Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

18 липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 вересня 2017 року за реєстровим № 8591 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з неї заборгованості в розмірі 132649,29 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 лютого 2018 року їй стало відомо про те, що постановою державного виконавця Новокаховського міського відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області відкрито виконавче провадження № ВП 55472348 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 8591 від 09 вересня 2017 року про задоволення вимог відповідача за кредитним договором № б/н від 18.04.2011 року в розмірі 132 649, 29 грн. Наведений виконавчий напис вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вчинила виконавчий напис щодо спірної заборгованості, яка до того ж не підлягала задоволенню у зв`язку з пропуском строків давності, тобто, вважає виконавчий напис таким, що вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, а Відповідачем пропущено строк, на протязі якого Відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. На підтвердження такої позиції позивач зазначила, що попередньо Банк неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості за вказаним договором, а саме: 08.06.2016р. (позов залишено без розгляду ухвалою від 01.08.2016р. (Справа 661/1755/16, провадження 2/661/857/16); 04.11.2016р., (винесене заочне рішення від 23.12.2016р., яке згодом скасоване за заявою [PERSON] , а позов Банку знов був залишений без розгляду ухвалою 27.06.2017р. (Справа № 661/3216/16, провадження 2/661/666/17). Двічі в суд нею надавались заперечення щодо розміру нарахованої заборгованості за кредитним договором, що свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором, тобто вважає, що на момент звернення Банком до нотаріуса, Банку було відомо про те, що вона оспорює зазначену заборгованість. Крім того, вважає, що нотаріус мав відмовити Банку у вчинені виконавчого напису, оскільки надані Банком документи не відповідали вимогам чинного законодавства та не могли бути розцінені нотаріусом як кредитний договір та виписка з рахунку боржника. Також, нотаріус при вчинені виконавчого напису не перевірив дотримання Банком строк позовної давності, хоча з розрахунку заборгованості, наданого Відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, вбачається, що починаючи з 25.01.2014 року мінімальний платіж по Кредиту Позивачем був сплачений не в повному обсязі, що свідчить про те, що саме з 26.01.2014 року у Відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за Кредитним договором, тобто трирічний строк позовної давності сплинув 26.01.2017 року, а із заявою про вчинення виконавчого напису Банк звернувся лише 09.09.2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги щодо стягнення суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту та процентів). 28 травня 2019 року ухвалою суду скасовано заочне рішення та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 21 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнала посилаючись на його необґрунтованість, подавши 15.08.2019 року відзив на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на його необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2011 року [PERSON] заповнено та підписано Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, відповідно до якої банком надано кредит, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. 01 серпня 2016 року ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2011 року в сумі 47 164,59 грн. залишено без розгляду, яка позивачем не оскаржувалася. 23 грудня 2016 року заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2011 року в розмірі 68 854,97 грн., яка складається з: 25461,74 грн. - заборгованість за кредитом; 38299,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1338,24 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафів, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3255 грн. - штраф (процентна складова), яке відповідно до заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення скасовано ухвалою суду від 26 травня 2017 року, та 27 червня 2017 року ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області зазначену позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання, яка позивачем не оскаржувалася.. 09 вересня 2017 року, за заявою стягувача, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8591, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2011 року в розмірі 132 649 грн. Як вбачається з документів на підставі яких вчинено виконавчий напис, Банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 09.09.2017 року, до якої додав: письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 18.04.2011 року, яку представником банку було направлено на адресу [PERSON] 25.08.2018 року, але доказів на підтвердження отримання [PERSON] вказаної вимоги нотаріусу не надав; Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, заповнену та підписану [PERSON] - 18.04.2011 року, відповідно до якої банком надано кредит, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки; виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № б/н від 18.04.2011, укладеного між Банком та [PERSON] , станом на 08.08.2017 року. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд визнає обґрунтованими доводи позивачки про те, що станом на день вчинення виконавчого напису нотаріусом (станом на 09.09.2018 року), існував спір між нею та Банком щодо розміру заборгованості, який до теперішнього часу не вирішений, а тому твердження представника банку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису [PERSON] мала безспірну заборгованість перед банком, не відповідає дійсності, тобто під час розгляду зазначеної справи, судом встановлено відсутність у Банку станом на 09.09.2018 року підстав на захист свого цивільного права шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, суд погоджується з позицією позивача про те, що надані нотаріусу Банком документи не є підставою для вчинення виконавчого напису, оскільки в порушення вимог пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999 р. (зі змінами) банком було надано нотаріусу: анкету-заяву про приєднання до умов та правил банківських послуг від 18.04.2011р., в якій процентна ставка не зазначена; відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань; що в цілому відповідає висновкам Верховного Суду викладених у Постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17; документ під назвою «Виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № б/н від 18.04.2011р» проте за своєю суттю, - це розрахунок заборгованості, виконаний банком у довільній формі, не є випискою з рахунку боржника в розумінні чинного законодавства, бо не відповідає вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України N 254 від 18 червня 2003 року, яка була чинна на момент вчинюваного виконавчого напису нотаріусу, розрахунок заборгованості Відповідача не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, як того вимагає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відповідно до якого відображення у бухгалтерському обліку операцій по рахунку з клієнтами, зокрема в Виписках по рахунку, вправі здійснюватись лише на підставі первинних бухгалтерських документів (п.1.ст.9); первинні документи, не долучались до розрахунку заборгованості (тобто розрахунок абсолютно нічим не обґрунтований) та не були витребувані нотаріусом відповідно до ст. 46 Закону України "Про нотаріат" та глави 7 розділу І «Загальні положення» Порядку вчинення нотаріальних дій, де передбачено, що нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; тобто відповідачем нотаріусу не було подано належних документів, які передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що виключає можливість формального підтвердження нотаріусом безспірності заборгованості боржника. Також, нотаріус при вчинені виконавчого напису не врахувала пропуск Банком строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, хоча як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, починаючи з 25.01.2014 р. мінімальний платіж по Кредиту Позивачем був сплачений не в повному обсязі, а, отже, саме з 26.01.2014р. року у Відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за Кредитним договором, тобто, строк позовної давності щодо стягнення за кредитом сплинув 26.01.2017р., тоді як із заявою про вчинення виконавчого напису Відповідач звернувся лише 09.09.2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги щодо стягнення суми заборгованості. При цьому посилання представника третьої особи - приватного нотаріуса Бондар І.М., на висновок науково - правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і суб`єктного складу справи щодо його оскарження в суді, складений 12.12.2016 року, як на підставу правомірності своїх дій під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, то суд зазначений висновок не приймає до уваги як належний доказ, оскільки вказаний висновок наданий не з приводу предмета спору по зазначеній справі. За таких підстав позов [PERSON] підлягає задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved