Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання у порядку спадкування за заповітом права на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 9 січня 1997 року померла [PERSON]. За життя рішенням Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Позивач оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на частину спадкового майна, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки державний акт на неї не виготовлявся. У звязку з цим позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У судове засідання сторони не зявилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 27). Відповідач заперечень проти позову не подав, надіслав лист, в якому просив розглянути справу за відсутності свого представника (а.с. 26). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 9 січня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 січня 1997 року серії І-СР № 041137 (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Зокрема, згідно з довідкою Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 337 від 19 жовтня 2017 року, за [PERSON] числиться земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: вул. Шевченка, 7, с. Жовнине, Чорнобаївський район, Черкаська обл. (І квадрат, 53 - аграрно виробнича група грунтів, друга економічно планувальна зона) (а.с. 10). Вказана земельна ділянка була передана [PERSON] у приватну власність безкоштовно, що підтверджується копією рішення Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 26 січня 1996 року № 4 (а.с. 11-12). На підставі заповіту, посвідченого Жовнинською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області 18 жовтня 1996 року за № 108, позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 3 листопада 2000 року серії АВН № 763447 та від 9 липня 1997 року серії НА № 0153596 (а.с. 7-8) на земельну частку (пай) площею 2,62 га і на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Жовнино Чорнобаївського району Черкаської області. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні приписи ЦК УРСР. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, а саме 9 січня 1997 року. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 14 листопада 2017 року (вих. № 1643/01-16) (а.с. 29), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 23), після померлої [PERSON], заяв про прийняття спадщини та відмови від прийняття спадщини в нотаріальну контору не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Черкаського обласного державного архіву від 15 листопада 2017 року (вих. № 1320/01-24) (а.с. 30), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 22), повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита за № 246 від 9 липня 1997 року, та додано копії заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 3 листопада 2000 року, від 19 грудня 2000 року, від 9 липня 1997 року (а.с. 31-32). Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину [PERSON], оформивши свої спадкові права на частину спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на неї. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що [PERSON] при житті не встигла зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved