Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом [PERSON], Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 жовтня 1998 року, вона являється власником житлової квартири [ADDRESS]. В цій квартирі, окрім неї, зареєстрована її колишня невістка - відповідачка [PERSON] В 2012 році шлюб між відповідачкою та її сином - розірвано. Договору житлового найму між нею, як власником квартири та відповідачкою не укладалося. Відповідачка [PERSON] відмовляється у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку місця проживання. Через те, що відповідачка в даний час зареєстрована у спірній квартирі, порушується її право приватної власності на житло. Відповідачка не являється членом сім'ї позивачки, не проживає у їх будинку вже з серпня 2011 року. У листопаді 2013 року, вона звернулася до відділу ДМС Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області з вимогою проведення адміністративної виписки відповідачки з житлового будинку, однак у проведенні таких дій їй було відмовлено. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відповідачку - [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею квартири [ADDRESS]. Зняти відповідачку [PERSON] з реєстрації місця її прописки - з квартири [ADDRESS]. Зобов'язати відповідача - Рахівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти відповідачку - [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]., Рахівського району Закарпатської області. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог не заперечувала. Представник відповідача - Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, начальник управління надав заяву про розгляд справи без їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 жовтня 1998 року, позивачка - [PERSON] являються власником двокімнатної квартири [ADDRESS] Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у спірній квартирі [ADDRESS] прописана відповідачка [PERSON], при цьому остання фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки від 16.10. 2013 року. Таким чином судом встановлено, що у відповідачки відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеній квартирі, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самоправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідачки в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачкою прав власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачкою не ставилося.

Outcome: approved