Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.12.1999 року між її батьком та відповідачем по справі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в с. Круглозерка по вул. Садова 12. Посвідчення даного правочину відбулося на товарній біржі "ВА-БАНК". В липні 2011 року батько [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить також вищевказане домоволодіння. Позивач являється спадкоємицею даного нерухомого майна, однак через відсутність нотаріального посвідчення правочину, за яким було придбано будинок, остання позбавлена можливості оформити спадкові права в нотаріальні конторі та отримати відповідне свідоцтво. В звязку з цим, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір № 2-1014 від 17.12.1999 року та визнати за її батьком [PERSON] право власності на придбане майно. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку (шляхом оголошення в пресі). За наявності письмових доказів та зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.12.1999 року на товарній біржі "ВА-БАНК" був посвідчений договір купівлі-продажу № 2-1014. За даним договором [PERSON] продав, а [PERSON] купив домобудівлю №12 по вул. Садова в с. Круглоозерка Голопристанського району Херсонської області. Відповідно до п. 3 домобудівля продана за 11176 грн. сплачених покупцем продавцю повністю до підписання даного договору. До правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов'язки відповідно до правочину виникли в 1999 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На підставі ст. 47 ЦК України (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи, що всі зобовязання по договору сторонами були виконані в повному обсязі, волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх намірам та було спрямоване на реальне настання наслідків укладеної угоди, суд вважає можливим визнати даний правочин дійсним. Згідно ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КГ № 130830 [PERSON] помер 21 липня 2011 року, що мало наслідком втрату ним своєї цивільної правоздатності, а тому позовні вимоги про визнання права власності за померлою особою не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial