Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до Ганьківського старостинського округу Заболотівської селищної ради про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що [INFO] р. померла мати позивачки [PERSON] Останній належала земельна частка (пай), яка перебувала у колективній власності с/с «Покуття» с. Ганьківці, Снятинського району, розміром 34,46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Снятинською районною державною адміністрацією №88 від 17.02.2000 р. і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.03.2000 р. за №85. На підставі рішення Ганьківської сільської ради народних депутатів від 06.02.2001 р. №6 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,602 га на території Ганьківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] заповіла все своє майно на користь [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельний пай (ділянка) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 0,602 га, яка знаходиться на території Ганьківської сільської ради. На даний земельний пай після смерті [PERSON], 22.02.2001 р. було видано державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку розміром 0,60 га. Позивачка являється єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] Однак, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку з тих підстав, що державний акт видано після смерті матері - [PERSON], тому позивачка змушена звернутись з позовом в суд для визнання права власності на дану земельну ділянку. Представник позивачки подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, а справу просив розглядати без його участі. Представник відповідача Ганьківського старостинського округу Заболотівської селищної ради в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності. Проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого на [PERSON], слідує, що остання померла [INFO] р. З Державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого на [PERSON] слідує, що останній передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.60 га в межах згідно з планом. Згідно заповіту від 23.01.1985 р., посвідченого секретарем Ганьківської сільської ради слідує, що [PERSON] заповіла все своє майно на користь [PERSON] З довідки від 06.06.2018 р. №650, виданої Ганьківським старостинським округом Заболотівської селищної ради об'єднаної територіальної громади, слідує, що згідно з записом в погосподарській книзі за №1 за [PERSON], [INFO], померла [INFO] р. в с. Ганьківці числиться земельна ділянка площею 0, 60 га. згідно Державного акта на право власності на землю [NUMBER]. В господарстві по [ADDRESS], проживали і були зареєстровані: [PERSON], [INFO] (померла [INFO] р.) [PERSON], [INFO] дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила дочка [PERSON], яка проводила похорони померлої матері проживала і продовжує проживати в будинку. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено у виконкомі Ганьківської сільської ради [INFO] по реєстру №1. Постановою держаного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON], жительці с. Ганьківці, Снятинського району у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] р. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0, 60 га., що розташована на території Ганьківської сільської ради. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі не збігаються з ім"ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними в свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Із копії паспорта «[PERSON] слідує, що правильним ім'ям останньої є «[PERSON]», а отже у заповіті посвідченому секретарем виконавчого комітету Ганьківської сільської ради від 23.01.1985 р. помилково записано ім'я спадкоємця « [PERSON] » замість « [PERSON]». З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], долучених до матеріалів справи слідує, що правильним ім'ям позивачки є «[PERSON]». Оскільки встановлення факту належності даного документу необхідно для оформлення спадщини після смерті матері, то даний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності документів, а тому слід встановити факт, що заповіт складений [PERSON] в користь [PERSON] і посвідчений секретарем Ганьківської сільської Ради 23.01.1985 року вважати таким, що складений [PERSON], яка померла [INFO] р. в користь [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 та ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встанволеного статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що слід визнати за позивачкою право власності на земельну частку (пай), №868 площею 0,60 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Ганьківської сільської ради, Снятинського району Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №603 від 22.02.2001 р. у порядку спадкування після смерті [PERSON] На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328,1218, 1268 ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549, 560 ЦК УРСРта

Outcome: approved