Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] року померла [PERSON], яка до смерті постійно проживала в с.М.Статіївка, Тростянецького району Вінницької області. Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 1,8638 га у межах згідно з планом, розташованої на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, а також 1/2 частини житлового будинку з погосподарськими спорудами в [ADDRESS]. В даному житловому будинку [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON], який фактично вступив в управління спадковим майном, прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав за однією адресою з померлою, однак не оформив на себе належним чином право власності на земельну ділянку та частину житлового будинку. [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки, яка перейшла йому від дружини та житлового будинку з погосподарськими спорудами в [ADDRESS](1/2 належала дружині, 1/2 належить йому). Даний житловий будинок станом на 15.04.1991 року відносився до групи колгоспних дворів, головою був [PERSON], членами дружина [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я [PERSON] втрачено. Позивач вчасно прийняв спадщину, звернувшись у встановлений термін до нотаріальної контори, однак при оформленні житлового будинку та земельної ділянки отримав відмову, оскільки на зазначений будинок та земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи. Тому позивач змушений звернутись до суду з вимогою про визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS], та на земельну ділянку площею 1,8638га, яка знаходиться на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник позивача адвокат Конякін М.С., який діє на підставі договору, в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась. Відповідно до ухвали суду від 13.03.2017 року позивачем було дано оголошення в газеті «Урядовий кур`єр»(№61 від 31.03.2017 року)(а.с.85). Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не надіслав. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останні скористались своїми процесуальними правами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13.03.2007 року та зареєстрованого виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] померла [INFO] року.(а.с.5). За життя [PERSON] була одружена з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.01.1958 року(а.с.7). Довідкою №1768 від 17.08.2016 року виданою виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області підтверджено, що за життя [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] до дня смерті.(а.с.31). З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. за №17/01-16 від 26.01.2017 року випливає, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась(а.с.69). Отже в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що спадкоємцем після смерті [PERSON] являється її чоловік [PERSON], який фактично прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном, однак не встиг оформити на себе у всі права спадкоємця. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25.05.2015 року та зареєстрованого виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] помер [INFO] року.(а.с.6). Родинний зв'язок позивача та померлого [PERSON], як рідного діда та онука, підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 17.06.1989 року, де в графі батько записаний [PERSON](а.с.83), та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.11.1958 року, де в графі батько записаний [PERSON], мати [PERSON](а.с.82) Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу після смерті [PERSON] встановлено, що дійсно [PERSON] вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON].(який являється його дідом) за законом. Інші спадкоємці [PERSON].(син померлого) та [PERSON].(дочка померлого) від належної частки спадщини відмовились на користь онука померлого, [PERSON] Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді - відмови завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. за №489/02-17 від 08.10.2016 року випливає, що позивач [PERSON] має право на визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] за законом, однак за відсутності правовстановлюючих документів не має змоги оформити це через нотаріальну контору(а.с.33). Довідкою №1767 від 17.08.2016 року, виданою виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що згідно погосподарської книги №1 особовий рахунок [NUMBER] житловий будинок в [ADDRESS], Тростянецького району Вінницької відносився до групи колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: голова [PERSON], члени дружина [PERSON].(а.с.32). Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в с [ADDRESS] в рівних частках. На підставі наведеного слідує, що за життя [PERSON] набув право власності на весь житловий будинок з погосподарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], Тростянецького району Вінницької області(1/2 частина як член колгоспного двору, 1/2 частина як спадкоємець після смерті дружини [PERSON].). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 15.07.2016 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], Тростянецького району Вінницької області, який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальною площею 47,9кв.м., житловою площею 37,9кв.м., допоміжною площею 10,0кв.м.(а.с.10-15). Відповіддю КП «Тульчинське МБТІ» від 17.01.2017 року №25 встановлено, що станом на 31.12.2012 року згідно архівних даних, інвентаризація житлового будинку за адресою [ADDRESS] не проводилась(а.с.63). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.06.2006 року підтверджено, що померлій [PERSON] дійсно належала земельна ділянка площею 1,8638га, розташована на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області(а.с.34). Оголошення в газеті «Тростянецькі вісті» від 16.12.2016 року вказує на те, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.06.2006, виданий на ім'я [PERSON] втрачено.(а.с.13-16). Пунктом 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що «Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності ма земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених у пунктах 10,11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, за якою, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, позивач дійсно являється спадкоємцем після смерті діда [PERSON], тому має всі підстави для визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої на території Новоободівської сільської ради Тростянецького району. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved