Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

29.04.2014 р. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач, яка проживає за адресою : [ADDRESS]., є абонентом Комунального підприємства „Павлоградське виробниче управління водопровідноканалізаційного господарства Павлоградської міської ради. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що Комунальне підприємство „Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Павлоградської міської ради надає послуги водопостачання і водовідведення населенню. Громадяни, які користуються вищезазначеними послугами є абонентами КП «ПВУВКГ» і правові відносини між ними регулюються затвердженими наказом Держжитлкомунгоспа України від 01.07.1994 року № 65 «Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України»та затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення» та Цивільним кодексом України. Плата за послуги водопостачання та водовідведення повинна проводитись відповідачем своєчасно на розрахунковий рахунок підприємства щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає розрахунковим. Однак відповідачка плату за послуги водопостачання та водовідведення фактично комунальному підприємству „Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Павлоградської міської ради не сплачувала. В результаті чого на 01 березня 2014 року утворилась заборгованість перед КП „Павлоградводоканал в сумі 4549 грн.89 коп. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] за послуги водопостачання на користь Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства». Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 4549 грн.89 коп., судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що 08 серпня 2012 р. відповідно до свідоцтва на право власності зареєстрованому в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 1-3225 гр.. [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER], належить на праві власності майно, яке придбано [PERSON], що раніше належала [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до ст.162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги водопостачання відноситься до комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS]., яка була придбана відповідачем за результатами прилюдних торгів, що підтверджується свідоцтвом від 08.08.2012 р. (а.с. 22) З розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем вбачається, що останній просить стягнути заборгованість, яка склалась за період з 01.01.2002р. по 01.02.2014р. (а.с. 6-7). При цьому, на момент придбання відповідачем квартири за адресою [ADDRESS]., заборгованість за особовим рахунком відповідає розміру спірних коштів, а саме 4 549, 89 грн. Як встановлено судом, відповідач до 08 серпня 2012 року не була власником квартири за вищевказаною адресою та не була там зареєстрована, з нею не укладався договір про надання послуг водопостачання та водовідведення, тому у неї не виникло обов'язку зі сплати вартості наданих до цього послуг. Отже, приймаючи до уваги зазначене вище, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період до 08 серпня 2012 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Після вказаної дати, відповідно до виписки позивача (а.с. 6-7), відповідач не споживав послуги позивача. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи, що гр. [PERSON] з 08 серпня 2012 року стала власником квартири, приймаючи до уваги те, що позивачем не було надано суду доказів укладення з відповідачем договору про надання послуг з централізованого постачання води і не було надано доказів отримання відповідачем послуг водопостачання, суд дійшов висновку про те, що підстав для задоволення позову немає. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed