Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

25 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру за №23 у будинку №107 по вул. Полтавська в місті Павлограді Дніпропетровської області, що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 64,3 кв. м, житловою - 37,6 кв. м., шляхом надання йому права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі - покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 92/07 від 06.06.2007р., укладеним між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» в сумі 40 887,68 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят сім) швейцарських франків 68 сантимів, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.04.2015р. складає 902 472,53 (девятсот дві тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 53 коп., та всіх витрати, пов"язаних зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки; виселити усіх мешканців зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку; стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №92/07 від 06 червня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»( на теперешній час - ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON], останньому було надано кредит у розмірі 21900,00 шв. франків, зі сплатою 09,50% річних з кінцевим терміном повернення до 05 червня 2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] 06 червня 2007 року було укладено іпотечний договір №92/07, відповідно до якого [PERSON] передала Банку в іпотеку квартиру №23 по вулиці Полтавська в будинку №107 в м.Павлограді. Основний боржник [PERSON] припинив виконання своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим станом на 30.04.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 40 887,68 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят сім) швейцарських франків 68 сантимів, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.04.2015р. складає 902 472,53 (девятсот дві тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 53 коп. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. Відповідач, її представник, третя особа - [PERSON], його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, жодних заяв не надали. Від представника третьої особи Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, покладалася на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно договору про надання відновлювальної кредитної лінії №92/07 від 06 червня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], останньому було надано кредит у розмірі 21900,00 шв. франків, зі сплатою 09,50% річних з кінцевим терміном повернення до 05 червня 2017 року. (а.с. 17-20) Вказані кошти [PERSON] отримав від банку, що підтверджується заявою на видачу готівки №103-02 від 06.07.2007 (а.с. 21). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №92/07 від 06 червня 2007 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 06 червня 2007 року був укладений іпотечний договір №92/07, відповідно якого відповідач надала в іпотеку належне їй на праві власності майно, яким є квартира [ADDRESS], що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 64,3 кв. м, жилою - 37,6 кв. м., предмет іпотеки сторони оцінили в 113625,00 грн, що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 27406,70 шв. франків. (а.с. 14-16). Свої зобовязання за договором боржник [PERSON] належним чином не виконав, у звязку з чим за кредитним договором станом на 30.04.2015 утворилась заборгованість в розмірі 40 887,68 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят сім) швейцарських франків 68 сантимів, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.04.2015р. складає 902 472,53 (девятсот дві тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 53 коп.. (а.с. 9) Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Як передбачає ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно частин 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і у договорі іпотеки зазначено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись : загальний розмір вимог та всі його складові , що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити , що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по договору про іпотечний кредит, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах. Частина 3 ст.109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 закону «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян призверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Тому аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Судом встановлено, що в іпотеку за договором від 06.06.2007 року передано квартиру [ADDRESS], яка була придбана відповідачем 11.12.2004 відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири(а.с.22,23), тобто, не за рахунок отриманих кредитних коштів за договором від 06.06.2007року. Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із вище зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Outcome: partial