Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований в с. Серединка Бершадського району Вінницької області по вул. Гагаріна (нинішня вул. Ф.М.Кавуна) №110 в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 28.03.2005 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2005 року в с. Серединка Бершадського району Вінницької області у віці 72 роки померла мати позивача - [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] (нинішня вул. Ф.М. Кавуна) №110. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок в якому вона проживала. Після звернення до Бершадської Державної нотаріальної контори щоб оформити право власності на спадкове майно, позивачеві було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що ним не було надано правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Житловий будинок в с. Серединка Бершадського району Вінницької області по вул. Гагаріна (нинішня вул. Ф.М. Кавуна) №110 відноситься до категорії колгоспних дворів та згідно погосподарської книги №3 особовий рахунок 354, станом на 15.04.1991 року склад двору наступний: [PERSON], [INFO], а тому даний будинок належав їй на праві приватної власності. За життя спадкодавиця право власності на свій будинок не оформляла. Дана позовна заява надійшла до суду 19.02.2019 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, цього ж дня її було передано для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою суду від 20.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено на 14.03.2019 року підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] до початку розгляду справи по суті, надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Серединський сільський голова [PERSON] також до початку розгляду справи по суті, надав через канцелярію суду письмову заяву, про розгляд справи без участі представника сільської ради та позовні вимоги визнав в повному обсязі. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З поданих позивачем матеріалів встановлено наступне. 28.03.2005 року в с. Серединка Бершадського району Вінницької області у віці 72 роки померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-АМ №003702. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-АМ №354769, копії паспорта серія АВ 630159 та довідок Серединської сільської ради №143 від 23.05.2018 року та №42 від 31.01.2019 року, позивач є сином померлої та єдиним спадкоємцем на її майно. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок за адресою с. Серединка Бершадського району Вінницької області по вул. Гагаріна (нинішня вул. Ф.М. Кавуна) №110, який відноситься до категорії колгоспних дворів, що підтверджується довідкою Серединської сільської ради №142 від 23.05.2018 року, №43 від 31.01.2019 року та копією технічного паспорту. З цих же документів вбачається, що станом на 15.04.1991 року до складу двору входила лише [PERSON]. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачеві було відмовлено у зв'язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, однак оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлений можливості оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 319 ,321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Аналіз вищевказаних норм вказує на те, що будучи єдиним членом колгоспного двору станом на 15.04.1991 року, [PERSON], відповідно до вимог чинного на той час законодавства, була його власником. Однак за життя не оформила правовстановлюючий документ, як того вимагали зміни в законодавстві, що не позбавило її права на належне їй нерухоме майно. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись. На підставі ст.ст.319, 321, 392, 1216 -1219, 1261 ЦК України,

Outcome: approved