Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

21.12.2020 р. позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є батьком їх спільних дітей, але матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 12284,00 грн. з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дати звернення із вказаним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона з 27.09.2008 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народилися діти - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернівського районного суду м Кривого Рогу від 28.07.2011 р. шлюб між сторонами було розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу до 2019 р. сторони залишилися проживати разом та протягом усього часу між ними була усна домовленість щодо фінансового забезпечення дітей, але надалі відповідач перестав виконувати зобов`язання та перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дітей. На теперішній час діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні, вважає, що розмір аліментів достатній для збереження здоров`я, забезпечення розвитку дітей необхідний для забезпечення основних соціальних та культурних потреб особистості складає 12248,00 грн. на місяць, що буде достатнім для життя та розвитку дітей. У зв`язку з чим, звернулась до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що на теперішній час діти мешкають разом з нею, знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча фінансово спроможній сплачувати аліменти у зазначеній сумі і такий розмір аліментів дозволить надавати дітям достатній рівень життя та розвитку, просила суд задовольнити позов у повному обсязі на підставі наданих нею письмових доказів. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що його матеріальний стан має не постійний, мінливий характер та складає 7316 грн. на місяць, тому він не має змоги сплачувати аліменти у тій сумі, що просить позивач. Визнає позов частково і згоден сплачувати аліменти на утримання дітей у мінімальному розмірі. Крім того, діти тривалий час проживали разом з ним, він займається вихованням дітей, приділяє їм постійну належну турботу та увагу, забирає їх на вихідні дні, за потребою купує їм різні товари та продукти харчування, періодично перераховує кошти на рахунок, згідно полісу лайкового страхування та накопичування на вищу освіту відкритого на ім`я дітей. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом установлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27.09.2008 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 529 серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно даних копії свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 27.01.2015, виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.2009 р., [PERSON] народилася [INFO] , батьком яких зазначено відповідача по справі (а.с.4-5) Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.07.2011 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.6). Згідно довідки від 18.01.2021, виданої головою квартального комітету №12 Виконавчого комітету Тернівської районної ради та акту з місця проживання від 18.01.2021 р., довідки №649 від 27.01.2021 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.28-30,31-33). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що діти потребують матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на долучені в судовому засіданні (фіскальні чеки, квитанції, квитки та посадочні талони на транспорт, страхові поліси (а.с.63-82),), витрати, пов`язані з розвитком дітей, харчуванням, придбанням одягу, відпочинком, медичним обслуговуванням та забезпечення дітям належних умов життя та навчання, оскільки її матеріальне становище не може повністю гарантувати такі умови. Відповідно до листа та довідки ГУ ДПС у Дніпропетровській області доход відповідача згідно наданої декларації за 2020 р. складає 563 888,0 грн. та з урахуванням необхідних платежів складає 87,800 грн. : 12 міс.= 7 316 грн. на місяць (а.с.102-103). Перерахунок коштів відповідача на поліси лайкового страхування та накопичування на вищу освіту відкритого на ім`я дітей підтверджується випискою з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 р.(а.с.110-114) та не спростовується позивачем. Аліментні зобов`язання між батьками і дітьми в Україні регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, тобто досягнення 18 років ( стаття 180). Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому за змістом ст.141 Сімейного Кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно приписів ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення та згідно ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи міжнародні норми права у сфері захисту дітей та згідно із ч. 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини - Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дітей сторін, враховуючи той факт, що діти проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок позивача полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1921 грн., віком від 6 до 18 років - 2395 грн. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, позов визнав частково, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що аліменти у розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, відповідно до закону, є сумою, що відповідатиме обов`язку батька дітей забезпечити частину витрат на їх утримання. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у сумі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Положеннями ч.1ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з урахуванням інтересів дитини приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3000 грн. кожному, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial