Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

26.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позов до ТОВ «Укрлізинг» про визнання незаконним його звільнення з посади директора ТОВ «Укрлізинг» та поновлення на роботі. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 20.09.2014 року позивача було призначено на посаду директора ТОВ «Укралізинг». 18.05.2015 року протоколом загальних зборів відповідача №01-15 позивача було звільнено із займаної посади та призначено нового директора. Підставою для припинення трудового договору стало неможливість виконувати позивачем виконувати обов'язки директора. Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним з підстав того, що рішення відповідача №01-15 від 19.05.2015 року про звільнення його з посади та наказ №01-15 від 20.05.2015 року про призначення нового директора він отримав через поштову скриньку. При цьому наказ на призначення нового директора передбачає наявність наказу про звільнення попереднього начальника, який не видався. На даний час позивачу не вручена копія наказу про звільнення та трудову книжку, заяву про звільнення за власним бажанням позивач не писав, а тому вважає звільнення незаконним, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання позов підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, письмових заперечень до суду не направив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.06.2015 року директором (керівником) ТОВ «Укралізинг» з 20.09.2014 року є позивач. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Укрлізинг» №01-15 від 18.05.2015 року позивача було звільнено із займаної посади директора ТОВ «Укрлізинг» з 19.05.2015 року та призначено на посаду директора підприємства [PERSON] з 20.05.2015 року (а.с.7). Згідно з наказом №01-15 від 20.05.2015 року [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора ТОВ «Укрлізинг». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.08.2015 року директором (керівником) ТОВ «Укрлізинг» є [PERSON] з 20.05.2015 року. Як вбачається з протоколу №01-15 загальних зборів учасників ТОВ «Укрлізинг» від 18.05.2015 року [PERSON], яка володіє 61% статутного капіталу ТОВ «Укрлізинг» довела до відома загальних зборів учасників товариства питання про неможливість позивачем виконувати обов'язки директора товариства та запропонувала звільнити його з займаної посади з 19.05.2015 року. Позивач, який володіє 39% статутного капіталу ТОВ «Укрлізинг» на загальних зборах учасників товариства був відсутній. Рішення приймалося одноголосно [PERSON] Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом. Як вбачається з матеріалів позовної заяви у зв'язку з відсутністю такої підстави для звільнення як «неможливість виконувати обов'язки» у вищезазначених положеннях Кзпп України позивач звернувся до новопризначеного директора відповідача за роз'ясненнями,на що його було повідомлено, що підставою його звільнення було «за власним бажанням» Згідно з ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Як вбачається з матеріалів справи позивач не писав заяви про звільнення у відповідності до ст. 38 КЗпП України та не попереджав власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні про майбутнє звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що позивача було незаконно звільнено з займаної посади директора ТОВ «Укрлізинг», доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, а тому суд приходить до висновку про поновлення його на роботі. Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволений вимог у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved