Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Міське комунальне підприємство „ Основаніє", Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод в здійсненні права власності. В позовній заяві вказує, що на підставі договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І.., реєстровий номер № 2626 позивач [PERSON] є власником квартира [ADDRESS]. Згідно довідки Центра обслуговування абонентів №1 Єдиної абонентської служби 2015р. відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]. За вказаною адресою відповідач мешкала в період з 2007 року до 2010 року однією сім"єю. Фактично с 2010 року відповідач не мешкає за вищевказаною адресою. Шлюб між нами розірвано 01.03.2011 року. Прописка відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності, а саме здійснити продаж квартири. Позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. В судове засідання відповідач не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та день слухання справи сповіщалися, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 11.10.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І.., реєстровий номер № 2626 позивач [PERSON] є власником квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] перебув у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 01.03.2011 року. Згідно довідки Центра обслуговування абонентів №1 Єдиної абонентської служби від 29.01.2015 р. №585 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Зі змісту ст. 150 ЖК України, слідує, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Статтею 405 ЦК України передбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації підлягають задоволенню.

Outcome: approved