Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», [PERSON] про стягнення майнової шкоди в розмірі 8974 гривень та моральної шкоди в розмірі 60000 гривень, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 26 травня 2012 року приблизно о 18 год. 35 хв. на проїжджій частині автодороги «Дергачі - Козача Лопань» в напрямку м. Дергачі [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну полосу руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом «ІЖ Юпітер-5» без реєстраційного номеру під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП йому причинені середньої тяжкості тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи. В період з 26 травня 2012 року по 15 червня 2012 року він знаходився на стаціонарному лікуванні, у зв'язку з чим поніс витрати на лікування та відновлення здоров'я. До теперішнього часу шкода йому не відшкодована. Позивач придбав за власний рахунок медичні препарати на загальну суму 4229 гривень, медичний матрац вартістю 350 гривень, медичний корсет вартістю 395 гривень, а всього на суму 4974 гривень. Крім того, йому завдана моральна шкода, яка виразилася у сильних фізичних та психічних стражданнях, після отриманих травм не може працювати та надавати матеріальну допомогу своїй сім'ї, яка знаходиться в тяжкому матеріальному стані. Розмір моральної шкоди оцінює в 60000 гривень. Крім того, він звернувся за наданням юридичної допомоги на стадії досудового слідства та судового розгляду, яка становить 4000 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед». Він звертався до страхової компанії, однак, ніяких дій, спрямованих на виплату страхового відшкодування зроблено не було. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що він позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивач не надав суду відповідних медичних довідок і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази - офіційні медичні рекомендації лікарів про призначення саме зазначених в чеках і квитанціях ліків для лікування [PERSON] Чеки і квитанції не іменні, тобто хто сплачував гроші за цими чеками і для якого хворого, з цих чеків не вбачається. Крім того, в деяких чеках і квитанціях зазначені речі, які не є ліками і не могли призначатися для лікування, а саме: бахіли, халати медичні, серветки вологі, вода, пелюшки дитячі, муміє. Незрозумілим є оплата на ім'я СПДФЛ [PERSON] (по прибутковому ордеру) і як ця оплата відпоститься до лікування. За таких обставин і відсутності належних доказів відсутні підстави для задоволення позову позивача в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4974 гривень. Витрати на правову допомогу в сумі в 4000 гривень помилково включені до складу матеріальної шкоди. При цьому, позивач не підтвердив відповідними доказами і сплату адвокатського гонорару. Викликають сумніви витрати на оплату послуг адвоката, оскільки тільки додаткова угода про нібито сплату гонорару адвокату не може братися судом до уваги при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу. Також з цього приводу є положення про граничні витрати та стягнення витрат на правову допомогу. Витрати по оплаті при розрахунку готівкою повинні бути підтверджені прибутковим касовим ордером про сплату та отримання грошей, спеціальними чеками чи квитанціями про сплату та отримання грошей, квитанціями банківських установ, при оплаті готівкою через банківські установи, тощо. Такі документи позивачем суду не надавалися, що унеможливлює стягнення з нього на користь потерпілого витрат на оплату послуг адвоката. Сума моральної шкоди необґрунтовано завищена позивачем. Позивач після того, як пролікувався нетривалий час з 26.05.2012р. по 15.06.2012р. (21 день), більше ніде не лікувався. Посилання на непідтверджені доказами сильні психічні страждання позивача (сім'ї позивача) не можуть враховуватися, оскільки відсутні докази, у вигляді медичних довідок тощо, про звернення до лікарів невропатологів в період часу з 26.05.2012р. по 01.07.2012р., психотерапевтів і встановлення медичних діагнозів. Щодо неможливості працювати, то позивач не є інвалідом. Крім того, чи працював він до ДТП взагалі невідомо. Оригіналу трудової книжки позивач суду не надав. Батьки позивача не є інвалідами, можуть самі працювати, або якщо вони є пенсіонерами, то вони тоді вони отримують пенсію як мільйони пенсіонерів України. Тому посилання на неможливість позивачем самостійно працювати та надання матеріальної допомоги батькам є безпідставним і не повинно братися судом до уваги. Позивач [PERSON] не мав посвідчення водія та допуск до керування відповідним транспортним засобом, а саме категорії А, був відсутній технічний талон - техкарта на мотоцикл. Номерні знаки на мотоциклі, яким керував потерпілий були відсутні, керував потерпілий мотоциклом без мотошолома.Таким чином потерпілий [PERSON] грубо порушив і не дотримувався в момент ДТП декілька вимог та правил, вказаних в ПДР України. Тож в даному випадку необхідно керуватися положеннями ст.1193 ЦК України "Урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди", де зазначено, що, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується. Крім того, він є інвалідом III групи, у зв'язку з тяжкою хворобою, яку отримав саме в результаті ДТП. Проживає він разом з непрацездатною матір'ю, батько помер ще в 2010 році. Його цивільно-правова відповідальність була належним чином застрахована, що підтверджується офіційним страховим полісом №АВ/1454300. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед» повинно сплатити при виникненні страхової події ДТП грошову суму в розмірі 100000 гривень на одного потерпілого. Представник ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» Миколайчук С.В. подав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що позовні вимоги він не визнає, в обґрунтування зазначив, що відповідно до статті 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. У позовній заяві позивач зазначає, що витрати підтверджуються чеками із аптек та випискою із історії хвороби та довідкою медичної установи від 21.10.2013 р. При цьому у додатках до позовної заяви, надісланих до ПРАТ СК «Дніпроінмед» відсутні копії зазначених документів, а також вони не зазначені у додатках до позовної заяви. Щодо вимог позивача про стягнення із ПрАТ СК «Дніпроінмед» суми коштів за послуги адвоката зазначено, що дані витрати не відшкодовуються страховиком у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, розмір витрат на послуги адвоката не відповідає положенням Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вимоги позивача про відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Дніпроінмед» 60000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди також вважають необґрунтованими у зв'язку із наступним. Відповідно до статті 261 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров'ю. Отже, сума відшкодування моральної шкоди, яка може бути стягнута із ПрАТ СК «Дніпроінмед» не може перебільшувати 5% від суми, яка сплачується у разі пошкодження здоров'я. Позивачем належними доказами не підтверджено своїх витрат на лікування, які має відшкодовувати страхова компанія, отже і про відшкодування моральної шкоди мова не ведеться. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та відмовити у задоволенні позову з підстав, які зазначені у письмових запереченнях. У судове засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка була вручена 14 листопада 2014 року. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» у судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 16 січня 2014 року, [PERSON] 26 травня 2012 року приблизно о 18 годині на проїжджій частині автодороги «Дергачі - Козача Лопань», керуючи автомобілем [NUMBER], грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок руху свого транспортного засобу ліворуч та виїхав на зустрічну полосу руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом «ІЖ Юпітер-5» без реєстраційного номеру під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] причинені середньої тяжкості тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 269-ОКЛ12 від 06.06.2012 року. Згідно вище зазначеного вироку [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 286 КК України за дії, які вчинені за вищеописаних обставин. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї постанови №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», роз'яснив судам, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася за винних дій [PERSON] 26 травня 2012 року, позивачу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження. За загальним правилом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідальність водія [PERSON], при експлуатації транспортного засобу ВАЗ-2121 державний номер [NUMBER], була застрахована згідно Полісу №АВ/1454300 від 28.12.2011 року в ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед». Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну здоров'ю та/або майну потерпілого. У відповідності до вимог ч.1 ст.22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 23.1 ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана зтимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних и юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно вимог ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Як вбачається з наданих медичних документів та квитанцій позивачу було рекомендовано та ним придбано медичних препаратів на суму 3583,20 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову іншої частини майнової шкоди, оскільки позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не довів у встановленому законом порядку розмір майнової шкоди саме в цих сумах і на підтвердження даної обставини позивачем не надано належних та допустимих доказів. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги надані позивачем касові чеки на суму 1390,80 грн., оскільки позивач не довів, що саме зазначені в чеках ліки та препарати були йому призначені лікарем у встановленому порядку у зв'язку з спричиненням йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яке мало місце 26.05.2012 року. Із даних світлокопій чеків не можна встановити відомостей, які б мали значення для справи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. [PERSON] внаслідок ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого зазнав фізичного болю та страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із вимог ч.3 ст.23 ЦК України, зазначених вище обставин та враховує вимоги розумності і справедливості і вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] у частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 20000 гривень. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ст.261 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду заподіяну здоров'ю. Враховуючи, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000 гривень на одного потерпілого, тобто страховик зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, завдану постраждалому, у розмірі 5000 гривень, а залишок суми моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Згідно з п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вимог про відшкодування витрат по наданню правової допомоги позивач надав акт приймання-передачі від 16 липня 2012 року грошових коштів в сумі 4000 гривень між [PERSON] та [PERSON], який не можна розцінювати як належний доказ витрат на правову допомогу. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial