Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Тишківської сільської Ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Бабинського, 10 в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що 03.07.1993 померла [PERSON], мати позивача - [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [INFO]. Мати позивача мала у приватній власності житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Бабинського, буд. 10, с. Тишківці, Городенківського району, Івано-Франківської області. Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок та довідки Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, даний житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в цілому належав на праві приватної власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає. Згідно довідки Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 10.10.2016 № 365, за вказаним домогосподарством закріплена земельна ділянка - площею 0,20 га. Позивач вступив у спадкове володіння майна своєї мами - [PERSON] від 03.07.1993, про що зазначено у довідці Тишківської сільської ради від 01.07.2016 № 229. На час смерті [PERSON] був чинним ЦК УРСР 1963р. Згідно заповіту, [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON], позивач звернувся до Городенківської районної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини. Проте, згідно із постанови в. о. державного нотаріуса від 28.10.2016, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутності оригіналу правовстановлюючого документа та рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою суду від 01.12.2016 року до участі в справі залучено як співвідповідача [PERSON]. В судове засідання сторони та їх представники не зявилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивача позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Тишківська сільська рада позовні вимоги визнає, на даний час претензій до позивача немає. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 27.10.1989 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 141 від 09.08.1989 року слідує, що в цілому домоводіння, що складається із житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані в с. Тишківці по вул. Бабінського за № 10 дійсно належить [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Тишківці по вул. Бабинського, 10 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1930 р., загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 22,5 кв.м., 2 комор, 2 сараїв. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 365 від 10.10.2016 року, виданою виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що в житловому будинку в с. Тишківці по вул. Бабинського, 10 (зміни вулиці не було) була зареєстрована та проживала станом на 15.04.1991 року голова сім'ї [PERSON], [INFO] За заповітом від 07.03.1987 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету Тишківської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 18, [PERSON] заповіла на випадок своєї смерті все своє майно: жилий будинок та господарські будівлі, які знаходяться в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області - [PERSON], жителю [INFO]. [PERSON] померла 03.07.1993 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІІ-ЕГ № 269391. Згідно ст.ст. 534 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавце.м, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії ЯД № 029734. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 07.03.1987 р. є [PERSON] (позивач). [PERSON] вступив в спадкове володіння майна своєї мами - [PERSON], яка померла 03.07.1993 року, що підтверджено довідкою № 229 від 01.07.2016 року, виданою виконавчим комітетом Тишківської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1524/02-31 від 28.10.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 03.07.1993 року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Тишківці вул. Бабінського, 10, оскільки позивачем не подані оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Довідкою № 365 від 10.10.2016 року, виданою виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що за господарством по вул. Бабинського, 10 в с. Тишківці закріплено земельну ділянку загальною площею 0,20 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Бабинського, 10 в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через втрату правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Бабинського, 10 в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1222, 1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved