Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між нею та відповідачем 15 квітня 2011 року було укладено договор позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від неї, 1 500,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 вересня 2011 року. Крім того, 10 березня 2012 року позивачем та відповідачем було укладено ще один договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від неї, відповідно, 2 500,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 січня 2013 року. Факт укладення договорів - передачі грошей та кінцевий термін повернення боргу було посвідчено власноручними розписками відповідача. Проте на неодноразові вимоги позивачки про повернення боргу відповідач спочатку обіцяв виконати зобов'язання найближчим часом, посилаючись на різного роду обставини, які нібито ускладнювали його виконання, а останнім часом взагалі почав уникати зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Оскільки відповідач добровільно розрахуватись не бажає, позивачка просить стягнути з Відповідача на її користь 39 945,20 гривень основного боргу за договорами позики від 15.04.2011 року та від 10.03.2012 року, 4 744,31 гривні процентів за користування позикою за цими договорами та 1 992,88 гривень - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а всього 46 682,39 гривень та судові витрати. "16" жовтня 2014 року позивачка через канцелярію суду, на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України, подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила суд стягнути з Відповідача на її користь 51 808,152 гривень основного боргу за договорами позики від 15.04.2011 року та від 10.03.2012 року, 9 427,835 гривень процентів за користування позикою за цими договорами, 3 555,60 гривень - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 7 032,95 гривень сума інфляційного збільшення боргу, а всього 71 824,54 гривень та судові витрати. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України, а також враховуючи систематичну неявку відповідача та його представника у судові засідання про час та дату яких останні булли повідомлені у встановленому законом порядку, докази чого містяться у матеріалах справи, суд визнає причини неявки представника відповідача неповажними. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 15 квітня 2011 року Позивачка надала в позику грошові кошти в розмірі 1 500,00 (одна тисяча п'ятсот) доларів США [PERSON], про що останній написав розписку, в якій підтверджував факт отримання грошових коштів. Відповідач зобов'язувався повернути кошти до 01 вересня 2011 року відповідно до розписки від 15.04.2011 року. Відповідач не повернув у зазначений строк позивачу кошти. 10 березня 2012 року Позивачка надала [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 2 500,00 (дві тисяча п'ятсот) доларів США , про що останній написав розписку, в якій підтверджував факт передачі грошових коштів. Відповідач зобов'язувався повернути кошти до 01 січня 2013 року відповідно до розписки від 15.04.2011 р. Відповідач не повернув у зазначений строк позивачу позичені кошти, про що свідчать наявні у позивача оригінали розписок За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦКУкраїни). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що біли передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розписками про отримання грошових коштів від 15.04.2011 року та від 10.03.2012 року, встановлений строк повернення грошових коштів, який не залежить від пред'явлення вимоги Позивачем. Строк виконання зобов'язань на момент пред'явлення позову настав за розпискою від 15 квітня 2011 року -01 вересня 2011 року та за розпискою від 10 березня 2012 року - 01 січня 2013 року. Предметом розписок у справі є іноземна валюта. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день з'явлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). Офіційний курс гривні до іноземної валюти встановлений Національним банком України 15 жовтня 2014 року (дата подання заяви про збільшення позовних вимог) становив 1 295,20 гривень за 100 доларів США. За цих обставин суд вважає, що на користь [PERSON] слід стягнути борг в сумі 5000 дол. США, що в національній валюті України станом на 15.10.2014 року складає 51 808,152 грн. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що за договорами позики від 15.04.2011 року та від 10.03.2013 року проценти не встановлювались. Вимоги позивачки про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ є обґрунтованими. Облікова ставка НБУ з часу підписання договорів позики становила: з 10.08.2010 року вона становила 7.75 % (0,021 % в день); у період з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року - 7.40 % (0,0205 % в день); у період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року - 7.00 % (0,019 % в день); у період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року 6,50 % (0,018 % в день); у період з 15.04.2014 року по 17.06.2014 року 9.50 % (0,026 % в день); та з 17.07.2014 року вона становила 12.50 % (0,034 % в день). Таким чином, за договором позики від 15.04.2011 року з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки за користування позикою в сумі 4 766 грн. за період з 02.09.2011 року по 15.10.2014 року. За договором позики від 12.03.2012 року з відповідача на користь позивачки слід стягнути відсотки за користування позикою в сумі 4 660,96 грн. за період з 02.01.2013 року по 15.10.2014 року . Загальна сума заборгованості по процентах за двома договорами позики складає 9 427,84 грн. Згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції зав весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За цих обставин суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 15.04.2011 року в сумі 1 820,38 грн. та договором позики від 12.03.2012 року в сумі 1 735,22 грн. сума 3-х відсотків річних від простроченої суми складає 3 555,60 грн. Що стосується стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, слід керуватися таким: Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). За таких обставин, позовні вимоги Позивача в частині стягнення суми інфляційно збільшення боргу не підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial