Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є сестрою позивача, та з 13.11.2017 року зареєстрована з позивачем в даному будинку, але в будинок вона не вселялась, жодного дня в ньому не проживала і своїх речей в будинку ніколи не зберігала, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не бере. Відразу після реєстрації в будинку [PERSON] вирішила питання зі своїми документами та виїхала з м. Вінниці за кордон, де продовжує до даного часу проживати. З того часу позивач з відповідачем не спілкуються. Однак відповідач залишилась зареєстрована в даному будинку і не приймає жодних мір, щоб знятись з реєстрації. У зв`язку із викладеними, позивач звернулась з даним позовом до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задоволити. Щодо винесення заочного рішення не заперечила. Судові витрати просила залишити за нею. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не надала. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона довгий час товаришує з позивачем, ходить до неї в гості але відповідача [PERSON] вона не знає і ніколи не бачила, речей в будинку відповідача вона також не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, неодноразово приходила до неї в гості, однак [PERSON] вона не знає і ніколи не бачила. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не подала до суду відзив та позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що договором дарування від 24.07.2002 року [PERSON] подаровано [PERSON] будинок [ADDRESS] .(а.с.4). Відповідно до домової книги у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с.5-6). Згідно акту № 95 від 13.08.2019 р., складеного та підписаного сусідами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , - [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , однак в даному будинку не проживає. Підписи посвідчені головою квартального комітету "Малі Хутори Центр" Н.О. Синявською (а.с.7). Довідкою КК "Малі Хутори - Цент" від 15.08.2019 року №767 підтверджується, що [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] , але в даному будинку з 2017 року не проживає. (а.с.8). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с.8), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв`язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивача підлягають залишенню за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved