Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

23 лютого 2018 року представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року в с. Безсалівка Білопільського району Сумської області помер свекор позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9. За життя [PERSON] заповів своєму сину - [PERSON] все своє майно. Спадкодавець на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: с. Безсалівка Білопільського району Сумської області одиноко. [PERSON] в свою чергу фактично прийняв спадщину свого батька [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON], який був чоловіком позивача, помер [INFO] року в м. Києві. Позивач частково оформила свої спадкові права, отримавши в Шістнадцятій Київській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті чоловіка. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай) [PERSON], спадкоємцем після смерті якого був його син, тобто чоловік позивача - [PERSON], позивач звернулась до державного нотаріуса, але у видачі вказаного свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був виготовлений на ім'я [PERSON] після його смерті та оригінал зберігається у Відділі у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. Таким чином вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав, як спадкоємець першої черги після смерті свого чоловіка. Посилаючись на викладені вище обставини, представник позивача просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року на ім'я [PERSON], який помер [INFO] року. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, її представник за дорученням [PERSON] надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 64-65). Представник відповідача - Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з'явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 66). Представники третіх осіб - відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумської області та Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори у підготовче засідання також не з'явились (а. с. 26, 30). Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] в с. Безсалівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області 13 квітня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 40, [PERSON] все своє майно заповів сину - [PERSON] (а. с. 10). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 05 лютого 2018 року за № 72/162-18 вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів на території Іскрисківщинської сільської ради, АПТЗТ «Іскра» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 14 січня 1997 року, виданого згідно розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року № 9. Сертифікат не одержаний, його оригінал зберігається у відділі (а. с. 9). З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 20 лютого 2018 року за № 32/132-18 вбачається, що станом на 2018 рік оціночна вартість об'єкта оцінки - земельної частки (паю), розміром 6,55 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) складає 110 399 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Іскрисківщинської сільської ради (бувше СГАПТЗТ «Іскра») на а. с. 17. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO] (а. с. 11). На підставі довідки, виданої виконкомом Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області від 11 грудня 2017 року за № 674/02-24 [PERSON],[INFO], який помер [INFO] року, був зареєстрований та одиноко проживав за адресою: с. Безсалівка Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлого [PERSON] виконкомом сільської ради посвідчувався на ім'я [PERSON], 13 квітня 1993 року за реєстровим номером 40, в спадковому реєстрі № 42960900. Спадкоємцем на майно, що залишилось після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який на протязі 6 місяців із дня смерті батька зберігав його документи, доглядав за будинком та городом, розпоряджався особистим майном померлого (а. с. 12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року в м. Києві (а. с. 13). [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], про що в Книзі реєстрації актів укладення шлюбу 09 березня 1994 року зроблено відповідний запис за № 377 (а. с. 14). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 16 жовтня 2012 року вбачається, що нотаріусом заведено спадкову справу № 117/2010 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] (а. с. 15). Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. від 02 грудня 2017 року за № 2308/0231 вбачається, що оформлення спадщини після померлого [INFO] року [PERSON], який був спадкоємцем згідно заповіту від 13 квітня 1993 року після [PERSON], який помер [INFO] року, не вдається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на майно (а. с. 16). У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO] року держнотконторою не заводилась, в Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація (а. с. 29). Із копії спадкової справи № 117/2012 вбачається, що після [PERSON], який помер [INFO] року, заведена спадкова справа та видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON]. Спадкове майно складається із квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 33-62). Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 6,55 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, право на яке належало [PERSON], який помер [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved