Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

15.06.2018 року позивач звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], згідно якої просила: визнати Договір № 97-51 Ц купівлі-продажу нерухомого майна- квартири [ADDRESS] укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь» 4 липня 1997 року між [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований 4 липня 1997 року в «Журналі реєстрації договорів з об'єктів нерухомості», реєстраційний № 97-51 Ц - дійсним; визначити розмір часток в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя на підставі Договору купівлі-продажу № 97-51 Ц від 4 липня 1997 р., укладеного на Одеській універсальній біржі "Вітязь" та визнати, що частки є рівними, тобто по 1/2 частки за кожним; визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, в передбачений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Першою одеською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №19/2018 до майна [PERSON], померлого [INFO] року. Спадкоємцем другої черги є рідний брат спадкодавця - відповідач [PERSON]. Відповідно до постанови нотаріуса Першої ОДНК від 01.03.2018 року за №421/08-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, по-перше, договір купівлі-продажу спадкового майна, зареєстрований Одеською універсальною біржею «Вітязь», був укладений з порушенням вимог Закону України «Про товарну біржу» від імені та інтересах неповнолітнього [PERSON], який не міг бути членом біржі. А по-друге, у спадкоємиці відсутній оригінал правовстановлюючого документа, позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого права. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання позивач повідомлявся належним чином, згідно поданої заяви представник позивача просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги визнає, просить суд позов задовольнити. (заява від 27.07.2018 року за вхід. №79318/18) Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Москві, Росія помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 16 січня 2018 року, а/з 834, копія якого приєднана до позовної заяви, а нотаріально засвідчена копія та переклад приєднаний до спадкової справи, відкритої Першою ОДНК. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - частина квартири [ADDRESS]. Двокімнатна квартира має загальну площу 47,9 кв.м, житлову площу 31,5 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту, приєднаним до позовної заяви. Квартира належала спадкодавцю на підставі договору № 97-51 Ц купівлі-продажуу нерухомого майна укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь» 4 липня 1997 року та зареєстрованого 4 липня 1997 року в «Журналі реєстрації договорів з об'єктів нерухомості», реєстраційний № 97-51 Ц. Договір купівлі-продажу був укладений між «Продавцем» - [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та «Покупцем» - [PERSON]. Зазначена квартира належала «Продавцю» на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 18.03.1993 р. та зареєстрованого Одеським МБТІ 02.04.1993 р. під №199 кн.11 стор.186. Від нотаріального оформлення відповідачка - [PERSON] ухилилася. В передбаченому законом порядку [PERSON] зареєстрував своє право власності на придбане нерухоме майно в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 08 липня 1997 року за р.№199 стр.119 кн.141 пр. Вказані обставини підтверджуються копією відповідного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також копією листа КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 19.01.2018 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах спадкової справи 19/2018, заведеної Першою ОДНК. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом, що підтверджується архівним витягом із запису акту про реєстрацією шлюбу, зареєстрованого 24.08.1980 р., а\\з 143 та виданим 17 січня 1918 року Службою цивільного стану Чадир-Лунга Республіки Молдова, копія перекладу якого приєднана до позовної заяви. Першою одеською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №19/2018 до майна [PERSON], померлого [INFO] року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Інших спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину немає. Заповіт спадкоємцем не складався, відомості про що містяться в спадковій справі. Спадкоємцем другої черги є рідний брат спадкодавця - відповідач [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідно до постанови нотаріуса Першої ОДНК від 01.03.2018 року за №421/08-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, по-перше, договір купівлі-продажу спадкового майна, зареєстрований Одеською універсальною біржею «Вітязь», був укладений з порушенням вимог Закону України «Про товарну біржу» від імені та інтересах неповнолітнього [PERSON], який не міг бути членом біржі. А по-друге, у спадкоємиці відсутній оригінал правовстановлюючого документа. Копія відповіді приєднана до позовної заяви, а оригінал буде наданий в судовому засіданні. Отже, з огляду на зазначені обставини, єдиним способом захисту спадкових прав позивачки є судовий захист. Продавець [PERSON] та її син [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 18.03.1993 р., що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 19.03.2018 р. Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 05.04,2018 р, копія якого приєднана до позовної заяви. Продавець - [PERSON] укладала договір купівлі-продажу від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дозвіл на укладання Договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] від імені неповнолітнього був наданий [PERSON] розпорядженням Центральної районної адміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 9.07.1997 р., №896. Вказані обставини підтверджується копією розпорядження, наданої Департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради на адвокатський запит від 4.04.2018 р. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Покупець - [PERSON] передав, а Продавець - [PERSON] до підписання Договору отримала в повному обсязі за придбану нерухомість 19000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень. Вказані обставини підтверджуються п.6. Договору. Продавець в свою чергу передала Покупцю документи на квартиру, ключі, фактично передала квартиру у володіння та звільнила її. Після укладення договору купівлі - продажу № 97-51 Ц від № 4 липня 1997 року «Покупець» зареєстрував його в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 08 липня 1997 року за р.№199 стр.119 кн.141 пр. Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений спадкодавцем 4 липня 1997 року, тобто в період його шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року, що діяв на час укладання договору, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст.28 цього Кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, придбана квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю спадкодавця та його дружини - позивачки [PERSON] Спадкодавець та позивачка здійснювали права власників придбаного майна, оплачували всі комунальні послуги за адресою цієї квартири, що підтверджується відповідними квитанціями, здійснювали поточний ремонт квартири та здійснювали інші права власників. Вказані обставини підтверджуються копіями квитанцій про сплату комунальних платежів, копіями фото приміщень квартири. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, шо відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР в редакції 1963 року право продажу майна належить власнику. Сторони уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України в редакції 1963 р., угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З огляду на вищезазначене позовні вимоги в частині визнання Договору №97- 51 Ц купівлі-продажу нерухомого майна укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь» 4 липня 1997 року та зареєстрований в «Журналі реєстрації договорів з об'єктів нерухомості», реєстраційний №97-51 Ц від 4 липня 1997 року дійсним нідлягають задоволенню. Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. 27.07.2018 року відповідач [PERSON] надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з 2 ст. 206 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Враховуючи вище наведене, суд вважає докази, надані позивачкою достатніми та такими, що в повній мірі підтверджується обґрунтованість і правомірність позовних вимог. А тому суд приходить до висновку, що позов базується на законних підставах, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: approved