Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що 22 листопада 1995 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 березня 2014 року, шлюб між ними розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів №36. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За час шлюбу за спільні кошти, ними, 23 березня 2012 року була придбана квартира [ADDRESS], яка була оформлена на [PERSON] Оскільки квартира [ADDRESS] набута ними в період шлюбу, то вона належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч.1 ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Просила суд визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що він дійсно перебував з позивачкою у фіктивному шлюбі з 1995 року, оскільки не мав наміру створити сім'ю. В 2000 році він звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2000 року шлюб між ними розірвано. З [PERSON] стосунків ніяких не мав, проживав окремо, після розлучення поїхав до Італії на заробітки. З 2011 року проживає із своєю цивільною дружиною [PERSON] та своїм сином від іншої жінки, [PERSON], [INFO]. З 1998 року ніяких стосунків з позивачкою не підтримує. Кошти на придбання спірної квартири були надані його матір'ю - [PERSON], про що була складена відповідна розписка. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Просив суд встановити факт припинення шлюбних відносин та окремого проживання з 1998 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2015 року, занесеною до журналу судового засідання до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була залучена [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] первинний позов підтримав, просив його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. В задоволенні первинного позову просили відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. В задоволенні первинного позову просили відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ майна подружжя задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружилися 22 листопада 1995 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 22 листопада 1995 року зроблено запис за №315. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 серпня 2000 року розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 22 листопада 1995 року у Самбірському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівської області, актовий запис №315. На момент ухвалення рішення Бродівським районним судом Львівської області від 11 серпня 2000 року діяв Кодекс про шлюб та смі'ю України, який втратив чинність 1 січня 2004 року у зв'язку з прийняття Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства самого рішення не було достатньо для припинення шлюбу, а шлюб вважався розірваним лише після відповідної реєстрації в органах РАЦСу. Моментом припинення шлюбу при його розірванні вважається дата і час реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Тому з моменту розірвання шлюбу в суді і до реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГСУ шлюб не вважається припиненим. Якщо подружжя після винесення рішення судом про розірвання шлюбу не звертались до органів РАГСу, шлюб вважається збереженим, незважаючи на винесене судом рішення. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20 березня 2014 року, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №36 від 20 березня 2014 року. Отже, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1995 року по 20 березня 2014 року 23 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Продаж зазначеної квартири вчинено за 217600 грн., які продавець отримав повністю до підписання цього договору. Цей договір був посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори 23 березня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за №2-715, належним чином зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. З п.5 вказаного договору купівлі - продажу квартири вбачається, що придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON]- [PERSON], посвідченою Другою черкаською державною нотаріальною контрою 20 березня 2012 року за р. №2-678 В заяві, копія якої знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] дає згоду на придбання її чоловіком [PERSON], будь-якої квартири, що знаходиться за будь-якою адресою, за ціну та на умовах за його розсудом. Їх шлюб зареєстрований 22 листопада 1995 року відділом РАГС Самбірського міського управління юстиції, що підтверджується штампом у паспорті. У відповідності з положеннями ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Ніякої домовленості між сторонами по справі не досягнуто щодо порядку поділу спільного майна. Згідно роз'яснень в п.25 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] про те, що квартира куплена за кошти його матері [PERSON], які були зняті нею з особових рахунків та передані йому під розписку, з огляду на таке. Як вбачається з довідки ПАТ «ВТБ Банк» від 10 листопада 2015 року, 29 лютого 2012 року [PERSON] зняла з особового рахунку кошти в сумі 138620, 353 рублів Як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON], вона зняла 29 лютого 2012 року з особового рахунку в ПАТ «КБ «Приватбанк» 10024, 73 доларів США. Також 14 лютого 2012 року [PERSON] зняла у відділенні банку м. Ніцца 15301,93 Євро. Разом з тим, 10 березня 2012 року [PERSON] написав розписку про те, що він взяв у [PERSON] в борг на придбання квартири грошові кошти в сумі 17600 євро, 11000 доларів США та 150000 російських рублів. При цьому суд враховує, те що квартира за договором купівлі-продажу була придбана [PERSON] 23 березня 2012 року за 217600 грн. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень У зв'язку з цим, суд приходить до висновку що [PERSON] в судовому засіданні не доведено, що грошові кошти, які він отримав за розпискою від [PERSON] були витрачені ним саме на придбання квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що [ADDRESS] придбана [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, суд вважає за необхідне визнати вказане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності, яке підлягає розподілу. Суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Звертаючись до суду з зустрічним позовом про встановлення факту припинення шлюбних відносин та окремого проживання між ним та [PERSON] з 1998 року, він вказує на те, що з [PERSON] стосунків ніяких не мав, проживав окремо, після розлучення поїхав до Італії на заробітки. З 2011 року проживає із своєю цивільною дружиною [PERSON] та своїм сином від іншої жінки, [PERSON], [INFO]. З 1998 року ніяких стосунків з позивачкою не підтримує, у зв'язку з чим квартира може бути визнана його особистою власністю. Разом з тим, як вбачається з довідок про місце проживання сторін, виданих Демографичною службою комуни Каве провінції Рим 20 листопада 2015 року, [PERSON] та [PERSON] спільно проживали спочатку по [ADDRESS] (в період з 12 липня 2005 року по 16 листопада 2006 року), а потім по [ADDRESS] (починаючи з 17 листопада 2006 року). Також, 28 липня 2006 року в м. Римі Італія був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом [PERSON]. Відповідно до цього договору [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили у Каве по [ADDRESS] частину житлового будинку, що розташована на першому поверсі та складається з п'яти кімнат за кадастром. Крім цього, 21 травня 2005 року між сторонами був укладений церковний шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. За таких обставин, суд приходить до висновку що сторони мали спільний бюджет, несли спільні витрати на купівлю майна для спільних потреб, надавали взаємну допомогу та спільно вирішували інші майнові та немайнові питання, що свідчить про те, що між сторонами існували шлюбні відносини навіть після прийняття судом рішення про розірвання шлюбу. У зв'язку з цим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 60, 61 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст. 202,231 ЦК України,

Outcome: approved