Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком за адресою: [ADDRESS], зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Бердичівського районного сектору зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на те, що будинок за адресою [ADDRESS], купувався в дуже аварійному стані, і вона його разом з [PERSON] будувала, вкладала в нього кошти, внаслідок чого будинок суттєво змінив свої якісні характеристики, оплачувала комунальні платежі. Через деякий час [PERSON] почав чинити їй перешкоди у користуванні зазначеним будинком, застосовуючи до неї фізичне насильство та не пускаючи її, внаслідок чого вона змушена була шукати собі інше житло. Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області проти позову заперечило, посилаючись на те, що зобов'язання зняття з реєстрації є похідним від права користування житлом та залежить від вирішення та задоволення позовних вимог щодо позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом з'ясовано, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23.04.2004 р., укладеного ним з [PERSON], набув у власність 32/100 часток будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується цим договором дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.06.2004 р. (а. с. 6 - 8). Вказаним часткам будинку присвоєна адреса: [ADDRESS], що випливає з відомостей адресно-довідкового підрозділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (а. с. 9), листа (висновку) Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 09.04.2012 р. № 432 (а. с. 47), постанови дільничного інспектора міліції Бердичівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області С.М. Кравця про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.09.2009 р. (а. с. 53) та пояснень [PERSON], [PERSON]. 12.08.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11, яке 01.06.2012 р. набрало законної сили (а. с. 5). [PERSON] після початку розгляду справи по суті були повідомлені обставини, які можуть бути підставою для визнання 32/100 часток будинку (кв. 2) за адресою: [ADDRESS], її та [PERSON] спільною сумісною власністю, у зв'язку з чим судом їй було роз'яснено право звернутись з відповідним позовом, після відкриття провадження за яким заявити клопотання про зупинення провадження у справі, однак, як вона пояснила, станом на 15.04.2014 р. такий позов нею не подавався. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Таким чином, суд виходить з того, що 32/100 часток будинку (кв. 2) за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю [PERSON]. На підставі наявних у справі доказів неможливо з'ясувати, коли саме [PERSON] почала фактично проживати у будинку за адресою: [ADDRESS], але з пояснень [PERSON], [PERSON] випливає, що остання почала там проживати до реєстрації шлюбу з [PERSON], оскільки у той час вони проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області [PERSON] за адресою: [ADDRESS], була зареєстрована 15.09.2005 р. (а. с. 9). Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] почала проживати у будинку за адресою: [ADDRESS], як член сім'ї [PERSON]. Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що . члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, суд вважає, що право [PERSON] користування будинком за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло в неї на підставі закону як у члена сім'ї власника цього будинку - [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що [PERSON] з 2011 р. не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS]. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що [PERSON] не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], проте з якого часу вони точно не пам'ятають. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що [PERSON] проживає з іншим чоловіком (має іншу сім'ю). У листі (висновку) Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 09.04.2012 р. № 432 вказано, що [PERSON] протягом трьох місяців живе у громадянському шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 47). Про створення [PERSON] нової сім'ї зазначено також у рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11, яке 01.06.2012 р. набрало законної сили, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 5). Оцінивши зазначені показання свідків, лист та рішення, суд приходить до висновку, що [PERSON] з 2011 р. не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], при цьому з січня 2012 р. вона проживає однією сім'єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що [PERSON] ще до розірвання шлюбу з [PERSON] почав проживати з іншою жінкою у будинку за адресою: [ADDRESS]. Про створення [PERSON] нової сім'ї зазначено також у рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11, яке 01.06.2012 р. набрало законної сили (а. с. 5). Зважаючи на наведене у попередніх двох абзацах, суд вважає, що до ухвалення рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11 [PERSON] проживав однією сім'єю з іншою жінкою у будинку за адресою: [ADDRESS]. Частиною третьою статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що непроживання [PERSON] з січня 2012 р. у будинку за адресою: [ADDRESS], її проживання з цього ж часу однією сім'єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], проживання [PERSON] до розірвання рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2012 р. у справі № 0603/2-1673/11 шлюбу з [PERSON], однією сім'єю з іншою жінкою у будинку за адресою: [ADDRESS], є обставинами, які мають істотне значення для припинення права користування [PERSON] будинком за адресою: [ADDRESS] (сервітуту). [PERSON] не подала доказів, які б вказували, що вона, починаючи з січня 2012 р., намагалась користуватись будинком за адресою: [ADDRESS], але [PERSON] перешкоджав їй у цьому. Показання свідків з її боку - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо дій [PERSON] з перешкоджання їй користуватись вказаним будинком або стосуються періоду до січня 2012 р., або з них неможливо встановити, якого саме періоду вони стосуються, ці показання є дуже загальними (неконкретними). Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимоги про Визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком за адресою: [ADDRESS], підлягає задоволенню. Щодо позову [PERSON] в частині вимоги про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Бердичівського районного сектору зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], суд зазначає, що норми Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не передбачають знаття з реєстраційного обліку, а передбачають зняття з реєстрації місця проживання. Крім того, [PERSON] не подав будь-яких доказів, які б вказували, що між ним та Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Бердичівського районного сектору існує спір щодо зняття [PERSON] з реєстрації. Більше того, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (абзаци перший та третій статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"), тобто дане рішення суду після набрання законної сили є підставою для зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], яка, як зазначалось раніше, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] в частині вимоги про зобов'язання Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Бердичівського районного сектору зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], необхідно відмовити. Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню у якості відшкодування судових витрат 57,35 грн.

Outcome: partial