Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

10 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки (паї) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 червня 1996 року помер її батько [PERSON]. За життя останній заповітного розпорядження не складав. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) на підставі сертифікату серії СМ № 003658, виданого Білопільською районною державною адміністрацією членам АПТЗТ «Сейм» 28 березня 1996 року, розміром 4,59 в умовних кадастрових гектарах. До дня смерті спадкодавець проживав разом з дружиною, тобто матірю позивачки [PERSON], яка фактично вступила в управління спадковим майном, але юридично не оформила право на спадщину. 24 жовтня 2002 року мати позивачки [PERSON] померла. До дня смерті разом з матірю проживали її доньки: позивачка, [PERSON], яка померла 01 вересня 2011 року, та її онука [PERSON]. Заповіт від імені померлої не посвідчувався. Після його матері відкрилась спадщина, зокрема на земельну частку (пай), яку вона фактично успадкувала після смерті чоловіка та на земельну ділянку (пай), площею 4,05 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 004783, виданого на підставі рішення 13 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради від 18 грудня 2000 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є позивачка. Хоча вона як спадкоємець звернулась до держнотконтори для оформлення спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки та вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що оригінали сертифікату на право на земельну частку (пай) та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачені. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 24 жовтня 2002 року право власності на 1/2 частки земельних ділянок: - розміром 4,59 в умовних кадастрових гектарах, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданої 28 березня 1996 року на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації членам АПТЗТ «Сейм» згідно з сертифікатом серії СМ № 003658; - площею 4,05 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 004783. Також позивачка просила встановити факти прийняття матірю [PERSON] спадщини після смерті чоловіка [PERSON], який помер 21 червня 1996 року та факт прийняття нею спадщини після матері, яка померла 24 лютого 2001 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, а саме: просила визнати за нею лише право власності на ? частку земельних ділянок, які залишились після смерті матері [PERSON] Заявлені вимоги підтримує, просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] сільська рада Білопільського району Сумської області в судове засідання свого представника не направила, від сільського голови [PERSON] надійшов лист, в якому він просить розглянути справу без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про те, що проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечує. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, що діяв на час виникнення спадкових правовідносин, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зокрема в п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).\~ Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).\~ Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП № 266511 (а. с. 7). У відповідності до свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 329793 шлюб між батьками позивачки укладено 26 серпня 1972 року (а. с. 6). Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП № 272340 вбачається, що після реєстрації шлюбу 01 червня 1996 року позивачці було присвоєно прізвище чоловіка Бобер (а. с. 8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 06 жовтня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БП № 034468 (а. с. 9). Повторно позивачка [PERSON] уклала шлюб 24 червня 2016 року, після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 288645 (а. с. 12). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-БП № 270060 [PERSON] помер 21 червня 1996 року в с. Бабаківка Білопільського району Сумської області (а. с. 13). На підставі довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області від 14 листопада 2016 року за № 286 вбачається, що після смерті 21 червня 1996 року [PERSON], який постійно і на день смерті проживав в [INFO], залишилось спадкове майно, яке складається із земельного паю розміром 4,59 га умовних кадастрових одиниць. Земельний пай знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Заповіт від імені померлого виконкомом не посвідчувався. Спадкове майно після померлого фактично прийняла його дружина [PERSON], яка на день смерті чоловіка проживала разом з ним в одному будинку, вела спільне господарство, але юридично оформити спадщину не встигла так, як померла 24 жовтня 2002 року. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався. Спадкоємцем майна померлих є донька [PERSON], яка здійснила поховання батьків, розпоряджалась речами померлих, зберігала документи та здійснювала догляд за майном (а. с. 15). Зі змісту довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 25 січня 2017 року за № 29-28-99.1-110/2-17 вбачається, що згідно з розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 27 березня 1996 року № 97 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам АПТ ЗТ «Сейм», на території [PERSON] сільської ради [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ № 003658 від 28 березня 1996 року за реєстраційним номером 1, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,59 га та виданий на руки (а. с. 16). У відповідності до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вартість обєкту земельної ділянки, розташованої на території [PERSON] сільської ради, загальною площею 4,59 га станом на 2017 рік становить 65 082 грн. 00 коп. (а. с. 19). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 146960 [PERSON] померла 24 жовтня 2002 року (а. с. 10). З копії Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-СМ № 004783, виданого 2001 року на підставі рішення 13 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради від 18 грудня 2000 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 48, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,05 га, з яких: 3,23 га ріллі та 0,82 га кормових угідь (а. с. 17). К вбачається зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 30 січня 2017 року вартість обєкта оцінки - земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради площею 4,05 га, з яких: 3,23 га ріллі та 0,82 га кормових угідь складає 120 337 грн. 80 коп. (а. с. 22-31). З довідок, виданих виконкомом [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області від 26 січня 2017 року за № 29, вбачається, що після смерті померлого 21 червня 1996 року [PERSON], який постійно і на день смерті проживав в [INFO], залишилось спадкове майно, яке складається із земельного паю розміром 4,59 га умовних кадастрових одиниць. Земельний пай знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Заповіт від імені померлого виконкомом не посвідчувався. На час смерті померлого в будинку за адресою: с. Бабаківка, вул. Залізнична, 53 були зареєстровані: дружина померлого [PERSON], донька [PERSON], онука- Акіншина [PERSON]. Спадкове майно після померлого фактично прийняла його дружина [PERSON], яка на день смерті чоловіка проживала разом з ним в одному будинку, вела спільне господарство, але юридично оформити спадщину не встигла так, як померла 24 жовтня 2002 року. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався. На день смерті померлої в будинку за адресою: с. Бабаківка, вул. Залізнична, 53 були зареєстровані: донька померлої [PERSON], онука [PERSON], та фактично проживала без реєстрації донька померлої [PERSON] та онук [PERSON]. З 08 серпня 2007 року [PERSON] зареєструвалась та фактично проживала за вказаною адресою (а. с. 20-21). 01 вересня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії СМ № 1-БП № 179204 (а. с. 11). Зі змісту письмового розяснення Білопільської районної державної нотаріальної контори від 12 листопада 2016 року вбачається, що оформлення спадщини після [PERSON], яка померла 24 жовтня 2002 року, не видається можливим у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця (а. с. 14). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. З інформаційних довідок із Спадкового реєстру, виданих Білопільською районною державною нотаріальною конторою Сумської області, вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація щодо спадкових справ після [PERSON], який помер 21 червня 1996 року, та [PERSON], яка померла 24 жовтня 2002 року (а. с.42-43). З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що право позивачки підлягає захисту в судовому порядку, і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вищевказаних земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 24 жовтня 2002 року. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінали правовстановлюючих документів втрачені. Зокрема, пунктом 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» передбачено, що видача дублікату втраченого Державного акта на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved