Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

08 листопада 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 10 000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вказує на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі , мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, участі у вихованні сина не приймає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Так, син навчається у ЗОСШ № 22 м.миколаєва з поглибленим вивченням англійської мови, вона також вимушена витрачати кошти на оплату додаткових занять сина. Також вона оплачує навчання сина в комп`ютерній академії ШАГ. Також дитина часто хворіє простудними захворюваннями, що потребує додаткових витрат налікування, повноцінне харчування та підтримку імунітету. Відповідач є приватним підприємцем, має у власності нерухоме майно, земельні ділянки,автомобіль, є власником нежитлового приміщення кафе, отримує дохід від здавання майна в оренду, отже має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. 15 травня 2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому просить стягнути зх нього аліменти у розмірі 1\\4 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину. Зазначає, що позивачка має у власності нерухоме майно, проте проживає у будинку ,який належить йому на праві власності, а він в зв`язку з цим вимушений винаймати житло. Він дійсно має у власності кафе, яке було єдиним джерелом його доходу, проте в травні 2019 року він припинив свою підприємницьку діяльність. На теперішній час сума його доходу складає 625 грн на місяць згідно довідок з фіскальних органів , він має на утриманні іншу сім`ю, мати 1941 року народження, отже не має мождитвості сплачувати аліменти у розмірі 10 000 грн. Натомість до позову не додано доказів на підтвердження, що позивачка витрачає на дитину 20 000 грн на місяць. В липні 2019 року надано позивачкою відповідь на відзив, в якому вона зазначає про спеціальне припинення відповідачем підприємницької діяльності з метою предтендування на посаду голови райдержадміністрації. Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва Черенкової Н.П. від 06 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду під головуванням судді Черенкової Н.П. від 24 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою суду під головуванням судді Черенкової Н.П. від 12 листопада 2019 року постановлено про проведення врегулювання спору за участі судді та зупинення провадження у справі. Ухвалою суду під головуванням судді Черенкової Н.П. від 09 грудня 2019 року постановлено про припинення врегулювання спору за участі судді та поновлення провадження у справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.12.2019 року справу передано судді Гуденко О.А., ухвалою судді Гуденко О.А, від 26.12.2019 року справу прийнято до свого провадження. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з викладених підстав. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокатка Іванова Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі одного прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Зазначила, що наразі відповідач є безробітнім, не має доходу, перебуває фактично на утриманні дружини. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Матеріалами справи підтверджується, що дитина проживає та зареєстрована разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] - про що сторони не заперечували. Матеріалами справи підтверджується, що дитина періодично проходить лікування від захворювання лор-органів. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10.02.199 року, за КВЕД : роздрібна торгівля продуктами харчування, діяльність кафе, ресторанів, надання в оренду й експлутацію власного чи орендованого майна, 07 травня 2019 року подав відповідну заяву про припинення підприємницької діяльності . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , відповідач має у власності декілька земельних ділянок в межах міста Миколаєва, нежитлове приміщення, площею 317 кв.м. по [ADDRESS] , яке на теперішній час використовується як кафе, два житлових будинки в Миколаєві. Згідно даних Державної прикордонної служби України , відповідач в 2018 році двічі виїзжав за межі України в Дубаї та [PERSON] . Також на теперішній час на сайті ОЛХ наявне актуальне оголошення про оренду вказаного майна з орендною платою за 25 000 грн на місяць. Згідно податкової декларації [PERSON] , за 2018 рік, його дохід від підриємницької діяльності становить 625 грн на місяць. З 12 грудня 2019 року [PERSON] , перебуває на обліку як безробітній в Миколаївській районній філії Миколаївського ОЦЗ та отримує допомогу по безробіттю у розмірі 1000 грн на місяць. В 2019 року відповідач подава Декларацію про доходи кандидата на посаду голови державної адімінстрації Миколаївського району Миколаївської області за 2018 рік, з якої вбачається, що має у власності, крім зазначеного, 50 000доларів США, 20 000 євро, 350 000 грн готівкових коштів. В 2020 року відповідач подава Декларацію про доходи кандидата на посаду голови державної адмінстрації Врадіївського району Миколаївської області за 2018 рік, з якої вбачається, що має у власності, крім зазначеного нерухомого майна , автомобіль ГАЗ 33021, придбаний ним 06 червня 2019 року за 17000 грн., 5 000доларів США, 100 000 грн готівкових коштів. \~ \~ \~ \~Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того\~з батьків\~або інших\~законних представників\~дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. За аткого суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з нього аліментів у частці від доходу. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищевикладене, потреби дитини у повноцінному харчуванні та лікуванні з огляду на рівень цін в Україні, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у\~твердій грошовій сумі 6500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до його повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач має у власності 4 об`єкти нерухомого майна, автомобіль, який придбав в 2019 році, має у власності значні грошові активи готівкою. при цьому суд не приймає до уваги заперечення його представника щодо неможливості сплачувати ним аліменти у більшому, ніж мінімально встанволений законом розмір , оскільки він є безробітній, адже у його власності дійнос перебуває нерухоме майно, від здавання в оренду якого він має можливість отримувати дохід, до того ж згідно даних його Декларацій про доходи за рік він витратив 45 000 доларів США, 20 000 євро та 250 000 грн. на власні потреби, що свідчить про його можливість сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному розмірі. При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (аналогічної позиції дотримується Консультативна рада європейських суддів щодо якості судових рішень у своєму Висновку № 11 [2008]). Таким чином, суди не повинні ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Відповідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial