Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

21.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] в наступних частинах: - на 1/3 частину житлового будинку, як за членом колишнього колгоспного двору; - на 1/3 частину житлового будинку, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; - на 1/3 частину житлового будинку, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому позивач посилається на те, що вищезазначений будинок станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору до складу якого входили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - позивач по справі, тобто кожний придбав право власності на 1/3 частину житлового будинку. Після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] їх частки в будинку успадкував син [PERSON] , який прийняв спадщину, але постановою приватного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я померлих. Також позивачу рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено в проведенні реєстрації права власності на його частку будинку, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Тому позивач звернувся до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ) та позивач [PERSON] . На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/3 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області №1846 від 23.09.2019 року (а.с.20). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 49086719 від 09.10.2019 року позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок через відсутність у нього правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.22). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2006 року, виданого Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №55, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.15). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.06.1967 року (а.с.13), тобто відповідно до ст. 1261 ЦК він є спадкоємцем за законом першої черги. [PERSON] прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Василівської сільської ради №1846 від 23.09.2019 року та матеріалами спадкової справи № 70/07, заведеною 08.02.2007 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б., з якої також вбачається, що на деяке майно спадкоємець [PERSON] вже отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] її чоловік, який на момент смерті проживав з нею в одному будинку, відмовився від прийняття спадщини у встановлені законом строки на користь сина [PERSON] , про що свідчить його заява від 08.02.2007 року, наявна с матеріалах вищезазначеної спадкової справи. В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2008 року, виданого Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, а/з №43, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.16). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.06.1967 року, тобто відповідно до ст. 1261 ЦК він є спадкоємцем за законом першої черги. [PERSON] прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Василівської сільської ради №1846 від 23.09.2019 року (а.с.20) та матеріалами спадкової справи № 111/2016, заведеною 12.04.2016 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б., з якої також вбачається, що на деяке майно спадкоємець [PERSON] вже отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. від 07.10.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини житлового будинку після смерті [PERSON] і [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцям. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved