Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

16 вересня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] відповідач [PERSON] народила сина - [PERSON] Відразу після пологів [INFO] [PERSON] покинула свою новонароджену дитину в КЗ «Пологовий будинок № 2 міста Маріуполя». Чоловік [PERSON] - [PERSON] також не забрав новонароджену дитину з пологового будинку. 15 березня 2019 року в пологовому будинку за участю представників закладу охорони здоров`я та поліції будо складено відповідний акт № 241 про дитину, покинуту у пологовому будинку. На момент народження дитини [PERSON] перебувала і перебуває у шлюбі з [PERSON] 25 квітня 2019 року у Лівобережному районному у місті Маріуполі відділі ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області був зареєстрований факт народження дитини - [PERSON] , [INFO] , та видано свідоцтво про народження, в якому батьками згідно положень СК України вказані: мати - [PERSON] , та батько - [PERSON] , актовий запис № 302. Покинута [PERSON] в пологовому будинку новонароджена дитина не мала істотних вад фізичного або психічного розвитку. Таким чином, батьки не забрали дитину з пологового будинку без поважних причин, та жодного разу не виявили до дитини батьківського піклування. 23 липня 2019 року рішенням Маріупольської міської ради № 307 було встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та її призначено опікуном. З 25 липня 2019 року малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає з нею у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. На теперішній час вона, як офіційний опікун малолітнього [PERSON] , [INFO] , самостійно займається його вихованням та повністю утримує за свій рахунок. Будучи опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , вона має намір у подальшому усиновити цю дитину, у зв`язку з чим вимушена звертатись до суду з даним позовом. Просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Виключити з актового запису № 302 від 25 квітня 2019 року в Книзі реєстрації про народження у Лівобережному районному у місті Маріуполі відділі ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області та в свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , записи про його матір - [PERSON] , та батька - [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до повноліття дитини. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року після отримання відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, було відкрито провадження у справі. 09 грудня 2019 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, якою з позовних вимог було виключено вимогу щодо виключення з актового запису та свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , запису про його матір - [PERSON] , та батька - [PERSON] . В іншій частині позовні вимоги залишено без змін. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Моргунов С.В. у судове засідання не з`явились, надавши заяви, якими змінені позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення з них аліментів, підтримали у повному обсязі. Розгляд справи просили провести без їхньої участі. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`являлися. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за адресами їх реєстрації, однак конверти були повернуті до суду без отримання адресатами, за закінченням строку зберігання. Через наведені обставини відповідачі одночасно повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибули, відзиву на позов не надали, будь-яких заяв (клопотань) від них не надходило. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, Синиця А.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, якою позовні вимоги підтримала та просила максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області 25 квітня 2019 року, [PERSON] народився [INFO] , в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] , про що 25 квітня 2019 року було зроблено відповідний актовий запис № 302. Як вбачається з Акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я за № 241 від 15 березня 2019 року, складеного у КЗ «Пологовий будинок № 2» міста Маріуполь, [PERSON] , 1991 року народження, [INFO] у Пологовому будинку № 2 міста Маріуполя залишила дитину чоловічої статі, [INFO] . Згідно з витягом з рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 306 від 23 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , якого влаштовано до сім`ї патронатного вихователя, [PERSON] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 307 від 23 липня 2019 року, над малолітнім [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку, та призначено його опікуном, [PERSON] . Та закріплено за малолітнім [PERSON] , [INFO] , право на позачергове надання житлового приміщення згідно з діючим законодавством. На підставі акту про факт передачі дитини, 25 липня 2019 року патронатним вихователем [PERSON] у присутності головного спеціаліста ССД по Лівобережному району Ракоєдової І.П. було передано малолітнього [PERSON] , [INFO] , опікуну - [PERSON] . Як вбачається з акту про фактичне проживання за № 90 від 15 серпня 2019 року, складеного головою КСН «Дружба» Р.В. Шевченко у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з дитиною - [PERSON] , [INFO] , над яким оформлено опіку. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за № 03-141-0576 від 13 серпня 2019 року, виданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13 серпня 2019 року. Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 4 ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН Про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] , [INFO] народила сина, [PERSON] , якого одразу ж після пологів покинула у пологовому будинку, про що було складено відповідний акт. Відповідно до заяви матері, [PERSON] , до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 15 березня 2019 року, вона відмовляється забирати новонароджену дитину з пологового будинку. Відповідно до заяви батька, [PERSON] , до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 18 березня 2019 року, він також відмовляється забирати новонароджену дитину з пологового будинку. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з опікуном, [PERSON] . Відповідно до заяви опікуна дитини, [PERSON] , від 12 березня 2020 року, біологічні батьки дитини, [PERSON] , та мати, [PERSON] , за весь час проживання дитини в її родині, не цікавились життям та здоров`ям дитини, не відвідували її, не надавали ніякої матеріальної допомоги. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області від 10 червня 2020 року вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 28 травня 2020 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їхнього малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою ВР N 789-ХІІ від 27.02.91 року)- далі Конвенція, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.2009 року дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Частина 8 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що батьки взагалі не спілкуються з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , інтересу до життя дитини, її внутрішнього світу не виявляють, не проявляють до неї батьківської турботи, не намагаються повернути дитину до своєї родини та створити належні умови для її життя та виховання, що свідчить про свідоме ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину ( ч. 3 ст. 166 СК України). Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст.181 цього Кодексу, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, враховуючи, що утримання неповнолітніх дітей є не правом, а обов`язком батьків, а позбавлення батьківських прав не звільняє їх від виконання цього обов`язку, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного, на користь [PERSON] , яка є його опікуном, щомісячно, починаючи з 16 вересня 2019 року (день пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача [PERSON] , якою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 гривень за вимогу про позбавлення батьківських прав, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на її користь судовий збір по 384, 20 гривень з кожного. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню також судовий збір по 768,40 гривень з кожного за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач при зверненні до суду була звільнена. На підставі наведеного,

Outcome: approved