Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], Виноградівський РВ ДВС\~ Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] позовні вимоги мотивує тим, що 19.08.2016 року отримав від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №MKV0SK4348 від 07.06.2004 року про виконання прострочених зобовязань по кредиту на суму 144953,40 грн. протягом 5 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. 23.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 07.06.2004 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 28.07.2016 року грошових коштів в сумі 144953,40 грн. Період за який проводиться стягнення з 07.06.2004 року по 28.07.2016 року. На підставі цього виконавчого напису нотаріуса, відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача вказаного боргу. Позивач вказує, що безспірна заборгованість у його випадку це прострочена заборгованість в межах строків дії кредитного договору, строк платежу яких настав по договору, але не сплачені позичальником на момент вчинення виконавчого напису. В даному випадку безспірною заборгованість є непогашена заборгованість станом на 07.06.2006 року. А стягнення процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасність була б можлива в межах трьохрічного строку давності, перебіг якого почався 07.06.2006 року. На думку позивача, право вимоги в ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по кредитному договору від 07.06.2004 року шляхом вчинення виконавчого напису виникло з моменту закінчення строку дії кредитного договору, а саме з 07.06.2006 року. Однак, виконавчий напис від 23.09.2016 року вчинений поза межами встановленого трьохрічного строку давності. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], вчинений 23.09.2016 року за реєстровим №4158 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк грошових коштів\~ в сумі 144953,40 грн. Представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду відзив на позов, в якому вказує, що жодна норма права не передбачає застосування строку позовної давності нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, тому у даній справі позивач не вправі порушувати питання спливу строку позовної давності. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку. Зазначає, що тільки один той факт, що позивач не стростовує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Позивачем не надано доказів того, що на момент вчиненні виконавчого напису нотаріусом були на розгляді в судах будь-які спори щодо суми заборгованості по даних зобов'язаннях. Позивачем не надано доказів, які б свідчили, що сума заборгованості є меншою, ніж зазначено у виконавчому написі. Оскільки позивач так і не довів наявність порушенного свого права, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставиними та такими, що до задоволення не підлягають, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні його позову повністю. Представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЗР №44165 від 28.08.2018 року, в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву в якій просить проводити розгляд даної справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк», позов [PERSON] не визнають в повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, до якої додав копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис 23.09.2016 року за реєстровим №4158. В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2004 року між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір №MKV0SK4348, згідно з яким на умовах вказаного договору позивачу було надано кредит в сумі 10000,00 грн., з кінцевим строком погашення 07.06.2006 року. Виноградівським районним судом Закарпатської області винесено судовий наказ №2-н-63/2005 від 07.12.2005 року, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 3518,60 грн. боргу за кредитним договором та судові витрати в розмірі 25,50 грн. (а.с.20). 19.08.2016 року позивачем отримано письмову вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушень за кредитним договором від 07.06.2004 р. з вимогою погашення заборгованості у розмірі 144953,40 грн. (а.с.12). 23.02.2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення у справі №202/1591/14-ц за позовною заявою ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.06.2004 року. У задоволенні вимог банку у цій справі відмовлено (а.с.18). 23.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4158, про стягнення з [PERSON] ([INFO], РНОК [NUMBER], м.Виноградів, вул.Ардовецька, 54 Закарпатської області, поштовий індекс 90300) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (14360570, к/р 32009100400 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50) невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №MKV0SK4383 від 07 червня 2004 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 28.07.2016 року, грошових коштів в сумі 144953,40 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6055,39 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 34873,13 грн., заборгованості з пені у розмірі 104024,88 грн. Стягнення здійснювалося за період з 07.06.2004 року по 28.07.2016 року (а.с.13). На підставі виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється за даним позовом, старшим державним виконавцем Виноградівського РВ ДВС Головного ТУЮ в Закарпатській області [PERSON], 18.05.2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення боргу з позивача в сумі 144953,40 грн. (а.с.16). Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі «Перелік»). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Судом встановлено, що на підтвердження безспірності заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» 21.08.2016 р. подало нотаріусу: копію кредитного договору, засвідчену копію виписки з особового рахунку, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунок заборгованості станом на 28.07.2016 року, розрахунковий документ про оплату послуг поштового звязку, опис вкладення в цінний лист, копію довіреності та паспорта представника банку. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17 при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В судовому засіданні встановлено, що на момент вчинення виконавчого напису були відсутні документи підтверджуючі безспірність заборгованості боржника. При цьому суд враховує, що нотаріусу ПАТ КБ «Приватбанк» не було надано оригіналу кредитного договору, а надіслано лише завірену копію всупереч постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Наявність цивільної справи №202/1591/14-ц в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська, що була розпочата за позовною заявою відповідача до позивача про стягнення заборгованості також вказує на спірність\~ заборгованості позивача перед відповідачем. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Крім того, зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що заборгованість , яка стягнута та виконавчим написом виникла в період з 07 червня 2004 року по 28 липня 2016 року, значно перевищує трирічний термін визначений законодавством та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому, суд зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що між сторонами кредитного договору, на підставі ст.259 ЦК України, була збільшена позовна давність, суду не надано. Таким чином, вчиняючи 23 вересня 2016 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку щодо прострочених платежів, які входили до загальної суми заборгованості, минуло більше трьох років, що відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлювало вчинення виконавчого напису про стягнення всієї суми боргу та спростовувало безспірність заявленої банком суми заборгованості. Позиція Верховного Суду щодо виконання зобов'язання простроченого боржника після спливу строку кредитування та щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування викладена в постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 в якій, зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 07 червня 2006 року позивач не міг такі проценти нараховувати. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведений вище аналіз норм діючого законодавства, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи та встановленої практики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved