Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

20.12.2018 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, яка підписана представником позивача адвокатом Барановим [PERSON] .О., в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 3000,00 грн., на місяць від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною двадцять трьох років або закінчення навчання; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . за минулий час, тобто з 01.09.2015 по день пред`явлення позову - а саме у сумі 118354,83 грн.; стягнути з відповідача на її користь додаткові виграти на [PERSON] у розмірі 20000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у справі її колишній чоловік. До досягнення [PERSON] 18 років відповідач сплачував аліменти на утримання позивача у розмірі 1000 грн. щомісячно. На момент подання позову до суду [PERSON] навчається у Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова за контрактною формою навчання, за умовами якої має сплачувати 10000 грн. в рік. На дату подання позовної заяви до суду позивачем по справі сплачено 35000 грн. та ще 5000 грн. підлягає сплаті за останній семестр навчання. Мешкає [PERSON] за місцем реєстрації позивача по справі. Окрім цього, вартість витрат, які позивач зазнає щомісяця на утримання сина становить близько 6000грн., що включає в себе витрати на харчування, одяг, взуття, проїзд, підручники, побутову техніку та інші речі, необхідні для забезпечення здорового фізичного та гідного розвитку дитини у суспільстві. Також позивач зазначає, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача по справі вона була вимушена самостійно нести усі витрати на дитину без будь якої підтримки та просить стягнути аліменти за минулий час а саме з 01.09.2015 р. (час початку навчання) до дня подання позову, у сумі 3000 грн. на місяць, загалом 118354,83 грн. Відповідач інших дітей не має, тому позивач вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині у зв`язку з продовженням навчання на період навчання,і до досягнення дитиною двадцяти трьох років. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.12.2018 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та почато підготовче провадження по справі, залучено до участі у справі [PERSON] , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. На заперечення позовних вимог [PERSON] , відповідачем 28.01.2019 р. подано до суду відзив, в якому на думку відповідача спростовується позиція позивача по справі. Так в позові зазначено, що позивач несе додаткові витрати на дитину, які зумовлені особливими обставинами, а саме: навчанням [PERSON] у вищому навчальному закладі. Вказані додаткові витрати виражені у формі сплати за навчання за контрактом, вартість якого складає загалом-40000 грн., вартість навчального року-10000 грн. 35000 грн позивачем вже сплачено, а 5000 грн. - підлягає сплаті. У зв`язку з чим відповідач повинен відшкодувати половину зазначених витрат в розмірі 20000 грн. Позивачем не враховано, що додаткові витрати були викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв`язку з бажанням повнолітнього сина продовжити навчання у вищому навчальному закладі. Тому витрати за навчання на контрактній основі не можуть вважатися додатковими. Коли повнолітні син, дочка потребують матеріальної допомоги на період навчання до досягнення ними двадцяти трьох років застосовується ст.199 СК України. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (постанова ВС від 29.01.2018 у справі\~№ 622/373/16-ц). Лише з даної позовної заяви відповідачу стало відомо, що його старший син, [PERSON] навчається на контрактній основі в Харківському національному університеті міського господарства ім. О. М. Бекетова з періодом навчання 01.09.2015 р.-30.06.2019 р., що вартість навчання складає загалом 40000 грн., що син навчається на денній формі і не має можливості працювати та забезпечувати себе матеріально. Рішення про навчання сина в університеті на контрактній основі було особистим рішенням позивачки, тепер відповідача просто ставлять перед фактом оплати. Посилання позивача на те, що вживались заходи щодо одержання аліментів на повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, не відповідають дійсності і не подано належних доказів. В позові зазначено, що позивач була вимушена самостійно нести усі витрати на дитину без будь-якої підтримки з боку відповідача, що не відповідає дійсності, оскільки він сплачував аліменти на сина до досягнення ним повноліття до [INFO] р. включно та в подальшому сплачував заборгованість. Позивач просить стягнути аліменти за минулий час з 01.09.2015 р. (час початку навчання) до дня подання даного позову до суду 20.12.2018 р. у сумі 3000 грн. на місяць, загалом 118354,83 грн. Вимога про стягнення з 01.09.2015 р. є незаконною, так як право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання виникає з моменту настання повноліття сина - з 01.11.2015 р., однак позивач в установлений законом строк не звернулась до суду, а звернулась лише 20.12.2018 р. Вартість витрат на утримання сина позивачка зазначила в розмірі 6000 грн. в місяць і сума яка підлягає стягненню з відповідача в якості аліментів повинна складати 3000грн. щомісячно. Також позивачкою не надані докази на підтвердження зазначених витрат на харчування, одяг, взуття, проїзд, підручники, побудову техніку та інші речі (не зазначено які саме та не надано чеків, квитанцій на підтвердження їх придбання). На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та покласти на неї судові витрати (а.с.53-63). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.03.2019 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник повторно не з`явились, 14.05.2019 р. до канцелярії суду представником позивача подано клопотання, у якому зазначено про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі відповідача, відзив на позовну заяву підтримує, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та просить провести судове засідання без його участі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, представником позивача та представником відповідача подано до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 03.2.1998 р. зроблено відповідний запис за №30, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , Батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.08.2008 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.05.1997 р. в Київському відділі реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис №248 (а.с.17). Крім того, вказаним рішенням було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 грн., щомісячно до досягнення ними повноліття. [PERSON] навчається на контрактній основі в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М.бекетова, період навчанні 01.09.2015 30.06.2019 на підставі договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг № [NUMBER] -15-75-7 від 12.08.2015 р. (а.с.18). Відповідно до ч.2, 3 ст.51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст. 6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз`яснив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина,які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідноі\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій формі в розмірі 3000 (три тисячі гривень) є достатнім та не буде порушувати майнові права відповідача. Положеннями ч.1\~ст.191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Також, норми статті 185 СК України унормовують участь батьків у додаткових витратах на дитину, а саме: 1. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 2. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так позивачем застосовано ту норму статті Закону, що має бути застосована у разі необхідності розвитку здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Доказів на підтвердження обставин, які б потягли за собою обов`язок відповідача брати учать у додаткових витратах на дитину, в розумінні положення ст..185 СК України, суду надано не було, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина за минулий час суд зазначає наступне. Право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання виникло з моменту настання повноліття [PERSON] - з 01.11.2015 р [INFO] , проте позивач скористалась своїм правом звернення до суду лише 20.12.2018 р. Суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів за минулий час з 01.09.2015 р. (час початку навчання) до дня подання даного позову до суду 20.12.2018 р. у сумі 3000 грн. на місяць, загалом 118354,83 грн. є такою, що не підлягає задоволенню оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази ухилення відповідача від сплати аліментів на повнолітню дитину, що продовжила навчання. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 3000 грн. щомісячно, на період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, підлягають задоволенню, а в решті позовних слід відмовити. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial