Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] помер її батько [PERSON]. На день смерті якого залишилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] та земельної ділянки розміром 1,80 га, яка розташована на території Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, належної спадкодавцю на підставі Державного акта серії [NUMBER], виданого 20.08.2002 року. Однак при видачі Державного акта було допущено помилку в написанні прізвища та імені батька, вказано «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]». Позивач являється спадкоємцем по заповіту після смерті батька [PERSON] Інших спадкоємців немає. Вона вчасно прийняла спадщину, оскільки фактично проживала разом з ним до дня його смерті в [ADDRESS]. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та немає підтвердження факту спільного проживання з спадкодавцем. Крім того в зв'язку з явними розбіжностями в Державному акті також було відмовлено в оформленні права на спадщину на земельну ділянку. В зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянути справу в її відсутності. Представник відповідача Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу в їх відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ст.158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки останні скористались своїм правом заявити клопотання про розгляд справи в їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини, докази та відповідні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], місце смерті - с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 24.07.2015 року.(а.с.10). За життя [PERSON] зробив заповітне розпорядження, яким все своє майно заповів дочці [PERSON]. Заповіт складений 12.10.2011 року, посвідчений секретарем Оляницької сільської ради Рознюк Л.І., зареєстрований реєстрі №93. За даними в сільській раді заповіт не змінено та не скасовано станом на 29.09.2015 року(а.с.11). Родинний зв'язок позивача з спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.09.1959 року виданим [PERSON], [INFO], в якому в графі батьки записані [PERSON] та [PERSON](а.с.35). В подальшому позивач змінила прізвище на [PERSON] в зв'язку з одруженням(а.с.33). Довідкою №780 від 12.10.2017 року виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що за життя [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] з жовтня 2014 року по день смерті, дочка [PERSON] також проживає в даному будинку на даний час. (а.с.12). Крім того факт спільного проживання разом з спадкодавцем підтверджено довідкою №468 від 31.08.2015 року виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району, в якій зазначено, що [PERSON] на день смерті батька [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство(а.с.13), довідкою №469 від 31.08.2015 року виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району, в якій зазначено, що [PERSON] за власні кошти проводила поховання батька [PERSON](а.с.14). Постановою КМ України від 16 січня 2003 року №35 затверджено Тимчасовий порядок реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, який визначає механізм реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання. Відповідно до даного Порядку місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник будинку(квартири), за договором найму, піднайму, оренди або на інших підставах, передбачених законом. Постійне або тимчасове проживання громадян повинно бути в установленому порядку зареєстроване в оранах внутрішніх справ або у виконкомах селищних та сільських Рад. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.І ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійної, переважно або тимчасово. | Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» розглядає місце перебування і місце проживання. При цьому місцем проживання розуміється адміністративно-територіальні одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 9 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем , проживання з ним однією сім»єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963р)». Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що в даному випадку заявник іншим правовим шляхом, окрім звернення до суду про встановлення факту проживання разом з спадкодавцем, не може підтвердити вказаний факт, тому заява в частині встановлення факту спільного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини знайшла своє підтвердження, позивачем надано належні докази, тому позов підлягає задоволенню. Відповіддю №29-372/0-0,36/147-17 від 19.10.2017року Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підтверджено, що [PERSON] був включений до списку, який додавався до Державного акта на право колективної власності на землю колишнього КСП с.Оляниця та отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]. (а.с.20). Належність спадкодавцеві [PERSON] земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.08.2002 року, також підтверджено: архівною довідкою №168 від 04.07.2017 року виданою КП «Тростянецький районний трудовий архів» в якій зазначено, що [PERSON] дійсно працював в ПОП «Прогрес» в період з 1951 року по 2000 рік та виробляв встановлені трудодні(а.с.23,24), довідкою №776 від 12.10.2017 року виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області в якій зазначено, що [PERSON] працював в місцевому колгоспі «Прогрес» с.Оляниця трактористом та включений до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності, згідно схеми розподілу земельних ділянок за ним рахується земельна ділянка [NUMBER] площею 1,80га на території Оляницької сільської ради Тростянецького району. Крім того, Оляницька сільська рада підтверджує, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON], належить [PERSON], померлому [INFO](а.с.25). Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дійсно Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий 20.08.2002 року на ім`я [PERSON] належить [PERSON], померлому [INFO], тому заява підлягає до задоволення, оскільки заявником подано беззаперечні докази. Позивачем ставиться вимога про визнання за нею в порядку спадкування права власності на житловий будинок розташований в [ADDRESS], оскільки на даний будинок відсутні правовстановлюючі документи на спадкодавця. З наданих відповідей Тростянецької ДНК та приватного нотаріуса встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась(а.с.70). Згідно технічного паспорту, виготовленого 16.05.2011 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальною площею 63,8кв.м., житловою площею 31,9кв.м., допоміжною площею 31,9кв.м.(а.с.16-19). Ринкова вартість спірного майна станом на 17.10.2017 року становить 39404,00грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку(а.с.36-63). Згідно довідки № 780 від 12.10.2017 року виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] за даними погосподарських книг станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, головою та єдиними членом якого був [PERSON](а.с.12). Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, був наділений правом власності на майно колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Даний факт також підтверджено копією домової книги розділ ІІІ. Приписка(реєстрація), в якій дійсно [PERSON] зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS](а.с.27,28), ксерокопією погосподарської книги особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1993 роки(а.с.29-32). Позивач вчасно прийняла спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління спадковим майном. Довідкою №338 від 29.05.2017 року виданою виконкомом Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області підтверджено, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON](а.с.26). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді №707/02-14 від 31.10.2017 року завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів не має змоги оформити свої спадкові права через нотаріальну контору(а.с.15). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1216 ЦК Ураїни, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину після смерті [PERSON], за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved