Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 17.04.2014 року винесено рішення Броварського міськрайонного суду по справі № 361/1146/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON], та [PERSON] до ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заробітної плати та задоволено його позовні вимоги про стягнення з відповідача 9 410грн.85 заробітної плати та 62 261грн. 60 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вищезгадане рішення частково змінено рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. На даний час вищезаначене рішення не виконано, що, на думку позивача, дає йому підстави для звернення до суду із вимогами з огляду на приписи ст. 117 КЗпП України, а саме стягнення з відповідача середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.04.2014 по 25.11.2015, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Позивач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений. Представник позивача [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в яких вказаний відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, повно та всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2015 та частково змінене рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.07.2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Мостобудівельний загін № 112». Стягнуто з відповідача на користь позивача 9410 грн. 85 коп. заробітної плати та 50814 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на день винесення рішення. Станом на день подання позову вищезазначені рішення не виконані та відповідач в своїх письмових запереченнях цього факту не спростував. Позивач просить стягнути з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 17.04.2014 по 25.11.2015. Як встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду та рішенням Апеляційного суду Київської області встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 139 грн. 60 коп. та встановлено, що робочий тиждень становив 5 днів. Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 29.01.2014 року (у справі №6-144ц13) висловив правову позицію про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин) суд приходить до наступного розрахунку: Кількість робочих днів за період з 17.04.2014 по 25.11.2015 становить 415 днів затримки виплати заробітної плати 139,60 (середньоденна заробітна плата) х 415 (днів) = 57 934 грн. З огляду на встановлені обставини справи на наведені приписи чинного законодавства суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Мостобудівельний загін № 12» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 57 934 грн. При вирішенні питання про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, суд виходить з наступного. В своїх позовній заяві позивач зазначає, що відповідач повинен нести цивільну відповідальність згідно ст. 625 ЦК України щодо неможливості виконання ним грошового зобов'язання та сплатити інфляційні втрати , три відсотки річних від простроченої суми. У частині вимог про стягнення на користь позивача з відповідачів суми 3% річних та суми інфляційних втрат, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки ч. 2 ст. 625 ІІК України, яка передбачає можливість стягнення таких сум врегульовує прострочення боржником саме виконання грошового зобов'язання, тоді як між позивачем та відповідачем у цій справі не укладено жодних цивільно-правових договорів (між сторонами наявні трудові правовідносини) з яких би випливала наявність між сторонами грошового зобов'язання, яке відповідач повинен був виконати у встановлений договором строк і який останній прострочив тощо. Суд вважає, що у даних правовідносинах між сторонами позивач не є кредитором у розумінні ст. 625 ІІК. а відповідач не вважаються боржниками у розумінні цієж статті, що виключає стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягає стягненню та інфляційної складової. Тому вимоги [PERSON] в частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми задоволенню не підлягають. При вирішенні питання щодо витрат на правову допомогу та судового збору, суд приходить до наступного: Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать і витрати на правову допомогу. Позивач надав документи на підтвердження витрат на правову допомогу на суму 3410 грн. 40 коп. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір витрат, виходячи з обсягу виконаної роботи, зазначеному в розрахунку та квитанції до прибуткового касовоого ордеру від 07.08.2015 року визначений у межах, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», і є обгрунтованим. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" (який був чинний на день подання позову) від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: partial