Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. 07.12.2015 р. Придніпровський районний суд м. Черкаси виніс заочне рішення за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» про стягнення коштів, позов задоволено. Стягнуто збанку на користь позивача заборгованість за договором - заявою про банківський вклад № 331832 /293825/7-15 суми внесків у розмірі 11040,00 доларів США. Рішення набрало законної сили 10.01.2016 р. У лютому 2015 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання рішення суду, а вже 17.02.2016 р. 24.02.2016 р. та 02.03.2016 р. постанови про закінчення виконавчого провадження де зазначалось про передачу документів до ліквідаційної комісії. В липні 2016 р. позивач отримала лист уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із повідомленням про те, що у зв`язку із отриманням 12.04.2016 р. гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000,.00 грн. підстави для отримання коштів за рішенням суду відсутні. Фонд зобов`язаний повернути решту суми з урахуванням сплачених 200 000,00 грн. у сумі 3 937,26 доларів США як заборгованість по сумі внеску та проценти за договором в сумі 892,75 доларів США. Також необхідно застосувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача, а саме 3% за прострочення виконання зобов`язання у сумі 12291,239 грн. та інфляційні - 47 799,84 грн. 30.01.2019 р. у даній справі відкрито провадження, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.04.2019 р. за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит». У відзиві на позовну заяву представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що відповідач не визнає заявлених вимог та просить відмовити у задоволені позову. До даних правовідносин мають застосовуватись положення спеціального Закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , зважаючи на те, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває у стадії ліквідації. Фонд гарантування вкладів не є надавачем фінансових послуг та не є правонаступником банку, що ліквідується. Відповідач не є боржником за рішенням суду, на яке посилається позивач. Разом з тим, Фонд в межах спеціального закону виконав свій обов`язок по виплати гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 00,00 грн., яку [PERSON] отримала. Решта ж вимог кредитора банку, який ліквідується, задовольняються на підставі положень ст.ст. 45,49,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивачем [PERSON] направлено в адресу суду заяву де вказано про те, що судове рішення, яке набрало чинності, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси набрало законної сили. Про існування спору відповідач знав, рішення не оспорював, а тому має його виконати. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав пояснення на позовну заяву. Вказав, що на день розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси у 2015 р. спору змінився статус банку. На підставі рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 17.09.2015 р. № 171 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а 17.12.2015 р. розпочато процедуру ліквідацію банку. Позивачу було необхідно звернутися до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про включення її вимог - вимог кредитора до реєстру акцептованих кредиторів Банку та долучити відповідне судове рішення на обгрунтування вимог, як це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки не звернення з такими вимогами, передбачено положеннями ст. 49 Закону. Позивач такою можливістю не скористалась, її вимоги, які не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Отже даний позов [PERSON] не може бути задоволений. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Направила в адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із тим, що Фонд жодним чином не порушує право позивача і не може виконувати вимогу [PERSON] поза межами положень Закону. Представник третьої особи також просив відмовити у задоволенні заявлених вимог, оскільки Фонд не може діяти у спосіб, який не передбачений законом, як це визначено ст. 19 Конституції України. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази надані сторонами в порядку чинного ЦПК України та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 07.12.2015 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено заочне рішення , яким задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 4 м. Черкаси ПАТ «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів. З ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за Договором - заявою про банківський строковий вклад № 331832 /198404/6-14 та за Договором - заявою про банківський строковий вклад № 331832/293825/7-15 суми внесків у розмірі 11 040 доларів США, проценти за договорами у сумі 892,75 доларів США, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по договорах 40752,55 грн. та суму боргу щодо трьох процентів річних від простроченої суми за двома договорами , відповідно до наданого розрахунку 4247,21 грн. та судові витрати. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2015 р. набрало чинності, що не заперечується сторонами. Також встановлено, що на примусове виконання судового рішення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у 2015 році було відкрито виконавчі провадження та у 2016 примусове виконання рішення суду закінчено у зв`язку із початком процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до приписів ч. 5 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Копії постанов про закінчення виконавчих проваджень направлено сторонам та ліквідатору. Зазначені обставини також не оспорюються учасниками процесу. Позивач зазначає, що рішення суду н виконано, Фонд гарантування вкладів сплатив позивачу виключно гарантовану суму у розмірі 200 000,00 грн. а тому вона і звернулась до суду з даним позовом. В свою чергу представник відповідача зазначає, що не є боржником за рішенням суду, а [PERSON] не зверталась у встановленому законом порядку до Фонду з заявою про включення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку. Приймаючи рішення по суті спору суд має наголосити на наступному. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Так, як свідчать матеріали справи, на підставі постанови Правління НБУ від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 171, яким впроваджено в банку тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на вчинення тимчасової адміністрації. На підставі постанови Правління НБУ № 898 від 17.12.2015 р. у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочато процедуру ліквідації та виконавчою дирекцією Фонду 18.12.2015 р. прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Як свідчать надані позивачем докази, [PERSON] 02.07.2016 р. звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою терміново виконати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси та негайно виплатити суми коштів зазначені у рішенні. Вимога позивача виконана не була, 05.07.2016 р. уповноважена особа Фонду повідомила [PERSON] , що 07.04.2016 р. виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Позивач у встановлений законом строк не звернулась з вимогою про включення її до такого реєстру, а отже її вимоги до банку вважаються погашеними. Натомість 12.04.2016 р. [PERSON] отримала гарантовану суму відшкодування коштвв за вкладом в розмірі 200 000,00 грн. Як свідчать надані матеріали, на день розгляду даної цивільної справи процедура ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває. Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.04.2018 р. у справі № 820/11591/15 дійшла висновку, що з (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин. За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. З огляду на наведене, з урахуванням того, що в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває процедура ліквідації, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що стягнення коштів в будь - який інший спосіб, аніж це передбачено спеціальним законом не є можливим. Близькі за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 і постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 757/5583/15-ц та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001 цс 15. При цьому суд не може покласти в основу рішення доводи позивача про обов`язок Фонду виконати рішення суду, у зв`язку із порушенням якого необхідно стягнути кошти з відповідача, зважаючи на те, що в розумінні вимог чинного законодавства України Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку за зобов`язаннями. а отже і Так, за положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Таким чином, з моменту введення в банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. Банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Оскільки договір банківського вкладу був укладений з Банком саме останній має нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за таким цим договором. /Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі № 559/1777/15-ц. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами, як це визначено ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Решта вимог кредиторів - вкладників має задовольнятися в порядку, передбаченому ст.ст. 45,49,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку, відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону. За положеннями ч. 5 ст. 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, за положеннями ч. 1 ст. 49 Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Частиною 3 ст. 49 Закону визначено, що реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Задоволення ж вимог кредиторів відбувається в порядку черговості відповідно до до ст. 52 Закону за рахунок коштів , одержаних в результаті ліквідації та продажу майна. Проте, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] зверталась з заявою про включення кредиторських вимог, які перебільшують суму гарантованого відшкодування. Також відсутні підстави вважати, що позивачу у встановленому законом порядку поновлювався строк для подачі відповідної претензії. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на все вищенаведене, суд не має підстав для застосування до правовідносин сторін положень ЦК України та має керуватися положеннями спеціального закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та з огляду на наведене вважає за можливе відмовити у задоволення заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed