Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

13.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], [ADDRESS], наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], масив [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований 05.07.2005р. в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00657,відсутній. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок[NUMBER] від 27.02.1990р. [PERSON] належить на праві особистої власності належить житловий будинок по [ADDRESS] Згідно технічної документації на житловий будинок по [ADDRESS] розташований житловий будинок та власником зареєстрований [PERSON]. Вказане також вбачається із листа КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 54 від 19.01.2017р. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 18.12.2009 року, Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952101377, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, [ADDRESS], надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010952101382, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1187 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, [ADDRESS], надана ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05.07.2005 року, Ізмаїльською райдержадміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00657, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,018 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [NUMBER], надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] . Вказане також вбачається із листа відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області від 19.01.2017р. №9-1514-0.1-127/2-17. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, [ADDRESS], наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,1187 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, [ADDRESS], наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], масив [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджено свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 02.07.1964р., та спадщину він прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою №337 від 23.03.2015р. виконавчим комітетом Суворовської посилкової ради Ізмаїльського району Одеської області . Іншій спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк звернулася до державного нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. На звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за №2077/02-14 від 02.12.2016р., йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих на спадкове майно, так, оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований 05.07.2005р. в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00657, відсутній. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено в судовому засіданні, згідно листа відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області від 19.01.2017р. за №9-1514-0.1-127/2-17 згідно наявних у відділі Книг реєстрації державних актів та других примірників державних актів станом на 31.12.2012р.: державний акт серії [NUMBER], зареєстрований 05.07.2005р. за №01.05.521.00657 на [PERSON] (земельна ділянка площею 3,018 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва); державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого 18.12.2009 року за №010952101377 на [PERSON] (земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована на території Суворівської селищної ради та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований18.12.2009 року за №010952101382 на [PERSON] ( земельна ділянка площею 0,1187 га, яка розташована на території Суворівської селищної ради та надана для ведення особистого селянського господарства). Також, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [NUMBER] від 27.02.1990р. [PERSON] належить на праві особистої власності належить житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується листом КП «Ізмаїльське МБТІ» за № 54 від 19.01.2017р. Таким чином, судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], спадщину після померлого прийняв фактично шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, від спадщини він не відмовлявся, іншій спадкоємець за законом першої черги дружина спадкодавця [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк відмовилася від прийняття спадщини, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved