Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

12.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]\~про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійсним та\~поділ майна\~подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 30.09.2000 року по 16.02.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу 18.01.2002 року відповідач придбав у власність житловий будинок №42 по вул. Молодіжній в с. Калинівка Єланецького району Миколаївської області, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим цього ж дня Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею за №41. Вищевказаний житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, проте, вирішити питання про поділ спільного майна добровільно з відповідачем не видається можливим. Крім того, вищевказаний договір нотаріально не посвідчений, що перешкоджає подальшому вирішенню питання про поділ майна. Посилаючись на викладене, просила суд визнати вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку за кожним та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши представника\~позивачки та\~відповідача,\~дослідивши матеріали\~справи,\~встановивши факти\~та відповідні\~до них\~правовідносини,\~суд приходить\~до слідуючого. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 30.09.2000 року по 16.02.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 7). 18.01.2002\~року між\~[PERSON],\~як продавцем,\~та відповідачем\~[PERSON],\~як покупцем,\~укладеного договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна,\~а саме\~-\~житлового будинку\~№42\~по вул.\~Молодіжній в\~с.\~Калинівка Єланецького\~району Миколаївської\~області,\~який зареєстровано\~Вознесенською Універсальною\~товарно-сировинною\~біржею у\~"Журналі\~реєстрації біржових\~угод з\~нерухомим майном"\~за №41\~від 18.01.2002\~року (а.\~с.\~10). Так, згідно з застереженнями, що містяться в\~ст. 5 ЦК України\~та п. 4\~Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов'язки суб'єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року\~Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі\~ст.224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.153 ЦК УРСР\~договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Покупець сплатив продавцю належну за договором покупну ціну, а остання отримала грошові кошти та передала житловий будинок у його розпорядження. У зв'язку з цим, можна констатувати, що сторонами була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов угоди та відбулося її виконання. 28.01.2002\~року Вознесенським\~бюро міжміської\~технічної інвентаризації\~зареєстровано право\~приватної власності\~відповідача на\~вищевказаний житловий\~будинок за\~реєстровим №167\~(а.\~с.\~11). Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно\~ст.15 Закону «Про товарну біржу»\~угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не підлягають\~нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною.\~\~\~У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка була продавцем вищевказаного житлового будинку, померла 04.06.2005 року (а. с. 50-51). \~ \~ \~ \~Отже, позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди між покупцем і продавцем житлового будинку, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. \~ \~ \~ \~Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що зазначене є підставою для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного на біржових торгах, дійсним. Крім того, позивачка просить поділити вищевказаний будинок та визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину будинку за кожним. Оскільки, спірне майно придбано сторонами до 2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, то при вирішенні справи необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 16 ЗУ "Про власність", які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має спільні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У ході судового розгляду встановлено, що житловий будинок №42 по вул. Молодіжній в с. Калинівка Єланецького району Миколаївської області, відповідачем придбано у період перебування в шлюбі з позивачкою. Оціночна вартість вищевказаного будинку станом на 23.03.2017 року становить 60127 грн. (а. с. 16). Таким чином\~суд вважає,\~що вказане\~майно належить\~сторонам на\~праві спільної\~сумісної власності\~і частка кожного із сторін в ньому складає Ѕ частину, а тому є всі підстави для визнання за сторонами право власності на Ѕ частину спірного будинку за кожним. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання права власності на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.\~ Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовний вимог, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 704,80 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved