Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

16.03.2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, визначеня місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.2013 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] який був зареєстрований у Деснянському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції, актовий запис № 142. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] 2013 року народження. З моменту народження дитини сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між позивачкою та відповідачем шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї, доброзичливої сприятливої марально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача постійно виникають сварки, свідком якої нерідко стає спільна дитина, що таким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці та дитині душевні страждання. З 1 серпня 2014 року позивач зібрав свої речі і переїхав проживати до своєї матері. З того часу ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Враховуючи ту обставину, що відповідач останні шість місяців не надавав кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини у позивачки є всі підстави вважати, що відповідач в подальшому буде ухилятись від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліменти в добровільному порядку. Відповідач офіційно не працевлаштований та не є суб'єктом підприємницької діяльності. Про щомісячні розміри заробітків відповідача останнього часу позивачка не має. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивачкою в судовому засіданні, заявлено клопотання про залишення позову [PERSON] до [PERSON], про визначення місця проживання дитини без розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Позивачка - [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки не повідомив, заперечень не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, і ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивачка не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 20 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 142 (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.09.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з пояснень позивачки наданих в судовому засіданні, шлюбні відносини з відповідачем не склалися внаслідок несумісності характерів, поглядів на життя та відсутності у відповідача інтересу та бажання зберігати шлюб. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивачка з дитиною проживають окремо за адресою: [ADDRESS]. Бажання зберігати формально існуючий шлюб [PERSON] не має. Отже враховуючи викладені позивачкою обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась, поновлена бути не може та за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Належними доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення." Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. При цьому суд враховує, що позивачка не позбавлена можливості у разі зміни матеріального стану відповідача звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а також про стягнення додаткових витрат, пов'язаних із необхідністю придбання ліків та забезпечення літнього відпочинку дитини у спеціалізованих санаторно-курортних закладах у зв'язку із станом здоров'я. З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved