Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 24 червня 2008 року у виконкомі Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області за актовим записом №4. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони не зійшлися характерами та поглядами на життя, у веденні домашнього господарства. Між ними постійно виникають сварки. 16.08.2016 року судом надавався сторонам строк для примирення два місяці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити посилаючись на наведені у позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що наданий термін для примирення не дав позитивного результату. Позивач просила неповнолітню дочку [PERSON] залишити на її вихованні та повернути їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, причини його неявки невідомі. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України - якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, їх шлюб існує лише формально, обставини та причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення, за наданий судом термін для примирення сторони не примирилися, тому суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Майнового спору між сторонами та спору про місце проживання дитини, яка на даний час проживає з позивачкою, не заявлено, тому неповнолітню [PERSON] необхідно залишити на вихованні матері - позивача [PERSON] Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, за вибором позивача [PERSON] необхідно повернути їй дошлюбне прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved