Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що рішенням Тиврівського районного суду від 07 травня 2014 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 500 гривень всіх видів його заробітку щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO] до його повноліття. Вона працює бухгалтером в Тиврівській ЦРЛ, її заробітної плати не вистачає для забезпечення дитини самим необхідним, оплату комунальних послуг та забезпечування своєї власної життєдіяльності. Враховуючи різкий ріст цін та інфляцію, коштів в сумі 500 гривень вкрай недостатньо для належного забезпечення дитини, тим паче, що їх син росте, його потреби збільшуються. На даний час матеріальний стан відповідача в даній справі значно поліпшився, він працює водієм на приватному підприємстві, отримує великий дохід, хоч цей дохід є мінливий, але він зараз набагато більший ніж на момент подання нею позовної заяви про стягнення аліментів, яку вона подавала в 2014 році. Прожитковий мінімум для дитини такого віку як їх син становить 1531 гривнню. Так як збільшився прожитковий мінімум і матеріальний стан відповідача значно покращився вона вважає, що відповідач спроможний сплачувати більшу суму аліментів на утримання їх дитини. Просить збільшити розмір аліментів які було присуджено рішенням Тиврівського районного суду від 07 травня 2014 року і стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, на утримання сина, [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві, пояснила, що сину виповнилось 10 років, раніше його в школі кормили безкоштовно, із збільшенням віку дитини ростуть ціни на одяг, мінімальна зарплата збільшилась, а аліменти залишились такі ж самі, вона сплачує комунальні послуги на їх спільну квартиру, 500 гривень на місяць їй недостатньо для наленжного утримання сина. Вона працює в бюджетній установі, доходи відповідача значно більші, оскільки він працює водієм далеких рейсів, на сина в місяць вона витрачає приблизно 850 грн. Для збору сина до школи у 2016 році вона потратила на канцтовари - 800 грн., на ремонт та підготовку класу - 200 грн., на придбання шафи в клас - 300 грн., на штани та сорочку - 750 грн., ботінки - 800 грн., куртку - 800 грн., шапку - 150 грн., носки купила на 45 грн., білизну на 135 грн., планшет - за 1500 грн., на харчування витрачає 330-440 грн. на місяць, в середньому потратила 5900-6100 грн. Крім того в ПАТ "КБ ПРИВАТБАНК" вона взяла кредит на літнє оздоровлення 5000 грн., з яких 2200 грн. витратила на покупку велосипеда. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає позов не обгрунтованим, відповідно до ст. 192 СК України не доведено зміну матеріального стану позивачки. Аліменти які утримуються в твердій грошовій сумі підлягають індексації, крім того матеріальний стан позивачки поліпшився, вона влаштувалась на роботу, а матеріальний стан відповідача не поліпшився, оскільки він отримує мінімальну зарплату. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. 26.06.2006 року у сторін по справі народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 5). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідкою виконкому Тиврівської селищної ради № 495 від 09.08.2016 р. (а.с. 9) . Рішенням Тиврівського районного суду від 07.05.2014 р. з відповідача на користь позивачки присуджено стягувати по 500 грн. на місяць на утримання сина (а.с. 2). Із збільшенням віку дитини, необхідністю забезпечення її навчання в школі, відповідно зросли витрати на її утримання. Зростання цін на товари та продукти харчування через рівень інфляції курсу гривні потягло значне погіршення матеріального стану позивачки, що є загально відомим фактом, який не потребує доказування. Станом на час присудження аліментів 07.05.2014 р. прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складав 1286 грн. Станом на день звернення до суду 16.08.2016 р. [PERSON] виповнилось 10 років і прожитковий мінімум на дитину даного віку згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2016 рік" складає 1531 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дитиною прожиткового мінімуму. Позивачка працює бухгалтером в Тиврівській ЦРЛ, отримує зарплату 1983 грн. на місяць, що стверджується довідкою № 566 від 09.08.2016 року (а.с. 11). Відповідач молодого віку, працездатний, а тому взмозі надавати належну матеріальну допомогу на утримання сина.

Outcome: approved