Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій вказав, що 07 листопада 2015 року [PERSON] стало відомо про наявність договірних зобовязань між ним та ФГ «Україна» за договором оренди землі без номеру та дати укладання, який зареєстровано у відділі держкомзему в Іллінецькому районі Вінницької області про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 052120004002491 від 18.02.2012 року. Предметом вказаного договору є належна [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ВН № 061805 виданого 27.10.2004 року на підставі розпорядження Іллінецької РДА від 11.10.2004 року № 313 земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521285500:02:000:0073, розташована на території Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Позивач зазначає, що оспорюваний договір за датою, часом, місцем його укладення, за вказаним в ньому змістом, строком дії ним не укладався та не підписувався, а тому його наявність порушує його права, як власника земельної ділянки. При цьому жодних документів направлених на укладання договору оренди позивач, як орендодавець орендарю не надавав та не уповноважував його в особі будь яких представників проводити державну реєстрацію. Державну реєстрацію оспорюваного договору оренди проведено 18 січня 2012 року. Також позивач не підписував акту приймання- передачі обєкту оренди, а відтак не передавав земельну ділянку, крім того в даному акті відсутня дата його складання. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7146 га., кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області без номеру та дати укладання укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Україна», в особі голови господарства [PERSON], зареєстрований відділом держкомзему в Іллінецькому районі Вінницької області за № 052120004002491 від 18 січня 2012 року та скасувати його державну реєстрацію. При цьому позивач зазначає, що дізнався про порушення свого права 07.11.2015 року, зробивши відповідну відмітку в примірнику договору оренди землі, який зберігається у ФГ «Україна», тому просить поновити йому строк позовної давності. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Представник відповідач ФГ «Україна», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився повторно, надіславши заяву про відкладення розгляду справи. Представник головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявився, проте подав заперечення на позовну заяву в якому просить розгляд справи проводити у його відсутність, а в задоволенні вимог [PERSON] відмовити повністю, оскільки при реєстрації договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ФГ «Україна» було встановлено відповідність поданих документів вимогам встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 1021, та підстав для відмови в проведенні реєстрації не було. За таких обставин, беручи до уваги, що представник відповідача - ФГ «Україна», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився повторно, без поважних на те причин суд вважає за можливе проводити розгляд вказаної справи без участі позивача та належним чином повідомлених відповідачів та ухвалити в ній заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши представлені докази приходить до слідуючого висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені повністю та підлягають задоволенню з наступних підстав. З досліджених матеріалів цивільної справи вбачається, що 07.11.2015 року позивач отримав у відповідача ФГ «Україна» копію договору оренди належної йому земельної ділянки. Вказану дату суд визнає датою, коли особа дізналася про порушення свого права. Зважаючи на відповідне клопотання позивача, за наявності на те підстав, суд вважає за необхідне поновити позивачеві процесуальний строк на звернення до суду. За таких обставин суд вважає, що викладена позиція в запереченні відповідача ФГ «Україна» про відмову в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом 18.01.2012 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 2,7146 га., розташованої на території Павлівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без номеру та дати укладання між відповідачем ФГ «Україна» та позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" згідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набути право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно висновку за результатами проведення судово почеркознавчої та технічної експертиз від 13.03.2017 року № 875/876/17-21 (а.с. 56 - 59) в оспорюваному договорі підпис від іменні [PERSON] в графі «Орендордавець» виконаний не [PERSON], а іншою особою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на момент вчинення правочину не були додержані вимоги ч.3 та ч. 5 ст.203 ЦК України, а тому волевиявлення учасника правочину - позивача по справі, не було вільним, а правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. З аналізу даної норми вбачається, що в разі визнання недійсними договорів оренди землі, скасовується і запис про їх державну реєстрацію. Таким чином позовна вимога про скасування державної реєстрації оспорюваного договору підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 552 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved