Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач\~ звернулая до суду з\~ позовом, в якому зазначає, що в 1991 році її бабуся - [PERSON], вирішила придбати житловий будинок, розташований в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області по вул. Комсомольській, 33 (старий номер 21) у свого брата - [PERSON], якому він належав на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.1964 року, для свого сина - батька позивача [PERSON], так як на той час батько позивача не мав будинку. Оформленням всіх документів на своє імя мав займатися батько позивача. З того часу - з 1991 року, батько позивача разом із членами своєї родини переїхав жити в зазначений будинок. Він та члени родини були офіційно зареєстровані в вищевказаному будинку з 1992 року. Батько позивача постійно володів та розпоряджався житловим будинком з 1992 року по день своєї смерті - 02 січня 2006 року, а після його смерті [PERSON] продовжувала та продовжує володіти та розпоряджатися будинком. Весь цей час саме батько позивача до своєї смерті та позивач по теперішній час обслуговували будинок, робили поточні ремонти, доглядали за прилеглою територією - все це позивач робила та робить і зараз, бо завжди вважала саме себе єдиним власником будинку так як її батько запевняв, що оформить будинок на її імя. Окрім цього, позивачем після смерті батька сплачуються всі платежі по ремонту та догляду за будинком, платежі по електроенергії, а також здійснюється догляд за прибудинковою територією. Вирішивши оформити субсидію на оплату електроенергії у відповідних органах, позивач довідалася, що будинок на її імя так і неоформлений, а власником будинку залишився її дядько - відповідач по справі, який проживає на тимчасово окупованій території в Донецькій області. Позивач же добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним обєктом нерухомості ось вже на протязі 25 років, підтвердженням чого є наступні документи: довідка селищної ради за №2243 від 17.10.2016 року, акт депутата про місце проживання, затверджений селищним головою 17.10.2016 року. Таким чином,позивач являється добросовісним набувачем житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, отже встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 вказано, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Пунктом 13 цієї ж Постанови визначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, тому позивач зазначила відповідачем по справі попереднього власника будинку. Не дивлячись на те що відповідач - [PERSON], є родичем позивача та фактично ніколи не заперечував і не спростовував того факту, що [PERSON] і її батько понад 15 років користуються вказаним житловим будинком, іншим способом, а ніж звернення до суду за визнанням права власності за набувальною давністю, позивач не може, оскільки [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території - в зоні проведення АТО і прибути на територію підконтрольну України не має змоги. Така ситуація позбавляє позивача як молоду матір (вона доглядає малолітню дитину) оформити субсидію на комунальні послуги. На замовлення позивача [PERSON] підприємство «БТІ» Оріхівської районної ради Запорізької області 10.10.2016 року виготовило технічний паспорт на житловий будинок (інвентаризаційна справа №581), який складається: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», ганок літ. Кр, сарай «Б», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Пг», паркан №1, басейн №2, ворота з хвірткою №3, водопровід №4, паркан №5. Відповідно до довідки №2242 від 17.10.2016 року виданої Комишуваської селищною радою було проведено перенумерацію житлового будинку з 21 номеру на 33 номер та змінено назву вулиці Комсомольської на вулицю Широку. Без відповідного правовстановлюючого документу позивач не може провести державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості, яким вона користується більше 10 років. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено як підставу державної реєстрації права власності на нерухоме майно рішення суду. Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність), тому позивач звернулася з позовом до Оріхівського районного суду Запорізької області. Позивач прохає визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», ганок літ. Кр, сарай «Б», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Пг», паркан №1, басейн №2, ворота з хвірткою №3, водопровід №4. паркан №5 за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вулиця Широка, будинок 33 (тридцять три). Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, 09 листопада 2016 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, повноваження на представлення її інтересів надала адвокату [PERSON], свої позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] на задоволенні вимог своєї довірительниці\~ наполягає, зазначаючи, що [PERSON] добросовісно заволоділа вищевказаним майном, безперешкодно і відкрито користується ним на протязі 25 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позовних вимог позивача не заперечує. Представник третьої особи\~ [PERSON] в судове засідання не з"явилася, 09 листопада 2016 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, оскільки в силу свого віку та стану здоров"я прибути на судове засідання не може, позовні вимоги позивача визнає. Крім того зазначила, що позивач по справі є її онукою, і вона дійсно проживає у вищевказаному будинку разом зі своєю родиною та розпоряджається ним по сьогоднішній день. Суд, заслухавши представника позивача,\~ вивчивши матеріали справи,\~ оцінивши докази надані до суду, вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних обставин. За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлено, що в 1991 році бабуся позивача - [PERSON], вирішила придбати житловий будинок, розташований в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області по вул. Комсомольській, 33 (старий номер 21) у свого брата - [PERSON], якому він належав на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.1964 року (а.с.9), для свого сина - батька позивача [PERSON], так як на той час батько позивача не мав будинку. Оформленням всіх документів на своє імя мав займатися батько позивача. З того часу - з 1991 року, батько позивача разом із членами своєї родини переїхав жити в цей будинок. Він та члени родини були офіційно зареєстровані в вищевказаному будинку з 1992 року, у відповідності до домової книги. (а.с.16-19). Батько позивача постійно володів та розпоряджався житловим будинком з 1992 року по день своєї смерті - 02 січня 2006 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №029269 (а.с.8), а після його смерті [PERSON] продовжувала та продовжує володіти та розпоряджатися будинком. Весь цей час саме батько позивача до своєї смерті та позивач по теперішній час обслуговували будинок, робили поточні ремонти, доглядали за прилеглою територією - все це позивач робила та робить і зараз, бо завжди вважала саме себе єдиним власником будинку так як її батько запевняв, що оформить будинок на її імя. Окрім цього, згідно квитанцій, долучених до матеріалів справи, стверджується факт того, що позивачем після смерті батька сплачуються всі платежі по ремонту та догляду за будинком, платежі по електроенергії, а також здійснюється догляд за прибудинковою територією.(а.с.25). Вирішивши оформити субсидію на оплату електроенергії у відповідних органах, позивач довідалася, що будинок на її імя так і неоформлений, а власником будинку залишився її дядько - відповідач по справі, який проживає на тимчасово окупованій території в Донецькій області. На підставі довідки селищної ради за №2243 від 17.10.2016 року (а.с.20) та акту депутата про місце проживання, затверджений селищним головою 17.10.2016 року (а.с.22), позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним обєктом нерухомості ось вже на протязі 25 років. Таким чином,позивач являється добросовісним набувачем житлового будинку. Частиною 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, отже встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 вказано, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Пунктом 13 цієї ж Постанови визначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Не дивлячись на те що відповідач - [PERSON], є родичем позивача та фактично ніколи не заперечував і не спростовував того факту, що [PERSON] і її батько понад 15 років користуються вказаним житловим будинком, іншим способом, а ніж звернення до суду за визнанням права власності за набувальною давністю, позивач не може, оскільки [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території - в зоні проведення АТО і прибути на територію підконтрольну України не має змоги. Така ситуація позбавляє позивача як молоду матір (вона доглядає малолітню дитину) оформити субсидію на комунальні послуги. На замовлення позивача [PERSON] підприємство «БТІ» Оріхівської районної ради Запорізької області 10.10.2016 року виготовило технічний паспорт на житловий будинок (інвентаризаційна справа №581), який складається: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», ганок літ. Кр, сарай «Б», вбиральня літ. «Г», погріб літ. «Пг», паркан №1, басейн №2, ворота з хвірткою №3, водопровід №4, паркан №5. (а.с.13-15). Згідно довідки №2242 від 17.10.2016 року виданої Комишуваської селищною радою (а.с.21)було проведено перенумерацію житлового будинку з 21 номеру на 33 номер та змінено назву вулиці Комсомольської на вулицю Широку. Без відповідного правовстановлюючого документу позивач не може провести державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості, яким вона користується більше 10 років. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено як підставу державної реєстрації права власності на нерухоме майно рішення суду. Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність), тому позивач звернулася з позовом до Оріхівського районного суду Запорізької області. Частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 звертає увагу, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Також, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Звідси, якщо власник майна тривалий час не виявляв наміру визнати річ своєю, то він погодився з її втратою, і при відсутності презумпції права державної власності, визнається ця річ власністю фактичного добросовісного володільця. Тобто інститут набувальної давності захищає права справжнього володільця проти попереднього. При таких обставинах, враховуючи дослідженні в судовому засіданні письмові заяви відповідача та третьої особи про визнання позову, а також те, що позивач достовірно довів факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито володіє нерухомим майном на протязі більше 25 років, інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~ тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved