Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

11 січня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася із позовною заявою, в особі свого представника, [PERSON] , до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської радипро стягнення моральної та матеріальної шкоди, в якій просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача завдану позивачу шкоду у розмірі 98 000,00 грн., яка складається з матеріальної шкоди в сумі 83 000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року по справі № 639/6831/19 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 22.11.2019 року. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Приблизно в 2019 році зазначені малолітні особи, почали спілкуватися з малолітнім сином позивача - [PERSON] . В ході спілкування дітей, малолітня [PERSON] та її брат [PERSON] , почали шляхом обману (шахрайськими діями) запевняти малолітнього [PERSON] передати їм кошти на погашення кредитів та на їжу. Довірившись малолітнім [PERSON] та [PERSON] , малолітній [PERSON] в період з квітня місяця 2019 року по вересень місяць 2019 року передав грошові кошти в сумі 11 000 грн., які зняв в банкоматі з банківської карти належної позивачу. Крім того в той же період, внаслідок шахрайських дій малолітніх [PERSON] та [PERSON] , малолітній син позивача передав останнім грошові кошти в сумі 3000 доларів США (станом на день подачі позову за курсом НБУ складає 75 600 грн., які він взяв за місцем свого проживання та які належали позивачу по справі. Отже, позивачу було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 83 000,00 грн. Окрім того, позивач зазначає, що нею була понесена й моральна шкода, яка полягає у тому, що шахрайські дії були спрямовані проти її малолітнього сина, який й до сьогоднішнього дня страждає, що його обманули, він втратив спокійний сон, дуже неохоче спілкується з однолітками, чекаючи від них знов обману. Позивач втратила можливість користуватися належними їй грошовими коштами, які можливо були б використані на потребі сім`ї, через що її сон також, було порушено. В позивача виникли постійні головні болі, порушився звичайний соціальний побут, через відвідування поліції та суду. Отже, позивачем оцінено, що їй було завдано моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач і була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 14.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про виклик і допит свідків - задоволено. Ухвалою суду від 05 червня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залучення третьої особи - задоволено. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, надали пояснення посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач по справі в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував позивач та його представник по справі. Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положенням ст. 1178 ЦК України встановлено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.11.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн., та стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн. (а.с. 13) Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] та відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2009 року. (а.с.10) Позивач пояснила, що нею було виявлено відсутність грошових коштів на її банківській картці в розмірі 11000,00 грн. В бесіді зі своїм сином вона дізналася, що його знайомі [PERSON] 14 років та її брат [PERSON] 11 років постійно скаржилися, що в їх родині не вистачає грошей. В результаті чого, її син взяв банківську картку з якої за три рази було знято грошові кошти. Окрім того, син зізнався, що 3000 доларів США, також, було віддано [PERSON] . З приводу цього позивач звернулась до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області, внаслідок чого з відповідачем [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП. За результатами розгляду матеріалу за заявою [PERSON] , було складено довідку та рапорт Інспектором ЮП СП ПП Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції Биковим О.І., зі змісту яких вбачається, що під час розгляду матеріалу було опитано [PERSON] , 1975 р.н., мешкає: [ADDRESS] , яка пояснила, що її діти дійсно брали грошові кошти у неповнолітнього [PERSON] та витратили їх на свої нужди. Як стверджує [PERSON] , що її неповнолітній син [PERSON] , 2008 р.н. ні які 3000долларів США додому не приносив та нічого вона про це не знає. Однак, в усній бесіді в присутності матері [PERSON] , її неповнолітній син [PERSON] , повідомив, що дійсно він брав у неповнолітнього [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 доларів США, де він їх подів пояснити не міг так, як плутався у своїй розповіді. (а.с.14,15,16) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (кожний окремо пояснили), що [PERSON] є сином позивача [PERSON] , який спілкувався з дітьми відповідача [PERSON] , і останні вимагали в нього грошові кошти. На допити у психолога, дитина [PERSON] , пояснив, що окрім гривень, ним було винесено з дому дітям відповідача ще 3000,00 доларів США. Допитаний у судовому засіданні за участю представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Левченка С.Ю., дитина [PERSON] пояснив, що коли йому було 8 років, він спілкувався з [PERSON] та Вікою, яки просили в нього гроші, оскільки їм було потрібно сплатити за кредити. Він знімав гроші разом з [PERSON] та Вікою з банківської карти своєї матері, пін код від банківської карти йому був відомий. Окрім того, він пояснив, що також знав де лежать гроші матері, які також віддавав дітям [PERSON] та [PERSON] по десять купюр номіналом 100 доларів США три рази, оскільки останні завжди скаржилися на нестачу грошей. Гроші віддавав через день. При передачі грошей в останній раз, [PERSON] та [PERSON] віддали гроші своїй матері вдома в його присутності. Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] майнової шкоди у розмірі 83000,00 грн. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, а також виходячи із принципів справедливості та розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та визначення її у розмірі 3000,00 грн. Окрім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 р. (далі Правила адвокатської етики), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Статтею 29 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, кошти, необхідні для покриття витрат, пов`язаних з виконанням доручення. В договорі про надання правової допомоги можуть бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк, інше) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Так, позивачем на підтвердження того, що вона отримала правову допомогу було надано Договір про надання правової допомоги від 17.12.2019 року, Ордер Серії ДП №938/001 від 11.01.2020 року виданий АО «Неофеліс Ло Груп», копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2461 адвоката Романченка В.В., Рахунок від 23.12.2019 року про надання правової допомоги у розмірі 15000,00 грн., Акт №3 примання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 17.12.2020 року, Розрахункова квитанція №03/2020 від 11.01.2020 на суму 15000,00 грн., копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2790 від 23.04.2019 року адвоката Фурманова Є.В., ордер серії ВІ №1019810 від 14.09.2020 року виданий АО «Неофеліс Ло Груп». (а.с.22-26, 27, 28, 29, 30, 31, 126, 127) Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Дана правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". Отже, враховуючи співмірність наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 860,00 грн. (86000,00*980/98000).

Outcome: partial