Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

15.05.2014 року [PERSON] акціонерне товариство « Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 03.03.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1380000 грн. на термін до 02.03.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплачувати проценти у розмірі 13,70 % річних у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за зазначеним кредитним договором того ж дня, між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-1, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. 03.03.2008 року відповідач [PERSON] також з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за зазначеним кредитним договором уклав договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-2, за умовами якого зобов'язався відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. ПАТ «Кредитпромбанк» виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] у кредит вказану суму грошових коштів. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку в обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами( а.с.31-37), у тому числі по кредитному договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, укладеному між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], та договорами поруки, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та [PERSON] [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, від 03.03.2008 року, належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 18.04.2014 року має заборгованість в сумі 862403,04 грн. з них: 739463,59 грн. заборгованість за кредитом, відсотки 122939,45 грн., у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 168551,26грн., 118221,06 грн. - заборгованість за процентами. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухваленого рішення, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме суд незаконно послався на те, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Представник відповідачів:[PERSON] та [PERSON] заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що не заперечував у суді їх представник [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до Акту про не проживання від 13.03.2017 року, складеного ОСМД «Сузіря», [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає з листопада 2013 року. Відповідно до ст.74 ЦПК України, вважається, що судове повідомлення вручене йому належним чином. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма від 1 березня 2017 року за № 830, зареєстрована у журналі телефонограм по цивільним справам. Суд не повідомив про причини неявки у судове засідання, відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України вважається таким, що не зявився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши доповідь судді доповідача, представника відповідачів [PERSON], вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що в судовому засіданні достовірно встановлено що 03.03.2008 року між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 44ДС/034/К03/2008-С, згідно з умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 380 000,00 гривень з розрахунку 13,70 % річних за користування кредитом на строком з 05.03.2008 року по 02.03.2018 року.(а.с.5-12). Виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується поруками: відповідно до укладеного між АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] договору поруки № 44/ДС/034/П03/2008-С/1 від 03.03.2008 року, відповідно до укладеного між АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] договору поруки № 44/ДС/034/П03/2008-С/2 від 03.03.2008 року, згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором № 44ДС/034/К03/2008-С від 03.03.2008 року.(а.с.19-25). Відповідачі належним чином не виконували умови кредитних договорів, у зв'язку із чим, заборгували позивачу 862403,04 грн. Вказані встановлені судом першої інстанції обставини сторонами не оскаржені. Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки відповідачі жодного разу не зробили щомісячного платежу і банку достовірно було відомо про порушення його прав, однак з позовом до суду він звернувся тільки 15 травня 2014 року Проте повністю погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення не відповідає цим вимогам. Апеляційним судом встановлено, що 03.03.2008 року між ПАТ « Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1380000грн. на термін до 02.03.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплачувати проценти у розмірі 13,70 % річних у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору( а.с.5-15). З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за зазначеним кредитним договором, того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-1, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С ( а.с.19-21). 03.03.2008 року відповідач [PERSON] також з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за зазначеним кредитним договором уклав договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-2, за умовами якого зобов'язався відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С ( а.с. 22-24). ПАТ «Кредитпромбанк» виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] у кредит вказану суму грошових коштів. Згідно з пунктом 3.1.кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом у період календарного місяця таким чином, щоб станом на 10 число календарного місяця, заборгованість за кредитом не перевищувала суми відповідно до Графіку. Щомісячний платіж становить 11500 грн.( а.с.6). Відповідно до п.3.3. кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця. Відповідно до п.3.1. Додаткової угоди № 1, укладеної між сторонами ( а.с.16-18), з 1 лютого 2009 року щомісячний платіж становить 11933 грн. 96 коп. Останній платіж повинен бути здійснений у лютому 2018 року, залишок 11934,2 грн. Відповідно до пункту 2.2 договору поруки, відповідальність поручителя наступає на 3-й робочий день від дати відправлення йому письмової вимоги. Згідно з пунктом 3.1. договору поруки, договір діє до повного погашення позичальником та/або поручителем , заборгованості за кредитним договором. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку в обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами( а.с.31-37), у тому числі по кредитному договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, укладеному між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], та договорами поруки, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та [PERSON] [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, від 03.03.2008 року, належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 18.04.2014 року має заборгованість в сумі 862403,04 грн. з них: 739463,59 грн. заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам 122939,45 грн.,у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 168551,26грн., 118221,06 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до п.4.2. кредитного договору, у разі недотримання Позичальником умов цього договору [PERSON] має право дострокового повернення усієї суми кредиту, змінивши при цьому строк повернення кредиту. П. 4.6 Договору встановлено порядок дострокового повернення кредиту, а саме: [PERSON] повідомляє позичальника про встановлення нового терміну повернення кредиту, шляхом направлення письмової вимоги поштою за адресою Позичальника. 25 квітня 2014 року [PERSON] направив вимогу [PERSON], [PERSON], [PERSON] про порушення останніми термінів погашення кредиту, та про зміну терміну повернення кредиту за кредитним договором №44ДС/034/КОЗ/2008-С (а.с. 26- 30/. У травні 2014 року банк предявив до боржника і поручителів позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду. Проте погодитися з висновками суду першої інстанції неможливе з наступного. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручителі [PERSON] та [PERSON].) взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 02.03.2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, за договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає на 3-й робочий день з дати відправлення йому письмової вимоги,тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року по справі за № 6-272цс16. При прийнятті рішення, суд першої інстанції не зясував, чи предявив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу, та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє. Суд також помилково зазначив в своєму рішенні про те, що боржник жодного платежу не зробив. Колегією суддів встановлено, що відповідно до умов кредитного договору [PERSON] узяла кредит у сумі 1380000 грн., а відповідно до Довідки ПАТ «Дельта банк» станом на 18.04.2014 року заборгованість [PERSON] перед банком склала 862403,04 грн., у тому числі: прострочена заборгованість відповідачки [PERSON] станом на 18.04.2014 року склала за тілом кредиту 168551,26 грн., за відсотками 118221,06 грн., ( а.с.25). Враховуючи, що відповідно до Додаткової угоди № 1, до кредитного договору, щомісячний платіж з лютого 2009 року складає 11933 грн.96 коп., за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, а прострочена заборгованість станом на 18 квітня 2014 року склала 168551,26 грн., відповідач [PERSON] перестала сплачувати щомісячні платежі з березня 2012 року, та не вносила щомісячні платежі на протязі 14 місяців. [PERSON] предявив до відповідачів за вказаним договором у травні 2014 року. Тобто, Банк предявив вимогу, у тому числі й до поручителів [PERSON] більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, а в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань, щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Враховуючи наведене, не підлягає задоволенню позов, щодо солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за тілом кредиту - 96947,5 грн. і за процентами 113316,2 грн., а усього 210263,7 грн., оскільки ця сума виникла після шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про дострокове погашення кредиту. Разом з тим, колегія суддів вважає, що правовідносини поруки за вказаним договором не припинені в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про дострокове погашення кредиту, оскільки 25 квітня 2014 року [PERSON] направив вимогу [PERSON], [PERSON], [PERSON] про порушення останніми термінів погашення кредиту, та про зміну терміну повернення кредиту за кредитним договором №44ДС/034/КОЗ/2008-С (а.с. 26- 30/, в суд позивач звернувся до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, стягненню, з відповідачів на користь позивача, підлягає заборгованість за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С від 03.03.2008 року по тілу кредиту у сумі 642 516, 09 грн., по процентам у сумі:9623,25 грн., а усього: 652139,34 грн. Підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 210263,7 грн., у тому числі:за тілом кредиту у сумі 96947,5 грн., за процентами у сумі 113316,2 грн. Ч. 3 ст. 554 ЦК надає можливість встановлювати поруку стосовно виконання одного й того ж зобов'язання з боку декількох осіб (співпоручителів) шляхом укладення між кредитором і кількома поручителями одночасно одного спільного договору поруки і закріплює як солідарну відповідальність поручителів з боржником перед кредитором, так і солідарну відповідальність поручителів між собою, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Зважаючи на те, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включно зі сплатою основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов'язався відповідати за виконання зобов'язання частково (ч. 2 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК). Оскільки поручителі уклали різні договори поруки з позивачем на виконання одного й того ж зобов'язання, та між ними не виникає солідарної відповідальності між собою, то солідарному стягненню підлягає заборгованість між [PERSON] та [PERSON] та солідарному стягненню підлягає заборгованість між [PERSON] та [PERSON] Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у частині застосування судом першої інстанції строку позовної давності й до поручителів, з наступного. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а це строк існування самого зобов'язання поруки, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. З часу несплати [PERSON] кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до неї, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителів.. Саме з цих підстав, апеляційний суд захистив порушене право відповідачів [PERSON] та [PERSON] та зменшив суму солідарного стягнення з відповідачів за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С від 03.03.2008 року. За клопотанням представника відповідачів: [PERSON] та [PERSON] [PERSON], було призначено судову почеркознавчу експертизу. Висновок якої залучено до матеріалів справи. Колегія суддів не бере до уваги вказаний висновок з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що 03.03.2008 року між ПАТ « Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1380000 грн. на термін до 02.03.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплачувати проценти у розмірі 13,70 % річних у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору( а.с.5-15). З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за зазначеним кредитним договором того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-1, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С ( а.с.19-21). 03.03.2008 року відповідач [PERSON] також з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за зазначеним кредитним договором уклав договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-2, за умовами якого зобов'язався відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С ( а.с. 22-24). ПАТ «Кредитпромбанк» виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] у кредит вказану суму грошових коштів. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, від 03.03.2008 року, належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 18.04.2014 року має заборгованість в сумі 862403,04 грн. з них: 739463,59 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 168551,26грн., 118221,06 грн. - заборгованість за процентами. Вказане рішення суду першої інстанції відповідачами не оскаржене. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки, щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржується лише позивачем [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк». Тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не перевіряє справу в іншій частині рішення. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позову. Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial