Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

14.12.2017 року представник заявника [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження в порядку статті 257-1 ЦПК України, яка мотивувана тим, що 21.07.2017 року заявник [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Вінницькому міському відділі ДРАЦ ГТУЮ у Вінницькій області. Від шлюбу у сторін народилась дитина, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 67 №168582 від [INFO], виданим ГБУЗС ГБ №5 ЦОЗМиР роддом №1 м. Севастополь, відповідно до якого [PERSON], [INFO], [INFO] о 03.10 год. народила хлопчика. Даний документ видавався медичним закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, однак реєструвати дитину за законодавством Російської Федерації, отримуючи при цьому російське громадянство, [PERSON] та[PERSON] не бажають. Відтак, отримати свідоцтво про народження їхньої дитини встановленого Українським законодавством зразка, подружжя не має можливості, оскільки медичне свідоцтво про народження дитини видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та є органами, що належать до компетенції іншої держави, а форма вказаного свідоцтва не відповідає формі затвердженій наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №1150/13024, а отже медичне свідоцтво про народження дитини є недійсним та не створює правових наслідків для проведення державної реєстрації народження дитини в Україні. На підставі викладеного, [PERSON] просив встановити факт народження у [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], громадянки України, дитини чоловічої статі [INFO] в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала за викладених у ній обставин, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Вінницького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, відповідно до вимог ст. 256-2571 ЦПК України повідомлявся судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. 21.07.2017 року [PERSON], [INFO], уродженець м. Севастополь та [PERSON], [INFO], уродженки м. Севастополь,зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1740, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Із медичного свідоцтва про народження серії 67 №168582 від [INFO], виданого ГБУЗС ГБ №5 ЦОЗМиР роддом №1 м. Севастополь вбачається, що [PERSON], [INFO], [INFO] о 03.10 год. народила хлопчика в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна (а.с.11). Місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване: [ADDRESS]. Місце реєстрації [PERSON], [INFO], зареєстроване: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ст. 134 Конституції України та статей 1, 3 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією, яка є невід'ємною частиною території України і на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом МУЮ від 18 жовтня 2000 року №52/5, встановлено, що реєстрація народження дитини проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження (форма№103/0) у разі народження дитини в закладі охорони здоров`я або медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1) та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, якщо дитина народилась за межами закладу охорони здоров'я. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно пунктів 1, 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, документ, що підтверджує факт народження дитини на території Автономної Республіки Крим, був виданий медичним закладом, але за формою та змістом не відповідав вимогам українського законодавства, а тому не міг бути підставою для проведення реєстрації дитини в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України. Даний документ виданий органом, який утворено на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 Закону є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozerv. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04.02.2016 року «Про внесення змін до ЦПК України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», а також значення, яке має встановлення факту народження для реалізації майнових та особистих немайнових прав у даному випадку, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у медичному свідоцтві про народження дитини, яке видано органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим (інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2016 року вих.№9-1130/0/4-16). Отже, відомості про факт народження у [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], громадянки України дитини чоловічої статі [INFO] в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна підтверджено даними, зазначеними у медичному свідоцтві про народження і даний факт встановлений в судовому засіданні на підставі сукупності інших доказів, тому є підстави для задоволення заяви [PERSON] Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved