Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що з червня 1998 року за згодою власника [PERSON] , який помер [INFO] , проживає без реєстрації у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що починаючи з 1998 року [PERSON] безперервно та відкрито володіє житловим будинком, є добросовісним набувачем нерухомого майна, у зв`язку з чим, на її думку, вона має право отримати майно у власність за набувальною давністю. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач Кривоозерська селищна рада Миколаївської області надіслав до суду заяву, відповідно до якої позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно даних комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації за вих.№250/04-02-03 від 14 липня 2021 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року по даних паперових носіїв інформації бюро наявний запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Кривоозерською селищною радою депутатів трудящих Кривоозерського району Миколаївської області від 25 травня 1972 року за №956, частка 1/2; [PERSON] на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2000 року, справа №2-17, частка 1/2(а.с.29). Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Кривоозерським відділом РАГСу Миколаївської області 10 червня 1998 року(а.с.12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого повторно Кривоозерським районним відділом РАГСу Миколаївської області 27 березня 2000 року(а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено даними свідоцтва №956 про право приватної власності від 25 травня 1972 року, зареєстрованого в реєстровій книзі №7, за реєстровим номером 960(а.с.20). Згідно даних Кривоозерської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) за вих.№536/01-16 від 28 липня 2021 року встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась(а.с.33). Даними довідки, виданої Кривоозерською селищною радою Миколаївської області за вих.№2051 від 29 червня 2021 року встановлено, що [PERSON] станом на 29 червня 2021 року, згідно акту обстеження від 29 червня 2021 року проживає без реєстрації по [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до положення ч.4 ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу спливу позовної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав". При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном, а саме - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: по [ADDRESS] , починаючи з червня 1998 року, тобто більше 23 років. На даний час [PERSON] помер. За даними Кривоозерської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості та безперервності володіння позивачем протягом 23 років нерухомим майном, відсутність попереднього власника або його правонаступника, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю.

Outcome: approved