Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6 000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн., завданої злочином. В обґрунтування позову зазначив, що з вини відповідача відбулася ДТП, якою спричинено матеріальну та моральну шкоду позивачу. [PERSON] з завданої шкоди нічого не відшкодував, тому позивач просив стягнути з відповідача 6000 гривень у якості матеріальної шкоди спричиненої здоров'ю потерпілого, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проведення засідання без фіксації технічними засобами. Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін на підставі ст. 169 ЦПК України, винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що 25 травня 2014 року приблизно 8 год. 40 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом "ВАЗ 21053", д\\н [NUMBER], в м. Дніпропетровську по вул. Телеввізійній в районі б.3, виїжджаючи зі стоянки телерадіокомпанії на проїжджу частину, не переконався у відсутності перешкоди або небезпеки для інших учасників дорожнього руху, скоїв наїзд на позивача в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком від 25 грудня 2014 року Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину та призначено покарання у виді виправних робіт строком на один рік з відрахуванням в дохід держави 10% заробітку без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє об'єктивне підтвердження факт спричинення відповідачем матеріальної шкоди здоров'ю позивача, що підтверджується вироком суду щодо відповідача за вчинення ДТП внаслідок якого було спричинено шкоду позивачу, суд приходить до висновку про наявність права позивача на відшкодування йому такої шкоди. Згідно з висновками експерта судово-медичної експертизи [PERSON] дійсно спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, які могли виникнути і за умов ДТП 25 травня 2014р. Позивачем сплачено 2 356,72 грн. за проведення вказаної експертизи (а.с. 10). Також позивачем, на підтвердження витрат на лікування наслідків ДТП, надано копії квитанцій на суму 385,55 грн. (а.с. 11-13) У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд вважає їх задовольнити частково та стягнути із відповідача 2 742,27 грн., оскільки доказів на підтвердження інших витрат - 300 грн. на проїзд до лікарні, 250 грн. - на спеціальне харчування, 2 710,00 грн. позивачем у порядку норм ст.ст. 58 - 60 ЦПК України не надано. Щодо неодержаної заробітної плати, суд зазначає, що згідно ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З наказу ТОВ "Аккад" від 21.05.2014р. № 14-ок (а.с. 6) вбачається , що [PERSON] слід прийняти з 26.05.2014р. по 29.07.2014р. охоронцем в адміністративно-господарський відділ із заробітною платою в сумі 1 335,00 грн. в місяць. ДТП сталася 25.05.2014р. , тобто, позивач жодного дня не пропрацював на підприємстві, відповідно заробітна плата йому не нараховувалася. Згідно норм ст.ст. 22, 1188 ЦК України відшкодуванню підлягає реально спричинена шкода, доходи, які б реально особа могла одержати. Розмір шкоди повинен підтверджуватися відповідними доказами. Вірогідно не отримана заробітна плата не є реально спричиненою шкодою у розумінні даних норм, тому не підлягає відшкодуванню. Втім в судовому засіданні встановлений факт шкоди, спричиненої здоров'ю позивача внаслідок ДТП, розмір якої підтверджується відповідними документами в сумі 2 742,27 грн., яку слід стягнути з відповідача, що є підставою для задоволення вимог в цій частині. Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 10000 гривень моральної шкоди, як з особи яка винна в ДТП суд приходить до наступного. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє об'єктивне підтвердження факт спричинення відповідачем матеріальної шкоди автомобілю позивача, що підтверджується вироком суду про визнання винним відповідача у скоєнні злочину передбаченого ч.1, ст. 286 КК України, суд приходить до висновку про наявність права позивача на відшкодування йому моральної шкоди. Так, ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яке відбулася з вини відповідача було спричинено шкоду здоров'ю позивача, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Внаслідок винних дій відповідача позивач був змушений, витрачати кошти на придбання ліків, оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, позивач внаслідок дій відповідача був змушений змінювати певні умови свого життя та побуту, оскільки з 25 травня 2014 року по 23 серпня 2014 року знаходився на амбулаторному лікуванні під спостереженням дільничного травматолога поліклініки № 10, та весь цей час нога знаходилась в гіпсі. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав підлягають задоволенню частково у сумі 3000 гривень, оскільки саме така сума є співмірною завданій шкоді та доведена належними доказами у справі. Таким чином, оцінюючі докази, досліджені у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача задовольнити частково. Судові витрати у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України покладаються на сторону проти якої постановлено рішення пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial