Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

24 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, кадастровий номер 4823383000:03:070:0047, розташовану за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування цих вимог вказувала, що вказана земельна ділянка перебувала, разом із розташованим на ній житловим будинком, у власності відповідачки [PERSON] 20 листопада 2001 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за вищевказаною адресою, що посвідчений товарною біржею «Ріко-Альянс» за № 399. 17 грудня 2013 року вона звернулася до Державного реєстратора із заявою про здійснення державної реєстрації її права власності щодо цього майна. Однак у здійсненні реєстрації права власності щодо земельної ділянки їй було відмовлено з посиланням на те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме договір купівлі-продажу не чітко прописує про перехід права власності на земельну ділянку від продавця. Посилаючись на перехід до неї права власності на земельну ділянку із переходом до неї права власності на житловий будинок, та відсутністю у неї можливості доведення її права власності в адміністративному порядку, вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку. Просила справу розглянути у її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2012 року, що набрало законної сили 11.12.2012 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 20 листопада 2001 року за реєстровим 399 в універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс», за яким [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За такого, суд вважає, що вказані обставини не підлягають подальшому доказуванню. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності щодо вказаного житлового будинку зареєстровано за позивачкою (а.с. 14) Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються рішенням державного реєстратора від 21 січня 2014 року № 10128280, про відмову у державній реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана відмова аргументована положеннями ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 11). Так, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 вказаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, в тому числі у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не надають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до копії Державного акту серії МК № 10411, виданому 10 травня 1995 року, [PERSON] на час продажу вказаного житлового будинку належало право власності на земельну ділянку площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с.Мішкове-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, згідно опису меж ділянки, розташованої по [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до приписів ст. 30 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного договору, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. За положеннями ст. 23 цього ж Кодексу, також у редакції, що діяла на час придбання цього майна - Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Однак, за період з часу укладення вищевказаного договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивачка не отримала на своє ім'я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року не передбачена. За вказаного позивачка позбавлена можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно п. 27 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, в тому числі може бути рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, та встановивши, що позивачка набула прав на вищевказану земельну ділянку відповідно до приписів ст.30 ЗК України в редакції 1990 року, проте не одержала щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивачки щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавчих норм позбавлена можливості отримати такий правовстановлюючий документ нині, тому на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку.

Outcome: approved