Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила суд видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити заходи обмеження прав припис стосовно кривдника [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , тимчасово поклавши на нього наступні обов`язки: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання та реєстрації постраждалої особи [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися навідстань меньше 300 (триста) метрів до місця проживання та реєстрації постраждалої особи [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести телефоні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування своїх вимог заявник повідомила, що вона є постраждалою від домашнього насильства, яке було вчинене її колишнім співмешканцем [PERSON] зазначала, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю матір`ю, яка потребує постійного догляду через свій вік. З [PERSON] вони проживали як подружжя з 2018 року. Відносини не склалися, оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями, та в стані алкогольного сп`яніння повидить себе агресивно по відношенню до заявника. Така його поведінка негативно впливає на її здоров`я та нервовий стан. Вона неодноразово зверталася до органів поліції з проханням притягнути винного до відповідальності за вчинення домашнього насильства, однак позитивного результату це не дало. Хоча останнім часом [PERSON] не проживає разом із заявницею, однак кожного дня приходить до неї та вчиняє сварки. Вона та її мати перебувають у постійному стресі. Під час судового засідання заявник підтримала свою заяву та просила про її задоволення, додатково пояснила, що останнім часом [PERSON] вночі приходить до неї на подвір`я, ходить там, лякає її, через це вона постійно знаходиться в стресовому стані. Заінтересована особа [PERSON] суду пояснив, що він не заперечує того факту, що приходить до будинку де проживає заявниця, але не з метою вчинення сварок, а через те, що в будинку залишилися його особисті речі та інше майно, яке необхідне йому для роботи. Заявниця не віддає речі та майно, пояснюючи це тим, що вони куплені на її кошти та вимагає повернути кошти їй. Через це між ними іноді виникають конфлікти. Вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя з 2018 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , проте у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до рішення суду від 02.10.2007 року вказаний будинок належить матері заявника, [PERSON] [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 29.11.2021 року відносно [PERSON] було вчинено терміновий заборонний припис терміном 10 діб, згідно якого останнього було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої [PERSON] , заборонено вхід до місця проживання постраждалої, заборонено контактування у будь-який спосіб з постраждалою. Судом під час судового розгляду було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що з серпня 2021 року [PERSON] не проживає з її донькою, через зловживання ним спиртними напоями. Наразі не вирішеним залишилося питання щодо майна [PERSON] яке знаходиться у її домоволодінні. До неї, як до власниці будинку з питання щодо повернення речей, [PERSON] не звертався. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вiдповiдно до пунктiв 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа , а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У частині другій статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Частиною 4 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису. Отже, аналізуючи викладені обставини та правові норми суд приходить до наступних висновків. Зважаючи на вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Беручи до уваги наведені обставини, наявність конфліктної ситуації між учасниками справи, не бажання обох сторін вирішити ситуацію мирним шляхом, пояснення [PERSON] , що він намагається повернути своє майно, яке залишилося в будинку, де наразі проживає заявник, проте доказів наявності такого майна та належності його саме кривднику суду не надано, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявника до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Враховуючи усі досліджені докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк один місяць.

Outcome: partial