Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

31 січня 2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 29 жовтня 2013 року по 04 листопада 2014 року Включно в сумі 27 498 грн. 52 коп. та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп. В обгрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2013 року по справі №569/15371/13-ц його поновлено на посаді заступника начальника юридичного відділу Національного університету водного господарства та природокористування. Поновлення на роботі відбулось лише після втручання Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції 04 листопада 2014 року. Рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню та є обов»язковим до виконання на всій території України. Оскільки адміністрація університету зловживаючи своїми обов»язками протягом року безпідставно не поновлювала його та не допускала до роботи йому відповІдно до ст.236 КЗпП України передбачається виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,що за період з 29 жовтня 2013 року по 04 листопада 2014 року складає 27 498 грн. 52 коп. Відповідач своїми незаконними діями,які виразились в ігноруванні виконання рішення суду завдав йому моральної шкоди. Зважаючи на тривалість порушення його трудових прав та ігнорування виконання рішення суду суму моральної шкоди він оцінює в 5 000 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав з посиланням на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснив,що [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника юридичного відділу Національного університету водного господарства та природокористування наказом К№696 від 30 жовтня 2014 року,з яким ознайомлено позивача 04 листопада 2014 року,про що є відповідна відмітка на вказаному наказі. Жодних дій до 30 жовтня 2014 року університетом не було вжито для виконання рішення суду. Оскільки з 10 липня 2014 року по 10 жовтня 2014 року [PERSON] працював в ТзОВ «Тріанекс»,вони не заперечують проти виключення заробітної плати в сумі 1344 грн. 97 коп. із загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. Представники відповідача Цаль О.Р.,Пус Д.А. просили у задоволенні позову відмовити. Вказали, що [PERSON] в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» жодних дій по виконанню рішення суду не виконав і до них із виконавчим листом не звертався. Оскільки вини університету немає,відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затрики розрахунку. Після того,як [PERSON] виявив бажання приступити до виконання своїх посадових обов»язків,а саме з 04 листопада 2014 року,він користувався всіма правами,передбаченими чинним законодавством України. Покликачись на викладені обставини,просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Рівненського міського суду №569/15371/13-ц від 29 жовтня 2013 року [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника юридичного відділу Національного університету водного господарства та природокористування. Наказ К№696 про поновлення на роботі [PERSON] виданий 30 жовтня 2014 року,тобто через рік після ухвалення судом рішення. Із даним наказом [PERSON] ознайомився 04 листопада 2014 року. За правилами ст.76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. У ст.236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що відповідно до правил ст.24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Матеріали справи містять докази про середню заробітну плату [PERSON],який працював на посаді заступника начальника юридичного відділу - 2223 грн. 60 коп.,що містяться в довідці №110 від 22 грудня 2014 року Національного університету водного господарства та природокористуваня. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, в судовому засіданні на підставі досліджених доказів судом встановлено, що рішення Рівненського міського суду від 29 жовтня 2013 року в частині поновлення [PERSON] на роботі виконано Національним університетом водного господарства та природокористування 30 жовтня 2014 року,через рік після ухвалення рішення суду. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення є обов"язковими до виконання на всій території України. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідачем не додержано норми законодавства, що регулюють негайне поновлення на роботі звільненого працівника, передбачені ст.235 КЗпП України, відповідачем порушені права позивача при поновленні його на роботу, оскільки рішення Рівненського міського суду в частині негайного поновлення позивача на роботі не виконано. Як вбачається із наданого [PERSON] розрахунку середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 29 жовтня 2013 року по 04 листопада 2014 року складає 27 498 грн. 52 коп. (74,12 грн.*371 день). Згідно довідки про доходи [PERSON] його заробітна плата в ТОВ "Тріанекс" з липня по жовтень 2014 року склала 1344 грн. 97 коп. Як вказав позивач,він не заперечує проти зменшення суми на розмір його отриманої заробітної плати 1344 грн. 97 коп. Тому до стягнення у відповідності до положень ст.236 КЗпП України підлягає сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 26 153 грн. 55 коп. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в ч.2 п.3 постанови N4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивача в сумі 500 грн. В іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід державного бюжету підлягає сума судового збору 325 грн. 00 коп. На підставі викладеного,ст.ст.235,236,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial