Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 27722 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 гривень моральної шкоди внаслідок вчиненого [PERSON] злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Оскільки вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2019 року набрав законної сили 20.12.2019 року, цивільний позов в кримінальному провадженні не заявляв, на даний час [PERSON] збитки, завдані злочином в добровільному порядку не відшкодував, позов просить задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь матеріальну та моральну шкоду, а також судовий збір. Ухвалою суду від 20.01.2020 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви направлялась відповідачеві за місцем проживання, однак поштові відправлення повернулись до суду через закінчення терміну зберігання. З огляду на те, що [PERSON] після ухвалення вироку суду зобов`язаний з`являтись для реєстрації до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, судом зроблено запит до органу пробації з метою встановлення місця проживання відповідача. З наданої відповіді встановлено, що [PERSON] змінив місце проживання та наразі мешкає у [ADDRESS] . Відповідачеві на зазначену адресу були надіслані копія ухвали суду та копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. 13.07.2020 року Благодійна організація «Покоління свободи «Охтирка» направило до суду довідку, згідно з якою, [PERSON] проходить курс реабілітації та відновлення на базі центру, та за згодою сторін, строк дії договору №12 від 28.11.2019 року продовжено до 28.11.2020 року. За змістом довідки також надані характеризуючи матеріали на особу [PERSON] , який проходить реабілітацію у вказаній благодійній організації, однак будь-яких обставин щодо пред`явленого позову надано не було. Отже, відповідач у наданий судом строк з урахуванням продовження процесуальних строків, передбачених ст. 178, 179, 275 ЦПК України у відповідності до п. 3 розділу ХІІ "Перехідні положення" ЦПК України на час дії карантину, у відповідності до редакції цієї норми, яка встановлена Законом України № 540 від 30.03.2020 року, та станом на 16.10.2020 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2019 року, який набрав законної сили 20.12.2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів,передбачених ч.1 ст.190 ,ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання, по ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, по ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 70 ч.1, 72 КК України, за сукупністю злочинів призначено [PERSON] покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнено на підставі ст. 75,76 КК України відбування покарання на строк 2 роки. Згідно з вироком суду від 19.11.2019 року, 13.07.2019 року приблизно о 06.00 год. [PERSON] ,маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи з корисливих мотивів,знаходячись у приміщенні кафе по вул. Чарівній 28 в м. Запоріжжі, під приводом здійснення телефонного дзвінка,заздалегідь не маючи наміру повертати майно власнику, отримав від [PERSON] належний останньому мобільний телефон марки «iPhoneХ» 256 Gb імей: [NUMBER] вартістю 27722 гривень ,після чого зник з місця скоєння злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд,чим завдав потерпілому матеріальну шкоду у вказаному вище розмірі. При вирішенні питання суд виходить з наступного. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказані обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі, не підлягають доведенню в ході розгляду даної цивільної справи. Оцінюючи доводи та аргументи сторін і їх представників, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту вказаного вище вироку суду від 19.11.2019 року вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов потерпілим [PERSON] не заявлявся. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи питання щодо відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілому [PERSON] , суд приймає до уваги, що за змістом вироку суду мобільний телефон марки «IPhone X» 256 Gb, імей: [NUMBER] , потерпілому повернуто не було. Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особи, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 27722 гривень підтверджені відповідними доказами, дослідженими в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, суд керується таким. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Суд вважає доведеним, що [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього як потерпілого у кримінальному провадженні, а також у зв`язку із позбавленням його майна шахрайським шляхом. При визначенні розміру відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, викладені вище, глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, та вважає достатнім в якості відшкодування завданої шкоди стягнути з відповідача 5000 гривень. Позивачем за пред`явлення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди сплачений судовий збір в розмірі 768,40 гривень. Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Однак, при повторній перевірці зарахування коштів судового збору по вказаній цивільній справі, такі відомості в АСДС відсутня. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 192,10 гривень. Оскільки відомості про зарахування судового збору відсутні, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з позивача та відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial