Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

13.05.2019 позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 13.09.2016 р. вона з відповідачем уклала шлюб. Від спільного проживання у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося з самого початку, на грунті особистих непорозумінь між ними постійно виникали суперечки, які переростали в сімейні конфлікти та скандали. Близько року не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують, живуть за різними адресами. Малолітній син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач працює, однак кошти на утримання дитини не надає, ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати дитину, їй важко самій матеріально утримувати дитину, тому просить стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3частини всіх його доходів. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] при розгляді справи позов визнали повністю, відповідач згідний на розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина. Вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно з ст. 104 ч.2 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ст. 105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 13.09.2016, на даний час сторони як одна сім`я спільно не проживають близько одного року, не підтримують жодних стосунків, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов та згідний на розірвання шлюбу. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Судом встановлено, що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила сина [PERSON] , відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дитини, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими і такими, що підлягають до задовольнення в повному обсязі. Розмір аліментів на утримання дитини, який просить визначити позивачка у одній третій частини всіх видів заробітку відповідача, не суперечить вимогам ст. 183 СК України. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. За таких обставин суд констатує, що є законні підстави для задоволення позову [PERSON] Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивачкою заявлено дві позовні вимоги: немайнового характеру - про розірвання шлюбу, за яку позивачкою оплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.; майнового характеру - про стягнення аліментів, за яку позивачка не оплачувала судовий збір з підстав передбачених ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Понесені судові витрати у виді судового збору позивачка просить стягнути з відповідача. Відповідач позов визнав до початку розгляду спарави по суті, визнання позову судом прийнято. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до судуза позовні вимоги про розірвання шлюбу, в сумі 384,20 грн.. Другу половину суми судового збору в розмірі 384,20 грн. слід стягнути з відповідача у користь позивачки на підставі ч.1 , ч.2 п.1 ЦПК України. Також з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 384,20 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів, згідно ч.2 п.1, ч.6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved