Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Іванівський спеціалізований карєр» про виплату заробітної плати при звільненні та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 02.10.2010 року [PERSON], було прийнято на роботу на посаду електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування до ПАТ «Іванівський спеціалізований карєр». 01.03.2015 року позивача було звільнено з роботи, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Роботодавець в день звільнення працівника грубо порушив норми трудового законодавства, остаточного розрахунку не вчинив та не повідомив про них в порядку ст. 110 КЗпП України. Так, з [PERSON] фактично не було проведено повний розрахунок по заробітній платі в день звільнення, що є грубим порушенням законодавства про працю. Вищевказані дії роботодавця, прямо суперечать статті 116 КЗпП України, що призводить до відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Отже власник або уповноважений ним орган має виплатити позивачу заробітну плату в сумі 7115,33 гривень та моральну шкоду, яку позивач оцінює в 2000 гривень. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак на адресу суду від нього надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні без його участі і підтриманні позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «Іванівський спеціалізований карєр» у судове засідання не з'явився, хоча про дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення наявне в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.158 ч.2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 02.10.2010 року [PERSON], було прийнято на роботу на посаду електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування до ПАТ «Іванівський спеціалізований карєр». 01.03.2015 року позивача було звільнено з роботи, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Згідно довідки № 54/9 від 11.05.2016 року наданої ПАТ «Іванівський спеціалізований карєр», сума заборгованої заробітної плати [PERSON] з 01.03.2015 року по 29.02.2016 року складає 7115,33 грн. Суд прийшов до висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими, тому регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно дост. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами ч.1ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і в ст. 115 КЗпП України. Відповідно ст.ст. 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 15, 21 Закону України "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган зобовязаний в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заборгованість та моральна шкода з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. У відповідності зіст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач від його сплати звільнений. На підставі викладеного ,

Outcome: approved