Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру частки у спільній сумісній власності [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку, стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2008 року, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №5-2482, батько позивачки - [PERSON] успадкував 1/3 частину спадкового майна після смерті своєї матері [PERSON] . Разом із її батьком, по 1/3 частині спадкового майна успадкували ще дві його сестри - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 29.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1736, [PERSON] передала безоплатно у власність батькові позивачки - [PERSON] та відповідачці по справі - [PERSON] , належну їй на праві власності 1/3 частину домоволодіння [NUMBER], яке знаходиться по [ADDRESS], у рівних частках. 29.12.2011 року представником Івано-Франківського ОБТІ у присутності батька позивачки [PERSON] та [PERSON] було складено акт конкретного користування у спільній власності частинами будинковолодіння та здійснено розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради «Про заяви та звернення громадян і організацій» №3 від 31 січня 2012 року. Отже, між батьком позивачки та [PERSON] було досягнуто добровільної згоди стосовно конкретного користування у спільній власності частинами будинковолодіння. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.12.2010 року Серія [NUMBER] , співвласниками земельної ділянки площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , були батько позивачки [PERSON] та [PERSON] . Проте, документального визначення розміру часток проведено не було. [PERSON] , все майно, заповів [PERSON] , [INFO] . Батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] . 24.07.2012 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , та змінила своє прізвище на прізвище чоловіка. Після смерті її батька, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, 21.06.2017 року посвідчено свідоцтво про право на спадщину на заповітом та зареєстровано в реєстрі за №546, за яким я - [PERSON] успадкувала ? частину домоволодіння [NUMBER], яке знаходиться по [ADDRESS] . Однак, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, постановою від 21.06.2017 року відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , після смерті мого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відмова вмотивована тим, що при подачі документів не було подано оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.12.2010 року Серія [NUMBER] та тим, що відповідно до витягу № НВ-2602588292017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого 15.06.2017 року відділом у м.Івано-Франківську ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області на право власності на земельну ділянку, зазначена вище земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення розміру часток. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку, позивачка не мала змоги подати оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.12.2010 року Серія [NUMBER] , оскільки оригінал знаходиться у відповідачки по справі, яка відмовилася його надати. Представник позивачки 18.04.2019 року подав до суду уточнення до позову, оскільки у експертному дослідженні від 13.03.2017 року допущено помилку у план-схемі (додаток №4) просить прийняти уточнення даної позовної вимоги, відповідно до якого просив п.4 позовної вимоги розглянути у такій редакції: виділити [PERSON] [INFO] в особисту приватну власність із земельної ділянки загальною площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0678 га, яка має геометричні розміри по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки); 19,86; 17,61; 3,00м; 3,38; 14,87; 10,90; 5,85; 26,26; 11,26; 4,87; 30,60 - площею 0,0678 га - відповідно до додатку №4 план (схеми) розподілу земельної ділянки (ділянка червоного кольору). Решта позовних вимог просить розглянути без змін. Представник відповідачки в судовому засіданні вимоги заявленого позову з врахуванням уточненнь до позову визнав. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено. Згідно копії повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 28.05.2016 року батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , а.з.№38(а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] виданого 31.05.2016 року [PERSON] , [INFO] року змінила прізвище на [PERSON] а.з. №849(а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №5-2482, [PERSON] успадкував 1/3 частину спадкового майна після смерті [PERSON] . На 2/3 частини спадкового майна Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] ще не видано(а.с.14). Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ [PERSON] є власником 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 29.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1736, [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] [PERSON] , належну їй на праві власності 1/3 частину домоволодіння [NUMBER], яке знаходиться по [ADDRESS], у рівних частках. Що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів та копії витягу про державну реєстрацію прав(а.с.16-18). 29.12. 2011 року представником Івано-Франківського ОБТІ у присутності співвласників будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] було складено акт конкретного користування у спільній власності частинами будинковолодіння та здійснено розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради «Про заяви та звернення громадян і організацій» №3 від 31.01.2012 року(а.с.23-25). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.12.2010 року Серія [NUMBER] , співвласниками земельної ділянки площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.26, 27). Із заповіту, складеного та посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу 20.05.2015 року зареєстрованого в реєстрі за №567 вбачається, що [PERSON] , все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.28). [INFO] [PERSON] помер, що підверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданого/повторно 11.06.2016 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що 26.05.2016 року складено відповідний актовий запис за №22 (а.с.29). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за №546, [PERSON] успадкувала ? частку домоволодіння [NUMBER], яке знаходиться по [ADDRESS] . Що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.30-32). Проте, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області постановою від 21.06.2017 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа(а.с.59). Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ч.1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. А ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У статті 373 ЦК України зазначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ч. 1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1 та 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з врахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ч. 1 ст.86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно зч. 1, 4, 5 ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Підпунктом «е» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року зі змінами "Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше це передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Із висновку оцінювача про вартість майна вбачається, що ринкова вартість 1/2 частини земельної ділянки із загальної площі 1495 кв.м. (кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] оціненої станом на 19.03.2018 року, шляхом використання та порівняльного підходу становить 442 700 грн.(а.с.39-43). Висновком №011/05-2018 експертного дослідження від 15.05.2018 року встановлено, що технічна можливість поділу в натурі земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , із врахуванням вимог нормативно-правових актів, розташування на земельній ділянці існуючого житлового будинку із господарськими спорудами та відповідно до розміру часток співвласників - є можливий. Співвласнику 1/2 ідеальної частки [PERSON] пропонується надати частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки): 10,86; 17,61 ;3,00м; 3,58; 14,87; 10,90; 5,85; 26,26; 11,26; 4,87; 30,60 - площею 0,0678Га. (Додаток №4, червоний колір). -Співвласнику 1/2 ідеальної частки [PERSON] пропонується надати частину земельної ділянки з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (походу годинникової стрілки):3,80; 3,68; 9,55; 32,64; 8,65; 7,33; 20,14; 7,42; 5,85; 10,90, 14.87 - площею 0,0678Га. (Додаток №4, синій колір). В спільне користування пропонується надати частину земельної ділянки з врахуванням можливості заїзду та проходу з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки): 4,80; 6,58; 9,55; 3,68; 3,80; 3,58; 3,00, 17,61 - площею 0.0139Га. (Додаток №4, зелений колір)(а.с.44-58). Проте, суд бере до уваги уточнення до позову, відповідно до якого встановлено, що у п. 4 резолютивної частини позовної заяви зазначено виділити [PERSON] [INFO] в особисту приватну власність земельну ділянку з визначенням меж та розмірів відповідно до експертного дослідження від 03.03.2017 року та позначеної відповідно до додатку №4 план(схеми) - ділянка синього кольору. Однак, у експертному дослідженні від 13.03.2017 року допущено помилку у план-схемі (додаток 4). А тому, позивачка просить п.4 позовної вимоги розглянути у такій редакції: виділити [PERSON] [INFO] в особисту приватну власність із земельної ділянки загальною площею 0,1495 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0678 га, яка має геометричні розміри по периметру в метрах (по ходу годинникової стрілки); 19,86; 17,61; 3,00м; 3,38; 14,87; 10,90; 5,85; 26,26; 11,26; 4,87; 30,60 - площею 0,0678 га - відповідно до додатку №4 план (схеми) розподілу земельної ділянки (ділянка червоного кольору). Такі уточнені позовні вимоги не заперечуються представником відповідачки [PERSON] . Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки 6 541,40 грн. витрат по оплаті судового збору згідно квитанції №0.0.1066973453.1 від 21.06.2018 року (а.с.1), 3 000,00 грн. за проведення земельно-технічної експертизи згідно квитанції №135531 від 25.04.2018 року (а.с. 80) та 500,00 грн. за проведення оцінки земельної ділянки згідно квитанції №0.0.986124961.1 від 14.03.2018 року (а.с.81). На підставі ст.ст. 1216-1218, 1268, 1276, 1296 ЦК України, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/0-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-82, 133, 141 ЦПК України,

Outcome: approved