Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що на праві власності йому належить житловий будинок який знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.11.1998 року виданого державним нотаріусом Ставищанської державної нотаріальної контори та зареєстрованого 25.11.1998 року в білоцерківському МБТІ. 18 листопада 2006 року між відповідачем та сином позивача виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області був зареєстрований шлюб про, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області і видано свідоцтво про шлюб (актовий запис 7). Відповідачка 04.07.2007 року була зареєстрована у житловому будинку що належить позивачеві на праві власності. Після народження [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] позивач здійснив реєстрацію їхнього місця проживання в вищевказаному житловому будинку. Подружні стосунки між сином позивача та відповідачкою не склалися і відповідачка 9 вересня 2013 року залишила сім'ю та переїхала з неповнолітніми дітьми до іншого місця проживання. Крім того рішенням Радомишльського Районного суду від 17.03.2014 року шлюб між сином позивача та відповідачкою розірвано. Відповідачка у даному будинку не проживає з часу вибуття,тобто більше одного року. Між позивачем як власником будинку та відповідачкою будь - якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, витрати по утриманню будинку відповідачка не несе та не приймає участі у спільному побуті і не є членом сімї позивача, а тому відпали правові підстави для збереження її реєстрації в будинку позивача. Проте знятися з реєстрації місця проживання в будинку та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідачка відмовляється, а тому позивач вважає за доцільне відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим будинком. Позивач просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування даним жилим будинком. В судове засідання позивач не прибув, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим будинком необхідно позивачу для оформлення субсидії та можливості розпоряджатися його будинком, поскільки на даний час він обмежений в користуванні власним жилим приміщенням. Відповідачка в судовому засідання представляючи свої інтереси та інтереси свої неповнолітніх дочок позовні вимоги визнала. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач є його рідним батьком, а відповідачі є його дружина та діти. Будинок в [ADDRESS] належить його батькові , позивачу по справі, відповідачка та діти з вересня 2013 року у зазначеному будинку не проживають. Свідок також в цьому будинку не проживає в даний час працює в м.Києві та проживає в с.Ходосієвка Києво- Святошинського району Київської області де винаймає житло. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON], покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із матеріалів справи вбачається, що, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Ставищенською районною державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] [PERSON] за реєстром №18, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказане право зареєстроване в Білоцерківському МБТІ 25.11.1998 року в реєстровій книзі №26 (а. с. 4). 17 березня 2014 року шлюб між відповідачкою та [PERSON] (сином позивача) розірваний Радомишльським районним судом Житомирської області, що підтверджується рішенням по справі №289/198/14-ц (а. с. 8). З вересня 2013 року відповідачка разом з неповнолітніми дітьми переїхала до іншого місця проживання до своїх батьків в с. Заньки Радомишльського району Житомирської області, тобто обрала інше місце проживання. Відповідачка у належному позивачу на праві приватної власності будинку не проживає з часу вибуття, тобто більше одного року, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача не має, витрати по утриманню будинку вона не несе, не бере участі в спільному побуті і не є членом сім'ї позивача. Відтак відпали правові підстави для збереження її реєстрації в даному будинку, та права користування вказаним будинком. Проте, знятися з реєстрації місця проживання в будинку та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач до початку розгляду справи по суті відмовлялася. Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статтей 2, 3, 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачка в будинку позивача не проживає понад рік та не веде спільне з позивачем господарство та створює позивачу перешкоди в користуванні його майном, поскільки він не має можливості оформити субсидію, суд вважає, що відповідачка втратила право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком.

Outcome: approved