Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Казенного науково виробничого обєднання «Форт» МВС України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивував тим, що за наказом науково виробничого обєднання «ФОРТ» МВС України № 70 від 02.08.2017 року [PERSON] звільнено з роботи, з займаної посади - інженера матеріально технічного постачання І категорії за п.2 ст. 41 КЗпП, в звязку з втратою довіри. Позивач вважає його звільнення з роботи безпідставним та незаконним, оскільки під час роботи на займаній посаді свої обовязки виконував сумлінно у відповідності до посадової інструкції. Під час роботи на підприємстві позивач не вчинив жодних винних дій (умисних чи необережних), які б стали підставою для втрати до нього довіря зі сторони керівництва підприємства, тому у відповідача не було жодних підстав для втрати довіря до нього з боку керівництва. Позивач прийнятий на роботу до Казенного науково виробничого обєднання «Форт» МВС України на підставі наказу № 57 від 22.04.2013 року на посаду інженера з матеріально технічного постачання з випробувальним строком у три місяці. Під час роботи на підприємстві позивач зарекомендував себе з позитивної сторони, посадові обовязки виконував згідно посадової інструкції, в звязку з чим за висновками атестаційної комісії у відповідності до наказу № 73-К від 25.05.2016 року йому присвоєно І категорію інженера з матеріально технічного постачання. 01.08.2017 року відділом запобігання та протидії корупції КНВО «Форт» МВС України проведено службову перевірку результати якої затверджено начальником КНВО «Форт» МВС України 02.08.2017 року, тобто саме в день звільнення позивача. За результатами цієї перевірки позивача і було звільнено з роботи в звязку із втратою довіря. Як зазначено в службовій перевірці, під час перевірки діяльності відділу матеріально технічного забезпечення встановлено неефективність діяльності його працівників в умовах сьогодення, а також некомпетентність у вирішенні покладених на відділ завдань. За змістом даної службової перевірки, вона проводилась у відділ «матеріально технічного забезпечення», а не відділі «матеріально технічного постачання», в якому працював позивач на посаді інженера І категорії. Позивач був прийнятий на посаду інженера у відділ «матеріально технічного постачання» і постійно в ньому працював, ознайомлювався та підписував посадову інструкцію на інженера відділу матеріально технічного постачання. Таким чином, виходячи із розуміння службової перевірки, вона була проведена не у відділі «матеріально технічного забезпечення». Тому вважає, що проведена службова перевірка у відділ матеріально технічного забезпечення від 01.08.2017 року жодного відношення до позивача не має і звільнення позивача вже тільки з цієї підстави є незаконним. Крім того, відповідно до службової перевірки, його було притягнуто за дії, які не охоплюються його посадовою інструкцієї, зокрема моніторинг цін на закупівельну продукцію тощо. Обставини, викладені в службовій перевірці, не відповідають дійсності, є надуманими на думку позивача. Крім того, при прийнятті на роботу позивача, з ним від 23.04.2013 року укладено договір про повну матеріальну відповідальність. В службовій перевірці не зазначено та не доведено жодного факту розкрадання позивачем матеріальних цінностей і ця розтрата відбулась саме з вини позивача. Згідно п.2 наказу № 117-К від 02.08.2017 року позивача звільнено за систематичне порушення виробничої дисципліни (догана від 10.08.2016 року № 123-К, догана від 22.02.2017 року № 24-К, догана від 15.03.2017 року № 35-К), а також вчинення дій які дають підстави для втрати до нього довіря. Систематичне порушення трудової дисципліни та втрата до працівника довіря не є повязаними підставами для звільнення. В матеріалах службової перевірки не зазначено жодного пункту з посадової інструкції або будь якого іншого нормативного акту який був порушений позивачем під час здійснення його посадових обовязків, що стало підставою для втрати до нього довіря зі сторони власника або уповноваженого ним органу. Просив суд поновити [PERSON] на посаді інженера відділу матеріально технічного постачання Казенного науково виробничого обєднання «Форт» МВС України. Стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03.08.2017 року по день фактичного поновлення на роботі, також стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. та компенсацію витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин, викладених в позові та просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених у справі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо задоволення позовних вимог. Ви\-слу\-ха\-в\-ши по\-яс\-нен\-ня сторін, свідка, до\-слі\-дивши та оцінивши ма\-те\-рі\-а\-ли спра\-ви, суд вва\-жає, що по\-зов підлягає до часткового задоволення. Даного висновку суд дійшов зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що наказом науково виробничого обєднання «ФОРТ» МВС України № 57 від 22.04.2013 року [PERSON] зараховано на посаду інженера з матеріально-технічного постачання 2 категорії ( а.с.11). За висновками атестаційної комісії у відповідності до наказу № 73-К від 25.05.2016 року [PERSON] присвоєно І категорію інженера з матеріально технічного постачання (а.с.11). Наказом науково виробничого обєднання «ФОРТ» МВС України № 70 від 02.08.2017 року [PERSON] звільнено з роботи, з займаної посади - інженера матеріально технічного постачання І категорії за п.2 ст. 41 КЗпП, в звязку з втратою довіри (а.с.8). 01.08.2017 року відділом запобігання та протидії корупції КНВО «Форт» МВС України проведено службову перевірку результати якої затверджено начальником КНВО «Форт» МВС України 02.08.2017 року (а.с.31). За результатами цієї перевірки [PERSON] було звільнено з роботи в звязку із втратою довіри (а.с.18). Відповідно до службової записки за підписом начальника відділу запобігання та протидії корупції КНВО «Форт» МВС України [PERSON], на виконання вимог антикорупційної програми КНВО «Форт» МВС України, відділом запобігання та протидії корупції було проведено аналіз діяльності відділу матеріально технічного забезпечення на предмет дотримання вимог антикорупційного законодавства. Так, проведеними заходами виявлені неодноразові факти придбання товарів за завищеними цінами. Крім того є достатні підстави вважати, що посадовими особами ВМТЗ ініціювалось укладення договорів з недобросовісними постачальниками, що призводило до постачання неякісних, або пошкоджених товарів. В звязку з вищевикладеним, а також з метою виявлення та попередження вказаних фактів, вважав би за необхідне провести службове розслідування у відділі матеріально технічного забезпечення. (а.с.67) Відповідно до службової перевірки затвердженої затверджено начальником КНВО «Форт» МВС України 02.08.2017 року, встановлено, що в ході проведення службової перевірки діяльності відділу матеріально технічного забезпечення (ВМТЗ) виявлено неефективність діяльності його працівників в умовах сьогодення, а також некомпетентність у вирішенні покладених на відділ завдань. Так працівниками відділу не проводиться систематичний моніторинг цін на закупівельну продукцію, що призводить до надлишкових витрат при закупівлі товарно матеріальних цінностей. В більшості випадків така продукція накуповується у вже напрацьованих постачальників за значно завищеними цінами. Некомпетентність керівника ВМТЗ [PERSON] під час складання вимог до постачальників для проведення тендерних процедур може призвести до укладення договорів з недобросовісними постачальниками, що може завдати матеріальних збитків підприємству. Крім цього, в порушення вимог вказівки начальника підприємства, службові записки ВМТЗ про проплату коштів на закупівлю товарів, робіт та послуг не візуються в установленому порядку. Проведеним вибірковим моніторингом цін у контрагентів підприємства, виявлено ряд фактів умисного завищення вартості продукції, що може свідчити про домовленості між працівниками ВМТЗ та постачальниками, з метою привласнення коштів підприємства. Такий стан справ у відділ матеріально технічного забезпечення не може задовольняти вимоги підприємства, щодо організації роботи відділу матеріально технічного забезпечення (а.с.65). За змістом даної службової перевірки, вона проводилась у відділі «матеріально технічного забезпечення» (а.с.65) а не у відділі «матеріально технічного постачання» (а.с.11) Будучи допитаним в судовому засіданні [PERSON] підтримав підписаний ним висновок службового розслідування від 22.07.2016року відносно позивача [PERSON] В зв»язку із тривалим проміжком часу, він не пам»ятає що входило в посадові обов»язки відповідно до посадової інструкції [PERSON], однак вважає що у даному висновку все відображено вірно. Також свідок зазначив, що на його думку у висновку є граматичною помилкою зазначення посади [PERSON] як інженера матеріально технічного « забезпечення» замість «постачання». Разом з тим зазначив, що в певний час існувало два відділи і постачання і забезпечення, однак коли було ліквідовано чи-то реорганізовано відділ «забезпечення» свідок зазначити не зміг. Таким чином ні свідком, ні відповідачем належним чином не було спростовано належними та допустимими доказами дану обставину, що дає суду підстави зробити висновки що [PERSON] був прийнятий на посаду інженера у відділ матеріально технічного постачання і постійно в ньому працював, ознайомлювався і підписував посадову інструкцію на інженера відділу матеріально технічного постачання(а.с.32-35), однак службова перевірка здійснювалась у відділі матеріально технічного забезпечення від 01.08.2017 року. Крім того, відповідно до службової перевірки, працівниками відділу не проводиться систематичний моніторинг цін на закупівельну продукцію, що призводить до надлишкових витрат при закупівлі товарно матеріальних цінностей. Разом з тим, відповідно до посадової інструкції, розділу 2 (завдання та обовязки інженера з МТП І-ІІ категорії) тобто на посаді якій працював [PERSON] (а.с.32-35). У вказаному розділі і у самій інструкції, не встановлено обовязок інженера МТП як проведення систематичного моніторингу цін на закупівельну продукцію, тобто такий обовязок взагалі не входив в посадові обовязки позивача. Дана обставина була підтверджена також представником відповідача під час розгляду даної справи. Крім того, у службовій перевірці вказано, що в більшості випадків продукція накуповується у вже напрацьованих постачальників за значно завищеними цінами. Не зазначено, що саме з вини позивача відбувалася закупівля матеріальних цінностей по завищених цінах, так само не зазначено які саме винні дії вчинено безпосередньо [PERSON] при закупівлі. Також не надано доказів, що саме він особисто здійснював таку закупівлю товарних цінностей, робіт чи послуг. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Також, в службовій перевірці вказано, що в порушення вимог вказівки начальника підприємства, службові записки ВМТЗ про проплату коштів на закупівлю товарів, робіт, послуг не візуються в установленому порядку. При цьому в службовій перевірці не вказано, яка саме була вказівка начальника підприємства, дата цієї вказівки, усна вона, чи письмова, не зазначено наказ це чи розпорядження та чи ознайомлені з ним працівники на яких ця вказівка поширюється. Не надано жодного доказу відповідачем, на підтвердження факту, умисного завищення вартості продукції, що може свідчити про домовленість між працівниками ВМТЗ та постачальниками з метою привласнення коштів підприємства. При прийнятті на роботу [PERSON] з ним 23.04.2013 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.36), однак службовою перевіркою не доведено жодного факту розтрати позивачем матеріальних цінностей і що саме ця розтрата відбулась з вини позивача. Згідно п.2 наказу № 117-К від 02.08.2017 року позивача звільнено за систематичне порушення виробничої дисципліни (догана від 10.08.2016 року № 123-К, догана від 22.02.2017 року № 24-К,догана від 15.03.2017 року № 35-К) (а .с. 15-18), а також вчинення дій які дають підстави для втрати до нього довіря. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. А згідно до вимог п.2 ст. 41 КЗпП додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Систематичне порушення трудової дисципліни та втрата до працівника довіря не є повязаними підставами для звільнення. У відповідності до п. 28 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.92 передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.2 і 3 ст. 41 КЗпП судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст. 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюється. ВСУ в абзаці 2 п.28 вказаної Постанови розяснив, що звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності(зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою. Законодавством про працю питання про розподіл тягаря доказування вини прямо вирішується тільки щодо матеріальної відповідальності. Судова практика визнає власника зобовязаним доказувати наявність вини працівника, зокрема при розгляді спорів про поновлення на роботі. Власник повинен довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях. Такими можуть бути порушення порядку прийняття і відпуску грошових і товарних цінностей, недодержання правил їх збереження, неповідомлення відповідним посадовим особам(власникові або уповноваженому ним органу) про обставини, які перешкоджають забезпеченню збереження грошових і матеріальних цінностей, обмірювання, обважування чи обрахування осіб, які одержують (купують) товарні цінності. Крім того, згідно КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Перед тим, як застосувати дисциплінарне стягнення до працівника, керівник (орган, що має право застосувати дисциплінарне стягнення), повинен відібрати від працівника письмові пояснення щодо вчиненого ним порушення. На підставі цього пояснення та враховуючи всі обставини справи (вчиненого порушення) керівник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду; обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. В іншому випадку дисциплінарне стягнення є незаконним. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ч.1 ст. 151 КЗпП, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Так, наказом №117-к від 02.08.2017року за систематичне порушення виробничої дисципліни ( догана від 10.08.2016р. №123-к, догана від 22.02.2017р. №24-к, догана від 15.03.2017р. №35-к), а також вчинення дій, які дають підстави для втрати до нього довіри до інженера ВМТП [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП України ( а.с. 18). Цим же числом по суті було продубльоване звільненнКостюка В.З. за п.2 ст. 41 КЗпП за втратою до нього довіри наказом від 02.08.2017р. №70 ( а.с.8). Видача даного наказу- є грубим порушенням вимог ст. 147 КЗпП України, яка передбачає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Видача двох наказів про звільнення за одне і теж саме правопорушення, не передбачено чинним законодавством. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено ряд норм при звільненні [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогул. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється КМУ. Отже, з Казенного науково виробничого обєднання «Форт» МВС України на користь [PERSON] підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу. Пунктом 24 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, передбачено, що усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Згідно п.24 частини ІІ Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов'язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі. Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінив в сумі 5000 гривень, суд приходить до висновку, що дані вимоги не підлягають до задоволення за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON], дана моральна шкода ним була визначена виходячи з того, що весь період його перебування без роботи, після звільнення, він зазнав моральних страждань, оскільки перебував на утриманні своєї дружини, що є не припустимим та гідним для чоловіка, завданням якого є утримання сім»ї. Разом з тим, суд вважає не доведеними дані вимоги відповідно до обов»язку їх доведення, передбачені ст.. 60 ЦПК України. Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст.212 ЦПК України, повно і всебічно зясовує обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.213 ЦПК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Згідно до ст. 84 ЦПК України з Казенного науково виробничого обєднання «Форт» МВС України на користь [PERSON] слід стягнути 4160 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з Казенного науково виробничого обєднання «Форт» МВС України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial