Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов мотивує тим, що з 2007 року володіє та відкрито користується нежитловим приміщенням - будівлею магазину та земельною ділянкою для його обслуговування з комерційним призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що розташовані по [ADDRESS], доглядає за ними більше 10 років. 11.11.2007 року позивач придбав вказане нерухоме майно в порядку купівлі-продажу у [PERSON], сплативши йому 17000 гривень, а останній в свою чергу передав ключі від будівлі. Сторони договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчували, оскільки не було відповідних документів, технічного паспорта на нежитлову будівлю та правовстановлюючих документів на землю під будівлею. [PERSON] набув права власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області. У 2008 році позивач звернувся до [PERSON] з пропозицією подальшого оформлення договору, однак [PERSON] написав розписку 01.06.2008 року, що претензій немає до мене немає та повідомив, , щоб позивач переоформляв всі документи без нього. 11.11.2007 року позивач виготовив проект землеустрою щодо відведення на [PERSON] земельної ділянки в оренду для обслуговування магазину (комерційна діяльність) на території [ADDRESS] склав договір оренди землі та отримав Витяг з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.09.2014 року. Позивач виготовив технічний паспорт на нежитлову будівлю в БТІ за свої кошти, проте не оформив далі нічого. На сьогоднішній день позивач продовжує володіти та відкрито користуватися вказаним нерухомим майном більше 10 років з 2007 року, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується даним майном, доглядає за ним та утримує прибудинкову територію постійно робить в ньому ремонт. Дану нерухомість позивач набув законним шляхом, сплативши за неї кошти, користувався нею відкрито, покращував будівлю та ремонтував її. Позивачем було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору - намагався переоформити нотаріальним шляхом, проте за вказаних вище обставин іншим шляхом, окрім судового не можливо це зробити. Просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення будівлю магазину площею 231,3 кв.м., що розташована по [ADDRESS] Представник відповідача Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Грицай Д.М., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з слідуючого. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 11.11.2007 року продавець [PERSON] продав покупцеві [PERSON] нежитлове приміщення (будівля магазину), що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 231,30 кв.м. вартістю 17000 грн. Згідно розписки від 01.06.2008 року [PERSON] претензій до [PERSON] не має та не заперечує щоб він переоформляв документи без його участі. Всі наявні документи передав, ключі віддав 11.11.2007 року. Відповідно до рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 20.03.2002 року визнано за [PERSON] право власності на магазин «Товари повсякденного попиту» з обладнанням загальною площею 231,3 м2, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ССК № 554370 від 17.07.2008 року, [PERSON] на підставі рішення Оратівського районного суду вінницької області належить нежитлова будівля [ADDRESS], загальною площею 231,30 кв.м. 28.01.2003 року КП «Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» проведено інвентаризацію домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до відомостей про об'єкт нерухомого майна земельна ділянка що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 19.09.2012 року було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для обслуговування магазину (комерційна діяльність) на території [ADDRESS] 11.10.2013 року було укладено договір оренди землі між орендодавцем Чагівською сільською радою в особі сільського голови Грицая Дмитра Миколайовича та орендарем [PERSON] про строкове платне користування земельною ділянкою для обслуговування магазину (комерційна діяльність), що розташована на території [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. 20.02.2018 року було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок, нежитлову будівлю [ADDRESS] Відповідно до довідки № 98 від 20.02.2018 року виданої Чагівською сільською радою Оратівського району Вінницької області [PERSON] дійсно володіє та користується нежитловою будівлею по [ADDRESS] більше 10 років, яку придбав у [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до роз'яснень , що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Таким чином, позивач [PERSON] добросовісно заволодів нежитловим приміщенням по [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нежитловою будівлею більше 10 років, тому в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує думку позивача, який просить судові витрати покласти на них та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст.ст. 16, 319, 322, 344, 377 ЦК України,

Outcome: approved