Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав просить суд їх задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], призначених рішенням Рівненського міського суду від 08 травня 2013 року, в розмірі 21 822 грн. 00 коп. (двадцять одну тисячу вісімсот двадцять дві гривні 00 копійок). Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду стягнуто з відповідача на користь його довірительки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 600 гривень на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 січня 2013 року до досягнення сином повноліття. Однак,сплата визначених рішенням суду аліментів не проводилась у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам, яка станом на 01 травня 2014 року становить 9019,35 грн. Розмір заборгованості аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON] підтверджений розрахунком заборгованості по аліментах від 15 травня 2014 року №367453 виданий державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції, з якого вбачається, що заборгованість по аліментам за період з 31 січня 2013 року по 30 квітня 2104 року становить 9019,35 грн. Сума неустойки (пені) за період з лютого 2013 року до кінця квітня включно становить 21822 гривні. Оскільки, у відповідності ст.196 СК України його довірителька має право стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, тому просить суд позов задоволити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні. Свої заперечення мотивують тим, що відповідач та позивач проживають разом. Позивач не приділяє належної уваги їх неповнолітньому сину [PERSON], а виключно відповідач займається вихованням сина, купує йому речі, харчі, піклується про здоров'я дитини. Заборгованість по аліментах виникла у зв'язку з скрутним матеріальним становищем відповідача, однак в подальшому він зобов'язується сплачувати аліменти та виниклу заборгованість по аліментам, оскільки має намір влаштуватись на роботу. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що від шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду від 08 травня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду - 31 січня 2013 року до досягнення сином повноліття. Ухвалою колегії суддів судової палат з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Рівненського міського суду від 08 травня 2013 року залишено без змін. В подальшому, позивачем було отримано у Рівненському міському суді виконавчий лист та передано його для виконання у Відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості по аліментах від 15 травня 2014 року №367453 виданого державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції [PERSON] вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №569/1786/13-ц від 30 жовтня 2013 року Рівненського міського суду про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі до суду 31 січня 2013 року до досягнення сином повноліття, за період з 31 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року станом на 01 травня 2014 року становить 9019,35 грн. Отже судом встановлено, що відповідачем рішення суду про стягнення аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі по 600,00 грн. щомісячно не виконується і за період з 31 січня 2013 року по 30 квітня 2014 року виникла заборгованість відповідача за аліментами в розмірі 9019,35 грн. Вказаний розмір заборгованості за аліментами обчислений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (розрахунок від 15 травня 2014 року) у відповідності до вимог ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.195 СК України, а тому приймається судом до уваги. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст.196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума неустойки за прострочення сплати аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] за період з лютого 2013 року по квітень 2014 року становить 21 822,00 грн. Суд визнає, що розрахунок суми неустойки позивачем проведений у відповідності з вимогами ч.1 ст.196 СК України. Суд вважає, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню в тому розмірі, який просить позивач, оскільки відповідач та його представник не подали суду спростувань та не навели жодних обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача чи про необхідність зменшення розміру неустойки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Враховуючи, що представником позивача заявлені позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а відповідачем та представником відповідача дані вимоги не спростовані, а також не наведено жодних обставин, які-б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам, що потягло за собою виникнення пені; відповідач до суду з позовом про зменшення розміру неустойки не звертався, тому позовні вимоги, з наданим розрахунком представником позивача, підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved