Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути сплачений судовий збір та витрати за надання правничої допомоги. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках. Від спільного проживання [INFO] народився син [PERSON] . Весною 2017 року відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались. [PERSON] виявив бажання створити іншу сім?ю. Позивач з сином [PERSON] змушені були переїхати та поселитись у знайомих. [PERSON] матеріально не допомагав, він ніколи навіть не поцікавився де живе його син. Також вказала, що судом були стягнуті аліменти на її користь на утримання дитини в мінімальному розмірі. [PERSON] скривав своє місце роботи, гроші переказував нерегулярно, інколи взагалі нічого на утримання сина не присилав. В жовтні 2018 року позивач звернулася до суду про зміну способу стягнення аліментів. Згідно виконавчого листа, який позивачем було пред?явлено до виконання - відповідно з 13.12.2018 року вона отримала можливість отримувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000.00 гривень щомісячно. При цьому навіть за пред?явленим виконачим листом відповідач не завжди аліменти сплачував вчасно та в розмірі, визначеному судом. Як вказує позивач, за період, що пройшов з моменту, коли сторони припинили спільне проживання [PERSON] жодного разу не бачив свого сина [PERSON] , жодного разу не цікавився його життям, здоров?ям навіть під час телефонних розмов, коли позивач йому дзвонила. Він ніколи не проявляв по відношенню до сина [PERSON] батьківської любові, його не хвилювало питання виховання. Навпаки, коли позивач намагалась відповідачу нагадати, що його син не тільки потребує коштів на утримання, що він уже підріс і потребує елементарного спілкування з татом він відповідав, що в нього своє життя і сина [PERSON] в ньому не має. В серпні 2019 року позивач звернулась у Службу в справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В подальшому позивач повторно звернулася в Службу в справах дітей з заявою про розгляд по суті її звернення та надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Та зява була розглянута по суті і відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 10.02.2020 року - орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Також позивач зазначила, що після отримання вказаного висновку органу опіки та піклування від 10.02.2020 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав вона ще певний час не зверталась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача який не виконував батьківські обов`язками, самоусунувся від участі у вихованні сина [PERSON] внаслідок чого останній три роки фактично ріс без рідного батька, без його любові, без його піклування, без його моральної підтримки та матеріальної забезпеченості, що було вкрай необхідним для повного і гармонійного розвитку його особистості - все ще надіялась, що він задумається, змінить свою поведінку і виправить ситуацію. Однак [PERSON] свого ставлення до виконання батьківських обов?язків та реалізації батьківських прав не змінив, свідомо продовжує нехтувати батьківськими обов`язками продовжує підтримувати позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, заборгованість по сплаті аліментів не погашає. Представником позивача до суду надано заяву з проханням розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Третьою особою - Службою у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника на розсуд суду. Третьою особою - Службою у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, з проханням задовольнити позов. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так, [PERSON] з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних стосунках. Від спільного проживання [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю, [PERSON] . Як зазначила позивач, [PERSON] , відповідач [PERSON] жодного разу не цікавився життям свого сина [PERSON] , здоров?ям навіть під час телефонних розмов, коли позивач йому дзвонила. Він ніколи не проявляв по відношенню до сина батьківської любові, його не хвилювало питання виховання. Навпаки, коли позивач намагалась відповідачу нагадати, що його син не тільки потребує коштів на утримання, що він уже підріс і потребує елементарного спілкування з татом він відповідав, що в нього своє життя і сина [PERSON] в ньому не має. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 150 ч.1,2,3 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, [PERSON] майже відразу після народження малолітнього сина [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, аліменти на утримання малолітнього сплачує не в повному розмірі, порушуючи строки їх виплати, будь-якої іншої допомоги не надає, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням та інтересами, не створює умов для отримання ним освіти, не підтримує з сином родинних стосунків, тривалий час не бачив сина, не вітає його з днем народження, не телефонує, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1, ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Позивач звернулась у Службу в справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до висновку від 10.02.2020 №12/01-02/03/20 орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішенської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За правилами ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснення в пунктах 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що відповідач з дитиною не проживає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, про його здоров`я, не цікавиться проблемами, навчанням, не забезпечує його харчуванням та одягом. Вказане свідчить про те, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню. Що стосується судових витрат, які згідно позовної заяви [PERSON] просила стягнути на її користь, суд також зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В даному випадку надано квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 10.04.2020 на суму 800 грн. та №27 від 17.05.2020 на суму 2000 грн., в зв`язку з чим дана вимог підлягає задоволенню. Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору.

Outcome: approved