Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

26 січня 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що у них з відповідачем є спільні діти: [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньок добровільно не надає. У звязку із чим, просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] у розмірі\~\~1/4\~частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 01 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON],[INFO] у розмірі\~\~1/4\~частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 01 липня 2017 року до досягнення дитиною 23 років. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином)у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає в повному обсязі, просить його задовольнити. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про одруження серія: І-НО № 021246, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу з 15 серпня 1998 року (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження серія: І-НО № 096052, [PERSON] народилась 13 січня 1999 року. Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серія: 1-НО № 176526, [PERSON] народилась 13 січня 2008 року. Її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно із довідкою про доходи позивачки, загальна сума її доходу за період з 10 січня 2017 року по 30 листопада 2017 року становить 79\~343,70 грн. (а.с. 7). Згідно із довідкою про доходи відповідача, загальна сума його доходу за період з липня 2017 року по грудень 2017 року становить 75 320,96 грн. (а.с. 8). Згідно із довідкою Донбаського державного педагогічного університету ІV рівня акредитації № 115-17 від 20 листопада 2017 року, [PERSON] є студенткою 2 курсу денної форми навчання за державним замовленням, педагогічного факультету за спеціальністю 012 дошкільна освіта. Передбачений термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року (а.с. 10). Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9\~ст. 7 СК України,\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із\~ст. 141 СК України,\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3\~ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO] власних доходів немає, та потребує матеріальної допомоги, відповідач е працездатним, утриманців не має. Доказів які б спростовували такий висновок суду відповідачем не надані. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст.\~183,\~184 СК України,\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання [PERSON] судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO], у розмірі\~\~1/4\~\~частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. \~Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20\~Постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів",обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], досягла віку, який перевищує 18, але її вік є меншим 23 років, вона продовжує навчання на 2 курсі денної форми навчання в державному вищому навчальному закладі, у звязку із чим, потребує матеріальної допомоги, відповідач є її батьком та в нього наявна можливість надавати матеріальну допомогу доньці. Доказів які б спростовували такий висновок суду відповідачем не надані. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь [PERSON], [INFO] слід стягувати аліменти на її утримання у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до припинення [PERSON], навчання в учбовому закладі, тобто до 30 червня 2020 року, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно із розясненнями викладеними у п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Таким чином, стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей які продовжують навчатися здійснюється саме на їх користь, а не на користь одного з батьків яким заявлений позов. Стосовно часу з якого мають стягуватися аліменти суд зазначає, що згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] в частині періоду їх стягнення підлягають частковому задоволенню та мають стягуватись починаючи з дня звернення позивачки до суду із даним позовом, а саме з 26 січня 2018 року. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає\~пільги щодо сплати судового збору , від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються , зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, а особи які б понесли судові витрати по справі відсутні, судовий збір по даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial