Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

23.10.2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 18.01.2016 року між сторонами розірвано шлюб, від якого мають дитину\~ [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дитини. У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення нею повноліття та стягнути судові витрати. 09.11.2018 року відкрито провадження по справі. Ухвалою від 12.12.2018 року\~закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у наданому до суду позові. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 06.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 18.01.2016 року (а.с.8). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні встановлено і підтверджено поясненнями сторін та показами свідків, що місцем постійного проживання сторін, після розірвання шлюбу, та неповнолітнього [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Так, з довідки №2753 виданої [PERSON] убачається, що останній проживає за адресою: [ADDRESS] , у склад сім`ї окрім нього входить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Даний факт також підтверджується Актом від 08.10.2018 року (а.с.10). Свідки [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою сторін, допитані у судовому засіданні пояснили, що відповідач не тривалий час працювала за межами України, на даний час перебуває в Херсоні та приймає участь у забезпеченні сина [PERSON] , проживає разом із ним та Позивачем по справі [PERSON] . Відповідно до квитанцій, які надані з боку Відповідача, від 16.08.2019 року на суму 1500,00 грн., від 19.07.2019 року на суму 1300,00 грн., від 21.06.2019 року 1300,00 грн., від 24.05.2019 року на суму 1500,00 грн. під час перебування за межами України остання перераховувала кошти на ім`я відповідача на утримання сина. Позивачем в порушення вимог ст.ст. 12-81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження ухилення Відповідача від утримання сина [PERSON] . Зазначені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справі і спростовуються показами свідків та наданими з боку Відповідача доказами. Враховуючи викладені обставини, відсутність правових підстав для стягнення аліментів, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі\~викладеного,

Outcome: dismissed