Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Проживаючи однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти ними було набуто спільне майно, в тому числі автомобіль «Mersedes Benz», номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER]. Після придбання ними вказаного автомобіля і до цього часу він знаходиться у фактичному користуванні відповідача. А тому просить суд стягнути із відповідача на її користь компенсацію на Ѕ частину автомобіля. В судовому засіданні представник позивача, якого підтримала позивач підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, згідний сплатити компенсацію у вигляді Ѕ частини автомобіля «Mersedes Benz», номерний знак [NUMBER]. Крім того, вказав, що повністю погоджується з вартістю автомобіля, яка зазначена у висновку експерта, не заперечує щодо стягнення половини вартості автомобіля на користь позивачки. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2016 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітню дитину Ілону залишили проживати із [PERSON]. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль «Mersedes Benz», номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч.1 ст.61 СК України. Згідно із ст.163СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч.1 ст.69 СК України. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч.2 ст.372 ЦК України. Враховуючи те, що спірний автомобіль був набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно із висновку №37 судової товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля «Mersedes Benz 410 D», реєстраційний номер [NUMBER], 1993 року випуску, номер кузова [NUMBER] становить 74 436 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля автомобіля Mercedes-Benz 410 D, 1993 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 37 218 (тридцять сім тисяч двісті вісімнадцять) гривень 00 коп. та Ѕ (одна друга) частина судових витрат по справі : витрати на сплату судового збору в розмірі 350 (триста п'ятдесят) гривень 00 коп., на сплату судового збору при поданні заяви про забезпечення позову в розмірі 137 (сто тридцять сім) гривень 80 коп., витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 1398 (одна тисяча триста дев'яносто вісім) гривень 00 коп. А тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved