Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

31.01.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Кубейської сільської ради Болградського району та просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS], в наступних частках: - за [PERSON] на 1/3 частку як за членом колгоспного двору та на 1/6 частку як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - за [PERSON] на 1/3 частку як за членом колгоспного двору та на 1/6 частку як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] року. При цьому позивачі посилаються на те, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору до складу якого входили [PERSON] , який помер [INFO] та позивачі [PERSON] , [PERSON] , тобто кожний придбав право власності на 1/3 частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] його частку в житловому будинку успадкували дружина та дочка, позивачі по справі. Однак рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачам відмовлено в проведенні реєстрації права власності на їх частку будинку, та постановами приватного нотаріуса відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Позивачі [PERSON] , [PERSON] просять розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (помер [INFO] ) та позивачі [PERSON] , [PERSON] . На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/3 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №53 від 04.01.2019 року (а.с.20). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння , що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно № 45111787 та 45105628 від 18.01.2019 року позивачам [PERSON] , [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок через відсутність у них правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.23,24). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2018 року, повторно виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з №56 від 16.07.2003 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.14). Спадкоємцями після його смерті є дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.12.1972 року (а.с.15) та дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.06.1981 року (а.с.13), тобто вони є спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, тому спадщина розподілилася між спадкоємцями в рівних частках - по 1/6 частини. Спадщину позивачі прийняли, фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району № 53 від 04 січня 2019 року (а.с.20) та спадковою справа № 267/04, заведеною державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори [PERSON] , з якої вбачається що з заявою про видачу свідоцтва звернулись тільки позивачі по справі, які на деяке майно отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 27.12.2018 року, позивачам [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на відповідну частку. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що також підтверджується копією спадкової справи № 267/04, заведеною державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори [PERSON] , з якої вбачається що до нотаріальної контори звернулися тільки позивачі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved