Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

11 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про скасування заборони на відчуження квартири, треті особи: Маріупольська місцева прокуратура №2, Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 30 травня 2006 року між ним і його сином [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] з іншого боку, був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 1-1717. Даний договір підлягав реєстрації в Маріупольському БТІ, однак він його в БТІ не зареєстрував. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу. В даний час йому необхідно зареєструвати в даній квартирі його мати, однак він не може зареєструвати його право власності за договором дарування, так як згідно відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 14 червня 2017 року, 19 липня 2005 року Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою було внесено заборону на відчуження даної квартири на підставі вимоги прокуратури Орджонікідзевського району Маріуполя Донецької області в порядку ст.8 Закону України "Про прокуратуру" в зв'язку з перевіркою за зверненням центру реабілітації дітей - сиріт "Оновлення" щодо дотримання чинного законодавства при закріпленні за неповнолітньою [PERSON] частини квартири [ADDRESS]. Після цього він звернувся до Маріупольської місцевої прокуратури № 2 з питання зняття заборони на відчуження його квартири. З відповіді він дізнався, що матеріали, які були підставою для накладення заборони на відчуження зазначеної квартири знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання відповідно до акта б/н від 23.01.2007 року. Також у відповіді було зазначено, що кримінальні справи стосовно незаконних дій з даною квартирою станом на 03.08.2017 року не перебувають. У зв'язку з тим, що порушено його майнове право, яке підлягає захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні володіння, користування і розпоряджання квартирою шляхом зняття заборони на відчуження квартири, просить зняти заборону на відчуження квартири. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи неодноразово належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, тому суд відповідно до ст. 169 ЦПК України розглянув справу без її участі. Представник третьої особи Маріупольської місцевої прокуратури №2 прокурор Польщиков І.В не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори до суду не з»явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] третій особі [PERSON], договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу 26 червня 2002 року та зареєстровано в реєстрі за № 3405. На підставі зазначеного договору 09 липня 2003 року Маріупольським БТІ видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 957868. З договору дарування квартири від 13 травня 2006 року вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON], [PERSON] в рівних частках квартиру [ADDRESS], договір посвідчений державним нотаріусом Четвертою маріупольської державної нотаріальної контори 30 травня 2006 року та зареєстровано в реєстрі за № 1-1717. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна №89513623 від 14.06.2017 року на квартиру [ADDRESS] зареєстровано обтяження за № 2199459 від 19.07.2005 року, а саме заборона (архівний запис). Реєстратором є Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, підстава обтяження повідомлення. Власником вказаного нерухомого майна вказана [PERSON], додатковими даними є архівний номер 4081080DONETSK 204, архівна дата 11.07.2002 року, № реєстру 319976-1872, внутрішній № 5E01502C28F32C2E4425. 10.07.2002 року прокурор Орджонікідзевського району звернувся до завідуючої Четвертої нотаріальної контори у м.Маріуполі з вимогою № 110треб-02 від 10 липня 2002 року в порядку ст.8 Закону України «Про прокуратуру» про накладення заборони на відчуження, а також інші правові дії, повязані з відчуженням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. З відповіді Маріупольської місцевої прокуратури № 2 вбачається, що матеріали за результатами розгляду звернення Центру реабілітації дітей-сиріт «Поновлення» щодо додержання законодавства при закріплені за неповнолітньою [PERSON] частини житлової площі, які стали підставою для ініціювання накладення заборони на відчуження зазначеного нерухомого майна, знищено у звязку із закінченням терміну зберігання відповідно до акту б/н від 23.01.2007 року. Крім того, під процесуальним керівництвом прокурорів Маріупольської місцевої прокуратури № 2 кримінальні провадження стосовно незаконних дій із квартирою № 143 в будинку № 2/13 по вулиці Горлівській у м.Маріуполі, станом на 03.08.2017 року не перебувають. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на час розгляду справи є повнолітньою особою, яка забезпечена житлом, що підтверджується матеріалами справи. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317 та 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Таким чином, позовні вимоги про зняття заборони (архівного запису) є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки на теперішній час [PERSON], в інтересах якої накладалася заборона відчуження квартири, є повнолітньою особою, яка забезпечена житлом, а тому відсутні підстави для подальшого застосування вжитих заходів щодо закріплення квартири за неповнолітньою у вигляді заборони відчуження квартири [ADDRESS], що порушує законні права власника вказаного нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved