Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

31 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, третя особа Комунальне підриємство «Агенція реєстраційних послуг» про визнання рішення державного реєстратора протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Позивач мотивує вимоги тим, що 21 грудня 2007 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк», назву якого у подальшому змінено на АТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 2007/24-24/232, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США. Кредитний договір був забезпечений іпотечним договором від 21 грудня 2007 року, укладений між тими ж сторонами. У 2015 році відповідач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту . 06.07.2017 року Апеляційним судом Одеської області було ухвалено рішення у справі, яким у задоволені позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. У травні 2019 року на телефон позивача поступив дзвінок від представників відповідача які повідомили, що реалізували своє право на реєстрацію права власності за собою на предмет іпотеки на підставі ст. 27 Закону України «Про іпотеку» та сказали виселитись зі спірної квартири разом з усіма членами сім`ї позивача. Перевіривши факт перереєстрації права власності дійсно було встановлено, що 01.04.2019 року на підставі рішення державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46284521 від 03.04.2019 року було зареєстровано за відповідачем право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності було зазначено наступне: «повідомлення, серія та номер: б/Н, виданий 19.12.2008 року, видавник Укрпошта; Повідомлення, серія та номер: К/И/УСБ/Б, виданий 08.12.2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір, серія та номер 949, виданий 2.12.2007 року, видавник: ПН ОМНО Чапський А.Е.. Вважає, що державний реєстратор не мав права проводити таку реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем, виходячи із наступного: порушення відповідачем вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки це є єдиним житлом позивача. Реєстрація права власності відбувалась в супереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про іпотеку» Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року по справі: відкрито провадження, встановлений спрощений порядок розгляду справи; витребувано у Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича належним чином завірені копії реєстраційної справи індексний номер № 46284521 від 03.04.2019 року у паперовому та електронному вигляді, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 107,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1801899051101, номер запису про право власності: 31003694; заяву представника [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження об`єкту нерухомого майна квартиру загальною площею 107,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1801899051101 (скасована постановою Одеського апеляційного суду від 18.05.2020 року, заява представника позивача залишена без задоволення). Ухвалою від 24 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зустрічне забезпечення. 22 липня 2019 року до суду надійшов відзив представника АТ «Укрсоцбанк» Ухвалою від 13 липня 2020 року витребувано з управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради реєстраційну справу №46284521 від 03.04.2019 року у паперовому та електронному вигляді, на підставі якої було внесено запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, квартиру загальною площею 107,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., яка разташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційни номер об`єкту нерухомого майна 1801899051101, номер запису про право власності 31003694. Також, замінено АТ «Укрсоцбанк» (АКБСР «УКРСОЦБАНК») правонаступником Акціонерним товариством «Альфа-банк». 04 листопада 2020 року на виконання ухвали суду надійшла завірена копія реєстраційної справи № 1801899051101 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] . 08 лютого 2021 року до суду надійшли пояснення представника банку, в порядку ст. 43 ЦПК України. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено. 10 листопада 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника банку, в порядку ст. 43 ЦПК України від 09.11.2021 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки реєстрація права власності здійснена у визначений договором спосіб. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як визначає стаття 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»). За правилом частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частин 1, 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як встановлено в судовому засіданні, що 21 грудня 2007 року між банком та [PERSON] укладений договір кредиту № 2007/24-24/232. Зміст та розмір Основного зобов`язанням 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 20 грудня 2016 року (п.1.5.1 Договору). Суду не надані належні, допустимі та достатні докази, що зобов`язання за кредитним договором № 2007/24-24/232 виконані. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 грудня 2007 року між АКБСР «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 02-10/176 за умовами якого останній передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру, загальною площею 107,9 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором. Розділ 4 договору визначає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації. Пункт 4.1 Договору іпотеки передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.5.3. Договору передбачає способи звернення стягнення, зокрема і шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Отже, договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», а тому є належним правовстановлюючим документом. 03 квітня 2019 року державний реєстратор прав на нерухоме майно КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В. на підставі рішення № 46284521 зареєстрував за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» право власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено: Іпотечний договір, серія та номер 949, виданий 21.12.2007, видавник ПН ОМНО Чапський А.Е.; повідомлення, серія та номер: К/ИУСБ/Б, виданий 08.12.2018 , видавник АТ «Укрсоцбанк». Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що про перехід права власності на іпотечне майно йому стало відомо з телефонного дзвінка працівника банку. Щодо зазначеного варто зауважити наступне. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Пунктом 6.2. Договору іпотеки сторони узгодили, що за усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Таким чином слід дійти висновку про те, що сторони дійшли згоди щодо направлення всіх повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки. Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо іпотекодавець узгодив з іпотекодержателем процедуру надсилання повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки, він повинен діяти добросовісно, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2018 року на адресу позивача - [ADDRESS] була направлена вимога про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку її невиконання. 19 грудня 2018 року зазначений лист був отриманий [PERSON] .. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що при вчиненні реєстраційних дій було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції станом на 30.07.2019 року) визначав, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні, перехід права власності відбувся під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в той же час позивач не надав суду доказів, що вказана квартира використовується для постійного проживання позивача та його родини, є його єдиним житлом. Таким чином під час слухання справи було встановлено, що державний реєстратор вчинив реєстраційні дії з дотриманням норм чинного законодавства. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed