Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, де зазначає, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2005 року. В період перебування в шлюбі за спільні кошти ними було придбано автомобіль «ВАЗ 211040», 2010 року випуску, державний номер [NUMBER]. 23 квітня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. В теперішній час між сторонами існують напружені відносини і вони не можуть досягнути згоди щодо поділу цього автомобіля, який продовжує використовувати відповідач у власних цілях. В зв'язку з наведеним, позивачка просила суд визнати за нею право власності на ? частку цього автомобіля та стягнути з відповідача на її користь 34985 гривень в рахунок компенсації ? частки вартості автомобіля, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Не згоден як з сумою стягнення компенсації на користь позивачки так і з самим позовними вимогами, оскільки після розлучення залишив позивачці майно на суму значно більшу ніж вартість ? частки спірного автомобіля. Крім цього зазначив, що за час перебування в шлюбі позивачка не працювала, а все майно яке було придбане, купувалось за грошові кошти, які він заробляв. Просив відмовити в позові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по справі і час їхнього перебування у шлюбі позивачка не працювала, а проживала за рахунок відповідача та все майно, яке ними було придбане, було придбане за гроші відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала аналогічні покази, що і свідок [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2005 року, який, згідно рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2013 року, було розірвано. Дана обставина не заперечується сторонами по справі та підтверджується вказаним рішенням суду. За період шлюбу, сторони придбали в приватну сумісну власність автомобіль "ВАЗ 211040", 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований на ім'я відповідача. Зазначена обставина підтверджується копією акта передачі-прийняття автомобіля від 24.06.2010 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з вимог ст. 60 СК України та враховуючи встановлені судом обставини, суд визнає, що зазначений вище автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо їх часток в спірному майні відсутні, а шлюбний договір не укладався. Статтею 71 СК України визначено способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідач категорично не погоджується на сплату позивачці грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль. Крім цього, позивачем не була внесена відповідна грошова сума на депозитний рахунок суду. У абзаці другому ч. 2 ст. 364 ЦК України, яка застосовується до відносин виділу частки із спільної сумісної власності згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України, а за аналогією може бути застосована і до відносин поділу, підкреслюється, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Аналогічну позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (абзац перший пункту 25). Таким чином судом не вбачається законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Як роз'яснено в зазначеній вище постанові Пленуму Верховного Суду України, у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин суд, зважаючи на норми СК України, визнає за сторонами право власності на ? частку за кожним цього автомобіля без його реального поділу та присудження грошової компенсації. Крім цього суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені останньою при зверненні до суду, в сумі 349 гривень 85 копійок. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial