Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

19 вересня 2017 року до Ружинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано 26 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області (актовий запис №59), що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER]. У шлюбі у них народилася донька, [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим і спільне життя з ним не склалося. В сімї склались складні взаємовідносини, постійно виникають непорозуміння та сварки. Вони різні за характерами, в сімї відсутні взаєморозуміння та довіря. Шлюбні відносини між ними не підтримуються, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування в шлюбі суперечить її інтересам, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Також відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально не допомагає (хоча має таку можливість) не надаючи цьому будь-яких пояснень. На даний час донька проживає з позивачкою, знаходиться на повному утриманні і вихованні. Вона не може в повній мірі забезпечити матеріальні потреби дитини, що підростає і відповідно потребує більших витрат на харчування, одяг, розвиток її творчих здібностей та задоволення дитячих інтересів, на забезпечення її здоров'я. Просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує частково, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позов визнає частково, не заперечує щодо розірвання шлюбу між ним та позивачем . А також згідний сплачувати аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Розгляд справи просить проводити у його відсутності . Згідно ч.4ст. 174 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставіст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сімю, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області (актовий запис №59), що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER]. У шлюбі сторони народили доньку [PERSON], [INFO]. Згідно зіст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростовано, шлюбні відносини між сторонами припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає. Неповнолітня дитина проживає з позивачем. Відповідно до ч.1ст.110 СК Українипозов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги те, що відповідач заперечень проти позову не подав, однак подав заяву в якій наполягає на розірванні шлюбу ,суд вважає, що причини, які спонукають позивача звернутися з позовом на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи інші позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює. Відповідно 180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч.3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правиламист.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини,стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 СК України. Відповідно до ч.1ст.183 СКчастка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд знаходить заявлений розмір аліментів на дитину обґрунтованим. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного. За змістомст.141 СК Українибатьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Ураховуючи, що дитина проживає спільно з матір'ю, яка нею опікується постійно, і об'єктивно несе більші витрати на її утримання, відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату, та ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх доньки належить визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.09.2017 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно дост.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, у відповідності дост. 180 СК України. При постановленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядкуст.192 СК України. Суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial