Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що 03.04.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі ними було придбано та набуто на праві власності квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що досягти згоди з відповідачем про визначення часток за взаємною згодою не вдається можливим. Відповідач у добровільному порядку відмовляється поділити квартиру [ADDRESS] . Таким чином, позивач просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частки даного майна. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.04.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03.04.2003 року ( а.с. 6). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1063, відповідачем придбано квартиру [ADDRESS] . При цьому в договорі купівлі-продажу зазначено про згоду позивача [PERSON] на укладання цього правочину та витрачання грошових коштів, що є їх спільною сумісною власністю, на придбання зазначеної квартири ( а.с.7- 10). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набула за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція норми вищенаведеної статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільного права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширювати правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17). Враховуючи, що спірна квартира було придбана сторонами під час шлюбу, матеріалт справи не містять доказів щодо придбання вищенаведеного майна за особисті кошти будь-кого з подружжя, суд доходить висновку про те, що зазначене майно - квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статтей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Матеріали справи не містять доказів щодо домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також щодо укладення між сторонами договору про поділ спільного майна. При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Відповідно до ст.ст.\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати 1/2\~частку на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved