Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

10.09.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 06.09.2014 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. У листопаді 2018 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] , останній надавав дитині матеріальну допомогу із затримками, а тому 04.09.2019 вона звернулась до Зміївського районного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку. На її утримання відповідач [PERSON] матеріальної допомоги не надає. Вона не працює, здійснює догляд за малолітньою дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в УСЗН Зміївської РДА, де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн 00 коп. Зазначене свідчить про те, що вона також потребує матеріальної підтримки відповідача. Вважала, що для задоволення її вимог про стягнення аліментів на дружину, подання суду доказів того, що вона, як дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини - матері існує паралельно з правом дитини на утримання і не залежить від нього. Відповідач [PERSON] в змозі надавати їй, як дружині, матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, на даний час офіційно не працює, однак має дохід від заробітків за кордоном, а саме, в Чехії, інших утриманців не має та не є платником аліментів іншим стягувачам. Вважала, що з відповідача необхідно стягнути на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з дня звернення до суду. Ухвалою судді Зміївського районного суду від 30.09.2019 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження на 28.10.2019. 25.10.2019 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, не заперечував свого обов`язку надавати утримання дружині до досягнення дитиною трирічного віку, однак повідомив, що в змозі сплачувати лише 500 грн на місяць. На обґрунтування своїх заперечень посилався на відсутність у нього постійної роботи та стабільних заробітків (а. с. 25-27). 28.10.2019 позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій наполягала на своїх позовних вимогах мотивуючи тим, що працюючи на Зміївській ТЕС ПАТ "Центренерго" відповідач мав високий стабільний дохід, а звільнився він для виїзду на заробітки за кордон, а саме, в Чехію, за отриманням більших доходів, ніж він заробляв на підприємстві; не має інших дітей та інших утриманців; не є платником аліментів іншим стягувачам (а. с. 45-46). Позивач [PERSON] у відповіді на відзив просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, що з урахуванням поданих ними заяв про судовий розгляд справи за їх відсутності, не перешкоджає вирішенню справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] та свідоцтва про народження серія [NUMBER] , з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 10). Даними довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області від 13.09.2018 вбачається, що позивач [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а. с. 11). Даними довідки Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області підтверджується, що позивач [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Зміївської РДА та отримує допомогу при народженні (а. с. 12). З наданої відповідачем інформації вбачається, що через мобільний банкінг відповідач [PERSON] переказував кошти позивачу [PERSON] за період з 05.12.2018 по 05.04.2019 в загальному розмірі 19 500 грн (а. с. 33-37). З трудової книжки Серія [NUMBER] , довідок Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" вбачається, що відповідач [PERSON] 19.07.2019 був звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 333к від 19.07.2019 (а. с. 38, 42). У відповідності з частинами 1, 2, 4, 6 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Частиною 1 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем у позові стверджувалося, що з нею проживає дитина, яка не досягла трирічного віку; батько дитини, який проживає окремо, має постійний дохід і може надавати їй матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частки його доходів. Разом з тим, відповідач визнав свій обов`язок надавати утримання дружині, однак заперечував наявність у нього стабільних доходів, а позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності у нього доходів, достатніх для стягування з нього аліментів на дружину у розмірі 1/6 частки його доходів. Проте, зважаючи на часткове визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, у справі є законні підстави для стягування з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно. Доводи позивача про те, що аліменти у твердій грошовій сумі можуть стягуватися лише за вимогою стягувача є безпідставними, оскільки правила ст. 184 Сімейного кодексу України застосовуються при визначенні розміру аліментів на дитину, і не застосовуються до спірних правовідносин щодо права на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі відомостей, що містяться у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, у відповіді на відзив, письмових доказах, встановлено наявність законних підстав для ухвалення рішення про часткове задоволення позову шляхом стягування з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. В частині стягування аліментів рішення належить звернути до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial