Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

15.11.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати недійсним договір оренди землі б/н від 01.01.2017 між [PERSON] як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр - Агро - Шанс», як орендарем. Скасувати рішення про державну реєстрацію іншого речового права/права оренди індексний номер 36126623 від 13.07.2017, а також скасувати запис про інше речове право №21373699 від 07.07.2017. Свій позов позивач мотивує наступним. Позивач вважає, що договір оренди землі б\\н від 01.01.2017, відповідно до якого власник передає, а оренда приймає у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,01 га з кадастровим номером 7125783600:04:001:0477 є недійсним з наступних підстав. Вказана земельна ділянка перебувала в оренді у згаданого товариства до 2017 року, але термін дії попереднього договору оренди землі та інші істотні умови договору позивачу не були відомі, так як примірника договору представники товариства позивачу не надавали. У 2017 році позивач отримав орендну плату у грошовій формі, але вважав, що вказані розрахунки були проведені з ним ще за попереднім договором. Коли позивачу передали примірник договору оренди землі від 01.01.2017 та Витяг про його державну реєстрацію, він побачив, що підпис орендодавця, який стоїть в договорі, не належить йому і стверджує, що особисто він, даний договір не підписував та не уповноважував належним чином жодну особу підписувати даний договір від свого імені. Вважає, що даний договір оренди землі відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, так як при його укладенні не дотримано вимог частин 2,3 ст.203 ЦК України. Оскільки в установленому законом порядку було здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, отже за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 16.11.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 12.03.2019 було призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження в цивільній справі зупинено на час проведення експертизи та до отримання висновку експертизи. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 17.07.2019 було відновлено провадження у справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 01.08.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив до суду не подав. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачем не було надано відзиву у встановлений строк без поважних причин, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №173042 виданого 03.12.2004 Відділом Держкомзему у Шполянському районі, на підставі розпорядження Шполянської райдержадміністрації від 13.09.2004 № 503, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,01 га, яка розташована в межах Лебединської сільської ради, Шполянського району, Черкаської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7125783600:04:004:0252. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010479900168 (а.с.5). В договорі оренди землі б/н від 01.01.2017 зазначено: Орендодавець - [PERSON] та Орендар - ТОВ «Укр - Агро - Шанс», в особі директора Чеголі Сергія Григоровича, уклали даний договір про нижченаведене: Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку, яка розташована в адміністративних межах Лебединської сільської ради, Шполянського району, Черкаської області. Згідно п.2 даного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,0120 га, в тому числі 2,0120 ріллі: (яка належить орендодавцеві на підставі державного акту серія ЯБ 173042 від 03.12.2004, кадастровий номер 7125783600:04:001:0477. Відповідно до п. 5 цього Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 61597,00 гривень. Згідно п.8. даного договору, договір укладено на 10 (десять) років. Згідно п.43 цього договору оренди, цей договір набирає чинності після підписання сторонами. В розділі реквізити сторін Орендодавцем вказаний [PERSON] . (а.с.8-13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію іншого речового права, номер 91894893 від 13.07.2017, кадастровий номер 7125783600:04:001:0477, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1299756271257, на земельну ділянку 2,012 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровано інше речове право - право оренди земельної ділянки. Дата державної реєстрації 07.07.2017 року номер запису про інше речове право - 21373699, підстава виникнення - договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 01.01.2017, видавник: ТОВ «Укр - Агро - Шанс» та [PERSON] , строк дії 10 років. Орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр - Агро - Шанс»; орендодавець - [PERSON] . Державний реєстратор - Іллюк Андрій Олександрович , виконавчий комітет Водянської сільської ради Шполянського району Черкаської області. (а.с.7). У відповідності до висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатом проведення почеркознавчої експертизи від 09.07.2019 №10564 ? 10566/19-32, встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «______[PERSON] » підпункту «Орендодавець» пункту «Підписи сторін» на зворотній стороні третього аркуша у договорі оренди землі б/н від 01.01.2017, укладеному від імені [PERSON] та ТОВ «Укр - Агро - Шанс», виконано не [PERSON] , а іншою особою. (а.с.66-71). Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Це підтверджує ст. 627 ЦК України, згідно з якою відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України визначено, що правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, вчиняються у письмовій формі. Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка була чинною на дату підписання договору оренду, який є предметом даної справи тобто на 01.01.2017, орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ст. 14 цього Закону України, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України ( 220-2004-п ). У відповідності до ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ч.5 ст. 6 даного Закону України право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 17 даного Закону України передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.43 Типової форми договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 в редакції станом на 23 листопада 2016 року, яка була чинною станом на 01.01.2017, договір оренди землі набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Вимогами п.п. а) ч.1 ст. 90 Земельного кодексу України в редакції станом на 01.01.2017, яка була чинною на дату підписання договору оренду, який є предметом даної справи тобто на 01.01.2017, передбачено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Згідно ч.4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції станом на 01.01.2017, яка була чинною станом на дату підписання договору оренди, який є предметом даної справи тобто на 01.01.2017, державній реєстрації прав підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Пунктом 1 ч.1 ст. 27 цього ж закону, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. За змістом п.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції станом на 28.08.2018, яка була чинною на дату подання позовної заяви, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема: визнання правочину недійсним. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Згідно з ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду існує договір оренди землі від 01.01.2017 на земельну ділянку загальною площею 2,0120 га, в тому числі ріллі: 2,0120, яка належить позивачу на підставі державного акту серія ЯБ 173042 від 03.12.2004, кадастровий номер 7125783600:04:001:0477. Строк договору становить 10 років. (а.с.8-13). Право оренди зареєстровано 07.07.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Водянської сільської ради Шполянського району, Черкаської області (а.с.7). Після державної реєстрації іншого речового права, у відповідача виникло право оренди земельної ділянки, яка вважається передана йому після такої реєстрації. В той же час, експертами за результатами проведення почеркознавчої експертизи було встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «______ [PERSON] » підпункту «Орендодавець» пункту «Підписи сторін» на зворотній стороні третього аркуша у договорі оренди землі б/н від 01.01.2017, укладеному від імені [PERSON] та ТОВ «Укр - Агро - Шанс» виконано не [PERSON] , а іншою особою. (а.с.66-71). Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Позивач серед іншого зазначає, що ним у 2017 році було отримано орендну плату у грошовій формі, але він вважав, що вказаний розрахунок був проведений з ним ще за попереднім договором. Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За вимогами ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності ч.1. ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. У відповідності до норм ч.1.ст.84 ЦПК Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Згідно п.3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем не було надано відзиву, та будь - яких доказів на заперечення позовних вимог. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Згідно з розділом 8 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017 «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суди, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, мають виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 ППВСУ № 9 про невчинення чи неукладення договору не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України). Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 392/667/15-ц. Наявність вільного волевиявлення учасників правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність волі учасника правочину при його укладенні є підставою для визнання такого недійсним. Такий правовий висновок міститься в Ухвалі колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-34252ск15. Факт отримання плати за користування землею, не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок міститься в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року, справа № 624/351/15-ц. Отримання позивачем орендної плати не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення останнього на укладання оспорюваних договорів на умовах, що в них викладені. До такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 390/796/17 від 22.05.2019. Оскільки згідно з результатами судової почеркознавчої експертизи було виявлено, що підпис на договорі оренди землі б/н від 01.01.2017 в графі «______ [PERSON] » підпункту «Орендодавець» виконаний не [PERSON] , а іншою особою, тобто позивач особисто не підписував договір оренди землі, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договору оренди землі недійсним. Згідно ч.1ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 36126623 від 13.07.2017, а також скасувати запис про інше речове право № 21373699 від 07.07.2017. Суд вважає, оскільки договір оренди землі, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію іншого речового права було скасовано, відповідно рішення про державну реєстрацію іншого речового права є похідною вимогою яка випливає з вимоги про визнання договору оренди не дійсним. За таких обставин суд задовольняє позовну вимогу, яка є похідною, та скасовує рішення про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 36727520 від 21.08.2017 прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Водянської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, [PERSON] , та скасовує запис про інше речове право № 21991392 від 17.08.2017. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved