набережна Перемоги, біля електроопори № 153 (готель «Хутір»), не обравши безпечної дистанції та швидкість руху, допустив зіткнення з належним позивачці на праві власності автомобілем BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], під керуванням її чоловіка [PERSON], який рухався в попутному напрямку та здійснював поворот праворуч, після чого автомобіль позивачки BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], у некерованому стані продовжив рух та здійснив зіткнення з автомобілем Мерседес-Бенс, д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який виїжджав з прилеглої території. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток,механічні пошкодження автомобілям. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі про адміністративне правопорушення № 201/1633/17-п від 17.02.2017р., яка набрала законної сили 28.02.2017р., [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням (а.с. № 20). Пошкоджений автомобіль BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], належить позивачці на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 07.10.2014 р. (а.с. № 16). Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ,т.) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №4430/1 від 01.03.2017р., визначений розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], в сумі 331 532,88 грн. (а.с. №11 - 15). Не спростовані і не заперечувались під час розгляду справи, а отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню й ті обставини, що ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», з якою ТОВ «Інтерспецмаркет» укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачці відшкодовано 100 000 грн. Таким чином, з урахуванням позиції відповідача щодо непогодження з розміром матеріальної шкоди, визначеної на замовлення позивачки, визнання сторонами обставин щодо правових підстав відшкодування шкоди, між сторонами існує спір лише стосовно розміру майнової шкоди, яка має бути відшкодована за рахунок ТОВ «Інтерспецмаркет». За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 18.12.2017р. була призначена судова автотоварознавча експертиза силами Дніпропетровського НДІСЕ. Як видно з повідомлення судового експерта Дніпропетровського НДІСЕ Кравченка О.Г. № 2753 - 18, складеного 28.08.2018р. (а.с. № 79-80) до НДІСЕ 05.06.2018р. для проведення експертизи надійшла вищевказана ухвала з матеріалами справи. 03.08.2018р. судовим експертом направлено клопотання від 26.07.2018р. про надання для огляду об'єкта дослідження - автомобіля марки BMW 525d, реєстраційний номер [NUMBER], в невідновлювальному стані з пошкодженнями від ДТП, що сталася 19.01.2017р. з реєстраційними документами, для його огляду ідентифікації та визначення технічного стану, необхідного для відповіді на поставлене питання. 28.08.2018р. для огляду був наданий автомобіль марки BMW 525d, реєстраційний номер [NUMBER], у відновлювальному стані, без пошкоджень, які виникли внаслідок ДТП, що сталася 19.01.2017р. (додається фототаблиця). Огляд автомобіля відбувався в присутності [PERSON] і адвоката [PERSON] Експертом зазначено, що згідно з пунктом 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092, п.п. 7.1, 7.2 Методики визначення обсягу ремонтних дій при визначенні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (реєстраційний код в Реєстрі методик проведення судових експертиз - 12.2.03, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 12.09.2014р.), якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. У зв'язку з тим, що на момент технічного огляду автомобіль відновлено повністю, провести судову автотоварознавчу експертизу і відповісти на поставлене питання судовий експерт автотоварознавець не має можливості. Стосовно неможливості проведення експертизи, призначеної судом, у зв'язку із відновленням автомобіля на момент огляду (28.08.2018р.), то зазначена обставина не виключає підстав для відшкодування шкоди. Доходячи до такого висновку, суд виходить з того, що пунктом 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). У відповідності по положень пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 цього Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Частиною 4 пункту 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Згідно зі ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий, який має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає МТСБУ заяву про страхове відшкодування. Невиконання потерпілим вимоги щодо зберігання пошкодженого КТЗ у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП до огляду його представником страховика або МТСБУ тягне з собою відмову у виплаті страхового відшкодування. Виходячи з вищезазначеного, закон покладає на потерпілу особу обов'язок зберігати (не відновлювати) пошкоджений транспортний засіб лише до його огляду представником страховика або МТСБУ, якщо ця особа претендує на виплату страхового відшкодування. В інших випадках закон не зобов'язує власника зберігати пошкоджений КТЗ у пошкодженому стані, зокрема, й у разі невизнання його права на відшкодування матеріального збитку. Позивачка не знала і не могла знати, що у зв'язку із виникненням спору, судом буде призначена експертиза, а тому мала законні очікування на відновлення свого права на підставі тих доказів, які були зібрані нею самостійно для підтвердження заподіяних збитків. Як встановлено судом, на замовлення позивачки [PERSON], ТОВ «СП «Лексус Центр» здійснено ремонт пошкодженого автомобіля марки BMW 525d, д.н.з. [NUMBER], на суму 318 663,03 грн. з ПДВ, що підтверджується актом виконаних робіт № СЛЦ0011790 від 16.05.2017р. і квитанцією до прибуткового касового ордера від 16.05.2017р. (а.с. № 105 - 109). Таким чином, позивачка фактично сплатила за ремонт автомобіля 318 663,03 грн. з ПДВ (ПДВ - 53 110,55 грн., тобто 265 552,48 грн. без ПДВ) хоча матеріальний збиток оцінений експертом автотоварознавцем у висновку 4430/1 від 01.03.2017р. становить 315 714,10 грн., а з урахуванням ВТВ - 331 532,88 грн. (без складової ПДВ). Суд, надаючи оцінку доказам, що підтверджують вартість матеріального збитку, враховує саме оцінено шкоду, з урахуванням втрати товарної вартості (ВТВ) автомобіля, оскільки дана величина входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків) і складових показника ВТВ є показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-760цс15 від 16.12.2015р. Актом виконаних робіт від 16.05.2017р. № СЛЦ00117960 підтверджено, що для відновлення попереднього стану автомобіля проведені ремонтно-фарбувальні роботи, роботи із заміни запчастин, деталей, агрегатів. Отже, нарахування ВТВ є цілком обґрунтованим. Як вбачається з висновку експерта товарознавця [PERSON] № 4430/1 від 01.03.2017р., огляд пошкодженого автомобіля проводився 06 і 15.02.2017р. у присутності довіреної особи власника і представника ТОВ «Інтерспецмаркет» - заступника директора по БД [PERSON] (а.с. № 12). Жодних зауважень з приводу переліку пошкоджень і обсягу виконаних робіт останнім не висловлено. Надана відповідачем довідка від 15.12.2017р. № 92 про те, що [PERSON] не працював на ТОВ «Інтерспецмаркет» на посаді заступника директора з експлуатації технічного стану транспорту та безпеки руху, і з 25.04.2016р. ця посада була вакантною, не є належним доказом того, що огляд проводився без уповноваженої особи ТОВ «Інтерспецмаркет», оскільки відповідач у своїх заявах суду не спростував того, що не отримував запрошення на огляд. Розмір шкоди позивача оцінений у встановленому законом порядку судовим експертом [PERSON] (свідоцтво дійсне до 20.11.2018р. за спеціальністю 12.2. «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, заподіяному власнику транспортного засобу» - а.с. № 11). За таких обставин, суд не приймає доводи відповідача ТОВ «Інтерспецмаркет» про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів заподіяння матеріальної шкоди. Висновок судового експерта є належним і допустимим доказом у цій справі у розумінні вимог ст.ст. 76 -78 ЦПК України, який у сукупності з іншими доказами (актом приймання виконаних робіт, квитанцією) дають суду змогу дійти висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, при визначенні дійсної вартості відновлювального ремонту (матеріальної шкоди), суд бере до уваги оцінену матеріальну шкоду (без урахування складової ПДВ) і з урахуванням ВТВ, що становить 331 532,88 грн. Окремо варто відзначити, що відшкодування втрати товарної вартості автомобіля покладається саме на заподіювача матеріальної шкоди, а не на страховика, адже в силу п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Статтею 29 цього Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв'язку із зазначеним, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов'язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211св18). Суд не може прийняти у якості доказу невірного визначення експертом, як на думку представника відповідача, середньоринкової вартості автомобіля аналогічної марки, надані відповідачем відомості з сайту Мінекномрозвитку і приватних Інтернет-оголошень про продаж автомобілів (а.с. № 98 - 103), оскільки згідно середньоринкова вартості визначається експертом за правилами п. 7.4. Методики - статистичними методами, з урахуванням найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість". При цьому, визначення С (ціни КТЗ) базується на довідкових цінових даних продажу на ідентичне (аналогічне) КТЗ. С для КТЗ визначається на базі середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ за такою формулою С = С · К + М, де: С - ціна КТЗ, який був у користуванні, з урахуванням строку його експлуатації, за інформацією з довідкової літератури, зокрема наведеної у переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням (додаток 8 до Методики). Окрім того, відповідач заперечуючи щодо невірного обрання експертом середньоринкової вартості автомобіля, не обґрунтував належність і допустимість власних даних, не вказав, яким чином той чи інший показник середньоринкової вартості КТЗ, вплинув на визначення розміру матеріального збитку. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідальність юридичної або фізичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Відповідно до вимог чинного законодавства, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Відповідальність за завдання шкоди може бути покладена на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч.ч. 3, 4, ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з її вини. Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), не вважається джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Водій [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Інтерспецмаркет», виконував рейс за маршрутом №118 автобусом БАЗ д.н.з. [NUMBER], що відповідачем не спростовано і не заперечувалося під час розгляду справи, а отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, є такими, що не підлягають доказуванню. Автобус БАЗ, д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску, зеленого кольору, номер кузову [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 28.03.2013р. зареєстрований за ТОВ «Інтерспецмаркет», що підтверджено відповіддю на адвокатський запит Регіонального Сервісного центру в в Дніпропетровській області МВС України від 26.06.2017р. (а.с. № 20). З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов'язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм. Суд, встановивши, що шкоду завдано внаслідок ДТП, що сталася з вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом, що перебував у користуванні у ТОВ «Інтерспецмаркет», доходить висновку про її відшкодування саме цим товариством. З урахуванням того, що відповідачем не заперечувалася та обставина, що ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» відшкодовано позивачці 100 000 грн., тому згідно зі ст. 1194 ЦК України з ТОВ «Інтерспецмаркет» підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 231 533 грн. (331 533 грн.- 100 000грн.). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п 3,4 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995р. під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. При вирішенні питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, які зазнала позивачка, тривалість немайнових втрат, ті обставини, що після дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала стрес через пошкодження автомобіля, зміну звичного ритму життя, оскільки була відсутня можливість користуватись автомобілем в родині. Крім того, судом враховано й те, що тривалий час відповідач ухилявся від відшкодування матеріальної шкоди як на досудовому етапі, так і в суді. При цьому, розгляд справи тривав більше року. При визначенні розміру моральної шкоди враховано й те, що ця дорожньо-транспортна пригода сталася 19.01.2017р. за участю автомобіля громадського значення та стала предметом обговорення в засобах масової інформації та соціальних мережах. Отже, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі - 5 000грн. (10% від заявленої суми у 50 000грн.). Суму, на стягненні якої в рахунок відшкодування моральної шкоди, наполягала позивачка, яка дорівнює 50 000грн., суд вважає завищеною, та в цій частині позовних вимог відмовляє. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з наступного. З урахуванням того, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди задоволені повністю, судові витрати за цю частину позовних вимог у вигляді судового збору стягуються з відповідача в сумі 2 315грн.33коп. (1% від суми). Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені частково, судові витрати у вигляді судового збору стягуються з відповідача частково, а саме в сумі 64 грн. (10 % від 640грн.). Отже, загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 2 379 грн.33коп. (2 315грн.33коп. + 64грн.). Решта помилково сплаченого судового збору в сумі 259грн.67коп. (позивачкою сплачено 3 215грн. - а.с. № 2) може бути повернута позивачці за її окремою заявою. Що стосується вимог про стягнення суми правничої допомоги, то приймаючи до уваги попередній розрахунок цих витрат і надані до суду докази, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе з урахуванням часткового задоволення позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в сумі 4 200 грн. (а.с. № 111, 112), виходячи з того, то загальний розмір стягнутої суми за рішенням суду становить 84% від загальної суми заявлених позовних вимог майнового характеру (281 533 грн.* 84% / 100%). При прийняті рішення про стягненні судових витрат на правничу допомогу, судом враховані положення п.3.1. договору№ 2006-2/17 від 20.06.2017р. про надання правової допомоги (а.с. № 17зв.). Отже, загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з ТОВ «Інтерспецмаркет» на користь [PERSON] становить 6 579грн.33коп. (2 379грн.33коп. (судовий збір) + 4 200грн. (витрати на правничу допомогу)). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial