Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

14.12.2020 ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, у загальному розмірі 12857 грн. 12 к. та судових витрат. На обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до Статуту, Положення про Зміївську ТЕС, підприємство здійснює свою господарську діяльність, одним з видів якої є надання послуг з центрального опалення, водопостачання та водовідведення. Відповідно до п. 1.2 та п. 1.3 "Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг", затвердженому наказом Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. У період з жовтня 2017 по жовтень 2020 Зміївською ТЕС надавалися послуги з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення за особовим рахунком № [NUMBER] , на якому обліковується житлове приміщення - квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Оскільки відповідач не здійснювала належним чином оплату наданих позивачем комунальних послуг, станом на 31.10.2020 виникла заборгованість, враховуючи суму інфляційних нарахувань та 3% річних, у загальному розмірі 12 875 грн 12 к. Таким чином, оскільки [PERSON] не виконала своїх зобов`язань, не погашала заборгованість, Зміївська ТЕС звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.01.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 28.01.2021. 28.01.2021, 18.02.2021 та 16.03.2021 судовий розгляд відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 06.04.2021 судове засідання не проводилося та відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 26.04.2021 до канцелярії суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач зазначає, що за вказаною в позові адресою вона не зареєстрована та ніколи не проживала. Послугами з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення фактично не користувалася, а позивачем такі послуги не надавалися. Крім того, до позовної заяви надано розрахунки заборгованості на ім`я [PERSON] . Просила застосувати до вказаних правовідносин строки позовної давності (а.с. 57-59). 27.04.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників. 19.05.2021 до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення, з холодного водопостачання та водовідведення з урахування інфляційних витрат та 3% річних, станом на 30.04.2021, на загальну суму 18\~170 грн 29 к. (а.с. 65-71) 19.05.2021 до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив [PERSON] від 26.04.2021, в якому зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування № 2433 від 26.12.2017. З заявами або іншими письмовими зверненнями про фактичне не проживання в вказаній квартирі та не користування послугами з водопостачання, водовідведення та опалення до Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» ніхто не звертався. Крім того, після отримання в дар квартири [ADDRESS] відповідач не зверталася до позивача й щодо переоформлення особового рахунку та підписання належних, відповідно до законодавства документів. Також, з розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви вбачається, що відповідачем проводилась оплата за водопостачання у сумі 400 грн 00 к., за липень 2020 , нарахування становило 48 грн 61 к. та 100 грн. 00 к.,за серпень 2020, нарахування становило 48 грн 61 к. Оплати проведені через касу відділу житлово-комунальних послуг Зміївської ТЕС, крім того, через банк відповідачем також сплачено 100 грн. 23.11.2020. Зазначені оплати та переплати свідчать про визнання відповідачем заборгованості та визнання факту надання послуг з водопостачання, водовідведення та опалення. Враховуючи викладене, представник позивача вважає, що строк позовної давності, який позивач просить застосувати до вказаних правовідносин є перерваним у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 73-78). 20.05.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 09.06.2021 та 15.07.2021 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача. 28.07.2021 до канцелярії суду від [PERSON] надійшла заява відповідно до якої, остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю та застосувати до даних правовідносин строки позовної давності. Відповідач зазначає, що позивачем нараховано індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми за послуги які фактично не надавалися та відповідно до Закону України від 17.03.2021 № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а відтак у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 86-88). 29.07.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 28.09.2021 судове засідання відкладено за клопотанням учасників справи. 01.10.2021 до канцелярії суду від [PERSON] надійшла заява про надання доказів погашення заборгованості, відповідно до якої відповідачем надано квитанції на оплату заборгованості, а саме квитанції на оплату опалення: у сумі 3\~709 грн 71 к. від 30.09.2021, у сумі 270 грн 33 к. від 27.11.2017, у сумі 9\~198 грн 50 к. від 24.09.2021. Також в зазначеній заяві відповідач просить закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору, а заборгованість за водопостачання та водовідведення вважає нарахованою безпідставно, оскільки в квартирі ніхто не зареєстрований (а.с. 102-103). 01.10.2021 до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості за надані комунальні послугу, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних станом на 30.04.2021 в сумі 5\~262 грн 08 к., яка складається з наступного: 1\~537 грн 36 к., заборгованість за централізоване опалення; 227 грн 83 к. заборгованість з водопостачання; 714 грн 30 к. заборгованість за водовідведення; 96 грн 38 к. абонентська плата; 1\~919 грн 63 к. інфляційні нарахування; 766 грн 58 к. 3% річних (а.с. 107-108). 01.10.2021 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву з проханням розгляду справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за відсутності відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі доводів зазначених у відзиві. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши доводи позовної заяви, відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №156867407 від 20.02.2019 підтверджується, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а. с. 9). Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у житло квартиру [ADDRESS] , на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . З наданих позивачем розрахунків платежів за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № [NUMBER] , квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, вбачається, що станом 30.04.2021 сума заборгованості [PERSON] , по оплаті житлово-комульних послуг складає: 1\~537 грн 36 к.- за надання послуг з центрального опалення, 227 грн 83 к. - холодного водопостачання, 714 грн 30 к - водовідведення; інфляційні нарахування 1 919 грн 63 к.; 3% річних - 766 грн 58 к. (а. с. 5-6, 7-8, 67-69, 70-71, 103 109-110). Відповідно до інформації наданої начальником відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Пілат О. № 167 від 28.09.2021, станом на день надання інформації за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с. 101). Відповідно копії Акту обстеження від 06.12.2019, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , корінний вентиль на трубопроводі холодної води розпломбовано. В квартирі проживають три особи (а.с. 114). Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 322 ЦК України врегульовано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Між тим, Верховний суд у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 дійшов висновку, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Відповідно до пунктів 18, 20, 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 67 Житлового кодексу Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту не отримання вказаних послуг відповідачем на розсуд суду не надано. Дані щодо звернення [PERSON] , до постачальника послуг з повідомленням про непроживання у квартирі, неотримання послуг, на виконання положень ст. 7 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" відсутні. Факт того, що [PERSON] , не зареєстрована у належній їй на праві приватної власності квартирі, сам по собі не свідчить про те, що вона не отримувала надані послуги з водопостачання та водовідведення та не звільняє [PERSON] від обов`язку сплати за житлово-комунальні послуги. Відповідний висновок міститься у Постанові від 2 квітня 2020 Верховного Суду № 757/29813/17-ц. Щодо застосування строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд зазначає наступне: Відповідно до\~статті 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності, згідно статті 257 Цивільного кодексу України\~встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 Цивільного кодексу України\~передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Підстав для застосування позовної давності та відмови у позові з вказаних підстав суд не вбачає, оскільки відповідачем надано до суду заяву від 01.10.2021 з квитанціями про погашення заборгованості за надані послуги, а відтак, часткова сплата заборгованості відповідачем свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. Щодо посилань відповідача на неправомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Дійсно, на період дії карантину і протягом 30 днів після його завершення Прикінцевими положеннями Закону від 17 березня 2020 року №530-IX забороняється стягнення неустойки і пені, та припинення надання комунальних послуг на період дії карантину та протягом 30 днів після його відміни. Між тим, в даному випадку\~\~ заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Так, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України). До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. Водночас формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1). Таким чином, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 530-ІХ на нарахування інфляційних збитків та 3% річних не розповсюджується. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що [PERSON] не виконала в повному обсязі зобов`язання по своєчасній оплаті житлово-комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства у зв`язку з чим утворилась заборгованість, станом на 30.04.2021\~з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних в сумі\~5 262 грн 08., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до другого речення частини 5\~статті 268 Цивільного процесуального кодексу України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved