Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

20.02.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з надвірними будівлями [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , колишній чоловік, зареєстрований проживаючим в її будинку, однак з 2018 року за місцем реєстрації не проживає, фактично проживає за іншою адресою. Його реєстрація порушує її права як власника житла, у тому числі на власний розсуд розпоряджатися належним майном. Позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов не надав. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Спірним є право користування житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори, реєстр № 1-2339. Право власності [PERSON] зареєстровано 07.10.2002 КП "Зміївське БТІ", за № 4983635 (а. с. 8-10). Згідно довідки Лиманської сільської ради № 103 від 20.02.2020, в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . (а. с. 11). З копії заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.05.2019 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а. с. 13-14). Даними акту обстеження, складеного депутатом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області від 19.02.2020, підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2018 року (а. с. 12). Згідно роз`яснень, наданих в п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Позивачем [PERSON] доведено факт того, що відповідач [PERSON] понад рік не мешкає за місцем реєстрації. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 840,80 грн.

Outcome: approved