Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

21 травня 2014 року Публічне акціонерне товариство БРОКБІЗНЕСБАНК (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості на суму 9358грн.36коп. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що 17 травня 2013 року з відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки. Згідно додаткової угоди йому відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом - 8000грн. на строк по 16 травня 2015 року, із сплатою 32% річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі. Позичальник зобов'язався щомісячно здійснювати повернення кредиту не пізніше 25 числа кожного місяця у відповідності до встановленого графіку та сплачувати нараховані проценти, пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році. При цьому, відповідач прийнятих зобов'язань належним чином не виконав. Станом на 19 травня 2014 року рахується прострочена заборгованість по кредиту - 3983грн.15коп., по процентам за користування кредитом 555грн.31коп., неустойка за прострочення сплати кредиту 518грн.64коп., неустойка за прострочення сплати процентів 61грн.70коп., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту 2190грн.73коп., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам 2002грн.55коп., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами 24грн.23коп., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами 22грн.05коп. Позивач просив постановити рішення про стягнення заявленої суми заборгованості. Представник позивача, в порядку ст.158 ЦПК України, письмовою заявою просив про розгляд справи у його відсутність, вказавши на те, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному розмірі. Відповідач позовні вимоги визнав в частині стягнення заборгованості основної суми та процентів за користування кредитними коштами. Причиною невиконання кредитних зобов"язань вказав низький рівень доходів. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. 17 травня 2013 року сторони уклали договір №20130327120745 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки та додаткову угоду до договору на відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів з лімітом у 8000грн. Позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредит не пізніше 16 травня 2015 року, сплатити проценти за його користування ставкою 32% річних щомісячними платежами згідно графіку-додатку до кредитного договору. У п.15 договору сторони передбачили, що у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитною лінією, а також інших платежів позичальник сплачує Банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.2 Додаткової угоди, від суми простроченої заборгованості (32% - 64%). Пеня нараховується із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році. Відповідач прийнятих зобов'язань належним чином не виконав. З представленого розрахунку вбачається, що платежі вносилися з порушенням графіку як в частині строків так і щодо визначеного розміру, останній раз 03.04.2014 року (а.с.4). Станом на 19 травня 2014 року загальна заборгованість складає 9358грн.36коп., з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 3983грн.15коп., по процентам за користування кредитом 555грн.31коп., неустойка за прострочення сплати кредиту 518грн.64коп., неустойка за прострочення сплати процентів 61грн.70коп., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту 2190грн.73коп., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам 2002грн.55коп., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами 24грн.23коп., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами 22грн.05коп. Між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, які виникають із зобов'язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За визначенням ст.610 ЦК України відповідач допустив порушення зобов'язання і згідно ст.625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки і відшкодування збитків ст.611 ЦК України. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (проценти за договором позики). Відповідач порушив умови, чинного на час розгляду судом справи, кредитного договору, і позикодавець несе втрати матеріального характеру. Суд визначає, що розмір заборгованості по кредиту, процентам, неустойкам за прострочення сплати кредиту і процентів доведений представленими розрахунками. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із тієї ж підстави, суд ухвалює про відмову стягнення суми індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам. Щодо стягнення 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами по заборгованості за кредитом позивач заявив правомірну вимогу сплатити їх у якості відповідальності за порушення грошового зобов"язання. Вирішуючи вимоги про стягнення 3% річних на суму заборгованості по сплаті процентів, передбачених кредитним договором, суд виходить з того, що 3% річних повинні нараховуватися лише на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки в договорі не має прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Зазначена вимога задоволенню не підлягає. При визначенні розміру стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, суд виходить з періоду прострочення боргу у 3983грн.15коп. з січня по квітень 2015 року за розрахунком втрат від інфляції: загальний індекс інфляції - 137,130% х суму боргу - 3983грн.15коп. = сума боргу з урахуванням інфляції - 5462грн.08коп. - 3983грн.15коп. = втрати від інфляції - 1478грн.93коп. Суд відмовляє у стягненні суми індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам за необґрунтованості задоволеної вимоги. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, суд ухвалює про стягнення з відповідача судового збору у дохід держави.

Outcome: partial