Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», відповідач), в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 715 від 17.05.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем, щодо звернення стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2006, колір сірий, державний номер [NUMBER] на суму 195 385 грн. 77 коп., що належить на праві власності позивачу; визнати недійсним п. 6.2. Договору застави, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] 24.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 858. На обгрунтування позову вказала, що 17.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем ( далі третя особа 1) був вчинений оспорюваний виконавчий напис № 715, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2006, колір сірий, державний номер [NUMBER] на суму 195 385 грн. 77 коп., що належить на праві власності позивачу. Вказаний автомобіль на підставі договору застави, посвідченого 24.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. та зареєстрованого за № 858 був переданий у забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Про вчинений виконавчий напис позивач дізналася лише 15.09.2017, коли вказаний автомобіль був тимчасово затриманий працівниками поліції та доставлений на спеціальний майданчик. В подальшому позивачу стало відомо, що 15.06.2017 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі третя особа 2) було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на автомобіль, що належить позивачу на праві власності, з метою його подальшої реалізації. Вчинення нотаріального напису нотаріуса здійснено, як зазначено у самому виконавчому написі «...на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172». З вчиненим виконавчим написом позивач не згодна на підставі наступного. У вчиненому нотаріальному написі вказано: «Строк за який провадиться стягнення визначається датою 15 лютого 2017 року». Зазначене у виконавчому написі не відповідає змісту ст.252 ЦК України, яка встановлює, що строк визначається роками, місяцями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, нотаріусом у виконавчому написі вказаний не строк, а термін, через що не можна достеменно визначити строк, за який проводиться стягнення, що вимагає ст.89 Закону України «Про нотаріат». Через відсутність у виконавчому написі точного строку, за який проводиться стягнення, позивач не має можливості перевірити вірогідність наданих відповідачем третій особі розрахунків, тим більш, що сам виконавчий напис всупереч ст.89 Закону України «Про нотаріат» не містить сум пені та процентів, які підлягають стягненню з позивача і входять до складу загальної суми стягнення 195385,77 грн., які зазначені нотаріусом (чи то основна сума боргу, чи то пені та неустойки, чи то разом всі вказані суми). Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» зміст виконавчого напису повинен містити розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. Формулювання «Стягнуто плати за домовленістю», що міститься у виконавчому написі не є розміром плати, визначеним у національній грошовій одиниці України - гривні. Виконавчий напис не містить відомостей про те, що вимагається Законом. Зазначила, що безспірність заборгованості боржника може бути підтверджено або рішенням суду, яке набрало законної сили, або актом звіряння взаєморозрахунків, підписаним обома сторонами договору. Зроблений відповідачем одноособово розрахунок заборгованості позивача, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності грошових вимог, а відтак, при вчиненні виконавчого напису порушено норми ст.88 Закону України «Про нотаріат» в частині безспірності заборгованості. Наявність у договорі норми, яка зобов`язує відповідача направити вимогу та наявність обумовленого 30-ти денного строку на отримання відповіді на вимогу зобов`язували нотаріуса вчиняти виконавчий напис тільки після з`ясування цих обставин. Разом з тим, виконавчий напис нотаріуса не містить посилання на будь-які письмові повідомлення чи вимоги до позивача про усунення порушення виконання зобов`язань, через що є сумнів у тому, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису пересвідчився про наявність направлення таких повідомлень позивачу та дотримання відповідачем 30-ти денного терміну. Крім того, позивач просила визнати недійсним пункт 6.2 договору застави, укладеного між сторонами, оскільки він суперечить та не відповідає вимогам пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. 25.09.2017 позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з вищевказаним цивільним позовом. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11.10.2017 було відкрито провадження по справі. Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві для подання до належного суду. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 22.03.2018 апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЦФР» задоволена, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 11.10.2017 скасована та справу направлено на розгляд Дарницького районного суду міста Києва за встановленою підсудністю. 19.04.2018 цивільна справа та контрольне провадження надійшли до Дарницького районного суду м. Києва. 20.04.2018 вищевказані матеріали були розподілені для розгляду на головуючого по справі - Заставенко М.О. 05.07.2018 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Мицик Ю.С. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 09.07.2018 було прийнято вказану справу до провадження та призначено підготовче судове засідання /т. 1 а.с. 194-195/. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.11.2018 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті /т. 2 а.с. 20-21/. 07.05.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який не прийнятий судом, оскільки поданий поза межами процесуальних строків. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, просила позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Пояснив, що виконавчий напис містить усі ознаки, наявність яких вимагається законом згідно з його зазначеним положенням. Зокрема, строк, за який провадиться стягнення, (як період у часі) чітко випливає зі змісту виконавчого напису: до 15.02.2017 включно (після порушення основного/кредитного зобов`язання, виконання якого забезпечене договором застави). Визначена і сума, що підлягає стягненню. Предметом, який підлягає витребуванню, є сам предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, із зазначенням його індивідуальних ознак. Також закріплені умови щодо розміру плати, суми державного мита, сплачуваного стягувачем. Позивач безпідставно стверджує, що стягувачем/відповідачем не були подані документи, які необхідні для отримання виконавчого напису: оригінал договору застави і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника/позивача. Позовні вимоги в частині визнання недійсним п. 6.2. Договору застави, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] 24.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 858 представник відповідача визнав та не заперечував проти задоволення позову в цій частині. Третя особа приватний нотаріус Легкобит С.О. будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явився. Направив на адресу суду копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 715 від 17.05.2017. Представник третьої особи Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 24.06.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 745773216, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 120 000 грн., із застосуванням процентної ставки в розмірі 9,99% річних, на строк 36 місяців, зобов`язана повернути відповідачу суму отриманого кредиту щомісячними платежами згідно графіку /т. 1 а.с. 12-15/. 24.06.2015 між сторонами було укладено договір застави автотранспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С., зареєстрований в реєстрі за № 858 /т. 1 а.с. 22-25/. Згідно зі ст.1.1. 1.2 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором № 745773216 від 24.06.2015, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , передає в заставу належний їй на праві власності автомобіль з наступними характеристиками: марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2006, колір сірий, державний номер [NUMBER] . 17.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель Transporter, кузов № [NUMBER] , рік випуску 2006, колір сірий, державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , на виконання зобов`язання в сумі 195 385 грн. 77 коп. за кредитним договором. Зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, визначається станом на 15.02.2017 /т. 1 а.с. 26/. 15.06.2017 постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 715 від 17.05.2017 /т. 1 а.с. 20/. Для вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було надано нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису, наступні документи: договір застави від 24.06.2015, кредитний договір від 24.06.2015, розрахунок заборгованості станом на 15.02.2017, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимоги на адресу позичальника, вимога від 01.03.2017 про усунення порушень адресована позичальнику, розрахунок боргу за кредитним договором, свідоцтво про державну реєстрацію ФОП [PERSON] , копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду [PERSON] /т. 1 а.с. 236-250, т. 2 а.с. 7/. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172» (пункт 3 глави 16 Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України). Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. В даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також відсутністю спору між сторонами кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що досудова вимога, направлена поштою на адресу [PERSON] , однак остання категорично заперечувала її отримання посилаючись на те, що в ній відсутній її підпис та звернула увагу суду, що її прізвище написано [PERSON] , замість [PERSON], що не уможливило їй ліквідувати допущену заборгованість, а в разі непогодження з нею виставити заперечення Банку або оскаржити її в судовому порядку. Крім того, в судовому засіданні позивач поставила під сумнів взагалі направлення їй вимоги, оскільки нотаріусу не було надано опису вкладення та оригіналу розрахункового документу. Суд знаходить вказані доводи слушними, оскільки нотаріус, при перевірці представлених йому банком документів, не пересвідчився про вручення боржнику [PERSON] вимоги про дострокове погашення кредиту, не переконався про відсутність між сторонами кредитного договору будь-якого спору щодо наявності та розміру заборгованості, яка нарахована банком, оскільки стягувачем не було надано виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису, у нотаріуса не було всіх документів, що підтверджують безспірність заборгованості, які передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, в порушення вказаних вимог Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі не зазначений строк, за який провадиться стягнення, а лише вказано, що строк, за який провадиться стягнення, визначний станом на 15.02.2017, що унеможливлює перевірку судом дотримання нотаріусом вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» щодо строків давності пред`явлення вимог. В спірному виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, пропонується задовольнити вимоги відповідача у розмірі 195 385,77 грн., однак в порушення вимог ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі на зазначені суми, із яких складається вказана заборгованість, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, не вказано розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. З огляду на викладені обставини, заперечення відповідача проти позову є безпідставними, а виконавчий напис № 715 від 17.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит С.О., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи вимогу позивача про визнання недійсним п. 6.2. Договору застави, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] 24.06.2015, суд приходить до наступного. Так, згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені у Законі України «Про захист прав споживачів». Згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється й на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом від 03 лютого 2011 року № 2983-VI), незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду повноваження з вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Вищезазначений Закон набрав чинності 11.03.2011, тому на день укладення сторонами кредитного договору (24.06.2015) сторони договору не могли зазначати про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем), що виникають, як під час укладення, так і під час виконання цього договору, підлягають розгляду відповідним третейським судом. З огляду на зазначене, враховуючи, що кредитний договір, що укладений між сторонами за своєю правовою природою є споживчим, а виконання умов договору забезпечене заставою, суд дійшов висновку про невідповідність п. 6.2. договору застави вимогам чинного законодавства, зокрема вимогам пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-187цс15. Враховуючи наведене, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту шляхом визнання недійсним п. 6.2. Договору застави, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] 24.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 858. З урахуванням доказів, оцінку яким надано вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved