Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що з липня 2012 року вони з відповідачем проживали разом без реєстрації шлюбу в с.Замшани Ратнівського району Волинської області у будинку, який орендував відповідач. Літом 2013 року вона завагітніла, а відповідач, як військовослужбовець, був направлений для виконання службових обов`язків в м. Київ у зв`язку з подіями в зоні АТО. [PERSON] було відомо про стан вагітності, однак до народження дитини він не приїжджав, спілкувались в телефонному режимі. Після народження доньки [PERSON] - [INFO] , перестав з ними спілкуватися хоча батьківство визнавав. Оскільки вона з відповідачем у шлюбі не перебували, дитина була зареєстрована в органах РАЦС на підставі частини 1 статті 135 СК України за вказівкою матері. Відповідач відмовляється подати заяву про реєстрацію батьківства, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку з наведеним просить визнати відповідача батьком дитини [PERSON] та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав наведених у ньому, просили позов задовольнити. Представник Старовижівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень до позову не має. Відповідач судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України", телефонограмою. Відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів суду не подавав. Також під час судового засідання судом було здійснено допит в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , мама позивача суду пояснила, що відносини її доньки із відповідачем розпочалися влітку 2012 року. Відповідач винаймав житло у смт. Ратне, в період часу з літа 2012 року до літа 2013 року її донька більшу половину часу проживала з відповідачем, зокрема всі вихідні та по буднях два-три рази на тиждень залишалась у відповідача за місцем його проживання. Свідок ствердила, що відповідачу було відомо про вагітність позивача у справі, жодного разу не заперечував щодо свого батьківства, після його переведення у іншу область неодноразово телефонував, в тому числі і до свідка. Відразу після народження дитини обіцяв приїхати з метою врегулювання усіх питань у відділі РАЦСу. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала з відповідачем у райвіськоматі, позивач та відповідач познайомились у неї в гостях, відносини між сторонами були як у подружжя. Вказувала, що відповідач знав про вагітність і вважав дитину своєю. Свідок [PERSON] пояснив суду, що разом з позивачем працював у Старовижівському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Відповідача знає як працівника райвіськомату. Вказав, що у сторін по справі були відносини, неоднарозово бачив їх разом. Свідок зазначив, що вітав відповідача з народженням дитини, жодних заперечень щодо тої обставини, що дитина не відповідача від останнього не чув. Свідок [PERSON] суду пояснив, що разом з відповідачем працювали у райвіськоматі, допомагав останньому у пошуках житла. Неодноразово приїжджав до відповідача, привозив продукти харчування. Бачив там позивача по справі, яка займалась домашнім господарством, накривала на стіл тощо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач у нього винаймав житло, неодноразово приходив до відповідача по різних питаннях (оплати житла тощо) і бачив там позивача, вказував, що зі слів відповідача йому відомо, що сторони по справі проживали разом у належному свідку будинку. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до таких висновків. Згідно зі статтею 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З пояснень позивача та свідків судом встановлено, що сторони по справі разом проживали у смт. Ратне в період часу з літа 2012 року до літа 2013 року без реєстрації шлюбу. Відповідачу було відомо про вагітність та народження дитини, відповідач жодним чином не заперечував свого батьківства. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старовижівського РУЮ Волинської області за актовим записом №80, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (аркуш справи 6). Відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач [PERSON] на момент народження дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому реєстрація народження здійснена на підставі частини 1 статті 135 СК України, що підтверджується відповіддю Старовижівського РВ ДРАЦ (аркуш справи38). Відповідно до довідок, виданих управлінням соціального захисту населення Старовижівської РДА від 07 травня 2019 року № 864, 865 [PERSON] призначено допомогу на 1 дитину одиноким матерям на період з липня 2018 року по квітень 2019 року. (аркуш справи 10), соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з січня 2018 року по квітнень 2019 року (аркуш справи 11). Згідно статті 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-XII "Про ратифікацію Конвенції про права дитини", дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. У зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання, суд позбавлений можливості призначити судово молекулярно-генетичну експертизу. Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку про наявність достатніх законних підстав для задоволення вимоги позивача про визнання [PERSON] біологічним батьком [PERSON] та для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Згідно з статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а донька перебуває на утриманні матері (аркуш справи 7, 10, 11). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років установлено з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З врахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини в сумі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також суд враховує ту обставину, що відповідач є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом (аркуш справи 55), не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривню. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 768,40 гривень. З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання позовної заяви про визнання батьківства було сплачено 768,40 грн. 00 коп. судового збору, тобто в розмірі визначеному законом. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену суму судового збору. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Враховуючи, що позивач при подачі позову про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial