Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

28 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що після смерті її чоловіка, [PERSON], який помер 23 березня 2004 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області. Позивач зазначає, що являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON]. Спадщину прийняла, оскільки постійно, в тому числі і на день смерті, проживала в будинку разом з чоловіком. Крім неї, спадкоємцями першої черги є доньки померлого [PERSON] та [PERSON], проте вони не претендують на частку у даному майні. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позов підтримує повністю. Відповідачі в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, кожен зокрема, про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують щодо задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З довідки виконкому Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області №527/2-16 від 05 липня 2016 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №2 на 2001-2005 роки за особовим рахунком №154 по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області постійно проживав і був прописаний [PERSON], який помер 23 березня 2004 року (а.с.5). Витягом з погосподарської книги №2 за 2001-2005 роки стверджується, що по особовому рахунку №154, за адресою: вулиця Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області, знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1971 року побудови, який належав [PERSON] (а.с.6). [PERSON] помер 23 березня 2004 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №143363 (а.с.5). Отже, після смерті останнього, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], відповідно як дружина спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про одруження серії ІІІ-УР №564572 (а.с.4). [PERSON], у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України фактично спадщину прийняла, оскільки постійно проживала в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Проте постановою державного нотаріуса від 06.07.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області останній було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є доньки спадкодавця [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. Проте, як вбачається з матеріалів справи, останні спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняли. У поданих до суду заявах вказали, що не заперечують проти визнання за їх матірю, [PERSON], права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті їх батька [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи №55/2016, інших спадкоємці немає. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області були побудовані в 1971, 1972 роках. На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідачі у своїх заявах до суду позов визнали, що в силу ст.ст. 60,\~61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 23 березня 2004 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями\~\~та спорудами, які знаходяться по вулиці Старовойтова, 21 в селі Рівне Любомльського району Волинської області.

Outcome: approved