Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

16.09.2016 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючі обставини. Відповідачка [PERSON] є одинокою матір'ю малолітньої дитини [PERSON]. В березні 2015 року у [PERSON] рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області була відібрана малолітня дитина [PERSON] без позбавлення матері батьківських прав, в зв'язку з загрозою життю та здоров'ю дитини. Протягом березня-листопада 2015 року, за час перебування доньки в державному закладі відповідачка поліпшила умови проживання, створила належні умови для повноцінного розвитку дитини, неодноразово відвідувала доньку в закладі, за місцем проживання характеризувалась задовільно та в грудні 2015 року звернулась до Татарбунарського районного суду з позовом про повернення доньки в її сім'ю, який було задоволено. В лютому 2016 року [PERSON] повернула дитину в свою родину. З цього моменту сім'я [PERSON] була під постійним контролем служби у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації та виконкому Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Під час інспектувань родини при виявленні ряду недоліків в умовах проживання дитини, матері надавалися рекомендації щодо належного утримання малолітньої дитини, щодо влаштування доньки до дитячого садка тощо. До служби у справах дітей в липні 2016 року надійшло анонімне повідомлення про те, що [PERSON] часто зловживає алкоголем та залишає доньку саму, без догляду дорослих, чим створює реальну загрозу життю та здоров'ю доньки. Працівниками служби у справах дітей 15.07.2016 року з матір'ю проводилась профілактично-роз'яснювальна бесіда щодо належного способу життя та попереджено про наслідки безвідповідального батьківства. На даний час [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, постійно місця роботи не має, зловживає алкоголем. На підставі повідомлення до Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області 09.09.2016 року близько 23.00 годині під час профілактичного рейду в селі Трапівка Татарбунарського району було вилучено малолітню дитину [PERSON], 2013 року народження, в зв'язку з загрозою її життю та здоров'ю. Дівчинка знаходилась вночі на проїжджій частині вулиці разом з матір'ю [PERSON], яка перебувала в стані сильного алкогольного сп'яніння. На теперішній час дитину влаштовано до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, тому позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку по справі відносно вказаної дитини. 17.10.2016 року до суду надійшло клопотання представника позивача Боднар Т.Г. про відмову від позовних вимог в частині стягнення аліментів на дитину, мотивоване тим, що аліменти з відповідачки на утримання дитини стягнуті раніше за рішенням Татарбунарського районного суду від 19.02.2015 року та виконавче провадження з цього приводу знаходиться на виконанні у Татарбунарському районному відділі ДВС ГТУЮ в Одеській області. Вказане клопотання задоволено ухвалою суду від 17.10.2016 року, згідно якої провадження по справі в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] закрито у зв'язку з відмовою від цієї частини позовних вимог Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Кайкуліна І.О. та представник позивача - служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області Боднар Т.Г. підтримали уточнені вимоги позову в повному обсязі, що підтверджується наданими до суду заявами (а.с.31,32). Враховуючи наявність заяв позивача та третьої особи про слухання справи у їх відсутність, а також наявності належних документів неодноразового сповіщення відповідачки про дату, час та місце слухання справи, просила фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснювати. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - виконком Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи у відсутність їх представника, вимоги позову Татарбунарської районної державної адміністрації підтримала в повному обсязі. (а.с.26). Відповідачка в судові засідання неодноразово не з'явилась. Відповідно до довідки Трпівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 22.09.2016 року № 287/02-11 (а.с.17), [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], але проживає у власному будинку за адресою: [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачці, за адресою її місця проживання, а тому, в силу абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені їй належним чином (а.с.24,25). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність або заперечення проти позову суду не надала. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Відповідно до п.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виходячи зі ст.18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява № 39948/06), зокрема у пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Частиною 1 статті12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З висновку виконавчого комітету Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.3) вбачається, що вказаний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1994 року народження, відносно малолітньої дитини [PERSON], 2013 року народження, оскільки мати дітей веде аморальний спосіб життя, часто зловживає алкоголем, характеризується негативно, постійного місця роботи не має, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, дитина брудна, для дитини не створює належних умов проживання, безвідповідально відноситься до утримання та виховання малолітньої дитини незважаючи на неодноразові попередження про наслідки безвідповідального батьківства. При цьому, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, відповідно, серії [NUMBER] від 24.10.2013 року /а.с.4/, відповідачка по справі є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Із копії рішення виконавчого комітету Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за №34 від 12.09.2016 року (а.с.5) видно, що малолітню [PERSON] було вилучено із сім'ї в якій склалися умови, що загрожують її здоров'ю і життю та влаштовано до дитячого відділення Татарбунарської ЦРЛ. Із довідок Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області №1085 та №1084 від 14.09.2016 року (а.с.6-7) видно, що [PERSON], [INFO] проживає по [ADDRESS], яка знаходиться в декретній відпустці, ніде не працює, разом з нею в будинку проживає її донька - [PERSON], [INFO]. Копією характеристики №278/02-11, виданої Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 14.09.2016 року (а.с.9) підтверджується, що [PERSON] за час проживання на території Трапівської сільської ради зарекомендувала себе з задовільної сторони, проживає в [ADDRESS] разом з донькою [PERSON], 2013 року народження. У березні 2015 року рішенням суду у [PERSON] була вилучена малолітня дитина [PERSON], [INFO] і була влаштована в «Будинок малютки» м. Одеса строком на один рік. За цей час мати тричі відвідувала дитину, і поліпшила належні умови для розвитку дитини, за місцем проживання характеризувалась добре, і в грудня 2015 року за рішенням Татарбунарського районного суду, дитину повернули матері. З того моменту сім'я Головченко була під контролем служби у справах дітей. Родина інспектувалась, і кожного разу матеріально-побутові умови були неприйнятними для проживання дитини, мати ухилялась від виправлення недоліків. На даний момент [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається утриманням та вихованням доньки, веде аморальний спосіб життя, схильна до вживання алкогольних напоїв, палить. Односельчани скаржилися, що бачили дівчинку без догляду дорослих за півкілометра від будинку. Відповідно до протоколу бесіди від 15.07.2016 року, яка була проведена головним спеціалістом сектору з питань усиновлення опіки та піклування служби у справах дітей Татарбунарської РДА Боднар Т.Г. з відповідачкою [PERSON] слідує, що [PERSON] було зроблено зауваження щодо її неохайного вигляду (брудне взуття, ноги), щодо невиконання рекомендацій про влаштування дитини до дитячого садочку. [PERSON] рекомендовано терміново вжити заходи щодо влаштування дитини у дитячий садок, прибрати в будинку, не зловживати алкогольним напоями та попереджено про наслідки невиконання батьківських обов'язків (а.с.10) . З актів обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с.11,14,15) слідує, що [PERSON] проживає по [ADDRESS], в будинку не прибрано, підлога брудна, дитина неохайна в брудному одязі, продуктів харчування майже не має, мати разом зі своїм співмешканцем систематично зловживають алкогольні напої, залишають дитину саму. [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, неодноразово притягувалась до адміністративної та кримінально відповідальності. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачка [PERSON], як матір малолітньої дитини [PERSON], [INFO] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини. При цьому, мати дитини - [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не має постійного місця роботи, не піклується про діти тину, не цікавиться її життям, здоров'ям та розвитком. На теперішній час дитина знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідачка має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, вона взагалі не спілкуються з донькою, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи без поважних причин, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, провівши ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу, виходячи з найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги висновок виконавчого комітету Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.3) щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачку, суд вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], задовольнивши вимоги позову в цій частині. При цьому, особа, позбавлена батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, від оплати яких, згідно закону, звільнено позивача при подачі позову.

Outcome: approved