Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

20.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування вказує, що на підставі розпорядження №Т-17 від 04.01.1994 року їй та її чоловіку [PERSON] органом приватизації управління житлово-комунального господарства Криворізької міської Ради народних депутатів 10.03.1994 року було видано свідоцтво про право власності на житло №Т-2235 на квартиру [ADDRESS]. [INFO] року її чоловік [PERSON] помер . Після його смерті відкрилась спадщина на частку у праві власності на вказану вище квартиру Вона - [PERSON], як спадкоємець першої черги, в установлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. Інші спадкоємці - дочка [PERSON] та син [PERSON] від прийняття спадщини відмовились, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у свідоцтві на право власності на спірну квартиру, виданому на ім'я [PERSON] на [PERSON], вказано на українській мові назву вулиці як «[ADDRESS]», у той час як правильна назва вулиці «[ADDRESS]» згідно до рішення Криворізької міської ради від 24.12.2008 року №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста». Позивач просить встановити факт, що [PERSON], померлому [INFO] року, належало при житті, а їй, [PERSON], належить свідоцтво про право власності на житло за №Т-2235, яке було видане 10.03.1994 року органом приватизації управління житлово-комунального господарства Криворізької міської Ради народних депутатів, згідно якого, [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. Визначити, що частки [PERSON], померлого [INFO], становили за життя, а [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м., становлять по 1/2 частині кожного з них. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. у зв'язку з прийняттям спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог та про розгляд справи за її відсутністю. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Оскільки відповідачі позов визнали, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачами, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. Приналежність правовстановлюючого документа [PERSON] і [PERSON] на спірну квартиру у відповідності зі ст. 256 ч.1 п.6 ЦПК України, підтверджується копіями свідоцтв про право власності на житло, довідки КП ДОР «Криворізьк БТІ» та копією листа Тернівської районної у місті ради про зміну назви вулиці [ADDRESS], відповідно рішення Криворізької міської ради від 24.12.2008 року №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста», а.с. 16, тому суд вважає, що необхідно встановити факт, що [PERSON], померлому [INFO] року, належало при житті, а [PERSON] належить свідоцтво про право власності на житло за №Т-2235 від 10.03.19943 року, згідно якого [PERSON] і [PERSON] належить квартира [ADDRESS], загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. Згідно п.п.1.1 п.1 гл. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є не визначення частки власника в праві спільної сумісної власності. Згідно ст.ст.370, 372 ЦК України - у разі виділу частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В разі поділу вказаного майна між співвласниками вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином суд проводить виділ в натурі частки із спільного сумісного майна, або поділ вказаного майна, тільки при наявності спору між співвласниками про розмір часток, а не в разі їх смерті. Але при визнанні позову відповідачами та не можливості виділити частку в праві спільній сумісної власності у нотаріальній конторі, суд вважає можливим визначити, що частки [PERSON], померлого [INFO], становили за життя, а [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м., становлять по 1/2 частині кожного з них, задовольнивши позов частково. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно глави 89, ст.1297 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Таким чином оформлення права на спадщину, передбачає обов'язкову видачу свідоцтва про право на спадщину, яке є правовстановлюючим документом. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В частині позову щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд вважає необхідним відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, не відповідає правовідносинам, що склалися, позивач є єдиною спадкоємицею, інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на її користь, право позивача на спадщину не оспорюється іншими особами, оформлення права на спадщину передбачає обов'язкову видачу свідоцтва про право на спадщину, а не визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку . На підставі ст.ст. 370, 372, 1216, 1226, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р.,

Outcome: partial