Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

11.07.2018 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та її батьком [PERSON], який помер [INFO], стверджуючи, що вона, заявник, є дочкою померлого, проте одержати свідоцтво про право на спадщину після його смерті не може через те, що в її свідоцтві про народження батьком вказаний - [PERSON], оскільки "[PERSON]" - це дошлюбне прізвище її матері, яка не бажала вказувати у свідоцтві дитини її біологічного батька. В обґрунтування заяви заявник стверджує, що її батьки ніколи не проживали разом і тому мати вказала лише ім'я і по-батькові її біологічного батька в її, заявниці, свідоцтві про народження, а прізвище вказала своє дошлюбне "[PERSON]". На підтвердження доводів заяви суду надано письмові докази, запрошені свідки. У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву, просить визнати у судовому порядку факт родинних відносин між нею та її батьком, пояснивши, що це потрібно для одержання свідоцтво про право на спадщину після його смерті, підтвердила, що її рідна мати дійсно виростила її сама, але стверджувала, що саме [PERSON] є її, заявниці, батьком, і батько за кілька років до смерті дійсно визнав її, заявницю, за свою дочку, вони спілкувалися, в них були добрі стосунки як між батьком і дочкою. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні, повідомивши, що багато років була знайома з [PERSON], не заперечувала, що [PERSON], який помер [INFO], визнавав заявницю за свою дочку, і вона, третя особа, дійсно чула від односельців, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], сама вмовила [PERSON] знайти дочку, оскільки в нього інших дітей немає, не заперечувала проти задоволення вимог заяви, повідомивши, що заявниця дійсно спілкувалася з [PERSON] як з рідним батьком, часто приїздила в гості зі своєю дочкою, брала активну участь у лікуванні батька, коли той захворів. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснюючи, що давно знають померлого [PERSON], підтвердили відомості, надані суду заявником, стверджуючи, що добре знали померлого і його родину, і їм точно відомо, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON], оскільки померлий [PERSON] дійсно визнавав заявницю своєю рідною дочкою і в них стосунки були як в батька з дочкою, заявниця часто відвідувала батька, і разом з ним і зі своєю дочкою - відвідувала їх, родичів батька, брата та сестру - свідків [PERSON], [PERSON], що підтвердив сусід - свідок [PERSON] Третя особа - Кубейська сільська рада Болградського районного Одеської області, надіслала суду заяву про слухання справи за відсутністю представника сільської ради, не заперечуючи проти задоволення вимог заяви. Вислухавши у судовому засідання заявницю, третью особу, свідків, які підтвердили пояснення заявниці, дослідивши надані суду докази, що узгоджуються з поясненнями заявниці та свідків, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду порядком окремого провадження за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні (наприклад, встановлення факту перебування на утриманні для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника має юридичне значення для непрацездатного члена сім'ї померлого незалежно від часу перебування на його утриманні, а для вітчима і мачухи таке право настане за умови, якщо вони виховували або утримували померлого пасинка чи падчерку протягом не менше п'яти років (статті 37 і 41 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); 4) встановлення факту не має бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право, підвідомчий суду, або суд сам дійде висновку, що у даній справі встановлення факту пов'язано з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах6) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах громадянського стану тощо). Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст.315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення такого юридичного факту, як факт родинних відносин громадян (п.1). Цей факт встановлюється у судовому порядку, якщо його підтвердження необхідно заявнику, наприклад, для одержання в нотаріальних органах свідоцтва про право на спадщину, а також для оформлення права на пенсію у разі втрати годувальника. Неправомірною є відмова суду в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з тих мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Разом з тим порядком окремого провадження не може бути встановлений факт родинних відносин, якщо заявнику він необхідний для підтвердження в подальшому права на жилу площу або на обмін останньої, оскільки у разі відмови щодо визнання права на жилу площу чи на її обмін заінтересована особа може звернутися до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні дослідженням наданих доказів, встановлено, що - [INFO] помер [PERSON] у віці 68 років (свідоцтво про смерть [NUMBER], що було видане [INFO] Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №347 (а.с.3); - згідно наданого суду свідоцтва про народження позивача її батьком значиться [PERSON], матір'ю - [PERSON] (свідоцтва про народження [NUMBER] а/з 119, а.с.8); - згідно фотокарток, наданих суду заявником, на них зображена вона разом зі своїм батьком - [PERSON] (а.с.10,11), і свідки це підтвердили; - згідно довідки Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 22.06.2018 року за №1796, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], - по день смерті - [INFO] один (а.с.6). Роль судового розгляду встановлення юридичних фактів випливає з їх значення для розвитку правових відносин та необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів громадян та організацій. Оскільки заявник звернувся до суду з заявою для захисту свого права на одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану вирішити неможливо з-за смерті спадкодавця, матеріалів справи не вбачається, що встановлення факту за даною заявою пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, тому суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з метою захисту цивільного права заявника щодо визнання родинних відносин між нею та її рідним батьком. Відповідно до вимого ст.ст.12,13,76-81,89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з наданих доказів не вбачається, що задоволенням вимог заяви будуть порушені права інших осіб, тому доводи заяви є обґрунтованими і відповідно з вимогами ЦК України, ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved