Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

12 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 1984 року по 2017 рік працювала на посаді апаратника борошномельного виробництва в ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2». 23 жовтня 2017 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін. На час звільнення їй належало до виплати: 16210,51 грн заборгованості по заробітній платі; 2481,26 грн заборгованість по нарахованій та невиплаченій індексації по заробітній платі за липень 2015 року; 782,10 грн компенсації за невикористану відпустку; 3524,84 вихідної допомоги, а всього 22\~858,93 грн. Після звільнення підприємство частково погасило заборгованість в розмірі 842,64 грн, тому залишок боргу становить 22\~016,29 грн. Аналізуючи положення ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», позивач дійшла висновку, що за період з листопада 2017 року по жовтень 2019 року інфляційні витрати у зв`язку з невиплатою їй заробітної плати складають 3\~098,13 грн. Крім того, позивач вказує, що на підставі ст. 117 КЗпП відповідач зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку. За її розрахунком, загальна сума середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати становить 72\~639,40 грн. На обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що вона перебуває на амбулаторному обліку у «Волинському обласному онкодиспансері» із діагнозом «циліндрома правої під`язикової слинної залози» та потребує коштів на післяопераційну реабілітацію. Відповідач, порушуючи її конституційні права на своєчасну виплату заробітку, спричинив додаткові душевні страждання та переживання через необхідність пошуку грошей на лікування та реабілітацію. Розмір моральної шкожи позивач оцінює в сумі 7000 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь [PERSON] 22016,29 грн заборгованості по заробітній платі, інфляційні витрати у зв`язку із невиплатою заробітної плати в сумі 3098,13 грн; стягнути з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь [PERSON] 72\~639,40 грн середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати; стягнути з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь [PERSON] 7000 грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді від 03 грудня 2019 року ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч.2\~ст.279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Станом на 11 лютого 2020 року відзив на позов від відповідача державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 20 січня 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи без її участі за наявними доказами у справі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що останнє доставлено 24 січня 2020 року. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», в період з 12 вересня 1984 року по 23 жовтня 2017 року вона працювала в ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на посаді апаратника борошномельного виробництва. Наведене підтверджується довідкою ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» (а.с.5). Відповідно до наказу №152-К/тр від 23 жовтня 2017 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства (а.с.7). З вищевказаної довідки також встановлено, що станом на 01 січня 2018 року загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 19\~334,14 грн, з яких: 16\~070,73 заборгованість по заробітній платі; 2481,26 грн заборгованість по нарахованій та невиплаченій індексації по заробітній платі за липень 2015 року; 782,10 грн компенсації за невикористану відпустку. Вихідна допомога становить 3524,84 грн (а.с.5). З виписки по надходженнях зарплатної картки позивача встановлено, що 24 січня 2018 року в рахунок погашення заробітної плати вона отримала 500,00 грн, а 11 лютого 2018 року 342,64 грн (а.с.6). Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України «Про оплату праці» та Кодекс законів про працю України. Статтею 141 КЗпП встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та, зокрема, підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана директором державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» Гранюком В. А. відповідач, в порушення вимог ст.ст.\~47,\~116 КЗпП України, у день звільнення\~ [PERSON] , не виплатив останній всіх сум, що належать їй від підприємства. З врахуванням здійснених відповідачем виплат, заборгованість ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» перед [PERSON] по заробітній платі становить 22\~016,29 грн, з яких: 15\~228,09 заборгованість по заробітній платі; 2481,26 грн заборгованість по нарахованій та невиплаченій індексації по заробітній платі за липень 2015 року; 782,10 грн компенсації за невикористану відпустку та 3524,84 грн вихідної допомоги. Таким чином, є доведеним факт порушення роботодавцем законодавства про оплату праці у зв`язку з невиплатою при звільненні позивачу [PERSON] заробітної плати, а оскільки такий розрахунок не був здійснений у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, є підстави для відповідальності роботодавця, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу. Як роз`яснив Верховний Суд України в абз. 1 п. 20 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, за положеннями статей 116, 117 КЗпП України у разі не виплати належних працівникові сум при звільненні з роботи, при відсутності спору про їх розмір, на роботодавця покладається відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, якщо він не доведе відсутності в цьому своєї вини. Наведене дає підстави для висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23 жовтня 2017 року по 06 листопада 2019 року ( в межах позовних вимог). Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] , суд враховує її заробітну плату за два останні відпрацьовані календарні місяці перед звільненням (жовтень та вересень 2017 року), що складала 6\~221,97 грн та кількість робочих днів за вказаний період, що становить 43 робочі дні. Таким чином середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення становить 144,70 грн. (з розрахунку 6221,97 грн / 43 робочі дні). Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить за період з 23 жовтня 2017 року по 06 листопада 2019 року ( в межах позовних вимог) становить 72\~639,40 грн.: 502 (кількість робочих днів) х 144,70 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. З поданого позивачем розрахунку, який не спростований відповідачем, вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 3098,13 гривень. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд враховує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань через невиплату їй заборгованості по заробітній платі позивач у передбаченому законом порядку суду не надала. Саме по собі зазначення у позові про заподіяння моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що [PERSON] не надала доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування заподіяної їй відповідачем моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на користь позивача слід стягнути 22\~016,29 гривень заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 72\~639,40 коп., та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 3098,13 гривень. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за дві вимоги майнового характеру, зокрема, щодо середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати у розмірі 72639,40 гривень та моральної шкоди у розмірі 7000 гривень, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 796,39 гривень, що підтверджується квитанцією № 02-3169948/с від 02 грудня 2019 року. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог (91,21 %), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 726,39 гривень. Крім того, згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати на підставі ч.1 .п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial