Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

30.07.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Савіхіна А.М. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 120 017,03 грн., а також - судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] 11.03.2011 року отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] встановлених договором зобов`язань утворилась заборгованість, про стягнення якої просить позивач. Ухвалою судді від 08.08.2019 року вказаний позов було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2019 року позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволена. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 120 017,03 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. 16.02.2021 року суд за заявою відповідача [PERSON] скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду. 04.03.2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказує, що вона у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не змогла сплачувати грошові кошти за кредитним договором згідно з графіком платежів. Зазначила, що в анкеті-заяві позичальника не вказана процентна ставка, відсутні умови щодо сплати неустойки. Позивач просить стягнути заборгованість починаючи з 11.03.2011 року, проте розрахунок заборгованості починається з 02.09.2014 року. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений 25.04.2016 року, а із позовом банк звернувся до суду 30.07.2019 року, тобто більше ніж через три роки. Просила суд покласти на позивач судові витрати, пов`язані із витратами на правничу допомогу в сумі 21000 грн. (а.с. 91-97). 15.03.2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду із заявою про зменшення позовних вимог (а.с.100). Просить суд стягнути на свою користь: - заборгованість за тілом кредиту в сумі 4740,66 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками в сумі 12449,05 грн.; - пеню в сумі 63,27 грн. 22.03.2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» подав до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що [PERSON] , підписавши анкету-заяву, погодилась із умовами та правилами надання банківських послуг, в яких зазначена процентна ставка, умови сплати неустойки та інші умови повернення кредиту. Посилається на те, що Банк не пропустив трирічний строк звернення до суду у зв`язку із тим, що термін дії картки, виданої [PERSON] , до 31.01.2018 року, а з позовом до суду Банк звернувся 24.06.2019 року. В судовому засіданні представник позивача Коняшин А.М. позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Тягунова Г.В. проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 25.06.2006 року [PERSON] на підставі письмової заяви отримала кредитну картку із кредитним лімітом 1500 гривень. В заяві вказана базова відсоткова ставка, яка складає 3% на місяць (а.с. 101-102). Крім того, 11.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В заяві вказано, що [PERSON] приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.6). 02.09.2014 року [PERSON] була видана кредитна картка № [NUMBER] , термін дії картки [NUMBER] (а.с.103). Відповідно до розрахунку заборгованості, у [PERSON] за кредитним договором від 25.01.2006 року утворилась заборгованість перед Банком, яка становить 281 560,09 грн. та складається із: -тіла кредиту в сумі 4740,66 грн.; -заборгованості за відсотками в сумі 274919,43 грн.; -пені в сумі 1900 грн. Із виписки за кредитним договором (а.с. 110-112) видно, що [PERSON] знімала з картки грошові кошти, платила карткою за товари в магазинах, поповнювала баланс картки. Останній раз [PERSON] поповнила готівкою картковий рахунок 25.04.2016 року на суму 1000 грн., що свідчить про визнання нею свого боргу перед позивачем. Суд прийшов до висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.03.2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530ЦКУкраїни за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідачем у справі не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 4740,66 грн., доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів. Банк надав суду анкету - заяву від 25.06.2006 року в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3,00% в місяць (36 % річних) (а.с. 101-102). Проте із розрахунку заборгованості видно, що Банк нараховував проценти як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі 3.6%, на місяць. Тому стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у сумі 12449,05 грн. суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді Враховуючи той факт, що [PERSON] підписала заяву, в якій визначений розмір процентів за користування кредитними коштами, то вимоги про стягнення з [PERSON] відсотків підлягають частковому задоволенню, виходячи з процентної ставки 3,0 % на місяць в межах заявлених позовних вимог, що не перевищує строк дії кредитної картки. Суд розраховує суму заборгованості по процентам за період з 02.09.2014 по 30.09.2020 року,

Outcome: partial