Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

22.12.2015 р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який обгрунтовувала тим, що з 02.09.1995 р. по 11.11.2013 р. проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу мешкають окремо, син проживає з нею і перебуває на її утриманні. Після досягнення сином повноліття з відповідача рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 19.03.2015 року було стягнуто аліменти на час його навчання. 17.06.2015 року виконавче провадження по виконанню цього рішення суду було закінчено, оскільки син закінчив навчання. З 13.11.2015 року [PERSON] поступив на навчання до ДПТНЗ «Путивлський професійний ліцей», де навчається на комерційний основі, тому потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на наведені обставини просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця до закінчення сином навчання, але не більше як до 23 років. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав в частині сплати аліментів в твердій грошовій сумі 350 грн. щомісяця, посилаючись на те, що не працює, має великий борг перед позивачем, тому може надавати допомогу сину в зазначеному розмірі. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що з 02.09.1995 р. по 11.11.2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями відповідних свідоцтв та рішенням Путивльського районного суду від 31.10.2013 року (а.с. 5, 6, 9). Після розірвання шлюбу батьки мешкають окремо, син проживає разом з бабусею та дідусем, навчається в ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей» за денною формою навчання з 13.11.2015 року (строк навчання по 30.06.2016 р.), стипендії не отримує, а вартість освітньої послуги складає 1200 грн. (а.с. 13,15,17-19), тому він потребує матеріальної допомоги. В силу ст. 199 СК України якщо повнолітній дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим навчанням потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. N 3, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме : стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Згідно наданих довідок та витребуваних судом документів (а.с. 14, 16, 55), позивач працює та отримала дохід за червень-листопад 2015 року в сумі 17265 грн. 03 коп., є приватним підприємцем та за третій квартал 2015 року її дохід склав 35 тис. гривень. [PERSON] підтвердив, що він навчається на комерційній основі, стипендію не отримує. Мати хоча і проживає окремо, але постійно відвідує його, купляє все необхідне, оплачує навчання, а батько нічим не допомагає. Про те, що позивач відвідує та утримує сина підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON] З огляду на те, що позивач хоча і проживає окремо, але утримує сина, а також виходячи із загальних засад регулювання сімейних відносин (ст. 7 СК України) безпідставними є твердження відповідача про відсутність у неї права на судовий захист і стягнення аліментів на навчання повнолітнього сина, який проживає окремо. Відповідач офіційно не працює, але отримує нерегулярний та мінливий дохід, розмір якого визначити неможливо, має боргові зобов'язання на загальну суму 90958,10 грн. (а.с. 28-34). В силу ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратіфікованої Україною 27.02.1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах свої\\х здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зважаючи на наведені вище міркування, наявні у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що повнолітня дитина сторін потребує матеріальної допомоги на період навчання, а батько в змозі її надавати, однак у твердій грошовій сумі 400 грн. щомісяця, беручи до уваги матеріальне становище відповідача та дитини, а також можливість надання утримання своєму сину самою позивачкою, яка працює, отримує заробітну плату та є приватним підприємцем. В зв'язку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору, від сплати якого позивач була звільнена. На підставі викладеного, ураховуючи п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. N 3,

Outcome: partial