Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, збільшення розміру аліментів, стягнення пені за несплату аліментів, стягнення аліментів на утримання дружини та позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 вересня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, між сторонами часто виникають конфлікти, відповідач поводить себе агресивно, не дбає про матеріальне утримання дружини та дитини, з 2016 року спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. Зазначає, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області на її користь з відповідача стягнуті аліменти на її утримання та утримання дитини, проте [PERSON] не в повній мірі виконує рішення суду, заборгованість по аліментах становить 13750,65 грн. Позивач зазначила, що відповідач вихованням дитини, її станом здоров`я не цікавиться, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується із сином, у зв`язку з чим вважає, що існують всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, надалі іменувати її прізвищем «[PERSON]», стягнути з відповідача на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця, до досягнення сином шестирічного віку, збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь на утримання дитини до 1626 гривень щомісяця, стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 19780 гривень та позбавити відповідача батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовільнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки батько вихованням сина не займається, з 2016 року його життям не цікавиться. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову в частині розірвання шлюбу приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 15 вересня 2013 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 15 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1342. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 11 березня 2014 року [PERSON] народився [INFO] . Батьками є [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Сторони по справі з 2016 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом також встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з 28.11.2016 року до повноліття дитини. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966-XIV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, що видана начальником відділу Вижницького районного відділу державної виконавчої служби П.С. Василинчуком станом на 01.11.2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] становить 15750 гривень 65 коп. Суд приймає до уваги розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що здійснений позивачем. Відповідачем правильність нарахування не оспорена. Згідно ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно ч.2,3,4,6 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного (шестирічного) віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до картки стану здоров`я і розвитку дитини, що видана КЗ ВК РМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» від 02.05.2018 року дитині [PERSON] [INFO] встановлений діагноз «Затримка мовного розвитку», з письмових пояснень позивача судом встановлено, що на даний час дитині встановлений діагноз «Розлад спектру аутизму і сенсомоторна алалія ». Відповідно до відповіді на запит представника позивача [PERSON] головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» [PERSON] дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на «Д» обліку у лікаря невролога , ендокринолога. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів існування обставин, які б унеможливлювали стягнення з нього аліментів на утримання дружини. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Як вбачається із відповідь на запит представника позивача [PERSON] директора Рівненського обласного навчально-реабілітаційного центру [PERSON] за час перебування [PERSON] в закладі вихованням та доглядом займається мама [PERSON] Батько дитини в заклад не з`являвся, не цікавився життям та розвитком дитини. Письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] стверджується, що відповідач [PERSON] з 2015 року не цікавиться життям сина, станом його здоров`я, необхідністю лікування, не відвідує його. Із висновку органу опіки та піклування ВК РМР від 18.04.2019 року вбачається, що питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі, яка вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного утримання, ухиляючись від сплати аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», за іншими позовними вимогами звільнена від сплати судового збору судом за її клопотанням

Outcome: approved