Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

11.05.2018 р. головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить госпіталізувати [PERSON],[INFO] до психіатричної лікарні. В обґрунтування вимог заяви зазначає, що 10.05.2018 р. о 09 год. 05 хв. у Київську міську психоневрологічну лікарню № 3 за направленням лікаря-психіатра Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 поступила [PERSON], яка страждає на психічний розлад та визнана в судовому порядку недієздатною. На момент госпіталізації, за слів опікуна, стан хворої погіршився, порушився нічний сон, відмовляється від прийому підтримуючого лікування, агресивна до оточуючих, не виконує інструкції, в нічний час збуджена. Під час госпіталізації в лікарню пацієнтка продуктивному контакту була недоступна, її свідомість порушена, мова бідна, відповіді на питання не мають відношення до запитання, наявність галюцинацій не виявлено, хвора роздратована, метушлива, помірно агресивна, на зауваження не реагує, на місці не утримується, голосить., має глибоке зниження памяті та потребує стороннього догляду. Враховуючи діагноз хворої, яка потребує активного антипсихотичного лікування, а також у звязку з загостренням психічного захворювання та погіршенням психічного стану хворої, остання на думку заявника потребує госпіталізації до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр заяву підтримав та просив прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особу, визнану у судовому поряду недієздатною. Опікун [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації її матері [PERSON] до психіатричного закладу. Прокурор заяву підтримав, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 р. від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених\~Законом України\~"Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. В силу вимог ч. 2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обовязковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, повязані з наданням психіатричної допомоги. Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч. 1 ст. 342 ЦПК України) Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2018 р. [PERSON], [INFO] визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено її опікуном [PERSON] [INFO] Відповідно до висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 від 10.05.2018 р., недієздатна [PERSON] страждає психічним захворюванням, діагноз «деменція при хворобі Альцгеймера пізній початок тяжкого ступеню зі змішаною додатковою симптоматикою». А тому, враховуючи, що хвора потребує активного лікування та у звязку з загостренням психічного захворювання та погіршенням психічного стану потребує стаціонарної госпіталізації в умовах Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В звязку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 342 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 342 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved