Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі 2197 грн. до досягнення донькою трьох років. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є батьком дитини, але належної допомоги на утримання дитини не надає. Натомість, позивач не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому потребує утримання. На підставі викладеного позивач просила стягнути аліменти з відповідача. Позивач у судовому засідання підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засідання визнав позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину та заперечив проти задоволення позовної вимоги про утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. У відзиві на позов відповідач зазначив, що він приймає участь у вихованні дитини, оскільки перераховував кошти позивачу та надавав готівку. Стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини та матері призведе до значного погіршення матеріального становища відповідача, оскільки місячний заробіток відповідача складає лише 5000 грн. (а.с.25-26). У відповіді на відзив позивач просила задовольнити позовні вимоги та зазначила, що відповідач припинив стосунки з позивачем і покинув власну дитину через два місяці після її народження. З вересня 2019 року по липень 2020 року відповідач не відвідував дитину. Позивачем розраховано розмір аліментів та вказано, що вона отримує державну соціальну допомогу на утримання дитини 860 грн. на місяць, що не вистачає, оскільки фактично на дитину на місяць потрібно у середньому 6000 грн. (їжа, одяг, ліки та ін.) Позивач не має можливості працювати, оскільки дитина потребує стороннього догляду. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», складає: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень. Враховуючи, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та одна виховує дитину, то вважає, що має право на утримання від відповідача у розмірі 2197 грн. на місяць. Відповідач офіційно не працевлаштований, проте має неофіційний заробіток. Кожного разу, для того щоб отримати від відповідача грошову допомогу, позивачу доводиться просити кошти для дитини, виплати мають не регулярний характер, сума виплат у середньому нижче ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку (а.с.35-38). У поясненнях на спростування викладеного у відповіді на відзив відповідач зазначив, що позивач намагається перекрутити фактичні дані на свою користь, жодного доказу про місце неофіційного працевлаштування позивач не надає, жодних підтверджень, або інформації щодо неофіційного місця його працевлаштування не зазначає. Всі наведені у відповіді на відзив аргументи та доводи позивача підтверджують лише майновий інтерес позивача (а.с.40-42). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.84 СК України: дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно ст.180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно ст.ст.181, 191 СК України позивач, як мати дитини, має право на отримання від відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видано Кропивницьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області, актовий запис №1011, де батьками дитини зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с.17). Довідка про склад сім`ї №858 від 02.10.2020 року, видана Аджамською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області, свідчить, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Копії квитанцій АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" від 17.07.2020 року та 23.08.2020 року, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 07.08.2019 року, 06.09.2019 року, 03.12.2019 року, 28.12.2019 року, 25.01.2020 року, 20.02.2020 року, 15.04.2020 року та 13.05.2020 року свідчать, що [PERSON] перераховував кошти [PERSON] (а.с.27-34). Відповідно висновків магнітно-резонансної томографії від 05.08.2019 року та 28.04.2020 року [PERSON] має ознаки порушення статики та хребта, проте вказані висновки не є клінічним діагнозом і мають бути інтерпретовані лікарем (а.с.46-47). Наказ №1-к від 16.11.2020 року по особовому складу ФОП [PERSON] свідчить, що [PERSON] призначено на посаду техніка з підготовки технічної документації з 17.11.2020 року з окладом 5000 грн., що також підтверджується довідкою ФОП [PERSON]. , повідомленням про прийняття на роботу та квитанцією №2 (а.с.48-49, 78-79). Виписний епікриз з історії хвороби №734 свідчить, що [PERSON] знаходилася на лікуванні в хірургічному відділенні Кіровоградської ЦРЛ у період з 20.02.2020 року по 26.02.2020 року з діагнозом: гострий панкреатит, середньої тяжкості (а.с.51). Позивачем на підтвердження матеріального стану відповідача долучено до матеріалів справи: роздруківки щодо участі [PERSON] в цивільній справі про визнання права власності та зняття арешту; наявності у власності [PERSON] автомобіля; фотознімки з соціальних мереж із музичного концерту; оголошення про продаж [PERSON] посівного матеріалу; заробітки [PERSON] в мережі Інтернет (а.с.52, 57-74). Зваживши у сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач не може самостійно забезпечити належне утримання малолітньої дитини, яка потребує утримання з боку відповідача, який є батьком дитини, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, то суд виходить з наступного. Сторони мають спільну дитину, яка проживає з позивачем, яка не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому позивач потребує утримання з боку відповідача. Отже, виходячи з положень ст.ст.84, 91 СК України позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років є обґрунтованою. Проте, позивачем у позові вказано суму, що підлягає щомісячному стягненню в розмірі 2197 грн., яка визначена виходячи з офіційного та неофіційного заробітку відповідача. Разом з тим, суд вважає, що подані позивачем матеріали, а саме: роздруківки щодо участі відповідача у цивільній справі про визнання права власності та зняття арешту; наявності у власності відповідача автомобіля; фотознімки з соціальних мереж із музичного концерту; оголошення про продаж відповідачем посівного матеріалу; заробітки відповідача у мережі Інтернет, не можуть бути визнані в якості належних і допустимих доказів, які підтверджують матеріальний стан відповідача, оскільки вказані матеріали не дозволяють чітко встановити інформацію, яка безпосередньо стосується відповідача та його матеріального стану, а тому суд оцінює їх критично. Натомість, матеріали справи містять докази, які свідчать, що відповідач офіційно працевлаштований і отримує відповідний дохід, проте розмір вказаного доходу не дозволяє сплачувати аліменти у сумі про яку просить позивач, а тому суд враховуючи обмеження передбачені ст.70 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» вважає, що стягненню підлягають аліменти у сумі 1250 грн., що дозволить сплачувати аліменти, як на дитину так і на позивача. Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років підлягає лише частковому задоволенню. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. Відповідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial