Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до сільської громади села Раковець Солотвинської об`єднаної територіальної громади в особі Солотвинської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона проживала у фактичних шлюбних відносинах більше 23 років. За час проживання вони спільно придбали житловий будинок в [ADDRESS] , де і проживали до його смерті. Після смерті чоловіка вона і надалі проживає у вказаному будинку, хоча зареєстрована на проживання в м.Івано-Франківську. За життя [PERSON] склав заповіт, яким грошові вклади, що знадяться на його рахунках заповів їй. Однак, після його смерті також залишилося спадкове майно у вигляді частини жилового будинку. Вона є єдиним спадкоємцем на майно покійного, однак через те, що вони офіційно шлюб не зареєстрували, то вона змушена звертатися в суд із позовом про встановлення факту спільного проживання як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила, що вони з [PERSON] спільно проживали з 1998 року, придбали житловий будинок і вели спільне господарство, а 19.02.2005 року обвінчалися в церкві. Проте через різні формальності з документами не зареєстрували шлюб в органах ДРАЦСу. Зазначила, що вона є спадкоємцем майна покійного, однак через те, що вони офіційно не оформили шлюбні відносини і вона не була зареєстрована із спадкодавцем, не може оформити спадщину. Тому просила позов задовольнити . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову визнав, не заперечив проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України (ч.2 ст. 74 СК України). Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1998 року проживали у фактичних шлюбних відносинах. За час такого спільного проживання вони придбали житловий будинок на [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 23.04.1999 року (а.с.9). Відповідно до церковного свідоцтва 19 лютого 2005 року [PERSON] та [PERSON] обвінчалися в храмі Св. Архистратига Михаїла . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 4). Відповідно до довідки Солотвинської селищної ради № 462 від 05.05.2021 року, що [PERSON] був зареєстрований та на момент смерті проживав по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрованих осіб на момент його смерті не було (а.с. 7). Згідно з довідкою Солотвинської селищної ради №481 від 12.05.2021 року [PERSON] фактично проживала та проживає на [ADDRESS] (а.с.13) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно Померлий [INFO] склав заповіт яким на випадок смерті зробив розпорядження: належне йому майно на праві приватної власності, а саме грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знадяться на рахунках на його ім`я заповів [PERSON] (а.с.12). Проте він не розпорядився решту належним майном, зокрема і частиною придбаного будинку в [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем майна покійного за законом, однак документально не може підтвердити своє право на спадкування як дружина. Факт спільного проживання як подружжя позивачки та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили свідки. Зокрема свідок [PERSON] суду пояснила, що добре знає позивачку та знала покійного [PERSON] , оскільки часто ходила до них у гості та мала дружні відносини. Вказала, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] більше 20 років як чоловік та дружина у власному будинку. Вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю та після смерті позивачка здійснила поховання чоловіка. Аналогічні пояснення надав суду свідок [PERSON] . Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи докази в їх сукупності, надані позивачкою на підтвердження своїх доводів та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає доведеним факт проживання однієюсім`єю останньої з померлим [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. А тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.3, 4, 321 СК України, керуючи ст.ст.263-265 ЦПК України,

Outcome: approved