Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Із позовної заяви [PERSON], вбачається, що 15.07.2011 року позивачка придбала у відповідача квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного договору на ім'я позивачки зареёєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги попередній власник - [PERSON] і досі формально залишається на реєстраційному обліку у вказаній квартирі, що створює деякі незручності у оформленні документів. Попередній власник [PERSON] після продажу квартири 15.07.2011 року фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] та не має там жодних особистих речей. Також відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою та не має там жодних особистих речей. Просить визнати відповідача, який не проживає за вищевказаною адресою, таким, що втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад 6 місяців та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причина неявки суду не відома. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи УДМС України в Івано-Франківській області - Баранський П.М., в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву із клопотанням про розгляд справи без участі представника третьої особи. Проти позовної заяви не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення із таких підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до копії договору купівлі продажу від 15.07.2011 року (а.с. 8), [PERSON] купила (прийняла у власність) у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав № 30653775 від 18.07.2011 року (а.с. 7) і копії технічного паспорту (а.с. 8-10), суд встановив, що право власності на квартиру [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно з копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у буд [ADDRESS] (а.с. 11-13) та довідкою про реєстрацію фізичної особи за місцем проживання № 114 від 16.09.2014 року виданою Косівським РС УДМС України в Івано-Франківській області (а.с. 17), відповідач зареєстрований за адресою квартира [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя від 06.09.2014 року виданого Косівською міською радою (а.с. 14), встановлено, що колишній власник квартири [ADDRESS] [PERSON] в даній квартирі не проживає з 2011 року Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців, а вимоги ст. 72 ЖК України дозволяють визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користування нею. Отже, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Вирішуючи вимогу про зобов'язання третьої особи зняття з реєстрації відповідача в належній позивачці квартирі, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, аналізуючи дані норми закону, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобов'язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації є передчасним, оскільки до прийняття судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, спір з таким органом відсутній. З такого роду вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Отже, на підставі наведеного, суд вважає що позов [PERSON], слід задовольнити частково. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та

Outcome: partial