Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з липня 2005 року по лютий 2017 року він перебував відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. 15.02.2017 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області їх з відповідачем шлюб було розірвано, після чого вони почали жити окремо. Від вказаного шлюбу вони мають двох доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. До теперішнього часу він та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання молодшої доньки [PERSON] [INFO], яка залишилася проживати з позивачем. Вважав, що в її інтересах проживати саме з ним, а не з матір»ю. Він на цей час закінчує навчання в УМСА та отримує диплом лікаря стоматолога з подальшим працевлаштуванням. Він має час відводити дитину до школи, займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Має дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На даний час він проживає на орендованій квартирі, яку він має змогу оплатити та яка добре обладнана, створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Вважав, що проживання доньки [PERSON] разом з ним відповідає її інтересам. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання. Повною мірою займається вихованням дитини чого відповідач не забезпечувала. В судовому засіданні позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали. Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначає, що зміна місця проживання дитини не відповідатиме її інтересам. Представник третьої особи в судове засідання не з»явилась, надіславши на адресу суду заяву про розгляд даної справи за її відсутності при вирішенні справи просила врахувати на висновок виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради,як органу опіки та піклування від 08.05.2018 року № 108. Судом встановлено, з липня 2005 року і до лютого 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Вони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. За ініціативою позивача, як батька дитини, [PERSON], [INFO] почала мешкати з позивачем по справі. Так позивач зазначав, що він на цей час закінчує навчання в УМСА та отримує диплом лікаря стоматолога з подальшим працевлаштуванням. Він має час відводити дитину до школи, займатися із нею вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Має дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На даний час він проживає на орендованій квартирі, яку він має змогу оплатити та яка добре обладнана, створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Поряд з цим, ці обставини та позитивна характеристика позивача не можуть бути підставами для визначення місця проживання дитини разом з батьком, незважаючи на те, що останній належним чином виконує свої батьківські обов'язки по вихованню дитини. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зважаючи на вік дитини, для з'ясування її думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір'ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до висновку виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування від 08.05.2018 року № 108, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з матір»ю [PERSON]. Судом не встановлені виняткові обставини, визначені ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини, які б вказували на те, що проживання дитини з матір'ю може зашкодити їй, та що мати не створює атмосферу любові, моральну та матеріальну забезпеченість дитині. За встановлених у судовому засіданні обставин, позов задоволенню не підлягає. Оскільки судове рішення ухвалюється не на користь позивача, понесені ним судові витрати слід покласти на нього, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed