Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про виселення [PERSON], [PERSON], Дегірменджі Бурхан із житлового приміщення: квартири [ADDRESS]. Представник позивача в суді в обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] є власником вищезазначеної квартири на підставі іпотечного договору від 21.02.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО номер 472.Право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У серпні 2014 р. позивач направив вимогу відповідачам, які зареєстровані в квартирі, про звільнення ними даного житлового приміщення протягом одного місяця, але останні ніяких дій з цього приводу не здійснили. Оскільки, позивач є новим власником квартири, з посиланням на норми Закону України «Про іпотеку» та Цивільного кодексу України просить суд виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], Дегірменджі Бурхана зі квартири. Представники відповідача [PERSON] позов не визнали; не заперечуючи, що останній позичав у [PERSON] гроші, про що був укладений договір позики; але, зазначили, що при укладанні договору іпотеки він не розумів його змісту; крім того, цей Договір порушує права іншої особи- Аббасової В.К. огли, яка теж проживає у цьому приміщенні, та про укладання договору іпотеки не знала та їх неповнолітніх дітей. Відповідачі [PERSON], [PERSON], Дегірменджі Бурхан в судове засідання не зявилися, про день, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином; тому, суд, визнаючи причини їх неявки неповажними, з урахуванням термінів розгляду цивільних справ, визначених ст.157 ЦПК України, розглянув справу за їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; просив справу розглянути за його відсутності, про що надав письмову заяву. Суд, вислухавши сторони, вивчивши надані письмові докази, приходить до наступного. 21.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО, реєстровий № 470, відповідно до якого боржник отримав у борг грошові кошти у сумі 264 320,00 гр., що є еквівалентом 33040,00 доларів США по курсу НБУ на момент укладання договору, з поверненням до 12 вересня 2014 р. у порядку та в строки, що передбачені цим договором. 21 березня 2013 р., з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що виникло за [PERSON] позики у [PERSON] між останнім та [PERSON] був укладений Іпотечний договір. При укладанні угоди (іпотечного договору) сторони домовились про наступне: - [PERSON] (Іпотекодавець) передав належну йому квартиру [ADDRESS] А в м.Харкові, загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. в іпотеку [PERSON] (Іпотекодержатель) (п.1) - Іпотекодержатель здобув право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні Боржником сплати боргу більш ніж на пять днів за договором позики в забезпечення якого укладався цей договір.(п.8) - у випадку невиконання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушення зобовязань за [PERSON] та/або договором позики у встановлений Іпотекодержателем строк, таку вимогу Іпотекодержатель задовольняє за рахунок предмету іпотеки, що є предметом Договору… шляхом набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем, а підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчив, що він надав Іпотекодержателю згоду про набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність (п. 11 ) Також сторони домовились, що Іпотекодавець зобовязаний у випадку несплати предмету позики звільнити предмет іпотеки в місячний термін та зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб ( п. 10 Іпотечного договору). Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 473. У зв*язку з одностороннім неналежним невиконанням боржником [PERSON] позики, 06 серпня 2013 р. приватним нотаріусом ХМНО останньому передана вимога позичальника [PERSON] про повернення грошових коштів за договором позики на протязі 30 днів у сумі 254400,00 гр., що є еквівалентом 31800,00 доларів США та штраф у сумі 24960,00 гр., що є еквівалентом 3120,00 доларів США. Одночасно, зазначена вимога містила в собі попередження, що у разі її незадоволення, [PERSON] розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом від 13.11.2013 р., виданим приватним нотаріусом та зареєстрованим у реєстрі за № 3041. Відповідач [PERSON] вимогу про повернення позики не виконав. 03.02.2014 р. на підставі Іпотечного договору звернено стягнення на предмет іпотеки та право власності на квартиру перейшло до [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2014 року, індексний номер витягу 17249674. Таким чином, на теперішній час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що надає йому право відповідно до ст. 16 ЦК України звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 27 серпня 2014 р. [PERSON] на адресу відповідачів надіслав письмові вимоги від 14.08.2014 р. про добровільне звільнення квартири, що, підтверджується описами вкладення у листи з оголошеною цінністю та поштовими квитанціями відділення поштового звязку. Згідно наданих позивачем роздрукувань з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», листи за штрих кодовими ідентифікаторами, які вказані в квитанціях відділення поштового звязку та описах вкладення у лист з оголошеною цінністю, надійшли до відділення поштового звязку 29 серпня 2014 р., що обслуговує будинок № 44-а по пр. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові, а тому, відповідно до умов Іпотечного договору кореспонденція вважається отриманою. За приписом ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин": в п.43 зазначено, що «Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.» Судом вивчались заперечення представників відповідача [PERSON] які стосувались того, що: останній при укладанні договору іпотеки не розумів його змісту, що цей Договір порушує права та інтереси іншої особи, але, взяти їх до уваги, як підставу для відмові у задоволенні позову, не може. По перше. За правилом статті 11 ЦПК України «суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.» Відповідач [PERSON] із вимогами щодо недійсності договору позики від 21.03.2013 р., іпотечного договору від 21.03.2015 р., які посвідчені приватним нотаріусом не звертався; зазначені правочині недійсними з підстав, приведених представниками відповідача, не визнані. По друге. В ході судового розгляду встановлено, що в даної квартирі на час укладання договору іпотеки були зареєстровані лише особи, які є відповідачами по справі, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервис», виданої 11.04.2014 р. ( аркш.9), листом Московського РВ ДМС України в Х/обл. (аркш.49) та відповіддю адресно-довідкового бюро ДМС України в Х/обл. від 16.06.2015 р.; саме до цих осіб і пред*явлено вимогу щодо виселення, яка і розглядалась судом. Отже, в межах цього провадження та в межах заявлених позовних вимог вважати, що виселення відповідачів порушує права інших осіб, до яких жодної вимоги не заявлено, - не можна. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки, відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про виселення. Відповідно до п. 20 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 405/2011, до повноважень Державної міграційної служби відноситься здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, ведення відповідних реєстраційних обліків. Судові витрати суд стягує з відповідачів відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved