Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

21.12.2019 року заявник [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме прохав суд встановити факт належності йому, [PERSON] , реєстраційного посвідчення від 11.04.1994 року, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа - Договору міни від 08.04.1994 року. В обґрунтування заяви вказує, що 08.04.1994 року у м. Полтаві за його участю було укладено Договір міни, відповідно до якого він разом із членами родини (дружина - [PERSON] та син [PERSON] ) став співвласником квартири [ADDRESS] . Зазначений Договір міни був складений російською мовою. Право власності було зареєстровано у передбаченому законом порядку, про був що зроблений напис № 17819 в реєстрову книгу № 134. Також, КП «ПБТІ «Інвентаризатор» було видано Реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу (Договору міни), у якому його прізвище помилково було зазначено російською мовою - « [PERSON] » замість українською мовою « [PERSON] », відповідно до його паспортних даних. Встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу є необхідним заявнику для відчуження належної йому нерухомості, оскільки у проведенні нотаріальних дій йому було відмовлено. У судове засідання 23.03.2020 року заявник [PERSON] не з`явився, 20.03.2020 року надавав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи у справі - ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» у судові засідання жодного разу не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Враховуючи належне повідомлення заінтересованої особи у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі письмових матеріалів справи. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. 08 квітня 1994 року у м. Полтаві за участю[PERSON] , [PERSON] , що діяла в особистих інтересах та як законний представник в інтересах неповнолітнього [PERSON] , було укладено Договір міни, внаслідок якого останні стали співвласниками квартири [ADDRESS] . Зазначений Договір міни був складений російською мовою та посвідчений 08.04.1994 року нотаріусом першої Полтавської Державної нотаріальної контори за № 4-1591. Згідно з Реєстраційним посвідченням (виданого взамін реєстраційного напису і є невід`ємною частиноюправовстановлюючого документу) 11 квітня 1994 року Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації було посвідчено право власності на квартиру [ADDRESS] , про що зроблений напис № 17819 в реєстрову книгу № 134. Як вбачається з вказаного Реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу (Договору міни), прізвище заявника помилково було внесено російською мовою - " [PERSON] ", замість " [PERSON] ", як зазначено у паспорті громадянина України серії [NUMBER] українською мовою. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Наведений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, і дозволить йому використувати своє право, як власника, на розпорядження належним майном. Під час розгляду справи по суті спір про право судом не виявлений. На підставі вищевикладеного, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved