Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

18.08.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з рахунку, на який нараховується заробітна плата, мотивуючи вимоги тим, що 19.04.2006 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.03.2006 року. В липні 2020 року за місцем роботи позивача його повідомили про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на його картковому зарплатному рахунку. Звернувшись до відповідача позивач дізнався, що з метою забезпечення виконання рішення суду та у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, згідно виконавчого листа №2/764, виданого заступником начальника Фастівського міськрайонного ВДВС ЦМУ міністерства юстиції (м. Київ) було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках позивача. Постанову про арешт коштів боржника від 08.07.2020 року позивач отримав 17.07.2020 року. З метою забезпечення своїх прав позивач звертався до відділу ДВС з проханням скасувати постанову про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді заробітної плати на його рахунку, але отримав відповідь про те, що арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Також позивач зазначив, що він працюю на посаді водія навантажувача (штабелера) в ТОВ «ЛОГІСТИК ЮНІОН», отримую заробітну плату шляхом перерахування коштів на рахунок платіжної картки № [NUMBER] , відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль» згідно зарплатного договору. Також він перебуває в зареєстрованому шлюбі від якого має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , його дружина малолітній син перебувають повністю на його утриманні. Однак, в зв`язку з накладенням арешту на зарплатний рахунок, позивач не має можливості отримувати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом існування для нього та його сім`ї, а також не має можливості оплачувати комунальні платежі та виплачувати заборгованість по аліментах, про наявність якої щойно дізнався. На підставі викладеного, позивач просив постанову заступника начальника Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліцької М.А. про арешт коштів боржника від 07.07.2020 року скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на картковому зарплатному рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО 300335 на його ім`я. Ухвалою судді від 19.08.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, але 03.09.2020 на адресу суду від [PERSON] надійшла заява та виконано вимоги ухвали. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 30.09.2020 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволені позову відмовити, зазначивши, що в них на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №15373126, з примусового виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду від 19.04.2006 №2-764 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.03.2006 року. Станом на 01.07.2020 заборгованість зі сплати аліментів становила 150165,40 грн., що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. У зв`язку з чим, 08.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Будь які повідомлення з АТ «Райффайзен Банк Аваль» про накладення державним виконавцем арешту на зарплатний рахунок до відділу не надходило. Згідно з наданою боржником випискою історії по картковому рахунку за період з 01.06.2020 по 16.07.2020 вбачається, що крім нарахування заробітної плати на даний рахунок проводяться зарахування інших платежів. У зв`язку з чим, у посадових осіб Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні законні підстави для зняття арешту з даного рахунку. Так, постановою від 08.07.2020 заступника начальника Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліцькою М.А. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках. При цьому, в постанові зазначено, що арешт накладено на всі інші відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Станом на 01.09.2020 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 155563,34 грн. (довідка розрахунок додається). Крім того, зазначила, що будь яких повідомлень з банку про те, що рахунок є зарплатним до відділу не надходило. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Фастівському міськрайонному відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист, виданий 19.04.2006 року Фастівським міськрайонним судом Київської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.03.2006 року. З долученої до матеріалів копії постанови про арешт коштів боржника від 08.07.2020 року у виконавчому провадженні № 15373126 вбачається, що заступником начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Маліцькою М.А. накладено арешт в тому числі на відкритий рахунок [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк Аваль» № [NUMBER] . Судом встановлено, що картковий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] у АТ «Райффайзен Банк Аваль» і є зарплатним. Позивач [PERSON] працює в ТОВ «ЛОГІСТИК ЮНІОН» на посаді водія навантажувача (штабелера) у розподільчому центрі 21 та отримує кошти на зарплатний розрахунковий рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується довідкою від 23.07.2020 року, виданої ТОВ «ЛОГІСТИК ЮНІОН» /а.с.7/ Також встановлено, що позивач звертався до Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з рахунку, на який нараховується заробітна плата, але останньому було відмовлено /а.с.14-15/. Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач наголошує на тому, що наклавши арешт на зарплатний рахунок його фактично позбавили заробітної плати, позбавили можливості отримувати та гідно розпоряджатися своєю заробітною платою. На його утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з неможливістю отримати належну йому заробітну плату, він не має можливості здійснювати матеріальне утримання сім`ї, а також виплачувати заборгованість по аліментам. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю». Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Частиною 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. За змістом ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Оскільки, постановою заступника начальника Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліцькою М.А. ВП № 15373126 від 08 липня 2020 року накладено арешт на кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та є заробітною платою останнього, що фактично позбавило позивача заробітної плати, можливості отримувати та гідно розпоряджатися нею та унеможливлює позивача здійснювати матеріальне утримання сім`ї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved