Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач), треті особи - [PERSON] (далі - третя особа-1), [PERSON] (далі - третя особа-2) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 3 листопада 2016 року помер її чоловік - [PERSON]. Померлий [PERSON] заповіту не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва. Позивач подала впордовж шести місяців заяву про прийняття спадщини, а третя особа-1 та третя особа-2 заяви про відмову у прийнятті спадщини, однак позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно оскільки правовстановлюючі документи на нього відсутні. У звязку з цим позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, та право на завершення приватизації земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи продводити за її відсутності (а.с. 46). Представник відповідача при прияйнятті рішення покладався на розсуд суду (а.с. 81). Треті особи подали до суду заяви, в яких не заперечували проти задоволення позову з урахуванням уточнених позовних вимог та просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с. 62, 63). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 3 листопада 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (виданого повторно) від 25 січня 2017 року серії І-СР № 294577 (а.с. 5). Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області від 18 серпня 2017 року № 3266, виданої на підставі погосподарської книги № 8 (особовий рахунок № 722), [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою: [INFO], смт. Чорнобай, Черкаська обл. В будинку проживав разом з позивачем, третіми особами, які є його синами, та двома онуками (а.с. 7). Позивач є дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22 вересня 1979 року серії І-СР № 351685 (а.с. 6). При житті [PERSON] заповіту не складав. Після його смерті відкрилася спадщина. Зокрема, відповідно до довідки Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області від 27 вересня 2017 року № 391 [PERSON] був власником будинку, розташованого за адресою: вул. Молодіжна, 32, смт. Чорнобай, Черкаська обл. (а.с. 56). Крім того, з довідки Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області від 18 серпня 2017 року № 3268, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 8), вбачається, що рішенням сесії Чорнобаївської селищної ради від 21 грудня 1999 року № 2 (а.с. 52-54) у приватну власність [PERSON] безоплатно передано земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва житлового будинку і господарських споруд, розташовану за адресою: вул. Молодіжна, 32, смт. Чорнобай, Черкаська обл. При цьому інформацією про наявність державного акту на право власності на земельну ділянку селищна рада не володіє. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 12 вересня 2017 року (вих. № 1128/01-16) (а.с. 35), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 34), позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 36), третя особа-1 і третя особа-2 подали заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с. 37, 38). Разом з тим позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва, на якій він розташований, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 3 листопада 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлий [PERSON] заповіту не складав, але позивач на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, про відмову від спадщини не заявляла, а тому є такою, що прийняла спадщину. Крім того, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, при цьому третя особа-1 та третя особа-2 відмовилися від прийняття спадщини, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав можуть бути визнання права власності та визнанання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Абзацем 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved