Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики від 11 липня 2011 року та від 04 серпня 2011 року і відсотків за прострочення грошового зобов'язання. На обгрунтування вимог посилався на те, що 11 липня 2011 року відповідач взяв у нього в борг грошову суму в розмірі 10 000 доларів США та зобов'язався повернути їх через шість місяців, тобто 11 січня 2012 року, про що написав відповідну розписку. Однак в зазначений у розписці термін гроші йому не повернув і під будь - яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. А його багаторазові намагання зустрітися з ним виявились марними, від зустрічі відповідач ухиляється. Також [PERSON] зобов'язаний сплатити йому 3% річних за користування позикою, що становить 900 доларів США. На день звернення до суду офіційний курс гривні, встановлений НБУ відносно долара США складає 1577,9566 гривень за 100 доларів. Отже стягненню на його користь з відповідача підлягає сума у розмірі 172 000 гривень. Крім цього, 04 серпня 2011 року відповідач взяв у нього в борг грошову суму в розмірі 5 000 дол. США та зобов'язався повернути кошти через місяць після отримання, тобто 04 вересня 2011 року, про що написав розписку. Однак в зазначений у розписці термін гроші він не повернув і під будь - яким приводом ухиляється від їх повернення. Його багаторазові намагання зустрітися з ним виявились марними, від зустріч відповідач ухиляється. Також [PERSON] зобов'язаний сплатити 3% річних за весь час прострочки платежу, що становить 450 доларів США. Просить стягнути з відповідача борг за розпискою від 11 липня 2011 року в сумі 157 800 грн., що еквівалентно 10 000 дол. США та суму за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 14 200 грн., що еквівалентно 900 дол.США та за розпискою від 04 серпня 2011 року в сумі 5 000 дол. США, що еквівалентно 80 734 грн. та суму за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 450 дол.США, що еквівалентно 7 266 грн. При розгляді справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про час та місце її розгляду повідомлений своєчасно в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши письмові докази надані сторонами, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договори позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов"язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст.1046 ЦК України. Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.ст.526,527 ЦК України зобов"язують боржника належним чином виконувати свої зобов"язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст.545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник - відповідач [PERSON] надав позикодавцеві - позивачеві [PERSON] розписки, зокрема 11 липня 2011 року, за якою взяв у позивача в борг грошову суму в розмірі 10 000 доларів США та зобов'язався повернути їх через шість місяців, тобто 11 січня 2012 року; та 04 серпня 2011 року, за якою взяв у [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 5 000 дол. США, які зобов"язався повернути в строк до 04 вересня 2011 року. Згідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом вимог ст.ст. 612, 625 ЦК України, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, що передбачений матеріальним законом і полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування запозиченими грошима, що мали б бути у встановлений договором (розпискою) строк повернуті кредиторові. За розрахунком позивача [PERSON] сума боргу з урахуванням 3% річних за розпискою від 11 липня 2011 року складає 14 200 грн., а за розпискою від 04 серпня 2011 року - 7 266 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, покладені на нього договорами позики від 11 липня 2011 року та 04 серпня 2011 року, тим, що не повернув у встановлений цими договорами строк суму боргу позивачеві, тому суд вважає, що з нього підлягає стягненню на користь позивача борг за договором позики від 11 липня 2011 року в сумі 157 800 грн. і відсотки за прострочення грошового зобов'язання в сумі 14 200 грн. та договором позики від 04 серпня 2011 року в сумі 80 734 грн. і відсотки за прострочення грошового зобов'язання в сумі 7 266 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду з позовом судовий збір в сумі 880,01 грн. та в сумі 1 720 грн.

Outcome: approved