Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вона перебувала у шлюбу з [PERSON] , шлю з яким було розірвано. На підставі рішення суду вони усиновила на правах доньки [PERSON] , [INFO] , з якою вони проживали однією сім`єю до укладення нею шлюбу 27.06.2016 р. з [PERSON] . Після укладення шлюбу відповідачка ще деякий час проживала з нею, однак з червня 2018 року вона з чоловіком стала проживати окремо. Після укладення шлюбу та переїздом на іншу адресу вона перестала бути членом її сім`ї. З червня 2018 року відповідачка в квартирі не проживає, жодних перешкод у проживання [PERSON] вона не чинить. Вважає, що відповідачка втратила право користування квартирою, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання, не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «судова влада». Відзив на позов суду не надала. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.05.2021 року. Згідно довідки про склад сім`ї виданої ЖК «Експрес» від 20.09.2021 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також зазначено, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 01.06.2018 року. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 11.03.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06.1999 р. [PERSON] удочерила [PERSON] [INFO] , змінено прізвище, ім`я, по-батькові на [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстр актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00032411609 від 03.09.2021 року зазначено, що [PERSON] [INFO] уклала шлюб 27.07.2016 р. та змінила прізвище на « [PERSON] ». Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Частиною другою ст.405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 107 ЖУ України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту такі особи втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. При таких обставинах, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved