Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

12 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 05 липня 2017 року № 6768 про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплачену в строк за кредитним договором №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 заборгованість у розмірі 470257,19 гривень. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 03 березня 2007 року було укладено кредитний договір №НАН2АU08950024, за умовами якого позивачу відповідач надав кредит у розмірі 106418,40 гривень на купівлю автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення 02 березня 2012 року у вигляді поновленої кредитної лінії. У звязку з фінансовими труднощами позивач не мав можливості своєчасно та належним чином виконувати грошові зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість. В листопаді 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на час звернення складала 111256,15 гривень. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2012 позовні вимоги були задоволені та із [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитний договір №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 у розмірі 111256,15 гривень, з яких: 67779, 87 гривень - заборгованості за тілом кредиту, 30711,18 гривень - заборгованість за відсотками, 1513, 98 гривень - заборгованість за комісією та 11251, 12 гривень - заборгованість по пені. Рішення набрало законної сили, проте, як зазначає позивач, до теперішнього часу без поважних на те причин його не було звернено до виконання. Разом з тим, у листопаді 2017 року позивачем було отримано постанову старшого державного виконавця Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] від 27.10.2017 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса №6768 від 05.07.2017. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] виніс виконавчий напис №6768 від 05.07.2017 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 у розмірі 470257,19 гривень, з яких: 67779,87 гривень заборгованість за тілом кредиту; 249475,10 гривень заборгованість за відсотками; 2678,58 гривень заборгованість з комісії; 150323,64 гривень заборгованість з пені. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з посиланням на вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Також позивач вказує, що за кредитним договором від 03.03.2007 право вимоги стягнення заборгованості у відповідача виникло більш ніж 7 років тому, а в силу вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі виконавчого напису не дотримався умови, що для видачі виконавчого напису з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років. З посиланням на викладене, позивача просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.01.2018 позовна заява [PERSON] залишена без руху у звязку з недотриманням вимог статті 175 ЦПК України та надано строк для усунення визначених недоліків. 06 лютого 2018 року позивачем до суду надано заяву на усунення недоліків визначених ухвалою суду від 15.01.2018. Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09.02.2018 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20 березня 2018 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], який діє на підставі довіреності від 24.09.2016 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №19566. Як вбачає з цих пояснень, представник приватного нотаріуса наполягає на тому, що останнім було вчинено всі визначені законодавством України дії, а саме, отримано документи у стягувала згідно з Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, які підтверджують безспірність заборгованості. При цьому, представник наполягає, що отримання інших не передбачених Переліком документів від стягувача, зокрема, рішення суду, як обовязок для нотаріуса не передбачено, а пропущення позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. 20 березня 2018 року на адресу суду також надійшли витребувані на підставі ухвали від 09.01.2018 у даній справі документи на підставі яких був вчинений виконавчий напис №6768 від 05.07.2017. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій вказав, що він просить розглядати справу у його відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду. В судове\~засідання представник\~відповідача - Публічного\~акціонерного товариства\~Комерційний банк\~«ПриватБанк» повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до вимог частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними права не допускається. У відповідності до вимог частин сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку. Відтак, враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], до суду надійшла заява, в якій останній вказав, що просить дану справу розглядати у його відсутність. Від представника третьої особи Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, старшого державного виконавця Воробйова О.О., до суду надійшла заява, в якій останній вказав, що просить дану справу розглядати у його відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі. Згідно вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами частин третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» 03 березня 2007 року було укладено кредитний договір №НАН2АU08950024, відповідно до умов якого відповідач надавав позивачу строковий кредитний договір на термін до 02 березня 2012 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 106418,40 гривень. У звязку з невиконанням вказаного договору позивачем, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 у розмірі 111256,15 гривень, судовий збір 1112,56 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи у розмірі 120, 00 гривень. На підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2012 року залишено без змін. Разом з тим, 05 липня 2017 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про винесення виконавчого напису на копії Кредитного договору №№НАН2АU08950024 від 03.03.2007 для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме, 470257,19 гривень, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 67779,87 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 249475,10 гривень; заборгованість з комісії у розмірі 2678,58 гривень; заборгованість з пені у розмірі 150323,64 гривень. На підставі даної заяви, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 05 липня 2017 року здійснено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №6768) про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з [PERSON], [INFO], не сплачену у строк за кредитним договором №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 заборгованість у розмірі 470257,19 гривень, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 67779,87 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 249475,10 гривень; заборгованість з комісії у розмірі 2678,58 гривень; заборгованість з пені у розмірі 150323,64 гривень. На підставі вказаного виконавчого напису 27 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON], постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №55022110), а згідно постанови державного виконавця від 09.11.2017 в межах виконавчого провадження №55022110 на все майно боржника [PERSON] накладено арешт. Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходить з того, що статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з пунктом 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі Порядок №296/5), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, нотаріус має впевнитись у тому, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості боржника в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В даному випадку в матеріалах справи вбачається наявність подвійного стягнення із боржника заборгованості за одним договором, а саме, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2012 року та оспорюваного виконавчого напису №6768. Разом з тим, в порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом [PERSON] при винесенні виконавчого напису № 6768 не було враховано те, що з дня виникнення у стягувача права вимоги минуло більше, ніж три роки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як встановлено судом, за кредитним договором №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 позивач отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 106418,40 гривень на строк з 03.03.2007 по 02.03.2012. Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статей 257, 261 ЦК України висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14. Як визначено у п.п. 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Вчиняючи 05 липня 2017 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобовязань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а стосовно погашення пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису пропустив. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис від 05 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 6768, вчинений приватним нотаріусом нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не сплачену в строк за кредитним договором №НАН2АU08950024 від 03.03.2007 заборгованість у розмірі 470257 (чотириста сімдесят тисяч двісті пятдесят сім) гривень 19 (девятнадцять) копійок, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved