Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

\~[PERSON] звернулася до суду з заявою в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], зацікавлена особа: Суворовський районний у м.Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про оголошення особи померлою, про встановлення факту батьківства, просить суд оголосити померлим [PERSON], 06 .06.1967 року народження, встановити факт батьківства [PERSON] [INFO] стосовно малолітнього [PERSON] [INFO]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 723 від 07.10.2015 року, [PERSON] призначена опікуном малолітнього [PERSON] після смерті їхньої матері [PERSON] Мати заявниці - [PERSON] з кінця 2002 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] 23.02.2007 року між ними був зареєстрований шлюб, актовий запис № 40 від 23.02.2007 року, який складений Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Під час шлюбу вони придбали квартиру № 118, по вул. Висоцького, 18 в м. Одесі. Договір купівлі-продажу вказаної нерухомості, який укладений 04.09.2009 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], номер запису в реєстрі 2394. Згідно вказаного договору, квартира прийнята у власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після придбання квартири, [PERSON] та [PERSON] мешкали в ній разом з заявницею [PERSON] та її молодшим братом. Мати та брат були в ній зареєстровані з 10.02.2010 року. 20.02.2011 року [PERSON] вийшов із цієї квартири і більше до неї не повертався. З того часу в них не було відомостей про [PERSON] [PERSON] стверджувала, що [PERSON] колись зловживав наркотичними засобами, й взимку 2011 року повернувся до пагубної звички, тому вона не бажає з ним спілкуватись та заперечує, що б й заявниця з братом з ним спілкувались. Також, зі слів матері у [PERSON] нібито загострився туберкульоз, на якій він хворів. Відповідно до відповіді КП «Одеська обласна туберкульозна клінічна лікарня» № 149 від 10.03.2017 року, [PERSON] проходив стаціонарне лікування в закладі, 23.03.2010 року був виписаний на амбулаторне лікування за місцем проживання та з того часу за медичною допомогою до закладу не звертався. Мати заявниці - [PERSON] померла 22.04.2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис №4546 від 23.04.2015 року. Після її смерті, відкрилась спадщина на належну їй квартиру. Заявниця [PERSON] намагалась знайти [PERSON], але її це не вдалось. Також зясувалось, що й друзі [PERSON] не мають про нього відомостей приблизно з того ж часу, що він пішов з дому. Звернення до правоохоронних органів були безрезультатні. Згідно відповіді Суворовського районного у місті відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 824/46-25 від 07.03.2017 року в архіві відсутній актовий запис про смерть [PERSON] [INFO] Відсутні актові записи про смерть [PERSON] і в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, що було виявлено при проведенні відповідній перевірки. Той факт, що [PERSON] з лютого 2011 року не зявлявся за місцем постійного проживання та ні з ким не спілкувався можуть підтвердити сусіді, які мешкають поруч та його друзі й знайомі родини. Заявниця [PERSON] вказує про те, що батьки [PERSON] померли, інших рідних крім заявниці та її брата в нього не було. З кінця лютого 2011 року не має жодних відомостей про [PERSON], тому заявниця вважає за можливим звернутись до суду із заявою про оголошення його померлим. Мати заявниці [PERSON] та [PERSON] до реєстрації шлюбу у лютому 2007 року, проживали разом з 2002 року, вели сумісне господарство, піклувались один про одного, в них був спільний бюджет. Мешкали вони в квартирі, яка належала [PERSON] та знаходилась за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою мати проживала і станом на час народження молодшого брата заявниці. Вказане підтверджується довідкою з пологового будинку. [PERSON] забирав мати з братом із пологового будинку. Після народження 15.09.2003 року брата заявниці - [PERSON], мати з братом проживали разом з [PERSON] однією сімєю. [PERSON] піклувався про брата та визнав його своїм сином. Вказані обставини можуть підтвердити друзі [PERSON] та матері й сусіді, які мешкали поруч з ними. [PERSON] був власником Ѕ частини квартири, іншу половину якої заявниця з братом отримали у спадщину після смерті матері, однак заявниця з братом не можуть повністю вільно розпоряджатися та використовувати цю власність. Для цього необхідно оголосити [PERSON] померлим. Крім цього, брат заявниці [PERSON] є сином [PERSON] В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву, просили суд задовольнити заяву у повному обсязі. В судове засідання представник зацікавленої особи не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявниці та її представника, суд вважає, про те, що заява є не обґрунтованою, є не доказаною, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, \~що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД №440035, [PERSON] народився 15.09.2003 року в м.Одесі, його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.17); Відповідно до\~[PERSON] з\~Державного реєстру\~актів Цивільного\~стану громадян\~про державну\~реєстрацію народження\~відповідно до\~ст.126,\~133,\~135\~СК України\~від 21.05.2015\~року,\~ державна\~реєстрація народження\~[PERSON],\~[INFO],\~ \~проведена відповідно\~до \~ч.1\~ст.135\~СК України(а.с.18); Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру актів Цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 21.05.2015 року, 23 вересня 2009 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) (а.с.95-96); Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2394, [PERSON] та [PERSON] є власниками, по Ѕ частині кожен квартири [ADDRESS] (а.с.118,119-120); 22.04.2015 року [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис №4546 від 23.04.2015 року (а.с.14); Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 723 від 07.10.2015 року, [PERSON] призначена опікуном малолітнього [PERSON] після смерті матері [PERSON] (а.с.15); Відповідно до письмової довідки №255 від 23.01.2017 року, яка видана КП ЖКС «Північний», [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] (а.с.16); Відповідно до листа Суворовського районного у місті відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 824/46-25 від 07.03.2017 року, в архіві відсутній актовий запис про смерть [PERSON] [INFO] Відсутні актові записи про смерть [PERSON] і в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, що було виявлено при проведенні відповідній перевірки (а.с.98); Відповідно до листа КП «Одеська обласна туберкульозна клінічна лікарня» № 149 від 10.03.2017 року, [PERSON] проходив стаціонарне лікування в закладі, 23.03.2010 року був виписаний на амбулаторне лікування за місцем проживання та з того часу за медичною допомогою до закладу не звертався (а.с.100); Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Положеннями п. 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених ст. 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин КпШС 1969 року, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Оскільки [PERSON] народився 15.09.2003 року, тобто до набрання чинності Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про те, що до даних правовідносин підлягає застосовуванню Кодекс про Шлюб та Сімю 1969 року. Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС 1969 року, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Тобто, у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути лише встановлення факту батьківства. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року по справі № 6-24384ск15. Пунктом 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) як заінтересовані особи. Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.12.2012 року по справі № 6-34349св12. Верховний Суд України, зазначив в листі від 01.01.2012 року, Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому слід враховувати дату народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 р., факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів (зокрема, висновку судово-медичної експертизи). При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін,які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Дана правова позиція, стосовно доказів в такої категорії справи, висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року по справі № 6-24384ск15. Відповідно до ст.46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Стаття 47 Цивільного кодексу України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Із матеріалів справи вбачається про те, що 24.04.2017 року, заявниця [PERSON] зверталася до Суворовського ВП м.Одеси ГУНП України в Одеській області з письмовою заявою про встановлення місця знаходження її вітчима [PERSON] (а.с.123); \~ \~ \~ \~Разом з тим, в матеріалах справи відсутня письмова інформація про результати розгляду Суворовським ВП м.Одеси ГУНП України в Одеській області заяви [PERSON] про встановлення місця знаходження її вітчима [PERSON] В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її адвокат не зверталися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів. Пункт 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~5\~від 31.03.1995\~р.\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Таким чином, оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Підставою для оголошення особи померлою є не факти, які підтверджують загибель особи, а обставини, що дають підстави припускати смерть особи. Відповідно до ч. 1\~ст. 293\~\~ЦПК України, окреме провадження - це вид\~\~непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав\~\~та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових\~\~чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.1\~Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.\~\~ Відповідно до положень ст.ст.76,\~77,\~78,80,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень ст.\~ст. 76-81 ЦПК України. заявником не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви. При таких обставинах заявлені вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed