Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив та остаточно просив змінити дату його звільнення як підсобного робітника молочно-товарного комплексу с. Велика Медведівка з 30 січня 2012 року на день постановлення рішення, скасувати попередній запис про звільнення, зобовязати ТОВ «Подільський господар» видати йому трудову книжку та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.01.2012р. по день постановлення рішення у сумі 80000 грн., 5000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу у сумі 2728,32 грн. Позов мотивував тим, що з 2010 року працював у ТОВ «Подільський господар» різноробочим по догляду великої рогатої худоби. В лютому 2014 року після виходу на роботу з лікарняного, ветлікар товариства повідомив, що позивач звільнений. В день звільнення його не ознайомили з наказом про звільнення, не видали трудової книжки та не провели остаточний розрахунок. Неодноразові звернення до відповідача залишилися без реагування. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, пояснивши, що при прийнятті на роботу він написав заяву про прийняття на роботу та звільнення з роботи без зазначення дати. У період з 23.01.2012р. по 28.01.2012р. знаходився на лікарняному, 30.01.2012р. ветлікар забрав у нього листок непрацездатності та повідомив, що позивач звільнений з роботи без будь-яких пояснень. В той же день йому не видали трудової книжки та не провели остаточний розрахунок, не ознайомили з наказом про звільнення, не зважаючи на чисельні звернення до відповідача. Має середню освіту, не знав як захистити свої порушені права, а тому звернувся до суду в 2015 році. Просив стягнути середній заробіток з часу звільнення по день постановлення рішення, оскільки в цей час доходів він не отримував. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, пояснивши, що відповідач порушив норми трудового законодавства та не виконав покладеного на нього обовязку щодо видачі працівнику трудової книжки в день звільнення, що є підставою для задоволення позову. Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що відповідно до наказу по ТОВ «Подільський господар 2004» №34б-вк від 12.02.2010р. [PERSON] прийнято на роботу підсобним робітником з 13.02.2010р. з одномісячним випробувальним терміном. 30.01.2012р. [PERSON] подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. На підставі поданої заяви наказом №19а-вк від 30.01.2012р. [PERSON] звільнено з роботи з 30.01.2012р. за ст. 38 КЗпП України. Вважає, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду. Вини ТОВ «Подільський господар» у затримці видачі трудової книжки немає, оскільки працівник зобовязаний зявитися за отриманням трудової книжки. Оскільки позивач в день звільнення був відсутній на роботі, керівник товариства надіслав [PERSON] листа №19 від 30.01.2012р. з проханням зявитися для отримання трудової книжки. Однак, [PERSON] не виявив бажання отримати трудову книжку та під час слухання справи також не зявився за її отриманням. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що 13 лютого 2010 року [PERSON] був прийнятий підсобним робітником молочно-товарного комплексу с. Велика Медведівка ТОВ «Подільський господар-2004» згідно наказу №34б-вк від 12.02.2010р. Наказом № 19а-вк від 30.01.2012р. [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням 30 січня 2012 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Копію наказу про звільнення [PERSON] не отримував. Відповідно до табелю обліку робочого часу за січень 2012 року [PERSON] 30 січня 2012 року не працював. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 трудові книжки зберігаються на підприємствах як документи суворої звітності і видаються працівникам на руки лише в разі звільнення під розписку в особовій картці працівника та книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Таким чином докази своєчасності видачі трудової книжки на вимогу ст. 60 ЦПК України має суду надавати відповідач. В оглянутій у судовому засіданні книзі обліку руху трудових книжок є запис про те, що [PERSON] при прийнятті на роботу здав товариству трудову книжку, однак в графі «трудову книжку отримав», відсутній підпис позивача і дата отримання ним трудової книжки. Таким чином встановлено, що трудова книжка позивачеві у встановленому законом порядку не повернута. В порушення вимог ст. 47 КзПП України відповідач при звільненні [PERSON] не видав йому належно оформлену трудову книжку і не надав належних доказів про наміри виконати вказаний обов'язок або про відмову позивача отримати трудову книжку. Так, згідно з п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до нього записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Пунктом 4.2 Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Посилання відповідача на те, що лист із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки направлявся позивачу в день його звільнення, що підтверджується копією листа та зошитом вихідної кореспонденції за 2011-2012 роки, підлягають відхиленню, оскільки є неналежними доказами на підтвердження обставини про направлення та отримання позивачем такого поштового повідомлення. Позивач у судовому засіданні зазначив, що такого листа не отримував, місце проживання не змінював, отримувати трудову книжку не відмовлявся, а навпаки приходив до адміністрації підприємства, однак його не пропускали охоронці або посилалися на те, що відсутнє керівництво. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, об'єктом права особи та її власністю (ураховуючи, що при виписуванні трудової книжки з працівника стягується сума її вартості - п. 6.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників), захист якої гарантується законом. Відповідачем не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що [PERSON] пропрацювавши на підприємстві тривалий час, при звільненні не побажав отримувати трудову книжку і тривалий час відмовлявся від її отримання. Представником відповідача не було надано суду докази того, що перешкоджало відповідачу 30 січня 2012 року, в день звільнення позивача, видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку. Порушення відповідачем вимог ст. 47 КЗпП України в частині невиконання обовязку видати трудову книжку є правовою підставою для зміни дати звільнення, визнання недійсним раніше внесеного запису у трудовій книжці про звільнення [PERSON] 30 січня 2012 року, зобов'язання видати належно оформлену трудову книжку, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Відповідно до довідки про режим роботи [PERSON] він мав наступний режим роботи: пятиденний робочий тиждень з восьмигодинним робочим днем та позмінним графіком роботи. Відповідно до абзацу 3 пункту 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, в нашому випадку звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови № 100). Час затримки видачі трудової книжки складає 846 робочих днів, 2012 рік (з 30.01.2012р. ) 233 р.д., 2013 рік 251 р.д., 2014 251, 2015 109. Відповідно до довідки про розмір заробітної плати [PERSON] заробітна плата за два повні відпрацьовані місяці становить 3950,71 грн. (2070,87+1879,84). Середньоденний заробіток становить 89,78 грн. (3950,71/44 роб.дні (листопад, грудень 2011 року). Отже, середній заробіток за вимушений прогул становить 75953,88 грн. (89,78*846), саме таку суму слід стягнути з відповідача зі здійсненням обовязкових відрахувань до бюджету. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки невидача трудової книжки працівникові є триваючим порушенням, початком перебігу тримісячного строку для звернення до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі, слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився від її отримання. Таким чином, вимушений прогул являється наслідком триваючого порушення з боку роботодавця, таке звернення до суду завжди буде своєчасним та у межах позовної давності, встановленої ч. 1 ст. 233 КЗпП України, тому строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, позивачем не пропущено. В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, позивач зазнав моральних страждань через неможливість офіційного працевлаштування, постановки на облік у центрі зайнятості, нестачу коштів на власне утримання і з очевидністю був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак суд визнає встановленим факт заподіяння моральної шкоди відповідачем позивачу. При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності та справедливості. Тому, з урахуванням зазначених положень, фактичних обставин справи, розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд визначає в сумі 500 грн. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК пропорційно до задоволеної частини вимог підлягає стягненню з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 783,88 грн. (10% від моральної шкоди+94,94% від майнової вимоги). Оскільки витрати на правову допомогу не перевищують граничний розмір їх компенсації, документально підтверджені та доведені, суд дійшов висновку, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 2454,12 грн. (89,95% від задоволених вимог). На підставі ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню у сумі 1616,04 грн. (за травень 2015р. 18 р.д.х 89,78 грн).

Outcome: partial