Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

10.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким: витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме: зобовязати [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстрація: проспект Маршала Жукова, буд. 79, корпус А, кВ. 3 м. Одеса повернути (передати) [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстрація: [ADDRESS], автомобіль Mazda CX7 номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстрація: проспект Маршала Жукова, буд. 79, корпус А, кВ. 3 м. Одеса, в якості відшкодування збитків грошові кошти в сумі 10\~000 дол. США що еквівалентно 238\~846 гривень. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 11 травня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено Договір № 1, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання здійснювати платежі загальною сумою 36\~347 дол. США замість нього по кредитному договору № [NUMBER] від 11 червня 2007 року, а той в свою чергу зобовязався передати відповідачу в володіння та користування автомобіль марки Mazda CX7 номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Позивач стверджує, що він виконав в повному обсязі взяті на себе зобовязання за вищевказаним договором, а саме передав спірний автомобіль відповідачу, однак останній умови договору не виконує, тобто не здійснив жодного платежу по кредитному договору, а також відмовився повернути автомобіль. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON] позов підтримала, надавши суду письмові пояснення. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11171682000, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати Позичальнику, а Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 49\~950 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. В забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня 18 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого останній передав в заставу Банку автомобіль марки Mazda CX7 номер кузова [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], що належав йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС № 044527 зареєстрований РЕВ -2 ДАІ м. Одеси, УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Пунктом 2.3.4. Договору застави встановлено, що без попередньої письмової згоди Заставодержателя не здійснювати наступної застави, дій, повязаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій, повязаних з передачею вказаного майна третім особам, у тому числі, права користування. У відповідності зі ст. 546 Цивільного кодексу України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є застава. Згідно зі ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У відповідності зі ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченого виконання, а у випадках, передбачених законом чи договором,- неустойку, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Інші особи, що не є заставодержателями мають право задовольнити вимоги за рахунок застави, якщо вартість застави перевищує заборгованість заставодержателя та в інших випадках. Проте, не зважаючи на вищевказаний пункт Договору застави, 11 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 1, відповідно до умов якого останній зобовязався здійснювати за [PERSON] платежі за Договором кредиту № 11171682000 від 18 червня 2007 року на придбання автомобіля Mazda CX7, на протязі 10 днів з моменту підписання даного договору, власник зобовязується видати [PERSON] довіреність на управління автомобілем марки Mazda CX7 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ВНС044527, видане 16.06.2007 року в Одеській області від червня 2007 року, та передати автомобіль у власність та користування [PERSON] з наступною перереєстрацією автомобіля на імя [PERSON] В пункті 4 вказаного договору, сторони домовились, що залишкова сума погашення кредиту за Договором № 11171682000 від 18 червня 2007 року складає 36\~347 дол. США. Пунктом 8 договору передбачено, що у випадку прострочення за платежами кредитного договору більше 3-х місяців автомобіль переходить [PERSON] без будь-яких відшкодувань. Аналізуючи вказаний договір, що був укладений між сторонами, суд вважає, що такий договір є нікчемним та не відповідає вимогам закону, так як [PERSON] не мав повноважень, необхідних для його укладання, а ПАТ "УкрСиббанк" взагалі про існування зазначеного договору повідомлено не було та згоди на його укладання не надавало, що суперечить вимогам договору застави транспортного засобу від 18.06.2007 року. Разом з тим слід зазначити, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення, зокрема і за Договором про надання споживчого кредиту № 11171682000 від 18.06.2007 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Даючи оцінку Договору № 1 суд зазначає, що вказаний договір фактично призводить до зміни боржника у зобовязанні за Договором кредиту № 11171682000 від 18 червня 2007 року, а саме з [PERSON] на [PERSON]. Статтею 520 ЦК України передбачено, що Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Представник ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що жодної згоди на заміну боржника ні АТ «УкрСиббанк», ні тим більше АТ «Дельта Банк» не давали, тому в даному випадку має місце порушення прав кредитора. Крім того ст.. 521 ЦК України встановлено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень\~статті 513\~цього Кодексу. Так ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи зазначене, суд вважає, що договір № 1, укладений між сторонами, є нікчемним правочином, оскільки суперечить вимогам закону, а саме його не було посвідчено нотаріально. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~ разі\~\~недодержання\~\~сторонами\~\~вимоги\~\~закону\~\~про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1\~ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на норми ст. 387 ЦК України якою передбачено, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним. Суд погоджується з твердженнями позивача у цій частині та вважає, що спірний автомобіль опинився в користуванні відповідача без будь-якої законної підстави, хоча і був переданий позивачем добровільно. При цьому суд враховує, що позивач діяв недобросовісно, та знаючи про те, що будь-які дії щодо спірного автомобіля без дозволу заставодержателя заборонені, згоди банку не отримав, заходів для збереження предмету застави не вжив, а навпаки, навмисно, передав заставний автомобіль сторонній особі та, більш того, зобов'язався видати відповідачеві довіреність на право керування та користування. Разом з тим, суду приходиться враховувати наявний в матеріалах справи висновок по факту заяви про кримінальне правопорушення від 21.11.2014 року, яким встановлено, що спірний автомобіль у позивача відсутній. Що стосується вимоги про відшкодування збитків, суд зазначає, що вказана вимога є недоведеною та необґрунтованою так як не зрозуміло, з чого виходив позивач визначаючи суму збитків в такому розмірі. Більш того, у судовому засіданні представник позивача взагалі не зміг пояснити, про які 10 000 доларів США йде мова, з чим пов'язані збитки, нанесені позивачеві, тощо. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Відповідно до ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п.27\~Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"\~розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до\~ст.1 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої\~ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: partial