Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про накладення на дії відповідача заборони надавати інформацію органам призначення субсидії про заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг поза строком позовної давності. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем наданих відповідачем житлово-комунальних послуг. Як мешканець квартири [ADDRESS] , вона отримувала субсидію на відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги, проте у 2017 році їй рішенням Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на наступний період відмовлено, це стало їй зрозуміло з отриманих розрахунків на оплату житлово-комунальних послуг, водночас, інформування від органу соціального захисту населення про не призначення їй субсидії на наступний строк, як передбачено Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг…», їй не надходило. Із телефонної ромови з Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вона з`ясувала, що за інофромацією отриманою Управлінням праці та соціального захисту населення від Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» за її помешканням наявна (рахується) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги понад 4 000 грн., тому у продовженні їй субсидії Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відмовлено. Вона неодноразово зверталась до відповідача із запитом про надання деталізації вказаної заборгованості, проте на її звернення відповіді не надано. Відповідач надає суму заборгованості до ГІОЦ, який, у свою чергу, вказує заборгованість по рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, й цей рахунок є єдиним джерелом інформації. Вважає, що жодної заборгованості перед відповідачем за надані житлово-комунальні послуги не має. Деякі розбіжності розрахунків, якщо такі мають місце, відбуваються саме з вини відповідача, який відмовляється деталізувати вимоги, оскільки вона має знати за що саме та за який період часу з неї витребовуються кошти, й не сплачувати невідомі рахунки та не оплачувати їх двічі - має право, також сумнівну заборгованість вона не сплачує до з`ясування її законної обгрунтованості. Вважає, що саме з винної поведінки відповідача, їй відмовлено у продовженні субсидії, а тому прость накласти на дії відповідача заборону надавати інформацію органам призначення субсидії про її заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг поза строком позовної давності, а також застосувати позовну давність до її заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг станом на час вирішення спору, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, тим самим поновивши її порушене право щодо продовження/відновлення надання субсидії. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача та третьої особи. Позивач заперечив щодо ухвалення по справі заочного рішення. Представник третьої особи - Кузьменко Л.Є., діюча на підставі довіреності від 27 січня 2020 року, в судовому засіданні щодо вирішення спору поклалась на суд. Водночас, підтвердила, що з травня 2017 року у продовженні субсидії позивачці рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відмовлено у зв`язку із тим, що відповідно до інформації організації - надавача послуг - Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» станом на 01 травня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість з оплати житлово-конунальних послуг в частині утримання будинку і прибудинкових споруд у розмірі 4 155 грн. 78 коп., й за наявної заборгованості надання позивачці субсидії було припинено з травня 2017 року. 08 березня 2018 року [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надала заяву та декларації для призначення житлової субсидії, й рішенням комісії від 22.03.2018 року їй повернули призначення житлової субсидії з жовтня 2017 року по квітень 2018 року. Станом на 01 травня 2018 року відповідно до інформації організації - надавача послуг - Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» гр. [PERSON] має прострочену заборгованість понад два місяці з оплати послуг утримання будинку у розмірі 3 428 грн. 40 коп. й рішенням комісії від 07.06.2018 року [PERSON] припинено надання житлової субсидії з травня 2018 року у зв`язку з наявною простроченою заборгованістю понад два місяці з оплати житлово-комунальних послуг. Третьою особою до суду надано відзив на позов (а.с. 40 - 42), вважаючи прийняте комісією Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації рішення від 07.06.2018 року про припинення надання [PERSON] житлової субсидії з травня 2018 року обґрунтованим - у зв`язку з наявною у неї заборгованістю понад два місяці з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 3 428 грн. 40 коп., що й стало підставою для відмови у продовженні їй субсидії. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Справа розглядалася у порядку загального позовного провадження. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 209 ЦК України). Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем наданих відповідачем житлово-комунальних послуг. Як мешканець квартири [ADDRESS] [PERSON] отримувала субсидію на відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги, та як вбачається із офіційної інформації третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, який є органом, який приймає рішення про призначення/продовження/припинення субсидії, у двокімнатній квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа. Й відповідно до діючого Положення [PERSON] були призначені житлові субсидії з жовтня 2015 року по вересень 2016 року, з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, а з травня 2017 року у продовженні субсидії позивачці рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації відмолено у зв`язку із тим, що відповідно до інформації організації - надавача послуг - Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» станом на 01 травня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість з оплати житлово-конунальних послуг в частині утримання будинку і прибудинкових споруд у розмірі 4 155 грн. 78 коп., й за наявної заборгованості надання позивачці субсидії було припинено з травня 2017 року. 08 березня 2018 року [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надала заяву та декларації для призначення житлової субсидії, й рішенням комісії від 22.03.2018 року їй повернули призначення житлової субсидії з жовтня 2017 року по квітень 2018 року. Станом на 01 травня 2018 року відповідно до інформації організації - надавача послуг - Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» гр. [PERSON] має прострочену заборгованість понад два місяці з оплати послуг утримання будинку у розмірі 3 428 грн. 40 коп. й рішенням комісії від 07.06.2018 року [PERSON] припинено надання житлової субсидії з травня 2018 року у зв`язку з наявною простроченою заборгованістю понад два місяці з оплати житлово-комунальних послуг (а.с. 40 - 42). Відповідно, наявність встановленої заборгованості понад два місяці з оплати послуг утримання будинку у розмірі 3 428 грн. 40 коп. по квартирі позивачки стало обґрунтованою підставою для прийняття рішення Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про припинення надання [PERSON] житлової субсидії (а.с. 40-42). Водночас, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач не спростовує можливість існування заборгованості, оскільки вважає, що деякі розбіжності розрахунків, якщо такі мають місце, відбуваються саме з вини відповідача, який відмовляється деталізувати вимоги, оскільки вона має знати за що саме та за який період часу з неї витребовуються кошти, й не сплачувати невідомі рахунки та не оплачувати їх двічі - має право, також сумнівну заборгованість позивачка не сплачує до з`ясування її законної обгрунтованості, проте така заборгованість нею не оскаржується у судовому порядку відповідно до Положенняпро порядок призначення житлових субсидій, що має значення для вирішення цього спору. Так, Положенняпро порядок призначення житлових субсидійвизначається механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення) (Положення). Житлова субсидія у випадку, передбаченому підпунктом 5 цього пункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, що настає за тим, в якому до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) (положення про порядок призначення житлових субсидій (Положення). Оскільки відповідно до вказаного Положення розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (регіональні органи соціального захисту населення), й, зважаючи на рішення від 07.06.2018 року Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, який є органом, який приймає рішення про призначення/продовження/припинення субсидії, яким позивачці відмовлено у продовженні субсидії, чим й порушено її право, зважаючи на спірні правовідносини, оспорювані позивачкою дії відповідача - Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», які з урахуванням прийнятого Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації рішення, вочевидь не призвели до порушення її права, й позивачкою заборгованість за житлово-комунальні послуги в судовому порядку не оскаржувалась й не оскаржується відповідно до вказаного Положення, відповідно позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є підставою відмови у задоволенні позову. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, як у межах підготовчого судового засідання, так й розгляду справи по суті, з`ясовував питання щодо належної особи відповідача/співвідповідача та правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, необхідність уточнення позовних вимог, проте позивач погодив правильність визначеної ним особи відповідача та обраного способу захисту порушеного права. Окрім визначених підстави для відмови у задоволенні позову, суд, надавши правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, прохальної частини вимог, зважаючи на спірні правовідносини, вважає за необхідне відмовити у позові також і з цієї підстави. Так, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Водночас, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Зважаючи на зміст позовних вимог, його прохальну частину, визначений позивачем спосіб захисту порушеного права, такий позов не може бути задоволеним. Окрім того, налавши правову оцінку вимозі позивача щодо застосування строку позовної давність до її заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг станом на час вирішення спору, вважає зазначити, що право звернення до суду щодо застосування строку позовної давності відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України визначено за відповідачем, як стороною, а не позивачем у справі. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" зі зімнами та доповненнями,

Outcome: dismissed