Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

19.10.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; та призначити позивача опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO]. При цьому позивач посилається на те, що відповідач є її донькою, яка перебуває на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів, відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки [PERSON]. Позивач зазначає, що відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Оскільки, позивач повністю особисто займається вихованням та утриманням онуки, тому змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] не з'явилась, повідомлялась належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Матеріали справи містять заяву відповідача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає із висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради ознайомлена. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, до заяви надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та призначення позивача опікуном над малолітньою дитиною. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року народилася [PERSON], актовий запис № 994, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві сказані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 24/. Вказана обставина підтверджується і витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України /а.с. 28/. Згідно довідки КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» від 09.09.2015 року слідує, що відповідач [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 12.11.2010 року з приводу психічних та поведінкових розладів в результаті вживання опіатів, синдром залежності /а.с. 27/. Відповідно до заяви відповідача [PERSON] від 11.09.2015 року, адресованої начальнику служби у справах дітей ОМР, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з наслідками позбавлення батьківських прав ознайомлена /а.с. 26/. В ході розгляду справи, судом досліджено висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та призначення [PERSON], [INFO], опікуном над малолітньою. В поданні вказано, що мати дитини [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не підтримує, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. Інформацію щодо невиконання матір'ю своїх батьківських обов'язків письмово підтвердили [PERSON], [PERSON], [PERSON] Мати дитини у зв'язку з тривалою хворобою не мала можливості виконувати свої батьківські обов'язки, та розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування № 363 дитині надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Вихованням дитини займається бабуся - [PERSON], якій розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування № 451 від 12.08.2014 року тимчасово встановлено опіку над малолітньою. Відповідно до витягу з ЛКК від 30.11.2015 року № 130/1, стан здоров'я матері не перешкоджає їй виконувати батьківські обов'язки. Мати дитини письмово відмовилася від виховання дитини. На підтвердження позовних вимог [PERSON], судом досліджено: -Довідку Міністерства внутрішніх справ України /а.с. 7/; -Медичну довідку про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів /а.с. 8/; -Довідку КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» від 765 від 10.08.2015 року /а.с. 9/; -Довідку кожвендиспансеру № Г-257 від 27.07.2015 року /а.с. 10/; -Довідку протитуберкульозного диспансеру № 705 від 27.07.2015 року /а.с. 11/; -Висновок про стан здоров'я від 11.08.2015 року /а.с. 12/; -Довідку з УПФ Київського районного суду м. Одеси № 2266 від 27.08.2015 року /а.с. 13/; -Довідку з Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 106 /а.с. 29/. -Письмові заяви сусідів позивача /а.с. 30-36/. З досліджених довідок та письмових відповідей встановлено стан здоровь'я відповідача, а також її матеріальний стан, участь в турботі за дитиною позивача. Згідно довідки № 67 /виписки із домової книги про склад сім'ї та реєстрацію/ від 17.08.2015 року, за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], 1982 народження, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. Судом також досліджено технічний паспорт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 15-18/. Також судом встановлено, що [PERSON], [INFO], що являється сином позивача та відповідно братом відповідача, який також проживає за адресою: [ADDRESS] на наркотичному обліку не перебуває /а.с. 20/, без проявів психічних розладів /а.с. 21/, та не заперечує щодо призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] /а.с. 23/. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та самоусунення від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved