Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макреалгрупп» в якому просить поновити його з 10 березня 2014 року на попередній роботі в попередній посаді, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу в сумі 3000 грн, а в разі тривалого розгляду справи за весь час до дня постановлення рішення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 01 квітня 2012 року по 10 березня 2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді сторожа топливного складу. 10 березня 2014 року був звільнений на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського впливу. Вважає своє звільнення незаконним у зв»язку з тим, що 10.03.2014 року близько 12.00 години він перебував на робочому місці. Враховуючи те, що на роботу він їздить на велосипеді, на якому пробив камеру, вирішив в обідній час сходити до магазину та купити камеру. Відсутнім на робочому місці він був близько 15 хвилин. Коли повернувся, то побачив , що на топливному складі знаходиться постачальник ТОВ «Макреалгрупп», який зробив йому зауваження та сказав, що він звільнений за порушення трудової дисципліни. 07 квітня йому вручили трудову книжку, в якій зазначили підставною звільнення п.3 ст. 40 КЗпП України. Наказ про звільнення йому не вручався взагалі. Не згоден з причиною звільнення зазначеною у трудовій книжці, оскільки до нього ніколи не застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського впливу . Це було перше суттєве порушення трудової дисципліни. Враховуючи те, що його середньомісячна заробітна плата становить 1500 грн, просить стягнути з відповідача компенсацію за вимушений прогул в сумі 3000 грн , а в разі тривалого розгляду справи за весь час до дня постановлення рішення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити. Також пояснив, що раніше до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни не притягувався , з наказом про звільнення його взагалі не було ознайомлено. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив . Ухвала суду про зобов"язання надати довідку про середньомісячну заробітну плату позивача за останні два місяці не виконана, доказів на спростування доводів позивача не надано. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача , дослідивши надані ним докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Наказом ТОВ «Макреалгрупп» від 01.04.2012 року № 0104 - 10 [PERSON] прийнятий на посаду охоронника топливного складу, що підтверджено записом у трудовій книжці /а.с.4/. Згідно наказу ТОВ «Макреалгрупп» від 10 березня 2014 року № 1003 - 1 [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п.3.ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Дисциплінарним стягненням визнається в тому числі звільнення з підстав, передбачених п.3 ст.40 КЗпП України (як роз'яснено в п.22Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 р. № 9 з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Дана норма надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Звільнення з цієї підстави допускається тільки за наявності вини працівника. Частиною 4 ст. 149 КЗпП України передбачено, що стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється під розписку, та тягне за собою порушення вимог ч.2 ст.47 КЗпП України, якою передбачено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи. В порушення вимог зазначених вимог КЗпП України з наказом про звільнення [PERSON] ознайомлено не було. Відповідач доказів застосування в період роботи до [PERSON] заходів дисциплінарного стягнення не надав, а тому порушив вимоги п.3 ст.40 КЗпП України, згідно якого за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, проводиться звільнення, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При цьому в розумінні ст.235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі (посаді). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі -Порядок). З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно пояснень позивача, його заробітна плата, протягом останніх двох місяців становила 1500 грн. За період з 10 січня 2014 року по 10 березня 2014 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 41 день (січень (починаючи з 10 числа ) 15 днів, лютий 21 день, березень (по 10 число) - 5 днів). Тобто середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 36 грн 58 коп. Звільнення позивача відбулося 10 березня 2014 року, тому позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 10 березня 2014 року по 24 червня 2014 року. За період з 10 березня 2014 року по 24 червня 2014 року кількість робочих днів згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу становить 73 дні (березень (починаючи з 10 числа) - 16 днів, квітень 21 день, травень 19 днів, червнень (по 24 число) - 17 днів). За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 2670 грн.34 коп. (36.58 Х 73). В порядку ст. 88 ЦПК судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та про стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial