Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

15 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2013 року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,6800 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано доказів того, що позивач на день смерті батька проживала разом з ним за однією адресою. Просила визнати факт сумісного проживання з батьком на час відкриття спадщини та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на вищезазначену земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. На задоволенні позову наполягала. Представник відповідача територіальної громади Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. \~Згідно роз'ясень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У судовому засіданні встановлено, що21 грудня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 417120, виданого виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області 24 грудня 2013 року. (а.с. 9) Після його смерті залишилася спадщина у видіземельної ділянки площею 2,6800 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 042519, виданого 24 липня 2007 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Зміївської райдержадміністрації № 621 від 09 серпня 2006 року. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010769100288. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6321786000:01:000:0280. (а.с. 15) Згідно довідки за № 1388 від 10.08.2015 року, виданої Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], з 05 грудня 2000 року по день смерті 21.12.2013 року. (а.с. 10) Як вбачається з довідки за № 1387 від 10.08.2015 року, виданої Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області та акту № 180, складеного депутатом Таранівської сільської ради [PERSON], разом із [PERSON] за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, вул. Широнінців, буд. 24, з 2005 року по день його смерті проживала [PERSON] разом з чоловіком [PERSON]. Вели спільне господарство, здійснювали догляд за батьком. (а.с. 11, 12) Факт того, що [PERSON] був батьком [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1V-УР№ 1699847, виданого Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області 07 вересня1962 року. (а.с. 13) У подальшому позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище "Гадючко" на прізвище "Якобнюк". (а.с. 16) Згідно з правилами\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті\~29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/2 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на день смерті і по теперішній час проживала разом з померлим 21.12.2013 року батьком [PERSON] за адресою: с. Таранівка Зміївського району Харківської області, вул. Широнінців, 24. При зверненні до нотаріальної контори [PERSON] була позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки зареєстрована за іншою адресою ніж померлий батько. Крім того, в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що після померлого 21.12.2013 року [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Враховуючи, що [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала з [PERSON] за адресою: с. Таранівка Зміївського району Харківської області, вул. Широнінців, 24, суд дійшов до висновку про доведеність факту сумісного проживання зі спадкодавцем, який необхідний для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до п. б) ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України, на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом.

Outcome: approved