Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON], третя особа Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 16 лютого 2011 року між нею та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16.02.2011 р. за реєстровим № 947, відповідно до умов якого останній передав їй в дар земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 580210. 25 січня 2017 року [PERSON] помер. На підставі державного земельного кадастру їй стало відомо, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 серпня 2017 року, виданим державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, спадкоємцем за законом належної їй земельної ділянки став син померлого [PERSON] - [PERSON]. Зазначила, що до складу спадщини відповідача увійшла земельна ділянка, яка належить їй на праві власності, чим порушено її права як власника. А тому звернулася до суду та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого 23 серпня 2017 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори на спадкове майно померлого [PERSON] 25.01.2017 року на імя [PERSON], що складається з права на земельну ділянку площею 0, 1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 23 серпня 2017 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] Сергійовичем на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про місце день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Будучи присутніми у судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з викладених у позові підстав. Відповідач та його представник в судове засідання також не зявився, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Будучи присутніми у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначили, що на момент оформлення спадщини право власності на спірну земельну ділянку за позивачем зареєстровано не було, відомості до Поземельної книги в електронному вигляді, як це передбачено законодавством, про перехід права власності до позивача за договором дарування земельної ділянки не вносились, в матеріалах справи відсутні докази, щодо наявності державної реєстрації переходу права власності до позивача на спірну земельну ділянку. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 16 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16.02.2011 р. за реєстровим № 947, відповідно до умов якого [PERSON] безоплатно передав [PERSON] у власність в дар земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 580210, виданого управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області 10 вересня 2010 року на підставі Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області 20 листопада 2008 р. № 846, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011094202900 (а.с. 7-9). На зазначеному\~державному акті\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~[PERSON]\~16.02.2011\~р.\~зроблено відмітку\~про перехід\~права власності\~на земельну\~ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області до [PERSON]. 16.05.2011 року земельну ділянку було зареєстровано в Поземельній книзі за реєстровим номером 3221888000230430102:3:002 (а.с. 11-12). З копії спадкової справи № 133/2017 заведеної до майна померлого 27 січня 2017 року [PERSON], вбачається, що 23.08.2017 року державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 8-850 на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка належала померлому на підставі архівної копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 580210, виданого управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області 10 вересня 2010 року на підставі Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області 20 листопада 2008 р. № 846, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011094202900 (а.с. 159). З наявної\~в матеріалах\~спадкової справи\~копії державного\~акта серії\~ЯК №\~580210,\~наданого Головним\~управлінням Держгеокадастру\~у Київській\~області за\~запитом державного\~нотаріуса,\~вбачається відсутність\~відмітки про перехід права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області до [PERSON] (а.с. 148-149). Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на норми ч. 1ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ч.1ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Встановлено, що після смерті [PERSON], спадщину за законом, як спадкоємець першої черги прийняв та оформив син спадкодавця [PERSON] Державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], 23.08.2017 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну. Як передбачено ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так, серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім'я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його не уповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя, тощо. При цьому, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. А відповідно до п. 27постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину щодо земельної ділянки, яка не належала спадкодавцеві, а, відтак, визнає відповідне свідоцтво недійсним. Отже враховуючи, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення прав позивача при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, яка розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, суд задовольняє позовну вимогу та визнає вказане свідоцтво про право на спадщину недійсним. Статтею 26 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними, тому підлягає скасуванню запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23 серпня 2017 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] Сергійовичем на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3221888000:23:043:0102, розташована у садовому товаристві «Приморський» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1280 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved