Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Позов мотивований тим, що йому, [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва від 21.11.12 р. про право власності на нерухоме майно. Разом із житловим будинком у його користуванні знаходиться присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. В указаному житловому будинку він проживає з 1982 року, що підтверджується відміткою про прописку в паспорті. Будинок обладнаний каналізацією з виводом у вигрібну яму. По-сусідству з ним, в будинку по [ADDRESS] проживає [PERSON]. До грудня 2011 року, вказані будинки були єдиним двоквартирним житловим будинком з однією адресою: [ADDRESS] та земельною ділянкою. При будівництві цього двоквартирного будинку в 60-70х роках, для обслуговування його квартир була споруджена єдина каналізаційна яма (вигріб), яка до серпня 2012 року була об'єктом користування кожного жителя цього будинку, тобто перебувала на земельній ділянці спільного користування, що підтверджується довідкою Будинкоуправління ДУ-16, виданою в 1998 році. У 1992 році, він викупив з державної власності квартиру в указаному житловому будинку, що підтверджується копією договору купівлі продажу житла від 02.07.1992 року. 22.12.2011 року, рішенням №401 Гайворонської міської ради, двоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] було надано статус житлового будинку садибного типу та виділено в окремі домоволодіння з присвоєнням присадибним земельним ділянкам окремих адрес, а саме: [ADDRESS] та [ADDRESS] Попередньо, рішенням Гайворонської міської ради №411 від 08.09.2011 року йому та відповідачу було встановлено площу земельних ділянок по фактичному користуванню. В результаті встановлення міською радою площ земельних ділянок, спільна вигрібна яма виявилась на присадибній земельній ділянці відповідача, яка одержавши державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] протиправно позбавила його можливості користуватись спільною каналізаційною ямою, штучно перекривши каналізаційну трубу, між їхніми земельними ділянками та заборонивши доступ до вигрібу. 22.11.2013 року, за його зверненням, комісією у складі начальника відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської райдержадміністрації, начальника земельного відділу Гайворонської міської ради, завідуючого сектором землеустрою та ринку земель, відділу Держземагенства у Гайворонському районі проведено обстеження житлових будинків та присадибних земельних ділянок по [ADDRESS], [ADDRESS] За результатами проведеного обстеження комісією складено Акт з план-схемою земельних ділянок в якому зазначено, що нормальне господарське обслуговування та використання [PERSON] своєї садиби по [ADDRESS] м. Гайворон неможливе без каналізаційної ями, якою багато років користувався останній і яка на даний час знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] що належить гр. [PERSON]. З огляду на це, він позбавлений можливості нормального господарського обслуговування та використання своєї садиби без каналізаційної ями, доступу до якої з вересня 2013 року, не має. Відповідно до ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. В силу ч.1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут); або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч.3 ст.402 ЦК України). Оскільки, домовленості між ним та відповідачем щодо встановлення земельного сервітуту для вільного доступу, користування та обслуговування вигрібної ями, яка знаходиться на земельній ділянці [PERSON] досягнуто не було, він змушений звертатись до суду з вимогами встановлення постійного безоплатного сервітуту на право користування вигрібною ямою, яка знаходиться на присадибній земельній ділянці [PERSON] в судовому порядку. Будь-які інші способи для задоволення його потреб у нормальному господарському обслуговуванні та використанні своєї садиби, окрім як встановлення земельного сервітуту на право користування вигрібною ямою, яка знаходиться на земельній ділянці [PERSON]. відсутні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та просить його задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, надала заперечення в якому вказала, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, безпідставними та необгрунтованими, оскільки останній не надав суду належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені у позовній заяві, а тому вважає, що необхідно відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав: Дійсно 22.12.2011 р., рішенням №401 Гайворонської міської ради, двоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] було надано статус житлового будинку садибного типу та виділено в окремі домоволодіння з присвоєнням присадибним ділянкам окремих адрес, а саме: позивачу [PERSON] - [ADDRESS], їй відповідачу - [ADDRESS] В свій час жилий будинок до 21.08.2 012 р., знаходився на земельній ділянці, яка не була приватизована жодним із власників будинку, і вони здійснювали фактичне користування земельними ділянками, не маючи при цьому встановлених актами земельного законодавства підстав для наявності прав щодо володіння, користування та розпорядження вказаними земельними ділянками. В зв'язку з цим, нею було подано заяву, технічні матеріали та документи, розмір земельної ділянки до Гайворонської міської ради про передачу її у власність, яка перебувала у її користуванні. Рішенням вісімнадцятої сесії міської ради від 14.06.2012 р. їй було передано у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 775,0 кв.м. яка була в її користуванні. Позивач в своїй позовній заяві пише неправду щодо досудового врегулювання з укладання сервітуту. Натомість, вона, з метою уникнення будь-яких спірних питань під час розроблення проекту відведення земельної ділянки, погодження його з необхідними державними органами та органами місцевого самоврядування. А також складання проекту землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку, погодила з позивачем зовнішні межі між їхніми ділянками, що підтверджуються його підписами, як на план-схемі земельної ділянки, так і в акті про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки від 02.07.2012 р. Жодних умов про встановлення обмежень у користуванні її ділянкою та встановлення земельного сервітуту з боку позивача до цього часу висунуто не було. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.401 ЦК України, ч.1 ст. 98 ЗК України, позивачем, не надано документів, що посвідчують його право власності або право користування земельною ділянкою. Рішення міської ради від 08.09.2011 р. про встановлення площі присадибної ділянки позивачу не є таким документом, а тому є прямою підставою, згідно Закону, у відмові в позові. Також позивачем не надано жодних доказів того, що нормальне використання земельної ділянки, якою він користується неможливе без обтяження сервітутом її земельної ділянки, оскільки є можливість альтернативного варіанту, а саме встановлення вигрібної ями у позивача на подвір'ї, тим більше, що площа його земельної ділянки дозволяє це зробити і становить 873,0 кв.м., що на 98 кв.м.,більша ніж її. Вимагаючи безоплатного сервітуту позивачем, взагалі не враховано її витрати щодо сплати земельного податку, утримання прибудинкової території, сплата коштів за вивіз нечистот, тощо в частині тієї площі на якій він хоче встановити сервітут. Слід враховувати і той факт, що установленням позивачу постійного та безоплатного земельного сервітуту щодо користування вигрібною ямою та її обслуговування, скільки яма знаходиться на її земельній ділянці та належить їй на праві власності, позивачу надається право на обмежене користування певною частиною чужої земельної ділянки, а фактично позбавляє її, власника, права користування частиною земельної ділянки, яка її належить. Крім того, позивачем не надано технічної документації обтяженої земельної ділянки щодо проїзду спеціалізованого транспортного засобу для відкачування нечистот, що дозволить ідентифікувати обтяжену частину ділянки, скільки, ст.99 ЗК України встановлено, що сервітут на право проїзду по чужій земельній ділянці може бути встановлений лише у випадку наявності на земельній ділянці відповідного шляху. Крім того, обов'язковою умовою для встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреб особи, яка вимагає встановлення сервітуту в інший спосіб. Якщо, такий спосіб існує, а саме позивач має можливість будувати вигрібну яму у себе на подвір'ї, позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту не підлягають задоволенню. Ініціатором такого "відокремлення" їхніх ділянок першим виступив позивач, який ще влітку 1997 року перекрив водопостачання її земельної ділянки, Хоча згідно довідки будинкоуправління від 12.08.1998 р., яку надав позивач: "водопровод является объектом пользования каждого жильца". В результаті чого вона змушена була провести на свою земельну ділянку окреме водопостачання, не вимагаючи встановлення сервітуту. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні знайшли ствердження слідуючі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. По справі встановлено, що [PERSON] проживає та є власником житлового будинку по [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] проживає та є власницею житлового будинку по [ADDRESS] До грудня 2011 року вказані будинки були єдиним двохквартирним житловим будинком з однією адресою [ADDRESS] та земельною ділянкою. При будівництві вказаного будинку для обслуговування квартир була споруджена єдина каналізаційна яма (вигрібна), яка була об'єктом користування кожного жильця цього будинку. Після приватизації земельної ділянки відповідачкою вигрібна яма опинилась на її земельній ділянці і вона штучно перекрила позивачу каналізаційну трубу та заборонила йому доступ до вигрібної ями мотивуючи тим, що він має можливість побудувати вигрібну яму на своїй земельній ділянці. Зазначені обставини визнаються сторонами і підтверджуються долученими до справи документами. Оскільки позивач по справі [PERSON] користувався вигрібною ямою і каналізацією до розділу земельної ділянки на дві і їх приватизації то відповідно до ст.ст. 98-100 ЗК України він має право вимагати земельного сервітуту для обслуговування вигрібної ями яка знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності відповідачки [PERSON] Вказані обставини підтверджуються актом від 22.11.2013 року ( а.с. 19-21) та довідкою ( а.с. 14) від 12.08.1998 року згідно яких вигрібна яма та водопровід являється об'єктом спільного користування кожного жильця будинку. Згідно ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи яка вимагає встановлення сервітуту. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави -243,60 грн. судового збору .

Outcome: approved