Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS] належали колгоспному двору, головою якого був чоловік позивача - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 19 квітня 1988 року. Для обслуговування вказаного будинковолодіння виділена земельна ділянка розміром 0,25 га. [INFO] року [PERSON] помер, актовий запис № 42. На час смерті [PERSON]діяв Цивільний кодекс України 1963 р. Позивач одружившись з [PERSON], разом побудували житловий будинок, проживали в ньому однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний побут. Після смерті чоловіка, з 1997 року [PERSON] самостійно розпоряджається спадщиною, продовжує жити в будинку з дітьми, несе всі витрати по утриманню житла в належному стані, оплачує комунальні послуги тощо. 27.03.2000 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], до якої входить право на земельну частку (пай) розміром 50,78 га. Тобто, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, фактично [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном. Навесні 2017 року позивач звернулася до нотаріуса з приводу успадкування будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] Городенківського району. В оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, нотаріусом позивачу відмовлено, оскільки спадкове господарство зареєстровано як колгоспний двір, через що визначити конкретні частки спадкодавців неможливо і 5 травня 2017 року [PERSON] видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 803/02-31. Згідно витягу з по господарської книги № 5 (особовий рахунок [NUMBER]) Чернятинської сільської ради за період 1991-1995 роки вбачається, що на час припинення колгоспного двору в спадковому житловому господарстві, крім позивача були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1930 р.н. - голова господарства, помер [INFO] р.; [PERSON], 1964 р.н., син - відповідач; [PERSON], 1969 р.н. - невістка, відповідачка; [PERSON], 1988 р.н., внука спадкодавця, відповідач; [PERSON], 1990 р.н., онук спадкодавця, відповідач. Відповідачі на частки у спадковому майні не претендують, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не зверталися, тобто спору щодо спадкового майна нема. На час смерті [PERSON], позивач проживала разом з ним, вели спільне господарство, проводила його поховання. Після смерті чоловіка, позивач фактично прийняла спадщину: виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, успадкувала земельний пай, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 19.04.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13.01.1988 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно довідки № 675 від 16.10.2012 року, виданої виконкомом Чернятинської сільської ради встановлено, що [PERSON] проживав по [ADDRESS] Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8070 від 15.05.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що під реєстровим номером 297 зареєстровано, що власником майна, розташованого в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 19.04.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988 р. є [PERSON] (голова колгоспного двору). У відповідності з технічною документацією житлове господарство, розташоване в [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1894/1991 р., загальною площею 91,4 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м., 2 сараїв, 2 комор, гаражу, стодоли, літньої кухні, вбиральні, криниці, огорожі, вимощення; інвентаризаційна вартість становить 267661 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно довідки № 98 від 11.08.2016 року, виданої Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області встановлено, що станом на 15.04.1991 року в господарстві по [ADDRESS] суспільна група господарства - колгоспна, були зареєстровані та проживали [PERSON], 1930 р.н. - голова господарства; [PERSON], 1931 р.н. - дружина; [PERSON], 1964 р.н., син; [PERSON], 1969 р.н. - невістка; [PERSON], 1988 р.н. - внук; [PERSON], 1990 р.н. - внук. Як слідує з повідомлення № 184 від 08.08.2017 року, виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON], 1988 року народження дійсно зареєстрована та проживає на території Чернятинської сільської ради за адресою [ADDRESS] У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнають у повному обсязі, що стверджено поданими до суду заявами [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER]. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] з 13.03.1959 року перебували у шлюбі, що стверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00018388064 від 19.07.2017 року. Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (відповідач) та дружина [PERSON] (позивач). Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину та вступила у володіння спадковим майном після смерті [PERSON], оскільки на час смерті чоловіка спільно з ним проживала та вела спільне господарство по [ADDRESS]), про що свідчить довідка № 675 від 16.10.2012 р., видана виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] позов визнає, що слідує з поданої до суду заяви. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 374, спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] року є його дружина [PERSON]; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із права на земельну частку (пай) розміром 50,78 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 803/02-31 від 05.05.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, на житловий будинок [ADDRESS], оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 76 від 13.05.2017 року, виданої виконкомом Чернятинської сільської ради слідує, що за господарством в с. Чернятин по вул. Ганущака, 4 рахується земельна ділянка розміром 0,25 га, яка виділена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки частки у цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 392, 1216 ЦК України,

Outcome: approved