Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

20.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до\~ [PERSON], третя особа: Відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником\~ житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Івана Франка, будинок 5, м. Лиман, Донецька область на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.1989 року. У вказаному житловому будинку зареєстрований [PERSON], але він фактично з листопада місяця 2011 року в ньому не проживає. Позивач здійснює виконання обовязків, щодо утримання зазначеного житлового будинку, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача\~ за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України.\~ З огляду на це, позивач\~ змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач\~ [PERSON], повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, на заявлених вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.38). Виходячи з наведеного, а також положень ч.1\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач\~[PERSON] в судове засідання не прибув. Про необхідність явки в судове засідання відповідач повідомлявся належним чином у спосіб, визначений\~ п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання: [INFO] (а.с.15-18). Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті "Укрпошта", судова повістка [PERSON]була вручена 20.01.2018 року (а.с.40), тому суд приходить до висновку, шо відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду вказаної справи, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає (а.с.14). Третю особу Відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні представник третьої особи не прибув, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності такого представника, рішення ухвалити на розсуд суду. На підставі ч. 2 \~ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини, які виникають між власником та\~ відповідачами в справі. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від\~18.08.1989 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2-1597 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, [PERSON] передано у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Івана Франка, буд. 5 (а.с.10-11). Відповідач [PERSON] зареєстрований за місцем проживання у цьому житловому будинку з 15.07.2008 року, що підтверджується фотокопією сторінки з домової книги (а.с.5-9) та довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 20408/13-13, виданою 15.11.2017 року відділом надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, але за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, він фактично змінив місце проживання з листопада місяця 2011 року, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації, згідно із законодавством України, що підтверджено актом застуника Голови мікрорайону "Центральний" від\~ 05.12.2017 року (а.с.12) та заявою [PERSON] від 01.11.2017 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.14), в якій зазначає, що він має посвідку на проживання в Російській Федерації. Позивач здійснює виконання обовязків, щодо утримання зазначеного житлового будинку в\~ належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного\~ володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу\~ до Конвенції про захист прав людини\~\~ і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 18.08.1989 року у позивача виникло право власності на житловий будинкок за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Івана Франка, буд. 5, на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1989 року, зареєстрованого в реєстрі під № 2-1597, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідач користувався вказаним житловим приміщенням, але вже тривалий час відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вматеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON], в якій він позовні вимоги визнає повністю (а.с.14). Визнання відповідачем [PERSON] позову, не суперечить закону, и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача. Дослідивши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач,\~ з 2011 року по теперішній час, тобто більше одного року, не користується житлом без поважних причин, визнав позовні вимоги [PERSON], тому відповідно до ст. 405 ЦК України, втратив право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. Лиманську міську раду Донецької області, до якої заявлено вимоги про зобов'язання вчинити певні дії, віднесено до числа суб'єктів владних повноважень. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. П.1 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Наведене дозволяє дійти висновку про віднесення вимог позивача в частині зобов'язання Лиманської міської ради Донецької області вчинити певні дії до адміністративної юрисдикції та застосування положень п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України щодо закриття провадження у справі в частині цих вимог.

Outcome: partial