Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

26.03.2014 року Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просила в порядку поділу спільного майна подружжя: -визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (житловий будинок під літ. «А» мансарду під літ. «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, що розташовані за адресою: [ADDRESS] -визнати за [PERSON] право власності на 49/100 частин житлового будинку під літ «А», а також право власності на 1/2 частину мансарди під літ. «А», 1/2 частину хозблоку під літ. «Г»,1/2 частину навісу під літ. «Д», ? частину басейну та на ? частину огорожі, 1/2 частину хвіртки та на 1/2 частину воріт, що розташовані за адресою: [ADDRESS] - визнати за [PERSON] право власності на 51/100 частину житлового будинку під літ «А», а також на 1/2 частину мансарди під літ. «А», 1/2 частину хозблоку під літ. «Г», 1/2 частину навісу під літ. «Д», 1/2 частину басейну та на Уг частину огорожі, 1/2 частину хвіртки та на 1/2 частину воріт, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що з 21.08.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем Від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO] 02 серпня 2013 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Зазначає, що до укладання шлюбу, 20 листопада 1996 року відповідач придбав житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно п. 4 вказаного договору інвентаризаційна оцінка даного будинку становила 13 593 ,00 грн. В договорі купівлі-продажу від 20.11.1996 року вказано, що спірний будинок під літ «А» розташований на земельній ділянці площею 404,0 кв.м. має житлову площу 54,1 кв.м, сарай під літ «Б», гараж під літ. «В» та спорудження. Позивач зазначає, що за час шлюбу вона разом з відповідачем неодноразово переобладнували та перебудовували будинок. На даний час будинок має на 1-му поверсі: тамбур - 1,4 кв.м, коридор - 6,0 кв.м, коридор - 11,8 кв.м, котельню - 3,0 кв.м, житлову кімнату - 27,9 кв.м, житлову кімнату - 12,0 кв.м, житлову кімнату - 14,8 кв.м, санвузол - 5,9 кв.м, кухню- столову - 1-3,2 кв.м, на мансардному повесі розташовані: коридор - 8,0 кв.м, підсобне приміщення - 44,0 кв.м, житлова кімната - 17,8 кв.м, підсобне приміщення - 3,8 кв.м, підсобне приміщення - 7,7 кв.м. Крім цього, були заново збудовані огорожа, басейн, хозблок, облаштоване подвір»я. 02 листопада 2012 року Київським міським БТІ була проведена поточна інвентаризація та складений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] з якого вбачається, що станом на 02.11.2012 року інвентаризаційна вартість будинку становить 633 404, 00 грн., а вартість заміщення будинку становить 923 910 ,00 грн. Посилається, що у порівнянні з вартістю спірного будинку у 1996 році, його вартість у 2012 році збільшилася у декілька разів, а також збільшилася загальна площа житлового будинку, яка станом на 27.10.2000 року становила 87,9 кв.м, з яких житлова -54,1 кв.м., а підсобна -33,8 кв.м. Разом з тим, станом на 02 листопада 2012 року загальна площа спірного будинку становить 177,3 кв.м, з яких житлова -72,5 кв.м., а підсобна -104,8 кв.м. Позивач зазначає, що внаслідок здійснених за період шлюбу з відповідачем поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у спірному будинку збільшилася вартість і загальна площа у декілька разів. В обґрунтування збільшення вартості спірного будинку саме за час шлюбу за рахунок грошових затрат позивача, остання посилалася на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14.11 2013 року по цивільній справі №363/1307/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказаними рішеннями встановлено, що протягом 13 років, [PERSON] використовувала свої доходи в інтересах сім'ї, як це передбачено ст.ст.61, 65, 67 СК України. Враховуючи те, що частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на спірний будинок не можуть бути рівними, оскільки частка відповідача повинна бути збільшена на суму вартості будинку до його поліпшення, а тому з урахування вартісної різниця до та після поліпшення, позивач вважає, що частка спірного будинку та його поліпшення, за час спільного проживання сторін як подружжя, збільшилася на 98%. Позивач вважає, що поділу, як спільного майна подружжя підлягає частина домоволодіння, що становить 98 % від усієї його частини, а тому частка позивача становить 49/100 частин будинку, а частка відповідача 51/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] а новостворені об'єкти нерухомого майна належать кожному із них у рівних частках, тобто по ? . В ході розгляду справи та після проведення судової будівельно-технічної експертизи позивач уточнила заявлені вимоги та просила: - визнати 95/100 частин домоволодіння [ADDRESS] що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частину воріт) спільною сумісної власністю [PERSON] а [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 19/40 частин домоволодіння [ADDRESS] що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частину воріт); -визнати за [PERSON] (право власності на 21/40 частин домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, огорожа, хвіртка, частину воріт). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що спірний будинок разом з допоміжними приміщеннями належить на праві особистої власності відповідачу. Будівництво спірного будинку здійснено за рахунок особистих коштів відповідача та його батька. Вважає, що на спірний будинок не розповсюджується режим спільного майна подружжя, а вимоги позивача є безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 02.08.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалося, що до укладання шлюбу, 20 листопада 1996 року відповідач придбав житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] Вказаний будинок виходячи з вимог ст. 25 КпШС України вважається особистою власністю відповідача. Згідно п. 4 вказаного договору купівлі-продажу від 20.11.1996 року інвентаризаційна оцінка даного будинку становила 13 593 ,00 грн. З договору купівлі-продажу від 20.11.1996 року також вбачається, що спірний будинок під літ «А» розташований на земельній ділянці площею 404,0 кв.м. має житлову площу 54,1 кв.м, сарай під літ «Б», гараж під літ. «В» та спорудження. З матеріалів справи вбачається, що після одруження позивач та відповідач проживають та значаться зареєстрованими у спірному будинку. Позивач в позові посилалася на те, що за час шлюбу вона разом з відповідачем неодноразово переобладнували та перебудовували будинок, а тому в порядку поділу майна подружжя підлягає саме відповідна частина будинку, яка збільшилася в період сумісного проживання сторін у шлюбі. Суд погоджується з даними доводами позивача, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що на даний час будинок має на 1-му поверсі: тамбур - 1,4 кв.м, коридор - 6,0 кв.м, коридор - 11,8 кв.м, котельню - 3,0 кв.м, житлову кімнату - 27,9 кв.м, житлову кімнату - 12,0 кв.м, житлову кімнату - 14,8 кв.м, санвузол - 5,9 кв.м, кухню- столову - 1-3,2 кв.м, на мансардному повесі розташовані: коридор - 8,0 кв.м, підсобне приміщення - 44,0 кв.м, житлова кімната - 17,8 кв.м, підсобне приміщення - 3,8 кв.м, підсобне приміщення - 7,7 кв.м. Крім цього, були заново збудовані огорожа, басейн, хозблок, облаштоване подвір'я. 02 листопада 2012 року Київським міським БТІ була проведена поточна інвентаризація та складений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] з якого вбачається, що станом на 02.11.2012 року інвентаризаційна вартість будинку становить 633 404, 00 грн., а вартість заміщення будинку становить 923 910 ,00 грн. Відповідно п. 3 Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту N1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" від 10.09.2003 р. №1440, вартість заміщення - визначена на дату оцінки поточна вартість витрат на створення (придбання) нового об'єкта, подібного до об'єкта оцінки, який може бути йому рівноцінною заміною. Згідно п. 2.3 Наказу Міністерства промислової політики України щодо забезпечення обліку основних засобів та інших необоротних активів (Додаток N 1 Методичні рекомендації МІНПРОМПОЛІТИКИ УКРАЇНИ "Про проведення індексації та переоцінки об'єктів основних засобів") від 11.09.2003 року №381, вартість заміщення - це вартість відтворення аналога за функціями, але із застосуванням нових технологій, дизайну, матеріалів. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у порівнянні з вартістю спірного будинку у 1996 році, його вартість у 2012 році збільшилася на 619 811, 00 грн., а також збільшилася загальна площа житлового будинку, яка станом на 27.10.2000 року становила 87,9 кв.м, з яких житлова -54,1 кв.м., а підсобна 33,8 кв.м. Разом з тим, станом на 02 листопада 2012 року загальна площа спірного будинку становить 177,3 кв.м, з яких житлова -72,5 кв.м., а підсобна -104,8 кв.м. Відповідно до ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічне положення закону міститься і в ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України , згідно якої якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначеної вище норми матеріального права, особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов як: істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Збільшення вартості спірного будинку за час шлюбу за рахунок грошових затрат позивача підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2013 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.11 2013 року по цивільній справі №363/1307/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказаними рішеннями встановлено, що протягом 13 років, [PERSON] використовувала свої доходи в інтересах сім'ї, як це передбачено ст.ст.61, 65, 67 СК України. Так, для застосування правил, передбачених ч. 1 ст. 62 СК України, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту нерухомості, його якісних характеристик, зокрема, як житлового будинку. Так, згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені в ст. 57 СК України. Проаналізувавши вище вказану норму матеріального права, майно, яке належало одному із подружжя, не перетворюється у спільну сумісну власність, а спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених законом. З огляду на викладене вище та аналізуючи наявні матеріали справи у їх сукупності, суд вважає доведеними вимоги позивача про те, що внаслідок здійснених за період шлюбу значних поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у спірному будинку, на відповідну частку розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Доводи відповідача про те, що спірний будинок разом з поліпшенням належить відповідачу по справі на праві особистої власності, суд вважає безпідставним. Як вбачається зі змісту рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19.09.2013 року, спірний будинок не був предметом судового розгляду та відповідно судом не встановлювалися обставини щодо належності спірного будинку на праві особистої власності відповідачу, як і не встановлено те, що будівництво спірного будинку було здійснено за рахунок коштів батька відповідача чи особистих коштів відповідача. Згідно ст.58,57 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, певні обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, тобто письмовими доказами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво спірного будинку відбувалось за рахунок особистих коштів відповідача, останнім не надано. Доводи відповідача про те, що його батько приймав участь у фінансуванні різноманітних ремонтних робіт за спірною адресою, свідчить лише про те, що за наслідками такого фінансування, поліпшення та будівництво спірного будинку було здійснено саме в інтересах сім'ї позивача та відповідача, тобто як подружжя. Жодних доказів того, що таке фінансування було здійснено в інтересах саме відповідача, суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що доводи відповідача про те, що будівництво спірного будинку з допоміжними приміщеннями після укладання шлюбу з позивачем було здійснено за рахунок особистих коштів відповідача та відповідно, на дане нерухоме майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, суд вважає необгрунтованими. Визначаючи частку спільного майна подружжя у спірному будинку, суд виходить з наступного. Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17640/13-43/14548/15-43 від 11.11.2015 року вбачається, що : -визначена ступінь будівельної готовності домоволодіння №25/32 (житлового будинку «А» з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою на «А», з господарськими будівлями і спорудами, наявними на земельній ділянці [ADDRESS], враховуючи ступінь будівельної готовності кожної будівлі і споруди, наявної на досліджуваній земельній ділянці, становить 100% (п. 1 Висновку); -залишкова вартість домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] за рахунок проведення в ньому ремонтно-будівельних робіт за період з 21.08.1999 по 19.09.2013 збільшилась на 850766 грн. (вісімсот п'ятдесят тисяч сімсот шістдесят шість гривень) (аб. 3 п. 2 Висновку); - частка новоствореного нерухомого майна (самочинно зведеного та самочинно переобладнаного/добудованого нерухомого майна ) складає 95% (0,95) від визначеної залишкової вартості станом на 19.09.2013 року усіх будівель і споруд наявних на досліджуваній земельній ділянці (п. 3 Висновку); -ринкова (дійсна) вартість самочинно зведених та самочинно переобладнаних будівель і споруд досліджуваного домоволодіння [ADDRESS] і при умові введення їх в експлуатацію, в цінах станом на момент проведення оцінки становить 3 983 998,00 грн. (три мільйона дев'ятсот вісімдесят три тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім гривень) (п. 4 Висновку); -ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 404 кв.м, яка в рамках даного дослідження розглядається як надана в постійне користування та входить до складу об'єкта дослідження, в цінах на момент проведення дослідження становить 1 613 671,00 грн. (один мільйон шістсот тринадцять тисяч шістсот сімдесят одна гривня) (абз. 2 п. 4 Висновку). Судом встановлено, що Висновок судової експертизи містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Оцінивши Висновок за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, Висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді, відповідачем введений в експлуатацію та здійснено державну реєстрацію спірного житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житловою 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблоком під літ. «Г», навісом під літ. «Д», басейном, огорожею разом з хвірткою та ворітами. Вказані обставини підтверджуються Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.01.2016 року . Згідно даного витягу вбачається, що на праві власності відповідачу належить житловий будинок, (літера А), загальною площею:177,3 кв.м., житловою 72,5 кв.м. по [ADDRESS] Враховуючи, що в матеріалах справи наявні докази вартості будинку з урахуванням поліпшень та його збільшеної вартості на час виникнення спору, саме з різниці цих вартостей слід виходити, визначаючи частку другого подружжя. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що частка позивача та відповідача у спільній сумісній власності подружжя становить: 0,95% / 2 = 0,475 % , перевівши у звичайну дріб становить --19/40 частин, кожному від визначеної залишкової вартості станом на 19.09.2013 року усіх будівель і споруд наявних на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Разом з тим, 0,05% у спірному майні належить відповідачу та є особистою приватною власністю, тому загальний розмір частки відповідача становить 0,525% (0,475%+0,05%), перевівши у звичайну дріб становить -21/40 частин. Таким чином, частки сторін, як подружжя у праві спільної сумісної власності на спірний будинок не можуть бути рівними. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, при спільній сумісній власності розміри часток заздалегідь не визначені, хоч і припускається, що вони рівні, тому право кожного із співвласників однаково поширюється на все спільне майно. Вони мають рівні права володіння, користування та розпорядження ним. При цьому частки можуть бути визначені при виділі або поділі майна з додержанням принципу їх рівності, крім випадків, прямо передбачених законом. Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З вимогою про реальний поділ нерухомого майна в натурі сторони не звертались, заслуговуючих на увагу суду інтересів щодо залишення майна саме їй жодна зі сторін не зазначила та попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, тому суд вважає необхідним визнати саме частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що 95/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 177,3 кв.м, житлова 72,5 кв.м з прибудовами «а», «аі», «а2» та мансардою над «А», хозблок під літ. «Г», навіс під літ. «Д», басейн, є спільною є спільним майном подружжя, яке було збудовано за спільні кошти подружжя, в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, та в зв'язку з ненаданням відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо здійснення добудови, перебудови та поліпшення за особисті кошти відповідача, суд приходить до висновку, що вказана частина домоволодіння є спільним майном подружжя, а тому за кожною зі сторін має бути визнане право власності на зазначене майно в частках , визначених вище, тобто за позивачем -19/40, а за відповідачем- 21/40 його частини. Разом з тим, вимоги позивача в частині визнання домоволодіння, спільним сумісним майном подружжя, як окремої вимоги задоволенню не підлягає, оскільки дані обставини мають встановлюватися під час розгляду справи в суді та відповідно зазначаються у мотивувальній частині рішення. Суд також вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом поділу майна подружжя у спосіб зазначений в резолютивній частині рішення, з урахуванням даних з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн., витрати по сплаті судової експертизи в розмірі 3936,00 грн.

Outcome: partial