Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

30 грудня 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Гринвич-юг дистриб'юторська компанія" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що працював у відповідача на посаді менеджера з продажу з 23 вересня 2013 року. За кожний місяць роботи у відповідача позивач отримував заробітну плату у розмірі 500 грн., про що позивач щомісяця розписувався у відомості про отримання заробітної плати. Вказаний розмір заробітної плати суперечить розміру, встановленому п. 3.1 трудового договору № 13/13 від 23 вересня 2013 р. Крім того, відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за грудень 2013 року в повному обсязі. Оскільки позивач не ознайомлений зі штатним розкладом та позивачу невідомий точний розмір його заробітної плати, розрахунок недонарахованої заробітної плати позивач робив, виходячи з законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на місяць, як то передбачено п. 3.1 трудового договору 3 13/13 від 23 вересня 2013 року. Недоплачена заробітна плата за період з 23.09.2013 р. по 30.09.2013 р. складає 184,85 грн., за період з 01.10.2013 р. по 31.10.2013 р. - 647 грн., з 01.11.2013 р. по 30.11.2013 р. - 647 грн., з 01.12.2013 р. по 13.12.2013 р. - 553,63 грн., а всього становить 2 032,48 грн. Крім того, відповідно до п. 3.2 трудового договору № 13/13 від 23.09.2013 р. позивачу передбачена щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дні із збереженням середньої грошової винагороди, що визначається за останній повний господарський рік. Оскільки позивач не використав кількість днів відпустки, то він просить стягнути грошову компенсацію за всі невикористані ним 4 дні щорічної відпустки у сумі 152,92 грн. В день звільнення позивача, 13 грудня 2013 року, відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що йому належать, а саме не виплатив заробітну плату за відпрацьовані позивачем робочі дні грудня 2013 року, не провів донарахування до неповністю виплаченої заробітної плати за період вересень-листопад 2013 року, не компенсував позивачу 4 дні невикористаної позивачем щорічної відпустки. Оскільки з дня звільнення позивача 13 грудня 2013 року і по час звернення позивача до суду відповідач не сплачує позивачу належних йому сум, то відповідно до ст. 117 КзпП України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу 3 905,90 грн., а саме: - недонараховану заробітну плату за весь період роботи у відповідача, а саме з 23.09.2013 р. по 13.12.2013 р. в розмірі 2 032,48 грн., - грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 152,92 грн., - середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем у розмірі 1 720,50 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства позивачу була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 3000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий у ТОВ «Гринвич-юг дистриб'юторська компанія" на посаду менеджера з продажу, що підтверджується наказом від 23 вересня 2013 року та трудовим договором № 13/13 від 23 вересня 2013 року. (а.с. 87) Наказом № 43-К від 29 листопада 2013 року позивач був звільнений з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 83) Позивач стверджує, що за весь час роботи на вказаній посаді відповідач виплачував заробітну плату не в повному обсязі. У відповідності до п. 3.1 трудового договору № 13/13 від 23 вересня 2013 року розмір оплати праці працівника встановлюється штатним розкладом товариства, але не менше законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на місяць. За результатами роботи працівнику можуть здійснюватись заохочувальні виплати у вигляді премій у відповідності з Положенням про оплату праці та преміювання товариства. Надбавки та інші заохочення встановлюються наказом директора товариства. В судовому засіданні позивач пояснив, що за кожний місяць роботи у відповідача він отримував заробітну плату у розмірі 500 грн., про що він розписувався у відомості про отримання заробітної плати. При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суд, погоджуючись з думкою позивача, у зв'язку з чим розрахунок недонарахованої заробітної плати робить, виходячи із законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на місяць відповідно до п. 3.1 трудового договору № 13/13 від 23 вересня 2013 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 23 вересня 2013 року по 29 листопада 2013 року розмір недоплаченої заробітної плати позивача складає 1 478,85 грн. Крім того, відповідно до п. 3.2 трудового договору № 13/13 від 23.09.2013 р. позивачу передбачена щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дні із збереженням середньої грошової винагороди, що визначається за останній повний господарський рік. Оскільки позивач не використав кількість днів відпустки, належних йому згідно відпрацьованого ним терміну, тому у відповідності до ст. 83 КЗпП України та ст. 2 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно розрахунку, наданого позивачем, на момент звільнення він мав право на 4 календарні дні щорічної основної відпустки. Середньоденна заробітна плата позивача складає 1147 грн.: 30 днів = 38,23 грн. Таким чином, розмір компенсації за невикористані дні відпустки складає 152,92 грн. (38,23 грн. х4 дні) В день звільнення позивача, 29 листопада 2013 року відповідач не вплатив позивачу всіх сум, що йому належать, а саме не виплатив заробітну плату за відпрацьовані позивачем робочі дні, не провів донарахування до неповністю виплаченої заробітної плати за період вересень-листопад 2013 року, не компенсував позивачу 4 дні невикористаної позивачем щорічної відпустки. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середня заробітна плата позивача складає 1 720,50 грн. (із розрахунку законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати на місяць 1147 грн. + 1147 грн. : 2). Враховуючи той факт, що з дня звільнення позивача 13 грудня 2013 року і по сьогоднішній день відповідач не сплачує позивачу належних йому сум, то відповідно до ст. 117 КзпП України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зважаючи на викладене, відповідач повинен сплатити позивачу: - недонараховану заробітну плату за весь період роботи у відповідача, а саме з 23.09.2013 р. по 29 листопада 2013 року в розмірі 1 478,85 грн., - грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 152,92 грн., - середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем у розмірі 1 720,50 грн. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його трудові права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 1000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial