Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

29.03.2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В позовній заяві позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у виїзді [PERSON] за кордон на час канікул, а саме з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 січня 2015 року по 11 січня 2015 року шляхом надання дозволу на такий виїзд без дозволу матері [PERSON]. В решті позовних вимог просить позов залишити без розгляду. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог, покликається на наступні обставини: 18.02.1997 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. За час шлюбу [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. З червня 2011 року позивач та відповідач проживають окремо, відповідач та їхня донька [PERSON] проживають на Україні а він залишився в Польщі. Проте незважаючи на те, що позивач постійно проживає в Польщі, він підтримує дружні стосунки з дочкою, регулярно запрошує її приїхати до нього на канікули, сприяв їй у вироблені Карти Поляка, візи, та інших документів для виїзду за кордон. Але відповідач, заперечує, та не дає дозволу на виїзд дитини з України як мати дитини, переховує документи необхідні для виїзду [PERSON] за кодон і тим самим перешкоджає дитині скористатися її правом на тимчасовий виїзд за межі держави в цілях відпочинку. Окрім цього позивач звертався до відповідача з письмовою заявою та проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на період канікул, проте відповіді не отримав, дружина лише усно повідомила що не відпустить доньку в Польщу. Позивач вважає, що така позиція відповідача перешкоджає йому у виконанні обов'язків, як батька, щодо всебічного розвитку дитини та її оздоровлення. Враховуючи інтереси дитини позивач змушений звертатися з позовом до суду. Позивач [PERSON], у судове засідання з'явився, його представником подано заяву про розгляду справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] судове засідання 10.10.2014 року не з'явилася повторно, хоча належними чином була повідомлена про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала. Жовківська районна адміністрація як орган опіки та піклування, скерувала на адресу суду клопотання в якому просить розгляд справи проводити у їх відсутності. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. 26.11.2012 року Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі №1316/1844/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів. Рішення суду набрало законної сили 07.12. 2012 року. Зазначеним рішенням суду встановлено, що 18.02.1997 року в Бюро реєстрації актів громадянського стану у Стопніці Воєводства Кєлецьке Республіки Польща, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, які являються батьками неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO] у м. Дубляни Жовківського району Львівської області. [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON], [INFO]. Дані обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказування не потребують. 30.11.2012р. позивач направив відповідачу письмове прохання надати нотаріально завірений дозвіл необхідний для поїздки їх доньки [PERSON] за кордон, яке залишилося без відповіді. Оцінюючи зазначені позовні вимоги у сукупності із: Частиною 2 і 3 статті 13 ЦК України, із змісту яких вбачається, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб; не допустити дій з наміром завдати шкоди іншій особі, а також не допустити зловживання правом в інших формах. Порушення особою наведених положень у відповідності до ч.3 ст. 16 ЦК України може бути підставою для відмови судом у захисті цивільного права та інтересу цієї особи. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 6 ЦК України, які обирає позивач за власним розсудом. Частинами 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів статті 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 та ст.155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, а за відсутності згоди одного з батьків,виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі вищенаведеного, враховуючи обставини справи та інтереси малолітньої дитини, зважаючи на необхідність її виїзду за кордон для відпочинку у період канікул, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, а також враховуючи, що між ними існують неприязні відносини, що перешкоджає можливості отримати від відповідача дозволу на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон на час канікул, а саме з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 січня 2015 року по 11 січня 2015 року України без згоди її матері [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору. На підставінаведеного та

Outcome: approved