Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. 10.06.2005 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 244. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти вони придбали нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Оскільки на час подання позову сторони не дійшли згоди про порядок поділу вищевказаного нерухомого майн, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, та сягнути судові витрати з відповідача. 26.07.2019 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Проценко А.М. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 24.08.2019 від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 гривень. 05.09.2019 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій позивач по зустрічному позову просила визнати за нею право власності на 3/4 частину спірної квартири та стягнення витрат понесених [PERSON] у зв`язку із зверненням до суду у розмірі 3000 гривень, обґрунтовуючи тим, що їх діти перебувають на її утриманні та проживають з нею в орендованій квартирі, тому вважає, що частка у квартирі повинна бути збільшена до ѕ часток. Разом із зустрічним позовом від відповідача надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору. На підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: закінчення терміну повноважень, на підставі розпорядження керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Зернової Ю.С. №293 від 23.09.2019 року та відповідно до п. 2.3.44 Положення про АСДС у зв`язку із закінченням терміну тимчасового відрядження судді Проценко А.М. справу передано 23.09.2019 року для розгляду судді Крамаренко І.А. 24.09.2019 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Крамаренко І.А. позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 23.10.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення. 01.11.2019 на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 23.10.2019. Ухвалою суду від 12.11.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до провадження, справи об`єднані в одне провадження з первісним позовом. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 29.11.2019 на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого позивач заперечує проти задоволення позовних вимог відповідача, оскільки збільшення частки в спірній квартирі на користь [PERSON] призведе до порушення права позивача на його рівну частку у спільній сумісній власності. Крім того, позивач зазначив, що не заперечує проти проживання його колишньої дружини та спільних дітей у цій квартирі, приймає участь у вихованні та утриманні дітей, сплачує аліменти на утримання дітей, щодо необхідності відповідачці винаймати з дітьми житло, позивач зазначає, що не перешкоджає мешканню ані дітей, ані колишньої дружини, а винаймає житло внаслідок особистого бажання, а не з вимушених обставин, у зв`язку з чим, позивач не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні. 06.12.2019 на адресу суду від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, відповідно до якого [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу та винаймом житла призвело зловживання спиртними напоями позивача, а оскільки діти проживають з нею на її утримання, просила суд відступити від рівності часток у спільному майні та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 06.12.2019 клопотання адвоката Чоп`як В.М. про призначення будівельно-технічної експертизи - залишено без задоволення. 12.12.2019 на адресу суду від адвоката Карабак В.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої [PERSON] заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог за необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки відповідачем по справі не доведено обставин які б дали змогу відступити від рівності часток у спільній сумісній власності подружжя. Ухвалою суду від 05.02.2020 клопотання адвоката Чоп`як В.М. про призначення будівельно-технічної експертизи - залишено без задоволення. Ухвалою суду від 05.02.2020 підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Карабак В.А. підтримала позовну заяву, просила суд позов задовольнити в повному обсязі на підставах викладених у позові. Проти зустрічного позову заперечувала в повному обсязі, просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки вважає недоведені посилання позивача за зустрічним позовом про відступлення від рівності часток у спільному майні. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом Чоп`як В.М. заперечував проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні позову. Зустрічний позов просив задовольнити на підставах викладених у ньому. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 244, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.13), який було розірвано, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 19.01.2010 року (а.с.14) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 10.02.2016 року (а.с.15). За час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти вони придбали нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.10.2011, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрований в реєстрі за №3420 (а.с.17-18). Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів №10507407 від 14.10.2011 та Витягу про державну реєстрацію прав №31682548 від 17.10.2011, позивачу [PERSON] належить 1/1 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин викладених у позові, про те, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільної сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. В судовому засіданні сторони не заперечували той факт, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу та в інтересах родини. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Згідно зі ст.ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки середнього заробітку місцевості де проживає боржник щомісячно, починаючи з 31.05.2019 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 61). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] є офіційно працевлаштованою особою та працює у КНП «Стаматологічна поліклініка №6» Запорізької міської ради та розмір аліментів, на виконання судового наказу, відраховуються з його заробітної плати, що підтверджується звітом про здійснення відрахування та виплати від 28.11.2019 за № 01-10/268 (а.с.139). Згідно довідки про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, наданої старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломоєць К.С., станом на 19.09.2019 у [PERSON] заборгованість по аліментам відсутня, переплата 1335,45 гривень (а.с.138). Також, виходячи із наданих [PERSON] доказів (копії поштових переказів, квитанцій на придбання дитячого одягу та продуктів харчування (а.с.113-117)), які було досліджено у судовому засідання, у сукупності, дають суду підстави вважати, що [PERSON] вчиняє дії матеріального характеру на утримання дітей. Таким чином, доводи відповідача [PERSON] , що розмір аліментів є недостатнім для належного утримання малолітніх дітей є безпідставними, недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження. Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що розмір стягнутих з [PERSON] аліментів не є меншим від передбаченого ст. 182 СК України мінімального розміру аліментів, які стягуються на одну дитину. Обов`язок утримувати неповнолітніх дітей покладено на обох із батьків в рівних частинах. Посилання [PERSON] про наявність заборгованості зі сплати аліментів на час розгляду справи, що не підтвердилося у ході розгляду справи, не є підставою, передбаченою ч. 3 ст. 70 СК України для збільшення частки у спірному майні. При цьому, у судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував, що отримує аліменти, однак посилався, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Разом з тим, зазначив, що [PERSON] не зверталася до суду з позовними вимогами щодо збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї суду надано не було. Та обставина, що малолітні діти проживають разом з відповідачкою в орендованій квартирі не є достатньою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна. Слід також зазначити, що збільшення частки [PERSON] у нерухомому майні, із 1/2 частини на 3/4, не покращить рівень матеріального забезпечення малолітніх дітей сторін, які в свою чергу мають право на користування житловими приміщеннями, які належать обом із батьків. Аналогічна позиція висловлена у висновках Верховного суду, які викладені у Постановах Верховного суду: у справі №175/2802/17 від 10.06.2019; №128/1761/15-ц від 15.11.2018; №127/4451/17 від 20.02.2019. Отже, оскільки у справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка є об`єктом спільної сумісної власності сторін, підлягає поділу між сторонами по 1/2 частині кожному з подружжя, таким чином первісний позов [PERSON] - підлягає задоволенню, а в задоволені зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 2947,29 гривень. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанціями на суму 500 гривень та на суму 2000 гривень, актом наданих послуг. Отже суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача [PERSON] , в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 гривень.

Outcome: approved