Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

11.08.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду; треті особи - Головне управління національної поліції у Дніпропетровській області, Криворізький відділ поліції Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області. В обґрунтування вказує, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 18.11.2016, що відносно нього було відкрите кримінальне провадження №42013040230000142 від 22.05.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Вироком від 02.11.2015 року [PERSON] було визнано винним у пред'явленому обвинуваченні та призначено прокарання за ст..307 ч.2 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією майна та на підставі ст.54 КК України позбавити спеціального звання - майор міліції. Запобіжний захід залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, строк відбуття покарання відраховувати з 22.06.2013 р. Не погодившись з вироком [PERSON], його оскаржив, у звізку із чим ухвалою від 31.03.2016 року колегія Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок скасувала та направила на новий розгляд до суду першої інстанції. Оскільки у вироці першої інстанції апеляційний суд встанови факти порушення прав та свобод [PERSON] згідно конвенції Про захист прав людини та її основоположних свобод, до скасування вироку пережив моральні страждання, позивач просить стягнути з Держави моральну шкоду у розмірі 300 000грн., оскільки він з червня 2013 року перебував у СІЗО. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданя з»явився, позов не визнав, надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що відповідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода відшкодовується внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майну, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування виникає у випадку : поставлення виправдовувального вироку, встановлення у вироку суду факт незаконного повідомлення про підозру у чинені кримінального правопорушення, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення. Також позивачем не додано доказів отримання моральної шкоди. Представник третьої особи - прокуратури Дніпропетровської області проти позову заперечував, надав письмові заперечення, вказуючи на відсутність законних підстав для його задоволення через відсутність кінцевого процесуального рішення щодо позивача та відсутність протиправних дій органів досудового слідства, прокуратури та суду під час розслідування і розгляду кримінального провадження . Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Судом встановлено, що вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року [PERSON] і [PERSON] було визнано винними за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за ознаками незаконного придбання з метою збуту, незаконного зберігання з метою збуту, незаконного перевезення з метою збуту та незаконного збуту наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби в особливо великих розмірах Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016 вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 22 травня 2013 року за № 42013040230000142, відносно [PERSON] і [PERSON] скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.4-10). На даний час вказане кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] згідно ухвали від 24.05.2016 р. перебуває в провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області та не розглянуто. Згідно зі ст.1 ч.1 п.1, 3, ст.2 ч.1 п.2, ч.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» /Закон/, ст.1176 ЦК України - підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" ( 3341-12 ) та іншими актами законодавства. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом крім виправдувального вироку суду, виникає у випадках встановлення у обвнувальному вироку суду чи іншому рішенні факту незаконного притягнення особи як обвинуваченого, відмови в порушенні кримінальної справи чи закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Отже, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає лише у випадку його повної реабілітації. Тому зважаючи на те, що повної реабілітації позивача не відбулося, суд приходить до висновку про відсутність підстав, які б давали позивачу право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, прокуратури або суду. Посилання позивача на скасування вироку суду судом до уваги не приймаються, оскільки не свідчать про повну реабілітацію позивача. На підставі ст.ст.1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» , ст.1176 ЦК України,

Outcome: dismissed