Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.11.2009р.. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 23.04.2010р.н., та сина [PERSON], 25.10.2012р., які мешкають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Ведення між сторонами спільного господарства та шлюбні відносини припинено з вересня 2017р.. Позивач посилається на те , що спільне життя з відповідачем не склалося з причини несумісності характерів та різних поглядів на сімю. Подальше спільне життя та збереження сім'ї суперечить її інтересам. Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей. Відповідач [PERSON] не надає грошової допомоги в добровільному порядку на утримання їх неповнолітніх дітей.\~\~ Крім того, у сторін наявний спір щодо поділу майна, а саме однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка була придбана сторонами під час шлюбу на спільні кошти подружжя. Тому, [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до суду і просить суд: 1) розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 23.04.2010р.н., та сина [PERSON], 25.10.2012р., у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2017р. і до повноліття дітей; 3) здійснити поділ спільного майна подружжя: виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність [PERSON] 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.01.2018р. за вмотивованим клопотанням представника позивача [PERSON] забезпечено зазначений позов та накладено арешт на спірне майно однокімнатну квартиру на четвертому поверсі чотирьохповерхового жилого будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS], та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб до набрання чинності рішенням у справі вчиняти будь-які дії щодо зазначеного майна. Позивач [PERSON] у вступному слові просила суд розірвати шлюб, стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей та поділити спільне майно подружжя, додаткових пояснень не мала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додаткових пояснень не мав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у вступному слові позовні вимоги не визнав, додаткових пояснень не мав.\~\~ Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.112 СК України , суд виясняє фактичні взаємини подружжя, реальні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них , інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення.\~ Згідно ст.ст. 180 , 182 , 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до повнолітнього віку , аліменти стягуються в частковому відношенні до заробітку. Розмір аліментів , стягуваних на утримання неповнолітньої дитини, визначається з урахуванням матеріального та родинного стану платника аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серія 1-ЕД №124702, виданого 21.01.2011р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №674 від 27.11.2009р., [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія 1-ЕД №174912, виданого 29.04.2010р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №348, [PERSON] народився 23.04.2010р., батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія І-ЕД №260311, виданого 01.11.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №317, [PERSON] народився 25.10.2012р., батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії Інформаційної довідки\~ з Державного реєстру речових прав №982990185 від 25.09.2017р., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], загальна площа 29кв.м., житлова площа 15,7кв.м., належить на праві приватної власності з 22.10.2010р. на підставі договору купівлі-продажу ВРВ №763611, частка 1/1 [PERSON]. Таким чином , матеріалами справи підтверджено , що сімя фактично розпалася , сторони примиритися не бажають і подальше сумісне життя і збереження шлюбу заперечує інтересам сторін, згоду про місце мешкання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу між сторонами знайдено, у звязку з чим позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, з урахуванням віку, стану здоров'я та матеріального забезпечення дітей, з урахуванням матеріального та родинного стану відповідача, суд вважає необхідним стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей:\~ сина [PERSON], 23.04.2010р.н., та сина [PERSON], 25.10.2012р., у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 25.09.2017р., до досягнення найстаршою дитиною повноліття до 23.04.2028р.. До того ж, судом встановлено, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS],\~ була придбана відповідачем [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст. 60 СК України вважається спільним сумісним майном подружжя, оскільки зазначена квартира була придбана 22.10.2010р. на підставі договору купівлі-продажу з метою мешкання в ній сімї\~ [PERSON] та [PERSON]; джерелом придбання спірної квартир були спільні кошти подружжя. Саме зазначені обставини, встановлені судом у сукупності дозволяють визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Тому, позовна вимога щодо здійснення поділу спільного майна подружжя підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що обставини викладені [PERSON] в інтересах [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна заява [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України,\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує, те, що позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у загальному розмірі 1280грн. за позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя, що документально підтверджено матеріалами справи, а отже з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] сума сплаченого судового збору у розмірі 1280грн.. При цьому, відповідно до положень чинного законодавства України позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору у розмірі 640грн. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а тому з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 640грн..

Outcome: approved