Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

26 вересня 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Слов`янського міського ВДРАЦС, [PERSON] про зобов`язання провести державну реєстрацію народження дитини. 04 листопада 2019 року до суду позивачка [PERSON] подала уточнену позовну заяву, в якій змінила предмет позову із зміненим складом учасників, звернувшись із позовом до [PERSON] про присвоєння прізвища народженій дитині. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] [PERSON] народила дитину, з метою реєстрації якої звернулася до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Слов`янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але їй було відмовлено в реєстрації дитини оскільки, на дату народження дитини вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб був між ними розірвано на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2019 року. Вказує на те, що вона з колишнім чоловіком мала різні прізвища і тому, для реєстрації народження дитини потрібна письмова згода батька дитини. Зазначає, що отримати згоду колишнього чоловіка на присвоєння свого прізвища вона не має змоги, так як фактично не мешкає з ним з березня 2018 року, та має фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком від якого народила дитину. З огляду на викладене вона позбавлена можливості зареєструвати свою дитину. У зв`язку із чим вона вимушена була звернутися до суду та просити задовольнити її позов, яким присвоїти ново родженій дитині, що народилася [INFO] від батьків: мати - [PERSON] , [INFO] , батька - [PERSON] , [INFO] , прізвище: « [PERSON] ». В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності за участю її представника [PERSON] , позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Представник позивачки [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги № 73 від 23 вересня 2019 року, а також угоди на представництво інтересів у цивільній справі від 23 вересня 2019 року, в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримала з підстав, наведених у ньому. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки відповідно до ст. 187 ЦПК України, відомості про зареєстроване місце проживання відповідача відсутні. Однак [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку належним чином про час і місце судового розгляду справи судовою повісткою та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Шука О.В., яка діє на підставі довіреності № 29/03-2297 від 02 грудня 2019 року, повідомлена належним чином про час та дату судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням слухання справи проводити без її участі. Рішення просили прийняти на розсуд суду згідно чинного законодавства. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву про зміну предмету позовних вимог, продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення прізвища дитини, залучено до участі в справі орган опіки та піклування в порядку ст. 56 ЦПК України, який зобов`язано надати суду висновок на вирішення спору. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із медичним свідоцтвом про народження № 488 від 27 серпня 2019 року, виданого КЛПЗ «Пологовий будинок» м. Слов`янськ, [PERSON] на 40 тижні вагітності, [INFO] народила дівчинку вагою 3900 г. З вказаної довідки вбачається, що породілля в зареєстрованому шлюбі не перебуває. В графі «Підпис одержувача свідоцтва» зазначено [PERSON] (а.с.6). Згідно із актом обстеження проживання, складеним 16 вересня 2019 року комісією у складі квартальної - [PERSON] , членів комісії - [PERSON] та [PERSON] та затвердженої керівником мікрорайону «Центр-2» [PERSON], за адресою: [ADDRESS] проживає у тому ж числі [PERSON] , [INFO] , яка має реєстрацію селища Погонівка, Барвінківського району, Харківської області(а.с.7). Згідно із заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 10 вересня 2019 року(а.с.9). Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-2298 від 02 грудня 2019 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини до уваги приймалися факти зобов`язання провести державну реєстрацію народження дитини надані [PERSON] . Враховуючи вказане, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 27 листопада 2019 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає можливим вказати в актовому записі про народження дитини жіночої статі наступні дані: прізвище дитини - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Відповідно до ст. 16 вказаного законодавчого акта, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є громадянкою України, а відповідач - громадянином Узбекистану, шлюб між сторонами розірваний 08 серпня 2019 року за рішенням суду, яке вступило в законну силу 10 вересня 2019 року. При цьому позивачка народила дитину [INFO] в м. Слов`янську Донецької області. Виходячи з аналізу згаданих норм та встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що на вказані правовідносини розповсюджується чинне законодавство України, оскільки як видно із представлених суду матеріалів та відповідних норм права, дитина є громадянином України. Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Згідно ч.3 ст.144 Сімейного кодексу України, реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Відповідно до ч.1 ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно вимог ч.1, 3 ст.145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] позивачка [PERSON] в пологовому будинку м. Слов`янська Донецької області народила дитину жіночої статі. Відповідно до наданої копії рішення суду про розірвання шлюбу, рішення набрало законної сили 10 вересня 2019 року. З врахуванням положень ч. 3 ст. 115 СК України, за якими документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, дитина народжена у шлюбі між позивачкою та відповідачем. При цьому, як видно із рішення суду від 08 серпня 2019 року після одруження позивачка прізвище своє не змінювала, отже сторони на момент народження дитини мали різні прізвища. За таких обставин, при реєстрації народження дитини, визначення її прізвища можливо було лише за згоди подружжя. Як видно із наданих суду документів, відповідач своєї згоди на визначення дитини не надавав. У зв`язку з чим, позивачка позбавлена можливості здійснити реєстрацію народження дитини у строк визначений чинним законодавством. Позивачка просить визначити прізвище дитини як « [PERSON] ». Вирішуючи спір щодо визначення прізвища дитини, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Органом опіки та піклування зроблено висновок про можливість визначення дитині при реєстрації її народження прізвища « [PERSON] ». Суд також зважає на ту обставину, що відповідач відсутній за останнім відомим постійним місцем проживання, на сьогодні зв`язок дитини та батька відсутній, про свідчить акт обстеження проживання позивачки. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки та надані в судовому засіданні докази. Зважаючи на досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення прізвища дитини як « [PERSON] » підлягають задоволенню. Суд зауважує на тому, що визначення прізвища новонародженої дитини не буде суперечити її інтересам. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, а позивачкою не сплачений судовий збір при поданні заяви. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про можливість стягнення судового збору в дохід держави з відповідача в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved