Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] 29.11.2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] «Євраз [PERSON]» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодження здоровя мотивуючи тим, що з 1962 по 1989 року працював на підприємстві відповідача Рудоуправлінні ім.Фрунзе Тресту Ленінруда, шахті «Южна» Рудоуправління 20 партзїзду правонаступник є [PERSON] «Євраз [PERSON]» в підземних умовах в умовах підвищеної запиленості та недостатнього провітрювання що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання сидеросілекоз , захворювання легень 3 ст. У звязку із ушкодженням здоровя МСЕК від 30.10.1995р. за висновком МСЕК встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності за проф. захворюванням. Вважає, що професійне захворювання виникло з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, і внаслідок втрати професійної працездатності позивачеві завдано моральної шкоди. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що внаслідок ушкодження здоровя змінився звичний уклад життя і він вимушений постійно відвідувати лікарів та перебувати на періодичному лікуванні. Через захворювання легень постійно відчуває задуху при незначному фізичному навантаженні, кашель, біль у грудині, слабкість, запаморочення, безсоння. Всі ці фактори завдають позивачеві моральних страждань і тому [PERSON] звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] «Євраз [PERSON]» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 384 000 грн. Позивач [PERSON] до суду не зявився письмово повідомивши суд про розгляд справи без його участі, а за участі його представника. \~ Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь його довірителя у відшкодування моральної шкоди\~384 000 гривень. Представник відповідача [PERSON] «Євраз [PERSON]» [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала в повному обсязі. Вважала, що позивачем не доведено факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах у різні періоди з РУ ім. 20 партзїзду, РУ ім.. Фрунзе тресту «Ленінруда» - правоприємником яких булоВАТ «Суха Балка» (згодом згідно наказу № 001 від 01.04.2011 року перейменовано у ПАТ «Євраз [PERSON]» , згодом у [PERSON]«Євраз [PERSON]»). Згідно записам у трудовій книжці [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з підприємством відповідачем : -19.02.1962 року був прийнятий на шахту «Южная» підземним прохідником . - 25.07.1962 року був звільнений за власним бажанням . -17.09.1962 року прийнятий підземним бурильником в РУ ім.. Фрунзе трест «Ленінруда» -27.08.1963 року звільнений у звязку з навчанням . -07.07.1964 року прийнятий підземним бурильником в РУ ім. Фрунзе трест «Ленінруда» (шахта ім. Фрунзе). -13.08.1970 року переведений підземним гірничим майстром -06.05.1974 року переведений інженером відділу техніки безпеки рудоуправління. -19.09.1974 року переведений підземним начальником дільниці шахти «ім. Фрунзе». -13.02.1984 року звільнений у звязку з переведенням на шахту «Южна». -15.02.1984 року прийнятий за переводом на шахту «Южна» начальником дільниці з повним робочим днем в підземних умовах. -02.12.1987 року призначений заступником начальника дільниці № 5 шахти «Южна» з повним робочим днем в підземних умовах. -30.06.1989 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком. 20.09.1995 року уповноваженою комісією до складу якої увійшли представники Українського НДІ промислової медицини, директор підприємства, представник профкомітету було складено акт розслідування професійного захворювання (далі - Акт), що виникло у [PERSON] якому лікарями встановлено силикотуберкульоз, сидеолселікоз 1 ст., очаговий туберкульоз верх. долі пр. легені, емфізема легень 1-2 ст. Згідно акту причиною професійного захворювання стало тривала робота [PERSON] в умовах підвищеної запиленості та в умовах недостатнього провітрювання та зрошення забою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За висновком ЛТЕК 31.10.1995 року [PERSON] первинно було встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% з 31.10.1995 року з датою переогляду 01.10.1996 року. При повторному переогляді 03.12.1996 року за висновком МСЕК [PERSON] встановлено безстроково 3 групу інвалідності з 01.11.1996 року за професійним захворюванням, за висновком МСЕК від 23.06.2009 року безстроково встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Твердження позивача про погіршення стану здоровя та постійне перебування на лікуванні підтверджуються наявними в матеріалах справи медичними висновками та довідками медичних установ про періодичне лікування в умовах стаціонару починаючи з 1995 року по 2014 рік включно де відображено, що [PERSON] звертається до лікарів зі скаргами на кашель, задуху, слабкість та інші ознаки професійного захворювання і кожного разу лікарі підтверджують встановлений та наявний у [PERSON] діагноз. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд дійшов висновку що факти щодо моральних страждань [PERSON] є належним чином підтвердженими тому що дійсно внаслідок отриманих травм позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача,який порушував норми безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода . За такого, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з отриманням ушкодження здоровю внаслідок тривалої праці в небезпечних умовах на підприємстві відповідача, [PERSON] спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, вимоги [PERSON] щодо відшкодування йому моральної шкоди є обґрунтованими, не суперечать чинному законодавству тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що в даному випадку відповідач [PERSON] «Євраз [PERSON]» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1 та 3ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих позивачем доказах, встановлений факт завдання [PERSON] моральної шкоди підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею237-1КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237- 1КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок ушкодження здоровя, спричиненого нещасним випадком під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди . Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд критично ставиться до позиції представника відповідача з приводу того, що позивач не довів належним чином наявність у останнього підстав для відшкодування моральної шкоди. За твердженням представника відповідача, у позивача існує необхідність довести наявність моральних страждань як підстави для відшкодування моральної шкоди.\~\~\~ \~\~\~ З даним твердженням суд не погодитися не може. Суд виходить з того, що у деліктних зобовязаннях саме\~на відповідача\~покладено обовязок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу (якщо зазначена презумпція в суді не спростована це є підставою для висновку про наявність вини відповідача\~заподіювача шкоди, а відтак цьому кореспондує право позивача на відшкодування такої шкоди). Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] шкоди здоровю, провину відповідача в його спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, високий процент втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Так, згідно положеньст.8\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить - 3200,00 грн. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] 38 400 грн. що буде матеріальною компенсацію переживанням, які він щоденно зазнає. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України\~(у редакції\~ЗУ № 2147 від 03.10.2017 року) у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір»позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial