Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 03 червня 2015 року, з вказаним позовом, який згодом 20.10.2015 року уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 травня 2013 року ним були передані відповідачу в позику грошові кошти в сумі 66760 гривень відповідно укладеного між ними договору позики № 1 від 11.05.2013 року . На підтвердження укладення договору позики та його умов була складена розписка позичальника, згідно якої відповідач зобов'язувалася повернути гроші до 11 червня 2013 року, однак до цього часу своє зобовязання не виконала. Позивач просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу в розмірі 118824, 44 грн. з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних у розмірі 4515,90 грв., відсотки від суми позики у розмірі 20669,08 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., та сплачений ним судовий збір . Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання\~\~не з"явилася\~\~про час і місце судового засідання\~\~повідомлялася, причини її неявки суду не відомі. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 11 травня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики № 1 , згідно якого позивачем були передані відповідачу в позику грошові кошти в сумі 66760 гривень (а.с. 5 договір ). На підтвердження укладення договору позики та його умов була складена розписка позичальника, згідно якої відповідач підтверджує , що отримала гроші від позивача в сумі 66760 грн. до 11 червня 2013 року, однак до цього часу своє зобовязання не виконала. (л.с. 6 - розписка). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.\~\~ Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надала позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. В судове засідання відповідач не з'явилася, докази на спростування позовних вимог суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми індексу інфляції , 3 % річних за користування чужими коштами та процентів за користування позикою. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 66760, 00 грн. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. Відповідно до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України за №62-97 від 03.04.1997 року сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, яку повинна сплатити відповідач [PERSON] за період з 12червня 2013 року по червень 2015 року включно складає: 52064,44 гривень + 66760 гривень = 118824,44 грв. , виходячи з розрахунку згідно вказаних рекомендацій. Даний розрахунок проведений позивачем правильно та суд перевіривши з ним погоджується (а.с. 33 зворот розрахунок ). \~\~\~\~\~\~\~\~ Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача за період 12.06.2013 року по 07.09.2015 року 4515,90 грн. (а.с. 33 зворот розрахунок ). Як вже вище було зазначено, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. З 12.06.2013 року по 07.09.2015 року облікова ставка НБУ складала: 7,0 % річних, 6,5 % річних, 9,5 % річних, з 12,5 % річних, 14%\~\~річних, 19,5 % річних, 30,0 % річних. (а.с. 34 ). Таким чином, відсотки за користування грошовими коштами за договором позики складають 20669 грн. 08 коп., виходячи\~\~з розрахунку. Даний розрахунок проведений позивачем правильно та суд перевіривши з ним погоджується ( 33-34 ). В частині спору про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у правовідносинах за договором позики. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди [PERSON] посилається на те, що внаслідок неповернення грошових коштів відповідачем йому було спричинено таку шкоду. Відповідно до п.4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Правовідносини між сторонами регулюються правилами глави 71 ЦК України, ст.. 625 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди, заподіяної неповерненням суми боргу. Договором позики, укладеним між сторонами по справі, також не передбачається відшкодування позичальнику моральної шкоди, заподіяної неповерненням боргу, тому в частині відшкодування моральної шкоди позов задоволенню не підлягає. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору за позовом майнового характеру у розмірі 1440,09 гривень , що підлягають стягненню з відповідача. Оскільки в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено - не підлягає стягненню з відповідача судовий збір сплачений за позовні вимоги не майнового характеру.

Outcome: partial