Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

19.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення права користування спільною частковою власністю (квартирою). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є співвласниками по 1/4 частині кожний спірної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 2005 року. Відповідачка [PERSON], його колишня дружина (шлюб розірвано у 2008), намагається будь-яким засобом позбавити його можливості в повній мірі користуватися своєю часткою спільної квартири, хоча він, за характером роботи, багато часу відсутній вдома - вона постійно вчиняє сварки щодо порядку користування квартирою та оплати комунальних послуг. Спірна квартира має три окремі кімнати площею 10 кв.м, 11,8 кв.м та 18,9 кв.м, між якими розташовано коридор, ванна та кухня, що створює досить придатні умови для сумісного користування квартирою, чому всіляко перешкоджає відповідачка [PERSON], яка вважає себе повновласним господарем спільної квартири. Інші співвласники квартири - [PERSON] та [PERSON] - хоча і зареєстровані в спірній квартирі, але мешкають окремо. Оскількпозивач з відповідачкою [PERSON] не дійшли згоди щодо користування спільною квартирою і оплати комунальних послуг, я змушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач просить визначити порядок користування спільною квартирою [ADDRESS] надавши у користування мені, [PERSON], окрему кімнату площею 11,8 кв.м з лоджиєю, кімнати площею 10 кв.м та 18,9 кв.м з балконом залишити у користуванні відповідачів, а кухню ванну та коридор залишити у спільному користуванні. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою суду від 30.11.2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи №125-005 складеного 22.01.2018 року зазначено, що провести поділ квартири [ADDRESS] між співвласниками на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об'ємно-планувальні характеристики квартири, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В2.2-15-2005 "Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення." - технічно неможливо. На підставі вимог п.п 2.22, 2.24, 2.27, 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 "Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення.", визначити порядок користування приміщеннями квартири між всіма співвласниками, не надається можливим, в звязку з тим, що квартира складається з 3-х житлових кімнат, та не можливо виділити в натурі кожному співвласнику окрему ізольовану житлову кімнату відповідно до їх ідеальної частки, тобто по 1/4 частині. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить квартири [ADDRESS], який належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 2005 року. Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що ст.358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. В зв'язку з викладеним, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення права користування спільною частковою власністю (кватирою) належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed