Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

29 травня 2014 року Сумський медичний коледж звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних із навчанням. Свої вимоги мотивував тим, що наказом №169-у від 02 серпня 2007 року відповідачку було зараховано до Сумського медичного коледжу за спеціальністю 5.110105 «Медико-профілактична справа». Наказом №173 - у від 19 серпня 2008 року [PERSON] була надана академічна відпустка по догляду за дитиною, а наказом №108 - у від 12 червня 2009 року останню було поновлено на навчанні з 01 вересня 2009 року. 04 вересня 2009 року між Сумським медичним коледжем та [PERSON] була укладена угода, відповідно до якої остання взяла на себе зобов'язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати за направленням не менше ніж три роки. Наказом №39 - у від 25 лютого 2011 року, на підставі рішення кваліфікаційної комісії, [PERSON] присвоєна кваліфікація «фельдшера санітарного» та видано направлення на роботу до Білопільської ЦРЛ, де вона була працевлаштована на посаду медичного статистика. Із вказаної посади відповідачка була звільнена, не відпрацювавши трьох років, за закінченням строку трудового договору. З 29 травня 2012 року по 23 травня 2013 року [PERSON] знаходилась на обліку в Білопільському районному центрі зайнятості, а з 20 січня 2014 року прийнята на посаду статистика медичного інформаційно - аналітичного відділу Білопільської ЦРЛ. Посилаючись на те, що відповідачка порушила свої зобов'язання щодо відпрацювання після закінчення навчання трьох років за направленням, добровільно відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані з навчанням, позивач просив стягнути з неї 22 892 грн. 26 коп. фактичних витрат, пов'язаних з навчанням, та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Кащенко В. О. позов підтримала.. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, суду зазначила, що після закінчення навчання у Сумському медичному коледжі, з 01 квітня 2011 року вона за направленням працювала на посаді статиста інформаційно - аналітичного відділу КЗ «Білопільська ЦРЛ» на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника. 21 травня 2012 року вона була звільнена із вказаної посади у зв'язку з виходом на роботу основного працівника. Іншої роботи за спеціальністю в лікарні їй не запропонували, а тому з 29 травня 2012 року вона перебувала на обліку в Білопільському районному центрі зайнятості як безробітна. З 20 січня 2014 року по даний час вона знову працює в лікарні на посаді статиста інформаційно - аналітичного відділу. Заслухавши представника позивача Кащенко В. О., відповідачку [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо неналежного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" (далі Порядок) керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1. Пунктом 6 вищевказаного Порядку передбачено, що згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко володіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Згідно п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. За змістом п. 14 Порядку у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. У відповідності до пунктів 17, 18, 29 вказаного Порядку випускники вищих навчальних закладів працевлаштовуються на місця, доведені до вищого навчального закладу виконавцями державного замовлення. Керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові. Замовник не пізніше ніж за два місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджує вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників. Посади за штатним розписом, на які в поточному році повинні бути прийняті на роботу молоді фахівці згідно з угодою, не підлягають заміщенню іншими працівниками. У разі виробничої потреби на ці посади можуть бути прийняті інші працівники на термін до призначення на них молодих фахівців. Судом встановлено, що наказом директора Сумського медичного коледжу №169 у від 02 серпня 2007 року, згідно з наказом №101 від 15 лютого 2006 року «Про затвердження Примірного положення про Приймальну комісію вищого навчального закладу України», наказом Міністерства освіти і науки України №84 від 05 лютого 2007 року, «Правилами прийому до Сумського медичного коледжу в 2007 році» та на підставі рішення приймальної комісії (протокол №13 від 02 серпня 2007 року), відповідачка була зарахована на бюджетну форму навчання абітурієнтів за спеціальністю 5.110105 «Медико-профілактична справа» (а. с. 19-29). Відповідно до наказу директора Сумського медичного коледжу від 19 серпня 2008 року №173 - у студентці ІІІ курсу спеціальності «Медико - профілактична справа» [PERSON] з 01 вересня 2008 року надано академічну відпустку по догляду за дитиною (а. с. 16). Наказом директора Сумського медичного коледжу від 12 червня 2009 року №108-у [PERSON] поновлено до складу студентів ІІІ курсу спеціальності «Медико - профілактична справа» (3 С група) з 01 вересня 2009 року після академвідпустки та призначено стипендію за середнім балом 4,66 (а. с. 17). 04 вересня 2009 року між Сумським медичним коледжем Міністерства охорони здоров'я України та [PERSON] була укладена типова угода про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно якої остання взяла на себе зобов'язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку (а. с. 18). Згідно повідомлення про направлення на роботу №5 від 25 березня 2011 року [PERSON] призначена на посаду медичного статистика в Комунальному закладі «Білопільська центральна районна лікарня» (а. с. 10). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 01 квітня 2011 року остання була прийнята на посаду статистика медичного інформаційно - аналітичного відділу Білопільської ЦРЛ на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника на підставі наказу №39 від 25 березня 2011 року, з якої була звільнена 21 травня 2012 року на підставі наказу №66 від 18 травня 2012 року по закінченню строку договору. З 29 травня 2012 року по 23 травня 2013 року [PERSON] перебувала на обліку в Білопільському районному центрі зайнятості та отримувала відповідні виплати по безробіттю. На підставі наказу КЗ «Білопільська центральна районна лікарня» від 15 січня 2014 року з 20 січня 2014 року [PERSON] прийнята на посаду статистика медичного інформаційно - аналітичного відділу Білопільської ЦРЛ, де і працює на даний час (а. с. 11-13). У відповідності до наданого позивачем розрахунку, сума витрат, які потрібно відшкодувати випускнику Сумського медичного коледжу Комунального закладу Сумської обласної ради, котрий навчався за державні кошти та не з'явився до місця роботи без поважних причин і не відпрацював в державному секторі три роки, складає 22 892 грн. 26 коп., з яких 9 387 грн. - вартість навчання і 13 505 грн. 26 коп. - сума отриманої стипендії. Вказану суму відповідачка у судовому засіданні не оспорювала (а. с. 6). Аналіз наведених вище норм діючого законодавства свідчить про те, що відшкодувати витрати на навчання має особа яка не прибула за направленням або відмовилася без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнена з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни чи звільнена за власним бажанням протягом трьох років. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] своєчасно прибула за направленням до місця роботи - Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» для відпрацювання. Остання була прийнята на роботу тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника. Через рік адміністрація лікарні звільнила її з роботи у зв'язку із строку дії трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. У зв'язку з чим відповідачка змушена була стати на облік у Білопільському районному центрі зайнятості. З 20 січня 2014 року [PERSON] прийнята на посаду статистика медичного інформаційно-аналітичного відділу Білопільської ЦРЛ, де й працює на даний час. Як підтвердила у судовому засіданні представник позивача, працевлаштування відповідачки за спеціальністю було проблематичним, оскільки на той час проводилась реформа санітарної служби, за якою скорочувалось 52-60% посад, а працювати медсестрою остання не могла. Наведене вище свідчить про те, що позивачка не мала наміру ухилитися від виконання своїх обов'язків за типовою угодою про підготовку фахівців з вищою освітою щодо відпрацювання не менше трьох років у державному чи комунальному медичному закладі і не виконала її вимоги з поважних причин, у зв'язку з незабезпеченням її постійним місцем роботи замовником, доказів протилежного всупереч ст. 60 ЦПК України позивач суду не надав. Крім того, суд вважає, що через відсутність механізму, який би зобов'язав випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі понесені витрати за договором, будь-які матеріальні претензії до нього є неправомірними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Сумського медичного коледжу про стягнення з [PERSON] витрат, пов'язаних із навчанням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed