Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

31.05.2017 року від Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 до суду надійшла заява про госпіталізацію [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] хворіє на туберкульоз легень з 2010 року. Неодноразово проходив стаціонарне лікування, але лікування переривав, вів асоціальний спосіб життя. З 30.01.2014 року по 25.05.2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному протитуберкульозному диспансері №3 (ОПТД №3) з діагнозом: рецидив туберкульозу легень інфільтративний. 28.01.2016 року хворому рішенням центральної лікарсько-консультативної комісії № 1889 встановлено діагноз: ріфампіціностійкий туберкульоз легень інфільтративний, але від стаціонарного лікування хворий відмовився. Крім того, [PERSON] лікувався в стаціонарному відділенні ОПТД № 3 з 06.12.2016 року по 09.03.2017 року, самовільно припинив лікування. В зв'язку з погіршенням самопочуття, хворого повторно госпіталізовано до стаціонарного відділення ОПТД № 3, де він перебуває по теперішній час. В період перебування в стаціонарі, хворий зловживає алкогольними напоями, порушує режим медичного закладу, медичні рекомендації не виконує. Часто буває відсутнім у диспансері. Є бактеріоносієм та несе небезпеку зараження туберкульозом для оточуючих. 31.03.2017 року [PERSON] консультований лікарем-психіатром. Під час обстеження, лікарем було встановлено, що хворий зловживає спиртними напоями, а тому хворому встановлено діагноз розлад особистості та поведінки, внаслідок зловживання алкоголем та рекомендовано, у разі ухилення від лікування, направити його на примусове спеціалізоване лікування до Обласної психіатричної лікарні № 1. В добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу, хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. В період, коли хворий контактує із здоровими людьми, він наражає їх на небезпеку зараження туберкульозом, оскільки є бактеріоносієм туберкульозу. Вимоги протиепідемічного режиму[PERSON] не виконує. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 03.05.2017 року за № 3 [PERSON] має основний діагноз - ріфампіціностійкий туберкульоз легень інфільтративний розлад особистості та поведінки, внаслідок зловживання алкоголем у зв'язку з чим він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу та хронічного алкоголізму в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні №1 є змішане психо-туберкульозне відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці. Бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання [PERSON], оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих. Представник заявника [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON], який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутністю, оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби. Враховуючи заяву [PERSON], а також те, що за даними протитуберкульозного закладу він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, судовий розгляд проведено за його відсутністю. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 03.05.2017 року за № 3 [PERSON] має основний діагноз - ріфампіціностійкий туберкульоз легень інфільтративний розлад особистості та поведінки, внаслідок зловживання алкоголем у зв'язку з чим він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу та хронічного алкоголізму в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці. (а. с. 4). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу та алкоголізм, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписки з історії хвороби №2017/54, виписки із медичної карти. (а. с. 5, 7). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 надано докази того, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved