Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Ічнянська міська рада Чернігівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі із 06 листопада 2010 року, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 січня 2013 року розірвано. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. [PERSON] проживає окремо, матеріально дитину не забезпечує, участі у вихованні та піклуванні не приймає, протягом тривалого часу не цікавиться життям та здоров`ям доньки. З осені 2017 року він жодного разу не відвідав [PERSON] . Відповідно до висновку Ічнянської міської ради Чернігівської області як органу опіки та піклування від 19 травня 2020 року з метою соціально-правового захисту дитини [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з тим, що відповідач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не займається її належним вихованням, матеріально не забезпечує, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , так як це буде відповідати інтересам останньої, а також стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримала повністю та просила задовольнити, а позовні вимоги в частині стягнення аліментів просила залишити без розгляду. [PERSON] в судове засідання не з`явився, але в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Третя особа Ічнянська міська рада Чернігівської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 06 листопада 2010 року, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 січня 2013 року розірвано (а.с.9). Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні (а.с.7). Відповідно до висновку Ічнянської міської ради Чернігівської області як органу опіки та піклування від 19 травня 2020 року з метою соціально-правового захисту дитини [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.35-36). Згідно довідки Ічнянського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст. № 4 Ічнянської міської ради від 03 березня 2020 року № 33 відповідач [PERSON] протягом навчання в 1-3 класах доньки [PERSON] жодного разу не приходив до даного закладу, не цікавився навчанням останньої, не відвідував батьківські збори (а.с.11). Норми ст. 150 СК України вказують на те, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачають, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 4 ст. 155 СК України регламентує, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 за № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Положенням пункту 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення осіб батьківських прав або відібрання дітей від батьків, судам необхідно з`ясовувати конкретні обставини ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує продуктами харчування, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток останньої. До того ж відповідач не проживає разом із дитиною, з осені 2017 року жодного разу її не відвідав, не займається належним її вихованням, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи інтереси дитини, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно останньої. Відповідно до ст. 257 ч. 1 п. 5 ЦПК України позовну заяву [PERSON] в частині стягнення аліментів слід залишити без розгляду, оскільки позивачка звернувся до суду із заявою про залишення даних вимог без розгляду.

Outcome: partial