Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про стягнення компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 21 червня 2017 року його було звільнено за згодою сторін з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР», що підтверджується записами у трудовій книжці. У 2017 році ТОВ «Скат-Центр» припинило виплачувати йому заробітну плату та саном на час його звільнення за відповідачем рахувалася заборгованість по заробітній платі. При звільненні відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, остання виплата заборгованості по заробітній платі перерахована 18 жовтня 2018 року у розмірі 18000,00 грн. Вважає, що оскільки відповідач не розрахувався з ним у день звільнення 21 червня 2017 року, а провів розрахунок лише 18 жовтня 2018 року, то з відповідача на його користь підлягає стягненню компенсація заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати 5000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку, який відповідно до його розрахунку складає 171715,60 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» на його, [PERSON] , користь компенсацію заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати 5000,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 червня 2017 року по 18 січня 2019 року у сумі 171715,60 грн. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 24 травня 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив (а.с.71). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про стягнення компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» та 21 червня 2017 року був звільнений за згодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України ( Наказ № 713/1 від 21 червня 2017 року) ( а.20-21). У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець. При звільненні з підприємства 21 червня 2017 року остаточний розрахунок по заробітній платі з [PERSON] проведений не був. В позовній заяві [PERSON] вказує на те, що він не отримав заробітну плату при звільненні, а отримав її лише 18 жовтня 2018 року у сумі 18000,00 грн. (а.с.1-3). В той\~же час\~відповідач не\~надав належних\~доказів щодо\~виплатив \~позивачу заборгованість\~по заробітній\~платі у\~день його\~звільнення ,\~а саме\~21\~червня 2017\~року. На підставі п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом На підставі ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. На відміну від кримінально-правової доктрини, цивільні правовідносини побудовані на принципу презумпції вини особи, яка завдала шкоди, тобто вона звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1\~ст. 614 ЦК України). Обов`язок доказування відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Визначальним для встановлення наявності чи відсутності вини є не тільки ставлення роботодавця до своєї протиправної поведінки, скільки упущення (свідоме чи несвідоме, умисне чи необережне) контролю за своєю поведінкою. Для визначення цивільно-правової відповідальності роботодавця при відшкодуванні шкоди працівнику форма вини юридичного значення не має. Шкода, заподіяна роботодавцем своєму працівнику, умисними чи необережними діями підлягає відшкодуванню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Враховуючи вищенаведене, оскільки звільнення позивача відбулося 21 червня 2017 року, в основу розрахунку середнього заробітку мають бути покладені відомості про заробітну плату позивача за березень та квітень 2017 року, оскільки розмір заробітної плати позивача, як вказує позивач, за травень 2017 року складає 0,00 грн., суд приходить до переконання, що позивач у цьому місяці не працював жодного дня, тому кількість робочих днів при розрахунку розміру середньої заробітної плати у травні 2017 року складатиме 0 днів. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року\~(з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Враховуючи обставини викладені вище, розрахунок середнього заробітку належить проводити виходячи з середньоденного заробітку позивача, який складатиме (6772,88 грн. (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) + 6794,04 грн. (нарахована заробітна плата за квітень 2017 року) / 31 (кількість робочих днів: у березні 2017 року 15 відпрацьованих дні, згідно розрахункового листа, у квітні 2017 року 16 відпрацьованих днів, згідно розрахункового листа (а.с. 22)) = 437,64 грн. Тому при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні суд братиме за основу середньоденну заробітну плату у розмірі 437,64 грн., а не у розмірі 438,05 грн. як зазначає позивач. За період з 21 червня 2017 року до 18 січня 2019 кількість робочих днів складає 396 днів ( з 21 червня 2017 року - 7 днів, липень 2017 року - 21 день, серпень 2017 року - 22 дня, вересень 2017 року - 21 день, жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року - 22 дні, грудень 2017 року - 20 день, січень 2018 року - 21 день, лютий 2018 року - 20 днів, березень 2018 року - 21 день, квітень 2018 року - 19 днів, травень 2018 року - 21 днів, червень 2018 року - 20 днів, липень 2018 року - 22 дня, серпень 22 дня, вересень 20 днів, жовтень 22 дня листопад 22 дня грудень 20 днів, 18 січення 2019 року - 12 днів. Кількість робочих днів розраховано на підставі листів Міністерства соціальної політики від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 та від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214, якими затверджені норми тривалості робочого часу на 2017, 2018, 2019 роки відповідно, час затримки розрахунку складе 396 робочих дня. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 173305,44 грн. (437,64 грн. х 396 дня). Однак позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за 392 робочих дня у розмірі 171715,60 грн. У відповідності до\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. Відповідно до \~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, приймаючи вищезазначене до уваги, суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 червня 2017 року по 18 січня 2019 року підлягають задоволенню саме у розмірі 171715,60 грн., оскільки саме у цьому розмірі просить [PERSON] задовольнити його позовні вимоги, а суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, то суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~статті 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~(далі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Відповідно до частин першої, другої\~статті 2 Закону\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому\~Законі\~слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. За\~статтею 3 Закону\~сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Згадані вище статті\~2,\~3\~цього\~Закону\~встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього\~Закону, а також порядок обчислення суми компенсації. Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159\~(далі - Порядок) відтворюють положення\~Закону\~лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у\~статті 3 Закону\~та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] про стягнення компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 5000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не надано до суду відомостей помісячного нарахування заробітної плати та розміру щомісячної заборгованості з заробітної плати, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування компенсації заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати у розмірі 5000,00 грн. У відповідності до п. 6\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13\~"Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення." Відповідно до підпункту\~14.1.54\~пункту\~14.1\~статті\~14 ПК України\~дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. При цьому, відповідно до підпункту\~168.1.1\~пункту\~168.1\~статті\~168 ПК України\~податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167 ПК України. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню у розмірі 171715,60 грн., за період з 21 червня 2017 року, дня звільнення, відповідно до трудової книги по 18 січня 2018 року з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі, а тому повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. А інша частина позовних вимог, щодо стягнення компенсації, не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення компенсації заробітної плати та у задоволенні його позовних вимог відмовлено, то суд приходить до переконання, що судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що при звернення до суду з даним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1717,15 грн., за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у сумі 1717,15 грн На підставі викладеного,

Outcome: partial