Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на дружину в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення трьох років сином. В обґрунтування позову зазначала, що з 03 вересня 2010 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, з 08 березня 2016 року вони проживають окремо, їхній малолітній син [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, тому працювати можливості не має. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Інших неповнолітніх дітей він не має, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться. Будучи працездатною особою, [PERSON] має можливість надавати їй допомогу на утримання дитини та дружини до досягнення малолітнім сином трирічного віку. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, надала аналогічні пояснення, просила суд позов задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що з 03 вересня 2010 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя у сторін не склалося, з 08 березня 2016 року вони проживають окремо. Їхній малолітній син проживає із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Остання на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років. Відповідач [PERSON] проживає окремо від них, матеріальної допомоги на утримання сина та дружини добровільно позивачу не надає. Домовленості щодо утримання дитини та дружини сторонами не досягнуто. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON], будучи працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги дитині та дружині не надає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону. Розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, на дитину суд визначає в розмірі ? частки, на дружину - в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача. Будь-яких доказів щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на сина в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial