Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. в солідарному порядку. Позов обґрунтовано тим, що вона проходила службу в ОВС з 18.04.1996 по 05.12.2012 року та на день звільнення займала посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області, її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-2 КУпАП. УМВС України в Чернігівській області видано наказ №224 о/с від 05.12.2012, яким її звільнено з ОВС за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС на підставі постанови апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012. Не погоджуючись, наказ було оскаржено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 наказ було визнано незаконним та зобовязано поновити позивача на роботі. Її було поновлено на посаді, а потім знову неодноразово звільнено: 30.10.2015, 19.05.2016, 15.08.2016, 23.01.2017. Зазначені звільнення були визнані судами незаконними. Позивачем неодноразово направлялись рапорти (19.10.2015; 08.01.2016; 14.03.2016; 29.12.2016) до УМВС України в Чернігівській області, в яких просила звільнити її зі служби в ОВС, в звязку з тим, що військово-лікарською комісією її визнано непридатною до проходження служби в ОВС. На день звернення до суду відповідачами так і не прийнято ніяких рішень щодо виконання судових рішень та за її рапортами про звільнення зі служби в ОВС, тому вважає, що внаслідок незаконних та протиправних дій, пов'язаних із її незаконним звільненням зі служби в ОВС, починаючи з грудня 2012 року відповідачі спричинили їй моральні та душевні страждання, чим нанесли їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 120 000 грн.. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.09.2018 було відкрито провадження та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 18.10.2018 представником Міністерства внутрішніх справ України подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що [PERSON] ніколи не перебувала у трудових відносинах із МВС України, тому МВС України прав та інтересів позивача не порушувало та не може нести відповідальність перед позивачем (а.с.66-69). 25.10.2018 представником ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважає позов необґрунтованим нормами матеріального і процесуального права. Вказує, що позивачем не надано відповідних доказів заподіяння моральної шкоди відповідачами, не наведено мотивів обґрунтування її розміру та не наведено підстав, які призвели до заподіяння душевних страждань у звязку із незаконними діями відповідача та призвело до порушення її нормальних життєвих звязків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя (а.с.72-76). 29.10.2018 та 02.11.2018 представником позивача подано відповіді на відзиви, в яких зазначає, що з твердженнями представника МВС України, що вони не мають ніякого відношення, оскільки позивач не перебувала з ними у трудових відносинах не погоджується. УМВС України в Чернігівській області підпорядкований МВС України і міг втрутитись та усунути порушення, які були з боку його підрозділу. Вказує, що позивач тривалий час була без засобів існування, оскільки її кожного разу, після скасування незаконних наказів про її звільнення, черговий раз звільняли, що негативно впливало на її стан здоровя, на звичайний ритм життя, якій склався до 2013 року, а саме до того моменту, коли було винесено незаконний наказ №224 о/с від 05.12.2012 року про звільнення позивача з ОВС. Звільняючи незаконно\~ позивача з ОВС відповідачами було порушено її честь та гідність, оскільки вона була позбавлена можливості продовжити проходження служби в новостворених органах Національної поліції України. Зазначає, що законодавством України не передбачено методики щодо визначення розміру моральної шкоди, тому розмір шкоди позивач визначала виходячи з внутрішнього переконання, оцінюючи свої страждання, які вона перенесла за весь час коли її права були порушені (а.с.93-94, 109-110).\~ Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відповідях на відзиви. Позивач додатково пояснила, що була на третьому місяці вагітності, коли дізналася, що її звільнили. Вона є інвалідом третьої групи, тривалий час була вимушена лежати в лікарні, перенесла клінічну смерть і все це є наслідком перенесеного стресу внаслідок її незаконного звільнення. Зараз вона звільнена, але нічого після звільнення не отримувала, тому не може оформити пенсію. Представник УМВС України в Чернігівській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Просила застосувати строк позовної давності, оскільки звільнення позивача відбулося у 2012 році. Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Суд, заслухавши сторони, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позову частково. Судом встановлено, що позивач з 18.04.1996 року по 05.12.2012 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, остання посада - дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції» та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. На підставі вказаної постанови суду апеляційної інстанції Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області 05.12.2012 року видано наказ № 224 о/с про звільнення майора міліції [PERSON] у запас Збройних сил України за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 05.12.2012 року №224 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013 року та визнано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області № 224 о/с від 05.12.2012 незаконним, зобовязано управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області поновити на роботі [PERSON], нарахувати та сплатити [PERSON] заробітну плату за весь час вимушеного прогулу (а.с.10-12).\~ На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року наказом УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 року №176 о/с наказ УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 року №224 о/с в частині звільнення [PERSON] з ОВС - скасовано, з поновленням на службі, одночасно частиною другою цього наказу [PERSON] з 05.12.2012 року було увільнено від займаної посади, з залишенням її в розпорядженні начальника Чернігівського міського відділу УМВС. За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 31.07.2013 року №176 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року та визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 року №176 о/с в частині увільнення майора міліції [PERSON] з займаної посади (а.с.14-18). Листом від 02.11.2015 року позивачу повідомлено, що управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області прийнято наказ №406 о/с від 30.10.2015 року, яким [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.20). Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 року №406 о/с про звільнення [PERSON] з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.21-25). На підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 року, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області винесено наказ від 19.05.2016 року № 13 о/с, яким скасовано пункт наказу УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 року №406 о/с в частині звільнення позивача та одночасно звільнено у запас Збройних сил України за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02.11.2015 року. За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 19.05.2016 року №13 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Чернігівській області від 19.05.2016 року №13 о/с в частині звільнення майора міліції [PERSON] з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.31-34). Постанова не була оскаржена сторонами та набрала законної сили. У звязку з цим, наказом заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №21 о/с від 15.08.2016 року скасовано пункт наказу УМВС від 19.05.2016 року №13 о/с в частині звільнення [PERSON] 02.11.2015 року на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року та одночасно згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено [PERSON] з органів МВС у запас Збройних сил України за п. 64 «й». За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 15.08.2016 року №21 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року та визнано протиправним та скасовано наказ заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області від 15.08.2016 року №21 о/с про звільнення майора міліції [PERSON] з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.35-40). Листом від 23.01.2017 року позивачу повідомлено, що на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №1 о/с від 23.01.2017 року скасовано пункт наказу від 15.08.2016 року №21 о/с в частині звільнення та одночасно частиною другою цього наказу [PERSON] звільнено з ОВС у запас Збройних сил України за п. 64 «й» згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.45). За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 23.01.2017 року №1 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області від 23.01.2017 року №1 о/с в частині звільнення майора міліції [PERSON] з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.46-50). На підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.03.2017 року наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №11 о/с від 09.08.2018 року скасовано наказ УМВС від 23.01.2017 року №1 о/с в частині звільнення майора міліції [PERSON] з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.54). Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №14 о/с від 05.10.2018 року майора міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України, звільнено у запас Збройних сил України на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 05.10.2018 року (а.с.96). Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні даного спору суд враховує, що під час вирішення спорів стосовно звільнення та поновлення на посаді та інших питань проходження публічної служби,\~ пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Враховуючи, що питання відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок проходження ним публічної служби не врегульовано ЗУ "Про Національну поліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав, а саме, вину роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та причинний звязок. Враховуючи, що постановами адміністративних судів встановлено факт порушення прав позивача при проходженні нею служби, а також встановлена при цьому протиправність, винність дій відповідача, суд приходить до висновку про заподіяння позивачеві моральної шкоди у звязку з її незаконним звільненням зі служби в органах внутрішніх справ.\~ Посилання відповідача на порушення строків звернення до суду та застосування наслідків такого порушення є необґрунтованим. Так, звільнення позивача відбулося 05.12.2012 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року її було поновлено на посаді, а потім знову неодноразово звільнено: 30.10.2015, 19.05.2016, 15.08.2016, 23.01.2017. Зазначені звільнення були визнані судами незаконними. Отже, фактично, незаконне звільнення позивача тривало до 05.10.2018 року. Тобто, за вищезазначених обставин, при звільненні 05.12.2012 року позивач обєктивно не могла знати про наступне її звільнення в разі поновлення на посаді, а тому перебіг строку звернення до суду (зважаючи на те, що позивачу спричинено моральну шкоду не конкретним звільненням, а взагалі звільненням із займаної посади) не може рахуватись з 05.12.2012 року. Крім того, в частині першій статті 268 ЦК України визначено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності не застосовуються. Таким чином, до вимог про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав. Відповідно до п.п. 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керується обставинами справи, враховує глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач внаслідок неправомірного звільнення з посади, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалість моральних страждань позивача у звязку з необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав. Враховуючи верховенство права, засади розумності і справедливості, обставини справи, суд вважає, що з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь позивача необхідно стягнути 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з Міністерства внутрішніх справ України, то суд вважає, що позивачем не доведено передбачених законом підстав для покладення обов'язку з відшкодування моральної шкоди саме на Міністерство внутрішніх справ України. Як було встановлено в судовому засіданні позивач проходила службу на посаді\~ дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України, а не безпосередньо в Міністерстві внутрішніх справ України, на що обґрунтовано звернув увагу відповідач в своєму відзиві. Суд дійшов висновку, оскільки факт протиправних дій або бездіяльності з боку Міністерства внутрішніх справ України, а також причинно-наслідковий зв'язок між даними діями або бездіяльністю та шкодою, завданою позивачу в наслідок незаконного звільнення в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження,а\~ отже у задоволенні позову до\~ Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює правила та порядок повернення судового збору, зайво сплачений судовий збір в розмірі 1095 грн 20 коп підлягає поверненню позивачу.

Outcome: partial