Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 07.10.2006 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що через відсутність взаємоповаги один до одного, постійні сварки, різні погляди на сімейне життя, сторони проживають окремо, подружнім життям не живуть та спільного господарства не ведуть, між ними склалися неприязні стосунки. Позивач вважає, що реєстрація шлюбу носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Вказує, що рішення про розірвання шлюбу прийнято нею давно, а тому термін на примирення просить не надавати. Враховуючи викладене позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб з [PERSON] розірвати, оскільки, більше року разом не проживають та спільне господарство не ведуть . Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Однак, [PERSON] подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності та шлюб розірвати. Заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 655. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16.05.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Згідно довідки виданої житлово-будівельним кооперативом "Смерічка" № 210/0820 від 27.08.2020року неповнолітній син [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою : [ADDRESS] , разом з матірю [PERSON] . Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, більше року спільно не проживають, подальше збереження шлюбу обоє вважають неможливим. Неявку відповідача у судове засідання суд розцінює, як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх малолітньої дитини Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Щодо визначення місця проживання дітей суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Я встановлено у судовому засіданні та згідно довідки виданої житлово-будівельним кооперативом "Смерічка" № 210/0820 від 27.08.2020 року, неповнолітній син [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою : [ADDRESS] , разом з матірю [PERSON] . При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Оскільки, позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна, позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, а тому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати.

Outcome: approved