Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

«30» липня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначила, що вона 08.10.2003 року була прийнята на роботу до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» до Бабушкінського теплового району на посаду оператора ТП другого розряду. На вказаній посаді працювала до 03.04.2015 року, до того часу як потрапила до лікарні з діагнозом «Системна червона вовчанка акт П підгостра течія з поразкою суглобів (поліартрит НФС-П) судин». На лікуванні у зазначеному лікувальному закладі вона знаходилась з 03.04.2015 по 24.04.2015 року, а до праці рекомендовано стати 25.04.2015 року. 25.04.2015 року вона з'явилась на робоче місце, щоб стати до роботи, але дізналась, що її звільнено. Копію наказу про звільнення та трудову книжку отримала 02.07.2015 року та дізналася, що її звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. З оригіналом вказаного наказу її до цього часу ніхто під підпис не ознайомив. Крім того, їй було надано копію наказу № 404 від 21.10.2014 року про переведення її на іншу роботу, а саме - з посади оператора ТП гр./05 на час міжопалювального періоду 2014 року на посаду оператор ТП гр. на час опалювального періоду 2012-2015 років. У зазначеному наказі було вказано дату її переведення на іншу роботу з 22.10.2014 року, але не було вказано дати закінчення переведення, крім того, у графі «підстави переведення» зазначено «заява», але ніякої заяви на переведення вона не писала та не підписувала. Її було звільнено 10.04.2015 року, тобто в той час коли вона була тимчасово непрацездатна та знаходилася на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що є грубим порушенням вимог ч.4 ст.40 КЗпП України та тягне за собою скасування такого наказу та поновлення на роботі. Просить поновити її на посаду оператора ТП другого розряду в Бабушкінському тепловому районі МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.04.2015 року до дня поновлення на роботі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що діючим законодавством не заборонено укладення строкового трудового договору в порядку переведення на іншу роботу в межах підприємства. Відповідно до ст. 21, п.3 ст.23 КЗпП України між [PERSON] та МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» 01.10.2013 року на підставі заяви позивачки було укладено строковий трудовий договір № 328 (на період опалювального сезону 2013-2014 р.р.); 09.04.2014 року за заявою позивачки було укладено строковий трудовий договір № 85 від 08.04.2014 (на період між опалювального сезону 2014 року); 22.10.2014 року на підстав заяви позивачки було укладено строковий трудовий договір від 21.10.2014 року № 404 (на період опалювального сезону 2014-2015 р.р.), термін дії зазначеного строкового договору було визначено сторонами з 22.10.2014 року до закінчення опалювального сезону 2014-2015 р.р. Особливість господарської діяльності відповідача полягає у сезонному характері його роботи, що зумовлює підприємство перед початком опалювального періоду збільшувати штатну чисельність своїх працівників за строковими трудовими договорами, та відповідно зменшувати їх кількість після його закінчення. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду, згідно п.5 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, приймається відповідним органом місцевого самоврядування. Опалювальний період 2014-2015 року було закінчено з 10.04.2015 року. Тому строк дії трудового договору між [PERSON] та МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» був припинений 10.04.2015 року. Вважає, що звільнення позивача, яка в цей час знаходилась на лікарняному, не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених п.2 ст.36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, і норми ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Посилання позивача на порушення МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» вимог ст.47 КЗпП України необґрунтовані, так як відповідач листом від 10.04.2015 року повідомив позивача про припинення трудового договору та просив її з'явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки. 12.05.2015 року позивача було ознайомлено з наказом про припинення трудового договору, проте [PERSON] від підпису відмовилась, про що свідчить акт про відмову від підпису від 12.05.2015. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював у МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» з 18 січня 1994 року та був звільнений із займаної посади наказом від 01. квітня 2013 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, тобто за закінченням строку трудового договору. Наказ про звільнення він оскаржив до суду, оскільки вважав, що ніякого строкового трудового договору не укладав, з 1994 року виконував одну й ту саму роботу, на одному й тому самому робочому місці. Крім того, наказ про його звільнення винесений в період, коли він перебував на лікарняному - з 01 по 12 квітня 2013 року. Однак, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2013 року в задоволенні його позову було відмовлено. Це рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.06.2014 року. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 08.10.2014 року [PERSON] була прийнята на роботу до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на посаду оператора ТП 2 розряду (а.с. 43). В подальшому, на підставі особистої заяви [PERSON], виконаної у письмовій формі, наказом № 328 від 01.20.2013 року вона була переведена на посаду оператора ТП на час опалювального періоду 2013-2014 років (а.с. 44, 45). На підставі особистої письмової заяви [PERSON] наказом № 85 від 08.04.2014 року вона була переведена на посаду оператора ТП 2 розряду на 0,5 ст. на час між опалювального періоду 2014 року (а.с. 46, 47). На підставі особистої заяви [PERSON], що виконана у письмовій формі, наказом № 404 від 21.10.2014 року вона була переведена на посаду оператора ТП 2 розряду на час опалювального періоду 2014-2015 року (а.с. 48, 49). Директором МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» Черніковим А.А. на підставі розпорядження міського голови від 31.03.2015 року № 154-р «Про закінчення опалювального сезону 2014-2015 р.р. у м. Дніпропетровську» 10.04.2015 року видано наказ № 161 про закінчення опалювального сезону 2014-2015 років 10.04.2015 року (а.с. 50-51). Пунктом 4.3 наказу зобов'язано начальників теплових районів підготувати списки працівників, прийнятих на опалювальний період 2014-2015 років, для звільнення та надати їх у відділ кадрів. Пунктом 6 наказу зобов'язано начальника відділу кадрів Самойленко О.Г., згідно п.2 ст.36 КЗпП України, звільнити працівників, прийнятих на опалювальний період 2014-2015 років. Наказом № 1123 від 10.04.2015 року звільнено [PERSON] з посади оператора ТП 2 розряду на час опалювального періоду 2014-2015 років на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв'язку з закінченням строку трудового договору та у зв'язку з доповідною запискою начальника 1-го теплового району (а.с. 40). Відповідний запис внесено до трудової книжки позивача (а.с. 21). Про винесення наказу № 1123 роботодавець направив позивачу відповідне письмове повідомлення № 726 від 10.04.2015 року. Як вбачається із виписки з історії хвороби (а.с.22), [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» з 03.04.2015 по 24.04.2015 року. Згідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми). Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оцінюючи представлені у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що трудовий договір сторін було правомірно припинено 10.04.2015 року на підставі наказу МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» за №1123 від 10.04.2015 року, яким позивача звільнено 10.04.2015 року (останній день дії трудового договору) з посади оператора ТП 2 розряду на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, за закінченням строку трудового договору. Роботодавцем правильно визначено дату закінчення дії строкового трудового договору з позивачем; оскаржуваний наказ про звільнення позивача №1123 відповідає наказу МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» №161 від 10.04.2015 року, згідно з якими опалювальний сезон 2014-2015 років закінчується 10.04.2015 року, що обумовило необхідність припинення строкових договорів з працівниками МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», які були прийняті на роботу на час опалювального сезону 2014-2015 років, саме 10 квітня 2015 року. Безпідставними є посилання позивача на те, що роботодавцем порушені вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі звільненням позивача під час тимчасової непрацездатності на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, за закінченням строку трудового договору. Зміст поняття "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну "розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу" будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові №6-127цс12 від 23.01.2013року, виходячи зі змісту ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України, суд дійшов висновку, що на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюється. Виходячи з викладеного, зважаючи на правові підстави позову, суд дійшов висновку про правомірне звільнення позивача, відсутність порушень роботодавцем прав позивача при звільненні, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення №1123 від 10.04.2015 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed