Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Із позовних вимог [PERSON] вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2013року. Від цього шлюбу у сторін дітей не народжувалося. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактично сторони прожили в шлюбі 4 місяці, тобто з лютого по червень 2013 року. З липня 2013 року сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї з відповідачем, позивачка вважає неможливим. Просить розірвати шлюб, при розірванні шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне і стягнути з відповідача сплачену суму судового збору. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 23.02.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Галицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 5 (а.с.5). [PERSON] на обліку в Галицькому районному центрі зайнятості не перебуває і за послугами не зверталася (а.с.8) і ніде не працює (а.с.9). Причиною розпаду сім'ї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що сім'я [PERSON] і [PERSON] розпалася, а тому шлюб слід розірвати, відновити позивачці дошлюбне прізвище і стягнути з відповідача на користь позивачки суму сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 56, 104, 109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" та

Outcome: approved