Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

15 вересня 2011 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем і має з ним спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільної дитини, позивач заявила до суду вимогу про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дочки 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та пояснила, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 15 вересня 2011 року і в грудні 2012 року розірвала його. У шлюбі у них народилась дочка [PERSON]. З моменту припинення подружніх стосунків відповідач не виконує належним чином свого обов'язку по утриманню дитини, зокрема лише у липні і серпні 2013 року перерахував їй по 200 гривень аліментів. В даний час вона ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці. Коштів, які вона отримує на дитину, не вистачає, а тому просить зобов'язати відповідача матеріально забезпечувати дитину. Відповідач [PERSON] у судове засідання на 12 лютого 2014 року та 24 лютого 2014 року не з'явився. Поштове повідомлення повернулось з відміткою, що адресат з вказаного місця проживання у [ADDRESS] вибув. У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка направляється фізичній особі за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. В разі відсутності особи за такою адресою, вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. В судове засідання 12 березня 2014 року відповідач, на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликалася через оголошення в газеті «Вінниччина» № 16 від 28.02.2014 року (а.с. 23). Частина 9 ст. 74 ЦПК України приписує, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити у заявленому об`ємі. Із пояснень позивача у судовому засіданні слідує, що з 15 вересня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 24 грудня 2012 року (а.с. 8). У шлюбі сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області № 45 від 03 лютого 2014 року (а.с. 5) та довідкою Михайловецької сільської ради № 44 від 03.02.2014 року (а.с. 6), поясненнями позивача в суді стверджується що дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідно до статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до довідки Михайловецької сільської ради № 45 від 03.02.2014 року (а.с. 4) стверджується, що [PERSON] на території сільської ради інших утриманців не має. З врахуванням викладених вище обставин, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від його заробітку щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом ч. 1, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 04 лютого 2014 року.

Outcome: approved