Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради , [PERSON] адміністративних послуг [PERSON] міської ради та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати незаконним рішення 6 сесії 24 скликання [PERSON] міської ради від 28 січня 2003 року в частині передачі у приватну власність, безоплатно [PERSON], земельних ділянок, площею 0,0480 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованих в м. Чернігові по вул.. Артема, 9; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЧН № 171558 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3543 від 28 березня 2003 року; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 29.08.2014 року за реєстровим №1401 та №1400, укладений між [PERSON] та [PERSON], а ткож просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:034:5017 розташованої в м. Чернігові по вул.. Артема, 9. Позовні вимоги мотивувала тим, що матері позивача [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,0377 га на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №237 від 20 жовтня 1997 року «для будівництв, обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. 05 березня 1998 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю. 28 березня 2006 року позивачем було отримане свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу спадкового майна за яким входила, в тому числі і земельна ділянка площею 0,0377 га. 16 жовтня 2014 року позивач звернулась із заявою до Приватного підприємства «ГЕОГРАФ» про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Інженером-землевпорядником були проведені відповідні роботи, але на стадії присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру з'ясувалось, що право власності на частину її земельної ділянки площею 0,0016 га, оформлене на іншу особу. В 2004 році [PERSON] міська рада передала спірну земельну ділянку в приватну власність [PERSON], яку він, на підставі договору дарування передав у власність [PERSON]. Зазначає, що рішення 6 сесії 24 скликання [PERSON] міської ради від 28 січня 2003 року, в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельних ділянок по вул.. Артема, 9 прийнято без врахування вимог статті 118 Земельного кодексу України. Земельна ділянка [PERSON]І.(кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401га. розташована на площі двору спільного користування, накладається на земельну ділянку [PERSON], площею 0,0016 га. та впритул межа підходить до гаражу [PERSON], що унеможливлює здійснювати догляд за будівлею гаражу, перешкоджає відчиняти ворота та заїзду. Рішення [PERSON] міської ради про передачу гр [PERSON] земельної ділянки площею 0,0480 га, державний акт серії ЧН № 171558 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3543 від 28 березня 2003 року та як наслідок Договір дарування земельної ділянки від 29.08.2014 року за реєстровим №1401та №1400 за яким [PERSON] стала власником земельних ділянок площею 0,0154га та 0,0247га. загальною площею 0,0401 га, призвели до порушення права власності на землю позивача та, на її думку, мають бути відновлені. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради проти задоволення позову заперечувала, подала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що позивачем підписано акт встановлення і погодження меж земельної ділянки від 04.09.2002 року, а отже в добровільному порядку погодження площу та розміри земельної ділянки за адресою вул.Артема,9 м.Чернігів в присутності землевласників і землекористувачів суміжних ділянок, про що саме і складено акт погодження. В пояснювальній записці до технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку громадянину [PERSON] по вул. Артема,9/3 (копія долучена до матеріалів судової справи) також вказано, що зовнішні межі земельної ділянки встановлені в натурі по фактичному їх положенню в присутності землекористувача узгоджені з суміжними власниками (співвласниками) землі і землекористувачами, про що складено відповідний акт. При узгодженні зовнішніх меж земельної ділянки зацікавленими громадянами претензій не виявлено. Представник відповідача [PERSON] та [PERSON] М в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надали письмові пояснення, за якими вважають, що жодним чином [PERSON] не порушила право власності на земельну ділянку позивача, крім того зазначають, що висновок експерта, проведеного в рамках даної справи не можна приймати до уваги, оскільки складений з порушеннями. Крім того у письмових поясненнях зазначають, що у свідоцтві про право на спадщину від 28.03.2006 року немає відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, у відомостях про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про інші речові права окрім частини будинку наданої у приватну власність за відповідним свідоцтвом про право на спадщину, вважає, що не існує меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09.12.2016 року позовні вимоги не визнав, після оголошеної перерви просив розглядати справу без його участі. Третя особа [PERSON] просив задовольнити подану заяву, після оголошеної перерви в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] адміністративних послуг [PERSON] міської ради та треті особи [PERSON] та представник [PERSON] Держгеокадастру Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи повідомлені у встановленому порядку, суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали 6 сесії 24 скликання від 28.01.2003 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] була власником земельної ділянки 337 кв за адресою: м. Чернігів,вул.. Артема, 9 на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 237 від 20.10.1997 року (а.с. 5 т. 1). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2006 року, до [PERSON] перейшло право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 01.06.2001 року на земельну ділянку площею 0,0337 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарчих споруд, розташованої в м. Чернігові по вул.. Артема № 9, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності та одержана ним згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН, виданого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради народних депутатів Чернігівської області від 05.03.1998 року (а.с.118 т. 1),також до неї перейшло в порядку спадкування право власності ? частина житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 119 т. 1). Згідно із рішенням № РВ-7400072502015 від 03.11.2015 року, державним кадастровим реєстратором [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у звязку із тим, що ділянка, яка реєструється, перетинається із зареєстрованою земельною ділянкою кадастровий номер 7410100000:02:034:5017 (а.с. 10). Згідно із Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 000125 від 15 жовтня 2015 року Державної інспекції сільського господарства, в 2002 році ЗАТ «Чернігівбудрозвідування» виготовлено технічну документацію з складання державного акту на право приватної власності на землю гр. [PERSON] по вул.. Артема, 9 у м. Чернігові. Вказана технічна документація містить наступні документи: аркуш відправлення, пояснювальну записку, заяву гр. [PERSON] до [PERSON] міської ради, інформацію про суб'єкт власності, інформацію про об'єкт власності, витяг з рішення [PERSON] міської ради, генеральний план (схему) ЧМБТІ, кадастровий план земельної ділянки, ак встановлення і погодження меж земельної ділянки, схему розміщення земельної ділянки каталог координат. Пунктом 188.78 рішення 6 сесії 24 скликання [PERSON] міської ради від 2І січня 2003 року «Про надання, вилучення та передачу земельних ділянок в межах м Чернігова», [PERSON] передано у приватну власність, безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд (присадибна ділянка) по вул.. Артема, 9 площею 0,0480 га. (а.с. 9) На підставі вищевказаного рішення міськради, виготовлено та видано державниі акт серії ЧН № 171556 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номе 7410100000:02:034:5018) площею 0,0078 га, зареєстрований в книзі записів реєстраці державних актів на право власності на землю за № 3543 від 28 березня 2003 року та державний акт серії ЧН № 171558 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401 га, зареєстрований в книзі записі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3543 від 28 березня 2003 року. При вивченні державного акту серії ЧН № 171556 на право приватної власності на земельну ділянку, інспекцією встановлено, що конфігурація та відповідно площа земельної ділянки зазначеної в державному акті не відповідають технічній документації. При вивченні технічної документації зі складання державного акту на приватну власність на землю гр. [PERSON] (а.с. 96-109), встановлено, що в документації відсутнє підтвердження щодо перебування в користуванні громад частини земельної ділянки, а саме: згідно генерального плану (схеми) ЧМБТІ, відстань межі земельної з боку проїзду (від будівні В1 до вул. Артема, чотири відрізки) становить 3,2м+8,65м+2м+7,66м, відповідно до кадастрового плану відстань по даній межі (один відрізок) складає 18,65м. Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43 (в редакції від 04 березня 2002 року, яка діяла на час прийняття рішення міськрадою) складання державного акту на право приватної власності на землю, на право власності на землю та на право постійного користування землею при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і товариствам громадян всіх видів, у постійне користування, або при переоформленні право установчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею здійснюють державні та інші землевпорядні організації за формою згідно з додатком 8, яка видається районним (міським) відділом (управління) земельних ресурсів Держкомзему України на підставі доручення відповідного органу, яким було прийнято рішення про передачу, надання або продаж земельної ділянки. Технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання в постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки; - заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - журнал польових вимірювань; - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Інспекцією встановлено, що в наданій технічній документації відсутні наступні документи: висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; висновок органу у справах і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів. (а.с. 7-8). Відповідно до п. 76 рішення [PERSON] міської ради від 16 травня 2002 року, земельну ділянку, площею 45 кв м строком на 5 років по вул.. Артема, 9 в м. Чернігові було надано в оренду [PERSON], однак договір оренди не укладався, що підтверджується повідомленням [PERSON] міської ради (а.с. 44 т. 1) Відповідно рішення міської ради від 26.05.2009 року [PERSON] вул. Артема,9 у місті Чернігові видано Державний акт серії ЯИ №985136 від 20.01.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0204га (кадастровий номер 7410100000:02:034:5443), Державний акт серії ЯИ №985137 від 20.01.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0115га (кадастровий номер 7410100000:02:034:5442) та Державний акт серії ЯИ №985138 від 20.01.2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0025га. (кадастровий номер7410100000:02:034:5444) (а.с. 130-159а). За договорами дарування земельної ділянки від 29.08.2014 року за реєстровим №1401та №1400 [PERSON] стала власником земельних ділянок площею 0,0154га та 0,0247га. загальною площею 0,0401 га. Цільове призначення яких для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по вул. Ганжівська (Артема), №9/3 (а.с. а.с. 174-176 т. 1, а.с. 105-110 т. 2). Згідно із договором купівлі-продажу 30.06.2016 року, [PERSON] відчужила частину земельної ділянки площею 0,0154 га (кадастровий номер 7410100000:02:034:0247), що їй належала на підставі договору дарування від 29.08.2014 року [PERSON] (а.с. 177-178 т. 1). Питання щодо визнання цього договору недійсним позивач не ставила. [PERSON] є співвласником 3/20 частин житлового будинку по вул. Ганжівська (Артема), № 9 в м. Чернігові (а.с. 117 т. 1). По справі проведено земельно-технічну експертизу, згідно із висновком експерта № С-24 від 29 травня 2017 року зазначено, що в матеріалах цивільної справи присутній збірний кадастровий план земельної ділянки по вул. Ганжівська (Артема), 9 в місті Чернігові, де вся площа земельної ділянки складає 0,1437 га., але площа земельної ділянки наданої у власність [PERSON] вказана невірно, (зменшена на 3,0 кв.м.). В результаті проведення зйомки та розрахунків площі, експертом було встановлено, що фактична площа досліджуваної земельної ділянки становить 0,1513 га. у тому числі двір спільного користування, площею 0,0223га. Площа ділянки по вул. Ганжівська,9 в місті Чернігові збільшилась за рахунок самозахоплення з боку вулиці, проїзду та зі сторони високоповерхової забудови. Між правовстановлювальними документами на земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] (раніше ділянка належала [PERSON]В.) та фактичним землекористуванням існують розбіжності. На вище вказаній ділянці згідно правовстановлювальних документів існує накладання меж земельних ділянок [PERSON]І.( раніше була [PERSON]В.) та [PERSON] В Державному акті серії ЧН №171558, що належить [PERSON] конфігурація та площа земельної ділянки не відповідають технічній документації, яка була виготовлена для підтвердження та відновлення меж земельної ділянки в натурі. Акт встановлення та погодження меж, згідно кадастрового плану [PERSON],04.09.2002р підписала власниця суміжної земельної ділянки [PERSON] (а.с.105). Розміри меж даної спірної земельної ділянки [PERSON] І.(кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) не співпадають з розмірами спільної межі суміжної земельної ділянки, наданої у власність [PERSON] Межі території земельної ділянки, наданої у власність [PERSON] (тепер [PERSON]І.) накладаються на площу двору спільного користування (Дод №2) та має місце відхилення від вимог державних будівельних норм , а саме вимогам пункту 3.25 ДБН 360-92 **„Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень", згідно яких для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстані від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок. Земельна ділянка [PERSON]І.(кадастровий номер 7410100000:02:034:5017) площею 0,0401га. розташована на площі двору спільного користування, накладається на земельну ділянку [PERSON], площею 0,0016 га. та впритул межа підходить до гаражу [PERSON], що унеможливлює здійснювати догляд за будівлею гаражу, перешкоджає відчиняти ворота та заїзду. Межа земельної ділянки [PERSON] розташована на відстані 1,42м та 1,45м від житлового будинку №9 по вул. Ганжівська,9 у місті Чернігові, що порушує права співвласників житлового будинку та є відхиленням від вимог пункту 3.22 державних будівельних норм ДБН 360-92 **„Містобудування, планування та забудова міських та сільських поселень", згідно яких у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділі), слід формувати мережу внутріишьоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома -5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Згідно висновків цієї експертизи, фактична площа земельної ділянки за адресою: м. Чернігів , вул. Артема,9 не відповідає площі земельної ділянки, яка вказана в правовстановлювальних документах. Фактичний порядок користування земельною ділянкою за адресою : м. Чернігів вул. Артема,9, конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні співвласників земельної ділянки за адресою : м. Чернігів , вул. Артема,9 зображений на додатку №1 до висновку. Фактичний порядок користування земельною ділянкою не відповідає, виготовленим правовстановлювальним документам на цю земельну ділянку. Невідповідність полягає у тому, що територія земельної ділянки, що надана у власність [PERSON] має відхилення від вимог Держаних будівельних норм, її площа накладається на частину гаражу та площу сусідньої земельної ділянки наданої у власність [PERSON]. На земельній ділянці по вул. Артема,9 у місті Чернігові існує порушення меж (накладання) суміжних земельних ділянок, які належать на праві власності [PERSON] та [PERSON], відповідно правовстановлюючих документів (Державних актів на право приватної власності на землю). Площа території земельної ділянки де існує накладання складає 71,0 кв. м. При допиті експерта встановлено, що накладання має місце, як на земельну ділянку [PERSON] в розмірі 0,0016 га, так і на двір спільного користування. Суд приймає до уваги цей висновок експертизи, як належний доказ, оскільки недоліки його були усунені шляхом допиту експерта та надання нею письмових пояснень. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 ЗК України). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказані висновки висловлені і в правовій позиції ВСУ у справі №6-253цс16 від 13.04.2016 року. Твердження представника відповідача [PERSON] стосовно того, що за позивачем не зареєстроване право власності на земельну ділянку, а отже не може бути порушене її право власності на земельну ділянку, оскільки воно виникає тільки з моменту державної реєстрації, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до положень ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а не набуття права власності, а також відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Також, суд враховує те, що звернення було обумовлене відмовою у державній реєстрації права власності на земельну ділянку успадковану позивачем від матері. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до розяснень, викладених в п.п.11, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Судом встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,0016 га, що належала [PERSON] та перешла в порядку спадкування до позивача увійшла до земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:02:034:5017, передану у приватну власність [PERSON], площею 0,0401 га, що розташована за адресою: місто Чернігів, вул. Артема9/3, однак ніколи не перебувала у його користуванні. Пункт 5 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачає, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Наявність погодження меж земельної ділянки, яка виділялась [PERSON] зі сторони позивача не є доказом, який з достатньою достовірністю підтверджує згоду останньої на виділення у власність [PERSON] земельної ділянки в новій конфігурації і розмірах, крім того, в результаті виявилось, що земельні ділянки накладаються одна на одну. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України (яка діяла на час прийняття рішення [PERSON] міськрадою), громадян зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування що приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення 6 сесії 24 скликання [PERSON] міської ради від 28 січня 2003 року, в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по вул.. Артема, 9 прийнято без врахування вимог статті 118 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Визнання незаконним рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі цього рішення, та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. У звязку з наведеним, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 171558 (кадастровий номер7410100000:02:034:5017), яка розташована в місті Чернігові, вулиці Артема,9 в місті Чернігові, площею 0,0401га є недійсним. За правилами ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Таким чином, право продажу майна належить лише його власнику. Відповідно до частини третьої ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину передбаченою частиною першою ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Частинами 1-3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Оскільки [PERSON] набув право власності на земельну ділянку незаконно, то у нього не виникло і законне право розпорядження нею, зокрема, він не набув права на відчуження земельної ділянки, внаслідок чого укладений ним договір дарування має бути визнаний недійсним. Враховуючи, що Державний акт серії ЧН № 171558 є недійсним, то відповідно недійсним також має бути визнано і договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер 7410100000:02:034:5017), площею 0,0401 га, що розташована за адресою: місто Чернігів, вул. Артема, 9/3, від 29.08.2014 року за реєстровим номером №1401, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15459746 від 29.08.2014 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку - кадастровий номер7410100000:02:034:5017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що не буде виходом за межі позовних вимог, так як позивач просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:034:5017 розташованої в м. Чернігові по вул.. Артема, 9

Outcome: partial