Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

11.01.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Справа надійшла в провадження судді Наумової О.С. (а.с. № 1, 3-5). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 13.03.2017р. справа передана в провадження судді Ткаченко Н.В. у звязку зі спливом 5-ти річного терміну повноважень судді Наумової О.С. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.03.2017р. справу прийнято до свого провадження (а.с. № 53, 55). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.08.2016р. вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про блокування кредитної - універсальної картки у звязку з її викраденням. Але блокування здійснено несвоєчасно, вже коли кошти в сумі 16 000 грн. були зняті, у звязку із чим вона тепер повинна повернути кошти, якими не користувалася. Вважає, що її вина відсутня у викраденні коштів, оскільки вона миттєво звернулася до відділення банку, про що свідчить довідка-виписка за 17.08.2016р., в якій міститься інформація про зняття готівки 05.08.2016р. чотири рази в банкоматі відділення банку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 123. Про несвоєчасне блокування картки свідчать скрін-шоти смсповідомлень з її телефону. Оскільки банк не виконав свої зобовязання внаслідок чого здійснено помилкова видача коштів, просить суд зобов'язати банк здійснити перерахунок кредитної заборгованості за період з 05.08.2016р. (момент подання заяви про блокування кредитного рахунку) і до винесення судом рішення. Позивачка [PERSON] в судове засідання 12.12.2017р. не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином (в справі є розписка представника [PERSON]-а.с. № 83). На е/пошту суду 12.12.2017р. надійшла заяву представника [PERSON] [PERSON] (діє за довіреностями від 16.08.2016р. та 30.11.2017р. а.с. № 40, 86), в якій остання просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. № 85). Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. - а.с.№ 84 ), в судове засідання 12.12.2017р. також не зявився, про дату та час слухання справи повідомлявся судом належним чином (в справі є розписка йього представника а.с. № 83). Раніше, а саме 23.05.2017р. цей представник відповідача надав суду письмові заперечення на позов (а.с. № 62-65), в яких відзначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими. Позивачка, отримуючи карту, особистим підписом в заяві підтвердила згоду про те, що вона попередньо ознайомлена та погодилася з Умовами надання споживчого кредиту, отже, отримала повну інформацію про умови кредитування. Підписана нею заява про отримання кредиту разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту, складає між банком та позичальником кредитний договір, який згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або тих стандартних формах та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» держатель спеціального платіжного засобу зобов'язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на те права або повноважень. Відповідно до 4.14.16 ст. 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Відповідно до п. 1.1.1.2.1.13 Умов та Правил клієнт зобовязаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефоном 3700. Відповідно до п. 1.1.2.1.21. Умов та Правил клієнт зобовязаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, зокрема, про втрату/викрадення Картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунку. На підставі п. 1.1.5.5. Умов та Правил банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в смс-повідомлені, ПІН-коду, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBankin або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Відповідно до п. 1.1.5.14 Умов та Правил клієнт відповідає за всі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBankin, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та автентифікації. Згідно із п. 1.1.5.30. Умов та Правил банк не несе відповідальності перед Власником Картки за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, Стікеру PayPass третім особам. Згідно із п.1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у цівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до ст. 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України, умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Спірні правовідносини врегульовані Постановою Правління НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», якою затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій їх використанням. Відповідно до п. п.6 п. 4 розділу І Положення платіжна операція - це дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунку, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківськими рахунками. Згідно з п. 3 розділу II Положення електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача, ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді. Пунктами 2, 6 розділу VI Положення визначено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН-код та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Позивач у позові зазначила, що звернулася до банку з вимогою заблокувати картку та при цьому доказів суду не надав, не зазначив коли їй стало відомо про несанкціоновану транзакцію і коли вона звернулася до банку з вимогою про блокування картки/рахунку. Разом із тим, у відповіді на письмове звернення позивачки від 31.08.2016р. зазначено, що кредитні кошти були зняті з банкомату при коректному введенні ПІН-коду, який відомий лише держателю картки. Отже позивачка або розголосила третім особам ПІН-код, що є неприпустимим відповідно до Умов та Правил, або сама здійснила оспорювані транзакції та намагається уникнути відповідальності. А отже, на підставі п. 1.1.2.21 Умов та Правил, якщо протягом 15 хвилин з моменту несанкціонованих транзакцій клієнт не повідомив банк шляхом дзвінка в Колцентр, то згідно із п. 1.1.5.13., відповідальність за всі авторизовані операції несе сам клієнт. Дійсно, п. 8 розділу VI Положення передбачає обов'язок емітента (банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу. Відповідно до п. 1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковим переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. Оскільки ПІН-код кредитної картки було введено вірно, то зазначена транзакція вчинена коректно. До того ж згідно скрін-шотів sms-повідомлень позивачці, в той самий час, коли знімались кошти з кредитної картки, були спроби зняття коштів з двох інших карток, на одній з яких закінчився строк дії, а на іншій було введено невірний ПІН-код. Зазначене свідчить про те, що позивачка могла передати картку та ПІН-код третій особі (або сама здійснила зняття готівки), а тому саме вона несе відповідальність за здійснені транзакції. Враховуючи викладене представник банку просив відмовити у задоволенні позову. З урахуванням заяви представника позивачки від 12.12.2017р. та неявки представника відповідача, суд розглянув справу за правилами ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами. З урахуванням тих обставин, що сторона відповідача надала суду свої письмові заперечення проти позову, отже їх позиція щодо невизнання позовних вимог суду відома, суд розглянув справу на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України. Суд, вивчивши позиції сторін та матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» 29.11.2015р. укладено кредитний договір № SAMDN52000053415419 з видачею кредитної картки № 5363542303273586, зі сплатою відсотків за користування кредитом та поверненням коштів відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», що видно з виписки з банківського рахунку позивача від 23.05.2017р. (а.с. № 66) та не заперечуються сторонами при розгляді справи, а тому не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Як зазначає позивачка, 05.08.2016р. вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про блокування кредитної універсальної картки у звязку з її викраденням. Але блокування здійснено несвоєчасно, коли кошти в сумі 16 000 грн. вже були зняті. Як вбачається з виписки з банківського рахунку по картці № 5363542303273586, а також згідно наданих позивачем фото скрін-шотів sms-повідомлень (а.с. № 30 34, 66 68), зняття готівки відбувалося 05.08.2016р. з банкомату за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, б. 123. Зокрема, о 08:43 знято 1 000грн., о 08:44 знято 5 00грн., о 08:45 знято 5\~000грн. та о 08:46 знято 5\~000грн. О 08:47 картці надано статус викраденої, а о вже 08:59 картку заблоковано внаслідок списання коштів третіми особами (а.с. № 30). 31.08.2016р. позивач звернулася до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій зазначила, що 05.08.2016р. приблизно о 08:30 невідома особа викрала у неї картку № 5363542303273586, з якої в подальшому були зняти кошти в сумі 16\~000грн. При цьому, о 08:44 вона зверталася у телефонному режимі до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням заблокувати картку у звязку з її викраденням. Поки вона розмовляла, крадій знімав кошти, оскільки їй надходили повідомлення. Отже, зняття відбулося внаслідок несвоєчасного блокування, внаслідок чого вона понесла збитки (а.с. № 10). На заяву позивачки, банком надана відповідь від 19.09.2016р. про те, що нею були порушені умови та правила надання банківських послуг. Зокрема, відповідно до укладеного договору на обслуговування карткового рахунку, та п. 1.1.5.2.8 Умов і Правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-кода. Згідно із п. 1.1.2.1.13 клієнт зобовязаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати Картки, PayPass, ПІНу, сім-карти, мобільного телефону або отримання повідомлення про незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення банку, або за телефоном 3700 по Україні. Згідно із п. 1.1.5.29. держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника [PERSON] в Банк та блокування [PERSON], і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою, а з разі підключення до послуги «Екстрені гроші» також протягом часу блокування платіжної карти. Всі зазначені операції по карті здійснені успішно при наявності картки з коректним введенням PIN-коду. А тому, на підставі ст.ст. 328, 629, 1054 ЦК України кредитний договір підлягає належному виконанню щодо повернення коштів та сплати відсотків за їх користування. 05.08.2016р. позивачка звернулася до Кіровського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що 05.08.2016р. невстановлена особа близько о 08:30 год. біля будинку № 2 по вул. Шмідта, таємно викрала її майно. Заява внесена до ЄРДР за № 12016040670002454 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. № 26). Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобовязаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до п. 7 розділу Х Положення, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014р. №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. Відповідно до п. 7 розділу VІ Положення емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Відповідно до п. 9 розділу VІ Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно із п. 10 розділу VІ Положення банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян". Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 13.05.2015р. у справі № 6-71цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із пунктами 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010р. № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Варто зазначити, що хоч і Постанова НБУ від 30.04.2010р. № 223 на момент спірних правовідносин втратила чинність у звязку із прийняттям Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014р., але остання містять аналогічні норми щодо відповідальності користувача за ризик збитків до моменту повідомлення банку та у разі, якщо доведено, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 6 -9). З огляду на це правова позиція ВСУ є незмінною і залишається згідно зі ст. 360-7 ЦПК України обов'язковою для судів. Як вбачається з матеріалів справи, у заяві до органів поліції, позивачка вказує, що викрадення картки сталося 05.08.2016р. приблизно о 08:30 год., тобто за 14 хвилин до зняття готівки, хоча про даний факт позивачка банк не повідомила у відповідності до п. 1.1.2.1.21. Умов та Правил, згідно із яким клієнт зобовязаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15хв) інформацію, що стала відома клієнту, зокрема, про втрату/викрадення Картки, Стікеру PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по рахунку. У заяві до банку позивачка вказувала, що зателефонувала в банк 05.08.2016р. о 08:44 год., після отримання повідомлень про транзакції, і в ході розмови відбувалося зняття готівки. Із наданих нею скрін-шотів видно, що на номер 3700 (гаряча лінія банку) вона зателефонувала о 08:44 год., тобто після першої невдалої спроби зняти готівку в сумі 1 000 грн. (о 08:41) та невірного введення ПІН-коду (о 08:42). О 08:59 год., тобто через 13 хвилин після дзвінка, вона вже отримала повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» про блокування рахунку, що з огляду на такий короткий проміжок часу, вказує на негайні дії банку щодо блокування рахунку. Аргументи позивачки, що банк несвоєчасно заблокував рахунок є неспроможними, адже позивачка у заяві до банку та у позові вказувала, що блокування відбувалося протягом телефонної розмови, яка зайняла, як встановлено, не більше 13хв. Суд звертає увагу, що у період з 08:43 по 08:45 кошти з картки знято із правильним введенням ПІН-коду, що згідно із п. п. 1.1.5.2.8 Умов і Правил надання банківських послуг звільняє банк від відповідності за дані операції. Як вказано вище, згідно пунктів п. 9 розділу VІ Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивачкою не доведено, що вона своїми діями (бездіяльністю) не сприяла втраті інформації щодо ПІН-коду, не надавала доступ до його використання невідомій особі, оскільки на даний момент особу, яка здійснила крадіжку у відношенні позивачки не встановлено і до кримінальної відповідальності не притягнуто. Доказів існування інших обставин втрати картки позивачкою, використання її поза її волею, не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на дотримання банком вимог закону щодо негайного блокування кредитного рахунку, дотримання умов договору, суд приходить до висновку про відсутність вини банку, як підстави цивільно-правової відповідальності. Крім того, суд зазначає, що звертаючись до відповідача із вимогами про перерахунок кредитних зобовязань у бік зменшення, що є фактично частковим припиненням кредитних зобовязань, позивачка обрала невірний спосіб захисту порушеного права. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, зокрема, такі: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 510 ЦК сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Загальні підстави припинення зобовязань визначено у ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604609 ЦК України. Серед них немає такої підстави припинення зобовязання, як вчинення щодо позичальника крадіжки кредитних коштів, що вплинуло на обсяг зобовязань за договором. Зміна умов договору, згідно ст. 651 ЦК України, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом не встановлено істотного порушення договору банком, а тому відсутні підстави зобовязувати змінити умови кредитного договору шляхом перерахунку кредитних зобовязань. Враховуючи встановлені обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не находить підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат (а.с. № 2).. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed