Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №4011 від 25 жовтня 2017 року, укладений між ним і товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Лізингова компанія «ЄВРОКАР УКРАЇНА» з підстав, передбачених ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.203 ЦК України і стягнути з відповідача грошові кошти сплачені за недійсним договором в розмірі 83750,00 гривень на підставі ст.216 ЦК України. В обґрунтування вимог в позові зазначено, що в жовтні 2017 року на офіційному сайті ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» позивач знайшов інформацію про можливість придбання у власність шляхом передачі в лізинг транспортного засобу на вигідних умовах. Після чого зателефонував до офісу зазначеного товариства та працівниками був запевнений, що йому необхідно з'явитися до офісу, внести платіж і додому він поїде на власному автомобілі. Також, в телефонній розмові було оговорено марку автомобіля - ВАЗ 2110 з встановленим газобалонним обладнанням. Він був запевнений працівником товариства, що саме зазначений автомобіль є в наявності і який, після першого внеску, буде переданий йому. 25 Жовтня 2017 року він з'явився до офісу ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» в місто Запоріжжя, де йому надали для заповнення типовий екземпляр договору лізингу, який запропонували негайно підписати та внести грошові кошти у сумі 83750,00 грн. як формальну підставу для передачі йому автомобіля у користування. В цей же день між ним та ТОВ«ЄВРОКАР УКРАЇНА» було укладено договір фінансового лізингу № 4011, відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором та згідно з положенням чинного законодавства. Вже по дорозі додому позивач ознайомився з текстом підписаного договору та зрозумів, що предметом лізингу є зовсім інший автомобіль - ГАЗ 33098/837, 4,43 дизель, який він не збирався придбавати. Він дізнався, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору складає двадцять дев'ять тисяч триста дев'яносто два долари США, а гривневий еквівалент складає сімсот вісімдесят дев'ять тисяч двісті гривень та був вражений зазначеною сумою. Разом із договором йому не були надані додатки, які вказані в договорі, як його невід'ємна частина. Зазначена в договорі юридична адреса ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» не співпадає з юридичною адресою, яка наведена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Не зрозумівши умови цього договору, позивач звернувся за юридичною допомогою. Юрист йому повідомив, що фактично за вказаним договором він ніколи не отримає автомобіль оскільки його умови є дискримінаційними, якими покладені обов'язки лише на лізингоодержувача, в той час як лізингодавець має можливість не виконувати умови договору взагалі. Після чого, 31 жовтня 2017 року він направив на адресу відповідача лист з вимогою повернути отримані обманних шляхом кошти в розмірі 83750,00 грн, однак 15 грудня 2017 року отримав письмову відповідь від 04.12.2017 року, якою в задоволенні його вимог відмовлено. Позивач вказав, що дані правовідносини регулюються ст.799 (щодо обов'язкової письмової та нотаріально посвідченої форми договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи), ст..806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору. Позивач вважає, що в договір фінансового лізингу включені несправедливі умови, які зазначені в ч.3ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. В пункті 12 договору обумовлено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за «організацію договору», що є незаконним. Несправедливими є умови договору, викладені в п.п.16.4 та 16.5 про можливість лізингодавця передати свої обов'язки за договором третім особам в односторонньому порядку при відсутності такого права у іншої сторони. В порушення вимог ст..19 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач при укладенні договору завуалював перший платіж за договором як «комісію за організацію договору» «незалежно від назви призначення платежу у квитанції про сплату», і яка не повертається лізингоодержувачу в будь якому випадку. Всупереч вимог ст..6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст.638, 655, 691, 692 ЦК України сторони не погодили істотні умови договору - постачальника (продавця) автомобіля, вартість предмета лізингу, графік сплати платежів. Позивач на момент укладення спірного договору був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом та порядком своїх грошових зобов'язань. У зв'язку з наведеними обставинами позивач вважає, що спірний договір містить низку несправедливих умов, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдали йому шкоди, як споживачу. Посилаючись на вимоги ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», правові позиції Верховного Суду України у справах № 6-330цс-16 від 08.06.2016р., №6-3020цс-15 від 11.05.2016р., позивач зазначив, що договір може бути визнано недійсним. Як наслідок визнання договору недійсним, згідно ч.1 ст.216 ЦК України, враховуючи, що договір фінансового лізингу частково виконаний тільки позивачем, він вважає що на його користь підлягають стягненню всі кошти, сплачені за недійним правочином. Позивач в своїх вимогах керується ст.ст.638, 655, 699 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів. Із відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що організаційно-правова форма - товариство з обмеженою відповідальністю, назва юридичної особи - «ЄВРОКАР УКРАЇНА», ідентифікаційний код юридичної особи - 40481805, місцезнаходження юридичної особи - 02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, будинок 26-Б, кімната 32-Б. Зазначена адреса дійсно, як вказав позивач, не збігається з адресою, вказаною в договорі фінансового лізингу №4011 від 25 жовтня 2017 року. В судове засідання представник відповідача не з'явився, копії ухвали суду про відкриття провадження, позову та доданих документів, а також повістки з викликом, які надсилалися за адресою місцезнаходження юридичної особи, вказаного в Єдиному державному реєстрі, і адресою за даними спірного договору, повернуті до суду без вручення з довідкою підприємства "Укрпошти" про причини повернення наступного змісту: "за закінченням встановленого строку зберігання". Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв'язку з їхньою діяльністю (ч.10 ст.128 ЦПК України). Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Виходячи з наведених норм процесуального закону суд вважає відповідача належне повідомленим про розгляд справи та визнає його неявку без поважних причин. У зв'язку з відсутністю згоди позивача на винесення заочного рішення,

Outcome: approved