Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

[PERSON] 25 червня 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що вона є рідною бабою неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні і вихованні. Мати дітей [INFO] померла. Відповідач з 2012 року не проживає та не спілкується з дітьми, не бере участі в їх вихованні, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, має заборгованість по аліментах, веде асоціальний спосіб життя. Неповнолітня [PERSON] є інвалідом дитинства та потребує постійного лікування та стороннього догляду, а вона не може у повній мірі реалізувати свої права щодо дитини, так як не являється опікуном. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, згоден щоб його позбавили батьківських прав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за довіреністю Сидорова А .Ю. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вважає, що в інтересах дітей доцільно позбавити відповідача батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши надані матеріали, і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Установлено, що [PERSON] є бабусею неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою ТОВ «Місто для людей Кременчук» №1181/32 від 13.06.2019 року та знаходяться на її матеріальному утриманні і вихованні, дітям створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку. [PERSON] , яка є матір`ю дітей та її донькою [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Відповідач [PERSON] з 2012 року дітьми не проживає, не спілкується, не відвідує їх, не цікавиться життям, здоров`ям, матеріально не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 травня 2019 року в сумі 92 077, 23 грн., виявляючи тим самим свою байдужість до їх долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно інформації про учня 6-Г класу з Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №22 від 25 червня 2019 року неповнолітній [PERSON] навчається в 6-Г класі. Батько [PERSON] за роки навчання жодного разу не відвідав батьківські збори, не цікавився життям сина і не підтримував зв`язок із класним керівником. Відповідно до витягу з засідання ЛКК від 14.05.2019 року №1398 дитина [PERSON] є інвалідом дитинства та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23 серпня 2019 року № 1172 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" вказується, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. З огляду на викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення його батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б йому виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено. Так як позов задоволено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на рахунок держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., що підлягав до сплати при подачі позову.

Outcome: approved