Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

15.02.2016 р. до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до Словянської міської ради Донецької області, Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування запису про державну реєстрацію прав, припинення права власності, визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 1998 року у місті Словянську Донецької області померла [PERSON]. У склад спадщини після її смерті входило право на 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську. Зазначена частка спадкового майна належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р. Спадкоємцями після її смерті були [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Спадкова справа за № 904/2010 була заведена у Першій Словянській державній нотаріальній конторі. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми та дружиною [PERSON]. [PERSON] самостійно не оформлював спадщину після смерті своєї матері, надав довіреність на вчинення дій по оформленню його спадкових прав своїй сестрі, [PERSON]. Довіреність досвідчена 29 листопада 2010 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 6111. 12 липня 2012 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] (реєстровий № 1-2643) та [PERSON] (реєстровий №1-\~2639). Згідно зазначених свідоцтв кожен із спадкоємців придбав право власності на 1/6 частину квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, тобто по ? тій частці, яка належала їх матері, [PERSON]. Право власності [PERSON] та [PERSON] на належну їм на праві приватної власності у порядку спадкування частку квартири було зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.04.2013 року (індексні номери витягів 2664721 - [PERSON] 2663469- [PERSON] О.) Окрім того, у той же день було зареєстроване право власності [PERSON] (індексний номер витягу 2661129) та [PERSON] (індексний номер витягу 2658717) по 1/3 частці за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року № 1967-р. Свідоцтво про право на спадщину, видане 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори на імя [PERSON], реєстровий №1-2639 є недійсним, також недійсним є запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/6 та 1/3 частину квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, вчинені 19 квітня 2013 року оскільки [PERSON] помер 06 січня 2011 року у місті Словянську Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-НО № 511186. Відповідно до статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Статтею 202 ЦК України розяснено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину є одностороннім правочином. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Оскільки на час видачі свідоцтва про право на спадщину 12 липня 2012 року та на час вчинення записів про реєстрацію за ним права власності на 1/3 та 1/6 частину №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, [PERSON] був мертвий (помер 06 січня 2011року), він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори на імя [PERSON], реєстровий №1-2639 та визнанню недійсними та скасуванню записи про реєстрацію права власності за [PERSON], вчинені 19 квітня 2013 року (індексні номери витягів 2663469, 2661129, індексні номери рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19.04.2013 15:06:01 та 1801606 від 19.04.2013 14:43:34), а право власності [PERSON] на 1/3 та 1/6 частину квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську підлягає припиненню. Таким чином відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають права на отримання у спадок частки спадкового майна, оскільки на час смерті [PERSON] майна, яке б належало йому на праві приватної власності, не існувало, тобто відсутнє спадкове майно, яке б входило у склад спадщини після смерті [PERSON]. У квартирі №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську проживала та була зареєстрована тільки [PERSON], яка на час його з нею знайомства не мала постійного місця роботи та потребувала тривалого лікування від наявних в неї захворювань. У звязку із відсутністю в неї засобів для існування, [PERSON], оскільки проживала сама у трикімнатній квартирі, дала обяву про здачу житла у піднаймання. При розмові з [PERSON] виявилося, що квартира є трикімнатною, в неї є ізольовані кімнати, наявна велика заборгованість по сплаті за комунальні послуги та [PERSON] не є одноосібним власником житла. Оскільки він мав велику потребу у житлі, а [PERSON] мала потребу у щомісячному грошовому утриманні та побоювання, що за борги квартиру можуть відібрати, після консультацій з юристом вони вирішили укласти договір довічного утримання. Нас юрист запевнив, що з 01 січня 2004 року набув чинності новий Цивільний Кодекс України і що згідно з вимогами цього Кодексу нотаріальне посвідчення цього договору не вимагається, якщо він буде укладений тільки на частку житла, яка належить [PERSON]. Обовязковою умовою договору [PERSON] вважала повне погашення ним заборгованості за житло, поточну своєчасну сплату усіх комунальних послуг та надання їй щомісячного грошового утримання. На їх прохання юрист уклав нам означений договір, який я та [PERSON] підписали і після цього я вселився у квартиру №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську. У квартиру я вселився у лютому 2004 року. З лютого 2004 року і по теперішній час він проживає у квартирі №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську. [PERSON] користувався і користується квартирою як власник, він погасив заборгованість по сплаті за усі комунальні послуги, у тому числі і ті, які були стягнуті на підставі виконавчого провадження, та регулярно сплачує поточні платежі, що підтверджено копіями квитанцій, платіжних доручень, тощо, встановив у квартирі прилади обліку газу, води, електричної енергії, зробив у всій квартирі ремонт, виконував та виконує інші обовязки, передбачені укладеним між ним та [PERSON] договором довічного утримання. [PERSON] також надавав [PERSON] кошти на оформлення документів на право власності у порядку спадкування після смерті її матері, [PERSON], а [PERSON], діючи у своїх інтересах та у інтересах свого брата [PERSON] на підставі довіреності, оформила свідоцтва про право на спадщину після смерті їх матері [PERSON] Фактично він та [PERSON] мали взаємні права та обовязки, що є складовою визначення поняття сімя, яке передбачено статтею 3 Сімейного Кодексу України. [PERSON], повідомляла його про вчинені нею дії по оформленню спадщини, а саме - отримання довіреності від свого брата, отримання свідоцтв про право на спадщину у нотаріуса та реєстрацію зазначених свідоцтв у реєстраційній службі. Про те, що її брат помер, [PERSON] від мене приховала. 16 квітня 2013 року [PERSON] повідомила мені, що свідоцтва про право на спадщину на її імя та на імя її брата отримані, необхідно їх зареєструвати, зареєструвати свідоцтво про право власності та можливо йти до нотаріуса реєструвати угоду купівлі-продажу. [PERSON] надав [PERSON] необхідну суму коштів і, оскільки попередньо вони вирішили, що угода буде вчинена після травневих свят, він поїхав навестити своїх родичів у Дніпропетровськ. По поверненні з Дніпропетровська він дізнався, що [PERSON] захворіла та померла, хто її поховав, йому невідомо. Тому в нього немає свідоцтва про її смерть. Витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно знаходилися у квартирі. Після смерті [PERSON] він продовжує відкрито користуватися цією квартирою як власник, проживає у ній зі своєю сімєю, продовжую сплачувати усі необхідні витрати, робить у квартирі необхідний поточний ремонт, покупає прилади, сантехнічне обладнання, яке вийшло з ладу. Викладене підтверджується актами з місця проживання, квитанціями про сплату за послуги, іншими письмовими доказами, копії яких додані до цього позову, а також буде підтверджено поясненнями свідків. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про, приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пунктом 11 зазначеної вище Постанови враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. [PERSON] відкрито користуєтся усією квартирою, проживаючи в ній, сплачує усі необхідні платежі, підтримує квартиру у придатному для користування за прямим призначенням стані. Тому його володіння усією квартирою №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську є відкритим. При його заселенні у квартиру між ним та [PERSON] був укладений договір довічного утримання. Юрист, який складав зазначений договір, запевнив нас, що він складений відповідно до вимог нового Цивільного Кодексу України і з часу його підписання частка квартири, яка належала [PERSON], належить йому, він може сміливо вселятися у квартиру, витрачати кошти на погашення боргів, ремонт, тощо, укладати з [PERSON] будь-які договори щодо подальшого оформлення нею спадщини та подальшої реалізації мені інших часток квартири. Про необхідність реєстрації цього договору нотаріусом я не знав, бо нам цього розяснено не було. Таким чином, його володіння усією квартирою №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, є добросовісним, оскільки оселяючись у квартиру він не знав і не міг знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності. [PERSON] проживає у квартирі безперервно з лютого 2004 року і до теперішнього часу, його володіння усією квартирою не переривалося протягом цього часу. З часу укладання між мною та [PERSON] договору довічного утримання пройшло більше 10 років, з часу смерті спадкодавця [PERSON] пройшло більше 10 років, [PERSON] є правонаступником [PERSON] Таким чином, його володіння усією квартирою №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську є безперервним. Квартира №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську у теперішній час немає власника, у звязку із смертю власників, їх правонаступників, відсутності правонаступників, тому право власності на неї може бути визнане за ним за набувальною давністю, оскільки нею одноособово і безперервно він користується більше десяти років. Пунктом 11 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Пунктом 13 зазначеної вище Постанови передбачена можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи викладене та неможливість отримати у власність квартиру №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську іншим шляхом, є умови для визнання за ним права власності на неї на підставі ст. 344 ЦК України. Викладене є підставою для мого звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Просить суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 904/2010, реєстровий № 1-2639; - визнати недійсними та скасувати записи про реєстрацію права власності за [PERSON], вчинені 19 квітня 2013 року: індексний номер витягу 2663469, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19.04.2013 15:06:01 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/6 частку квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську індексний номер витягу 2661129, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1801606 від 19.04.2013 14:43:34 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську; - припинивши відповідно право власності [PERSON] на 1/6 та 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, - визнати за ним, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на квартиру №1, яка розташована у будинку №9 по вул. Бульварна у місті Словянську, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., як на майно, отримане ним за набувальною давністю. 22.03.2016р. до суду звернулись [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Словянської міської ради Донецької області, за участю третіх осіб: Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] зі зустрічною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру, виселення з квартири, вказавши, що вище зазначені позовні вимоги [PERSON] про припинення права власності на частину квартири [ADDRESS], за їх батьком [PERSON], а також про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю за [PERSON], є незаконними та необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. При цьому, вони заявляють зустрічні позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], в рівних долях на 1/2 її частину, за кожним, а також про виселення [PERSON] з даної квартири, \~ Вважають, що при розгляді даних позовів суд може врахувати такі обставини: 05 листопада 1998 року за місцем свого постійного проживання в Слов'янську Донецької області померла наша бабуся [PERSON]. Після її смерті залишилася спадкова маса, яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її діти: її син, відповідно наш батько - [PERSON], і її дочка - [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] в установленому порядку, передбаченому законом, прийняли дану спадщину. 12 липня 2012 року, першою державною нотаріальною конторою. м. Слов'янська Донецької області. були видані [PERSON]О, на руки свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер: 1-2643 на її ім'я - на 1/2 частину вищевказаного спадкового майна, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційний номер: 1-2639 на ім'я [PERSON] на 1/2 частину даного спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] 19 квітня 2013 року [PERSON] були зареєстровані в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], в тому числі свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] і свідоцтво про право власності на 1/3 частину цієї квартири на ім'я [PERSON] 06 січня 2011 року за місцем свого постійного проживання в [INFO], помер батько позивачів - [PERSON]. Після його смерті залишилася спадкова маса, що складається з ? частки квартири [ADDRESS], в тому числі з 1/3 частини даної квартири, яка належала і оформлена на ім'я [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1994року, виданого виконавчим комітетом Слов'янської міської Ради Донецької області, згідно з розпорядженням від 03 серпня 1994 року, а також 1/6 частини даної квартири, прийнятої в спадщину в встановленому законом порядку після смерті [PERSON]. При цьому слідує враховувати положення ч.5 статті 1268 ЦК України, згідно з якою, спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, незалежно від часу прийняття спадщини. Таким чином, дана спадщина, тобто, право на спадкування на 1/6 частину даної квартири, стало належати, їх батькові [PERSON], з моменту відкриття спадщини, тобто, з моменту смерті спадкодавця - [PERSON]- з 05 листопада 1998 року. \~ Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є вони: [PERSON] - син спадкодавця, і [PERSON] - донька спадкодавця, а також [PERSON] - дружина спадкодавця. [PERSON] і [PERSON], у встаноленому законом порядку прийшли вищевказану спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] не приймала дану спадщину після смерті [PERSON] і наскільки їм відомо не бажає вступати в спадок після смерті [PERSON] Слід враховувати також і ту обставину, що на момент відкриття спадщини після смерті їх батька [PERSON] - на 06 січня 2011року вони: [PERSON] і [PERSON] були неповнолітніми, і згідно положень статті 1268 ЦК України, в будь-якому випадку вважалися такими, що ними спадщину. 26 квітня 2013 року за місцем свого постійного проживання в м. Слов'янську, Донецької області померла наша тітка [PERSON]. Після її смерті залишилася спадкова маса, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON] є вони: [PERSON] і [PERSON] - племінники тієї частки, яку б успадкував би їх батько, відповідально брат спадкодавця - [PERSON]. Після смерті тітки [PERSON] вони у встановленому законом порядку прийняли дану спадщину. До того ж, на момент відкриття спадщини - на 26 квітня 2013 року - після смерті [PERSON] вони: [PERSON] і [PERSON] були неповнолітніми і, згідно положень ст.1268 ЦК Україна, вважалися особами, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] В даний час вони звернулися в першу державну нотаріальну контору м Слов'янська із заявами про видачу їм свідоцтво право на спадщину за законом після смерті вищевказаних спадкодавців. Однак, постановою державного нотаріуса первої державної нотаріальної контори [PERSON] їм відмовлено у здійсненні вищевказаних нотаріальних дій - у видачі вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом. \~При цьому, державний нотаріус послався на те, що на даний час в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності на ім'я [PERSON], а також на ім'я [PERSON] і [PERSON], за кожним з них на 1/3 її частину. Державний нотаріус посилається на те, що [PERSON] не реєстрував своє право спадкування в установленому порядку в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно і помер. У своїй постанові державний нотаріус посилається також на те, що нотаріус реєструє право власності на нерухоме майно лише в разі, якщо мало місце державна реєстрація відповідного права власності на нерухоме майно, якщо державна реєстрація права власності на нерухоме майно вже була проведена раніше. Вважаємо, що за нами: [PERSON] і [PERSON] може бути визнано право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], за кожним, на 1/2 її частину. Дана квартира складається з 3 кімнат. Загальна площа квартири - 44 кв.м., житлова площа - 29,3 кв. м. Одна кімната - пл. 14,7 кв.м., друга кімната - пл. 7,2 кв.м., третя - пл.7,4 кв.м. Дійсна вартість даної квартири на момент останньої інвентарної оцінки становить 108135грн. Вважають, що при вирішенні даного питання може бути враховано наступне. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять права і обов'язки, які, належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Основу спадкового майна складають майнові права на нерухоме майно, транспортні засоби, вклади, цінні папери, тощо, які безпосередньо належать спадкодавцеві і подтвержються відповідними документами про право власності, зареєстрованому в установленому законом порядку, а також ті права, які він не оформив до моменту смерті, проте за законом належать йому. Згідно ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина належить спадкоємцеві з дня відкриття спадщини. Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. \~ Так як було вказано вище, їх батько [PERSON] і їх тітка [PERSON] в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті своєї матері, їх бабусі - [PERSON]. 12 липня 2012 року їх тіткою [PERSON] в першій державній нотаріальній конторі міста Слов'янська було отримано свідоцтво, реєстраційний номер: 1-2643, на своє ім'я, на 1/6 частину вказанной квартири, яке є дійсним і видано з урахуванням вимог закону. \~ Їх батько [PERSON] до моменту своєї смерті не встиг до кінця оформити свої права на 1/2 частину вищевказаної квартири, однак дані права належать йому на підставі свідоцтва про право власності житло від 09 серпня 1994 року і в силу положень статтей 1268 і 1218 ЦК України, входять до складу спадщини, яку вони: [PERSON] та [PERSON] прийняли в установленому законом порядку. Після смерті їх батька [PERSON] і їх тітки [PERSON], вони: [PERSON] і [PERSON], а також їх колишній опікун [PERSON], повністю організували і здійснили їх похорони, поминальні обіди. Після смерті [PERSON] вони за допомогою їх колишнього опікуна [PERSON]Г, спробували вступити до володіння та управління спадщиною, всилитися в вищевказану квартиру. Однак, з 2011р. в даній квартирі періодично проживав відповідач [PERSON], при чому без будь-якої правової підстави. Після смерті [PERSON] [PERSON] незаконно заволодів квартирою №1 у будинку №9 по вул. Бульварна, м. Слов'янська, і почав чинити їм перешкоди у володінні та управлінні спадковим майном. Вони і їх колишній опікун [PERSON] багаторазово зверталися до нього з вимогами про звільнення з даної квартири. Однак, відповідач [PERSON] заявив, що вони не мають права звертатися до нього з подібними вимогами, оскільки не отримали свідоцтв про право на спадщину і не є власниками даного житла. З питання усунення перешкод, які чинить їм відповідач, в користуванні, володінні і управленні спадщиною, вони звернулися в юридичну консультацію. Однак, там їм порекомендували отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а потім з'явитися в юридичну консультацію з метою звернення до суду з позовом до відповідача про виселення його з вищевказаної квартири. Однак, протягом деякого часу вони не мали можливості оформити свої спадкові права, оскільки знаходилися в дуже скрутном матеріальному становищі. Після закінчення школи вони навчаються в навчальних закладах, не працюють, існують лише на стипендію, розмір якої є мізерним. Тому звернутися в державну нотаріальну контору з метою видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом вони змогли лише на початку 2016 року. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання за ним права власності на вище вказану квартиру, [PERSON] посилається на те що він добросовісно, відкрито і безперервно володів вищевказаною квартирою. Однак дане твердження відповідача не відповідає дійсності. Так, обґрунтовуючи добросовість володіння даною квартирою, [PERSON] посилається на те, що в 2004 році між ним, з одного сторони, і [PERSON], з іншої сторони, було укладено договір довічного утримання, предметом якого стала належна [PERSON] частина вищевказаної квартири. [PERSON] нібито зобов'язувався утримувати [PERSON], забезпечувати її матеріально. Однак даний договір не було засвідчено нотаріально, а тому він є не дійсним. Згідно, положень статті 745 ЦК України, договір довічного утримання повинен бути посвідчений нотаріально. Згідно статті 203 ЦК України, однією з умов дійсності угоди є нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Даний же договір також не був зареєстрований у відповідному державному реєстрі, тому вищевказаний договір не може бути визнаний судом доказом законним та допустимим, що підтверджує і обгрунтовує позовні вимоги [PERSON] [PERSON] вказує також на те, що вселився в дану квартиру в лютому 2004 року і безперервно проживає в ній до теперішнього часу, однак дане твердження відповідача також не відповідає дійсності. [PERSON] проживав в даній квартирі з 2011 року і лише періодично. До моменту своєму смерті - до 06 січня 2011 року, в даній квартирі здебільшого, з невеликими перервами проживав наш батько [PERSON], який не міг терпіти сторонньої присутності, маючи складний характер і в побуті мирився тільки зі своєю сестрою [PERSON] Поточний ремонт в даній квартирі було проведено більшою часткою працею їх батька та їх тітки, і за їх грошові кошти. Платежі за користування комунальними послугами також більшою частиною вносилися їх батьком і їх тіткою. Деяку частину вищевказаних платежів погасив [PERSON], однак, він зробив це наполягаючи на тому, щоб [PERSON] продала дану квартиру йому за мізерні кошти. Однак, [PERSON] не забажала укладати з ним договір купівлі-продажу даної квартири, заявляючи про те, що, по-перше, не є власником даного житла, а по-друге, бажає, щоб ця квартира після її смерті стала належати на праві власності її племінникам оскільки житлом вони не забезпечені і потребують в житлі. \~За місцем своєї регістрціі в квартирі [ADDRESS] вони проживати фактично не мають можливості, оскільки в даній квартирі проживає [PERSON], яка позбавлена ??батьківських прав відносно їх і веде аморальний спосіб життя. Не відповідає дійсності і твердження [PERSON] що між ними з [PERSON]О, мали місце сімейні відносини з наявністю взаємних прав і обов'язків. Вони ніколи не були в сімейних відносинах, у них не було загального бюджету, єдиного побуту, вони не вели спільне господарство. [PERSON] ніколи не утримував [PERSON] [PERSON] не надавав їй необхідної допомоги в складних ситуаціях. Так, коли вона перебувала на лікуванні в лікарні, він ніколи не придбав для [PERSON] лікарських препаратів, не провідував її. Всю необхідну допомогу [PERSON] завжди надавала Надеева.Т.Ф - її свекров, та вони - її племінники, в тому числі, вони з [PERSON] покупали за свої грошові кошти для [PERSON] численні лікарські препарати. Коли на початку 2013 року [PERSON] тяжко хворіла і вже потребувала стороннього догляду, [PERSON] взагалі виїхав з м Слов'янська і приїхав в м Слов'янськ тільки тоді, коли [PERSON] померла і була ними похована. [PERSON] навіть не запропонував їм ніякої допомоги у витратах на її похороня і поминальні обіди. [PERSON] було навіть байдуже хто поховав [PERSON] і де саме вона похована. Таким чином, вважають, що судом за ними: [PERSON] та [PERSON] повинно бути визнано право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], а [PERSON] повинен бути виселен з даної квартири, оскільки чинить перешкоди у здійсненні їх, встановлених законом прав, у тому числі право користування даною квартирою. Просять суд: - визнати за [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], яка складається з 3 кімнат: одна з яких - пл. 14,7 кв.м., друга - пл. 7,2 кв.м., третя - пл.7,4 кв.м., всього житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 44,0 кв.м., вартістю 108135 грн., в рівних долях за кожним з них на ? її частку; - стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь витрати понесені по даній справі, у тому числі по сплаті судового збору та надання юридичної допомоги. Ухвалою суду від 23.03.2016р. дані позови були об»єднані в одне провадження. 31.03.2016року до суду звернулись [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Словянської міської ради Донецької області, за участю третіх осіб: Відділу Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] з додатковою позовною заявою про виселення з житлового приміщення, обгрунтувавши її тим, що в їх зустрічній позовній заяві ними були обгрунтовані обидва вищевказані позовні вимоги, у тому числі вимога про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Однак в резолютивній частині даної позовної заяви, їх вимога, щодо виселення [PERSON] із даної квартири не була вказана, тому вони заявляють додаткові позовні вимоги та просять виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. 01.04.2016р. [PERSON] звернувся з заявою про доповнення своїх позовних вимог, в якій вказав, що підтримуючи підстави, викладені у позові від 15.02.2016року, у теперішній час він бажає уточнити раніш заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] отримала від нього за належну їй частку квартири 41000 грн., що підтверджено власноруч написаними нею розписками. [PERSON] отримав від нього за належну йому частку квартири 20000 грн., що підтверджено власноруч написаними ним розписками. Таким чином, [PERSON] і [PERSON] мають перед ним сукупний борг у розмірі 61000 грн. і у разі задоволення зустрічних позовних вимог, з позивачів за зустрічним позовом підлягає стягненню на його користь 61000 грн. Просить суд: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] 12 липня 2012 року державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 904/2010, реєстровий № 1-2639; - визнати недійсними та скасувати записи про реєстрацію права власності за [PERSON], вчинені 19 квітня 2013 року: індексний номер витягу 2663469, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1803167 від 19.04.2013 15:06:01 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/6 частку квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську індексний номер витягу 2661129, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 1801606 від 19.04.2013 14:43:34 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську; - припинивши відповідно право власності [PERSON] на 1/6 та 1/3 частку квартири №1, яка розташована у будинку № 9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, - визнати за ним, [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на квартиру №1, яка розташована у будинку №9 по вул. Бульварна у місті Словянську, загальною площею 44,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., як на майно, отримане ним за набувальною давністю; - у разі задоволення зустрічних позовних вимог, стягнути з позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на його користь 61000 грн. [PERSON] до суду не зявився, надав заяву у якій просив справу розглянути без його участі, за участю його представника адвоката [PERSON] У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON], вимоги позивача підтримала у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] та [PERSON], не визнала та дала пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві та у запереченні на зустрічну позовні заяву (а.с.133-134). Словянська міська рада Донецької області, Відділ Державної реєстрації служби речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції, які є відповідачами по основаному позову та третіми особами по зустрічному позову, до суду не зявились, надали свої заяви щодо розгляду справи без їх участі. [PERSON], яка є відповідачем по основному позову, та третьою особою по зустрічному позову, до суду не зявилась, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду даних позовних заяв. У суді відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, свій зустрічний позов підтримав та пояснив, що на час смерті своєї бабусі [PERSON], батька [PERSON] та рідної тітки [PERSON], він був неповнолітньою дитиною. Після смерті бабусі [PERSON], яка померла 05 листопада 1998 року він з батьком мешкав у кв.№1 буд. №9 по вул. Бульварна у місті Словянську, а у 2003р. переїхали в с. Петрівське, Харківської області, де батько працював. На той час його сестра [PERSON] проживала з рідною сестрою батька [PERSON], так як їх матір [PERSON], відносно їх було позбавлено батьківських прав. В с. Петрівське він пішов до школи і навчався там у 1,2,3 класах. Через деякий час, він з батьком повернувся до м. Словянська у спірну квартиру. Понад рік вона проживали у даній квартирі, а потім батько та тітка вирішили разом проживати у будинку чоловіка [PERSON] по вул. Бульварна, 84, м. Словянськ, а квартиру почали здавати на початку у ній жили цигані десь біля двох років, від яких залишилось брудно і батько з тіткою вирішили робити ремонт, а потім у 2011р. туди заселився [PERSON], як квартирант. Після того, як померла його тітка - [PERSON], він тричі приходив до квартири [ADDRESS], однак там нікого не було. Його батько та тітка разом їх з сестрою виховували, всі вони мешкали у буд. №84 по вул. Бульварна, 84, м. Словянськ, а коли батько та тітка померли, то опіку над ними взяла мати чоловіка тітки - [PERSON] При житті тітка казали, що спірна квартира залишиться тому, хто раніше одружиться або вийде заміж. Тітка завжди відносилась до них, як до рідних дітей, оскільки сама дітей не мала. Після смерті [PERSON], [PERSON] приходив до бабусі [PERSON] та просив продати йому цю квартиру, на щол остання не погодилась. Розписки, котрі залучені [PERSON] до справи, не написані ані тіткою, ані його батьком. Йому нічого не відомо щодо будь-яких угод з боку [PERSON] та [PERSON], щодо отримання будь-яких сум [PERSON] від [PERSON] Просив суд у задоволенні вимог [PERSON] відмовити, а їх з сестрою позов задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON], вимоги [PERSON] не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши у суді пояснення, аналогічні тим, які викладені у зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення представників сторін [PERSON] та [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовна заява та зустрічна позовна заява, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду позову по суті, суд приходить до висновку, що: - вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають; - вимоги [PERSON], [PERSON] знайшли своє підтвердження у суді і підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона з 1970 року мешкає у кв.№14, буд. №9 по вул. Бульварна, м. Словянськ, а в кв. №1 мешкала [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] вийшла заміж та пішли жити до чоловіка, а [PERSON] посадили. Після смерті [PERSON] у квартирі ніхто а згодом повернувся [PERSON], став проживати у даній квартирі, почав там скликати гульки, пянки, на що дуже сварились сусіди. [PERSON] опікувалась дітьми [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. Деякий час у квартирі проживали цигані, а потім туди поселився [PERSON], можливо у 2003 році, точно не памятає. [PERSON] зробив ремонт у квартирі, проживає там до теперішнього часу зі своєю сім»єю та матірю. Вона не памятає у якому році вийшла заміж [PERSON], у якому році помер чоловік [PERSON] та у якому році померла сама [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає у [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] - в 1998р., у квартирі понад рік ніхто не мешкав, а потім [PERSON] засилила туди квартирантів. На початку там проживали дві дівчинки, потім молодий парень, а після нього - цигані, які комунальні послуги не сплачували, усі квитанції вона передавала [PERSON], а коли уїхали, то залишили після себе бруд, і [PERSON] розпочала робити там ремонт, все розруйнувала, привезла деякі будівельні матеріали, а потім пішла жити до свого чоловіка, полишивши ремонт. Особисто з [PERSON] вона не спілкується, бачиться лише з його матірю. [PERSON] доглядала дітей свого брата [PERSON] та [PERSON], яких вона забрала ще малими і вона їй показувала, як пеленати дитину. [PERSON] любила випити і на це її підштовхував її чоловік [PERSON], який помер ще до смерті [PERSON]. Свідок [PERSON] у суді засвідчила про те, що [PERSON] є її цивільним чоловіком з 2012 року, який на мешкав у [ADDRESS], а працював охоронцем у кафе «Міраж» м. Словянськ. З 2012 року, вона разом з [PERSON] проживає у спірній квартирі. За цей проміж часу до них у квартиру з відповідачів ніхто не приходив з вимогами про звільнення квартири. Разом з ними мешкає її донька, а з 2014р. матір [PERSON] Їй не відомо, з ким раніше мешкав [PERSON] За час їх спільного мешкання вони переклеїли на кухні шпалери. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є матірю [PERSON], який протягом тривалого часу мешкає у квартирі [ADDRESS]. Вона переїхали до сина у квартиру наприкінці 2014 року, коли у м. Дзержинськ розпочалось АТО і їх почали відпускати в безоплатні відпустка з шахти «Північна», де вона працювала. З 30.01.2015р. вона звільнилась з шахти і зараз постійно проживає у спірній квартирі разом з сином, його цивільною дружиною та донькою останньої. Син має і свою рідну доньку, яка разом з матірю у 2013 році виїхала за рубіж. На початку син приїздив до свого батька в с. Хрестище, але там не було роботи, тому він знайшов роботу у м. Словянськ та почав знімати там квартири. Одного разу він їй зателефонував та повідомив, що знайшов квартиру у занедбаному стані, але з подальшим її викупом. Це була квартира [ADDRESS]. [PERSON] сина їй відомо, що у даній квартирі до нього мешкала жінка зі своїми сином та донькою [PERSON]. Син почав мешкати у цій квартирі та поступово робити там ремонт: вставив вікно, а інші засклив, зробив ванну кімнату, туалет, кухню. До 2010 року ремонт сином було зроблено. Починаючи з 2004р. по 2008р. він віддавав гроші власниці квартирі, яка сказала, що треба погасити заборгованість за комунальні послуги і дана сума увійде до вартості квартири, що і було зроблено сином. [PERSON] гарно спілкувався з [PERSON], а у 2013 році остання попала до лікарні та померла. З 2004 року вона приїздила до даної квартири, але ніколи не бачила там [PERSON] З того часу, як вона почала постійно жити у спірній квартирі, туди ніхто не приходив, ніяких вимог щодо виселення не предявляв, вона як переселенець зареєстрована у даній квартирі. Син постійно зареєстрований у в м. Дзержинську, зараз м. Торець, у тій квартирі, де постійно зареєстрована і вона. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона є матірю чоловіка [PERSON] [PERSON], з яким [PERSON] одружилась у 1984 році і який помер до смерті [PERSON]. Вона знала [PERSON], яка проживала у [INFO] разом зі своїм сином [PERSON] та донькою [PERSON]. Після одруження [PERSON] переїхала жити до свого чоловіка на вул. Бульварна,84, м. Словянськ, але постійно була зареєстрована у квартирі, у якій залишились мешкати [PERSON] з сином [PERSON]. Після смерті [PERSON] там залишився жити [PERSON], а [PERSON] увесь цей час приходила допомагала, як матері, так і Сашкові. [PERSON] був одружений, але з [PERSON] не мешкав, а у 2011 році остання була позбавлена батьківських прав стосовно своїх дітей - [PERSON] та [PERSON]. Дітей забрала [PERSON], але не вспіла зробити опікунство, так як не мала часу - доглядала за дітьми та працювала у дитсадку «Топольок». В 2011р. помер [PERSON], потім її син [PERSON], а 26 квітня 2013р. померла і сама [PERSON]. Десь у вересні-жовтні 2011року вона зробила на себе опікунство над неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] проживав у [INFO] разом зі своїм сином [PERSON], поки останній не ходив до школи, а потім [PERSON] поїхав на роботу у іншу область, взяв з собою сина [PERSON], де останній там пішов до школи та провчився три класи, а по поверненню вони ще деякий час жили у спірній квартирі. [PERSON] впускала до квартири квартирантів, у тому числі і циган, після яких деякий час у квартирі ніхто не жив, так як [PERSON] з [PERSON] почали робити ремонт, а потім туди, як квартирант, заселився [PERSON]. В березні квітні 2013 року [PERSON] дуже захворіла, лежала у лікарні, вона разом з дітьми її провідувала, надавала гроші для придбання ліків, а перед смерті [PERSON] їй сказала, що квартира буде дітям, так як вона їх дуже любить. Після того, як [PERSON] позбавили батьківських прав стосовно дітей, [PERSON] почала збирати документи для оформлення опіки над дітьми, але почала вживати спиртні напої та затягувати з цим. Тобі вона вирішила на себе зробити опіку над дітьми, при цьому, що всі обовязки по утриманню та вихованню дітей полягли на [PERSON]. Після смерті [PERSON], у серпні 2013р. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою від себе та від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті рідної тітки [PERSON], але їй у прийняття спадщини було відмовлено. Ані після смерті [PERSON], ані після смерті [PERSON] особисто вона не зверталась з заявами до нотконтори, так як вважала, що є власністю дітей - [PERSON] та [PERSON] Після похорон [PERSON] вони намагались попасти до квартири, але не мали можливості, вона була зачинена. Вона з [PERSON] була у нормальних стосунках, але ніколи не чула від неї, що вона бажає зробити відчуження квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона працює молодшою медичною сестрою у хірургічному відділенні №1 лікарні де лежала [PERSON], до якої постійно приходили [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та її молодша сестра [PERSON], оскільки [PERSON] є її двоюрідною сестрою. [PERSON] була її рідною тіткою, тому вона знає, що після її смерті у квартирі [ADDRESS], продовжував жити [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON], а потім він виїздив до Харківської області на роботі, забирав з собою сина, де той навчався у школі, а коли вони повернулись продовжили жити у спірній квартирі. При зустрічі, вона від [PERSON] та [PERSON] знала, що ті розпочали робити ремонт, але ніяк не можуть його закінчити. Вони казали, що дана квартира буде [PERSON] та [PERSON]. Останній час [PERSON] часто приходив до неї додому, вона теж приїздила додому до [PERSON], де вони всі проживали. [PERSON] помер у лікарні від інсульту. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є хрещеним батьком [PERSON] за проханням її тітки [PERSON], яка на той час виховувала дану дитину, якої не було ще року. Вони на той час проживали усі разом у квартирі [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] вони деякий час жили у квартирі, потім [PERSON] поїхав на заробітки, забравши з собою [PERSON], а [PERSON] з чоловіком [PERSON] та [PERSON] перейшли жити у буд. №84 по вул. вул. Бульварна, м. Словянськ, впустивши до квартири квартирантів. Після повернення з заробіток, [PERSON] повернувся до даної квартири, деякий час там прожив з сином, а потім перейшов до [PERSON], так як у квартирі вони почали робити ремонт. Йому відомо, що у спальні та залі вони поклеїла шпалери, що ще робили йому невідомо. [PERSON] він взнав, що дана квартиру вона передасть дітям. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Квартира№1 у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську Донецької області належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Грек) [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р., кожному по 1/3 частці. 05 листопада 1998 року у місті Словянську померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у складі 1/3 частки квартири №1, яка розташована у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були її діти - [PERSON] та [PERSON], які фактично прийняли спадщину, оскільки мешкали разом зі своєю матірю у квартирі [ADDRESS], були там зареєстровані та подали заяви про прийняття спадщини, у звязку з чим у Першій Словянській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за № 904/2010 (а.с.201-212). На час смерті [PERSON] на 05 листопада 1998 року, діяв Цивільний кодекс України, в редакції 1963р., де в статті 549 вказано, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, у суді було встановлено, що після смерті своєї матері - [PERSON], спадщину прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном 1/3 часткою квартири [ADDRESS]. Після закінчення 6-тимісячного строку, кожен з ним - [PERSON] та [PERSON], стали власниками по ? частці вищевказаної квартири, незважаючи на те, що дане своє право не зареєстрували у КП «Бюро технічної інвентаризації» у м. Словянську. Починаючи з листопада 1998 року [PERSON] та [PERSON] розпоряджаються належним їм майном до квартири впускають квартирантів, починають робити ремонт у квартирі і з метою належного оформлення своїх прав на ? частку квартири [ADDRESS], 07.10.2010 року звертаються з заявою до Першої Словянської державної нотаріальної контори, де і була заведена спадкова справа за № 904/2010. Маючи право на ? частку квартири [ADDRESS], [PERSON], 06 січня 2011 року помер у місті Словянську (а.с.116). На час його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 серпня 1994 року виконкомом Словянської міської ради згідно розпорядження від 03 серпня 1994 року №1967-р, та з 1/6 частки даної квартири, яка йому фактично належить після смерті його матері [PERSON]. На дату смерті [PERSON]- 06 січня 2011 року, діяв Цивільний кодекс України, в редакції 2004р. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Виходячи з положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, у тому числі діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями [PERSON] є його діти - [PERSON], [INFO] (а.с.113) та [PERSON], [INFO] (а.с.114), і дружина - [PERSON], з якою на день смерті [PERSON] перебував у шлюбі, але фактично з нею не проживав, а батьки вже померли. Таким чином, на момент смерті [PERSON], його діти були неповнолітніми, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України, де вказано що малолітня, неповнолітня особа, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу - відмова від прийняття спадщини. Виходячи з вимог вищевказаної статті, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька - [PERSON], померлого 06.01.2011р., оскільки не зверталися з заявами відмова від прийняття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1220 ЦК України вказує, що часом відкриття спадщини є день смерті особи … Таким чином, на 06.01.2011р. неповнолітні [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину та мали право на ? частку квартири [ADDRESS], яка належала їх батькові - [PERSON]. Цим майном, яке дісталось неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] у спадок, мав право розпоряджатись опікун або піклувальник з дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочинів, щодо нерухомого майна дитини, який надається в разі гарантування збереження іі права на житло. Такого дозволу ніхто з осіб, які піклувались неповнолітніми не отримував. У суді з достовірністю було встановлено, що [PERSON] 12.07.2012 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], померлої 05.11.1998р., і складається з 1/3 частки частку квартири [ADDRESS] (а.с.210). [PERSON] померла 26 квітня 2013 року (а.с.117). На час її смерті відкрилась спадщина, яка складається з право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Оскільки на час смерті у [PERSON] близькими родичами були лише діти рідного брата [PERSON] племінники [PERSON], [INFO] та [PERSON], 20.01.1997року народження, які на час смерті своєї рідної тітки на 26 квітня 2013 року були неповнолітніми, а тому відповідно до вимог ч.4 ст. 1268 ЦК України, де вказано що малолітня, неповнолітня особа, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу - відмова від прийняття спадщини. Виходячи з вимог вищевказаної статті, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї рідної тітки [PERSON], померлої 26.04.2013р., оскільки не зверталися з заявами відмова від прийняття спадщини. Таким чином, у суді з вірогідністю було встановлено, що після смерті [PERSON], померлої 26.04.2013р., спадщину у вигляді ? частки квартири [ADDRESS], прийняли її рідні племінники - [PERSON], [INFO] та [PERSON], 20.01.1997року народження. Права неповнолітніх дітей охороняються Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства» та іншими законами і нормативними актами. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 23 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, слідує, що: свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прий\-няли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про виз\-нання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не за\-боронених законом. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження у суді і підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи і виселення [PERSON] зі спірної квартири, так як її власники [PERSON] та [PERSON], не маючи особистого житла, мають намір нею розпорядитись, як власники на свій розсуд, а [PERSON], не звільняючи їх житло та маючи прописку у іншому місці Донецької області, порушує їх права власників. Суд вважає, що вимоги [PERSON], враховуючи вище вказані обставини, а також той факт, що у судовому засіданні представник [PERSON] не надав жодного доказу, який би вказував на те, що, дійсно, [PERSON] з 2004 року добросовісно заволодів чужим майном - квартирою №1 у будинку №9 по вулиці Бульварна у місті Словянську, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, задоволенню не підлягають з наступних підстав. У судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які вказали на те, що дійсно [PERSON], з дозволу власників квартири [ADDRESS], заселився як квартирант в дану квартиру та почав мешкати, але з якого конкретно часу, вказати не можуть. [PERSON] та інші члени її родини приходили до квартири, оглядали її стан, цікавились погашенням комунальних послуг та інше. Крім цього, у своєму позові [PERSON], а у суді його представник, вказали на те, що у квартирі [ADDRESS], проживала та була зареєстрована тільки [PERSON], яка на час знайомства з [PERSON] не мала постійного місця роботи, потребувала тривалого лікування від наявних в неї захворювань, а у звязку із відсутністю в неї засобів для існування, надала обяву про здачу житла у піднаймання. При розмові з [PERSON] виявилося, що квартира є трикімнатною, в неї є ізольовані кімнати, наявна велика заборгованість по сплаті за комунальні послуги та [PERSON] не є одноосібним власником житла, а оскільки [PERSON] мав велику потребу у житлі, а [PERSON] - потребу у щомісячному грошовому утриманні, та побоювалась, що за борги квартиру можуть відібрати, після консультацій з юристом Поляков Д.В. та Надєєва Л.О. вирішили укласти договір довічного утримання. Вказане вище лише підтверджує той факт, що до квартири [ADDRESS] [PERSON] вселився як квартирант. Суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON], яка є матірю [PERSON], на даний час проживає у [INFO], а тому є зацікавленою особою щодо вирішення спору на користь [PERSON] Крім того, викладені [PERSON] обставини, вказують на те, що при вселенні до квартири, йому було відомо, що дана квартира належить не тільки [PERSON], а ще є і інший її власник. Також, при зверненні до суду [PERSON] вказав відповідачами, крім Словянської міської ради, також дітей [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], що у свою чергу свідчить про відомість існування даних осіб позивачеві [PERSON] та те, що дані неповнолітні особи є правонаступниками після смерті свого батька [PERSON] та своєї тітки [PERSON] Також, у своєму позові [PERSON], а у суді його представник, вказали на те, що [PERSON] надавав [PERSON] кошти на оформлення документів на право власності у порядку спадкування після смерті її матері - [PERSON], а [PERSON], діючи у своїх інтересах та у інтересах свого брата - [PERSON], на підставі довіреності, оформила свідоцтва про право на спадщину після смерті їх матері. Фактично він та [PERSON] мали взаємні права та обовязки, що є складовою визначення поняття сімя, яке передбачено статтею 3 Сімейного Кодексу України. [PERSON], повідомляла його про вчинені нею дії по оформленню спадщини, а саме - отримання довіреності від свого брата, отримання свідоцтв про право на спадщину у нотаріуса та реєстрацію зазначених свідоцтв у реєстраційній службі. Однак, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що [PERSON] разом зі своїм чоловіком, та донькою свого брата - [PERSON], в потім з рідним братом та його сином [PERSON], мешкала по вул. Бульварна, 84, у місті Словянську, і ніколи разом з [PERSON] у одній квартирі не мешкала і тим паче не вели спільного господарства. Коли [PERSON] перебувала на лікуванні в лікарні, лікарські препарати для хворою покупала за свої грошові кошти [PERSON] - її свекров, її племінники [PERSON] та [PERSON] провідувала її, а на початку 2013 року [PERSON] тяжко хворіла і вже потребувала стороннього догляду, то [PERSON], [PERSON] та [PERSON] почергово доглядали її, що підтверджено поясненнями свідка [PERSON] та свідка [PERSON], [PERSON] взагалі не навідував [PERSON], не надав їй ніякої допомоги, а виїхав з м Слов'янська і приїхав тільки тоді, коли [PERSON] померла і була похована, де саме - [PERSON] не знає. Таким чином, обґрунтовуючи добросовість володіння даною квартирою, [PERSON] посилається на те, що в 2004 році між ним та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, однак даний договір не було посвідчено нотаріально, і на даний час він є не дійсним, оскільки, згідно положень статті 745 ЦК України, договір довічного утримання повинен бути посвідчений нотаріально, а також згідно положень статті 203 ЦК України, не був зареєстрований у відповідному державному реєстрі, а тому не визнається судом законним та допустимим доказом, що підтверджує і обгрунтовує позовні вимоги [PERSON] Крім того, що у своїй позовній заяві [PERSON] вказував на нібито укладання з [PERSON] договору довічного утримання, він ще посилався на те, що сплачуючи частину платежів в погашення заборгованості по спірній квартирі, надаючи грошові кошти [PERSON] та [PERSON] під розписки, він робив це з тією метою, щоб власники продала йому дану квартиру. Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], маючи всі підстави для укладання договору купівлі-продажу, не забажала укладати з [PERSON] такий договір, тим самим висловлюючи своє бажання щоб квартира [ADDRESS], після її смерті стала належати на праві власності її племінникам, оскільки житлом вони не забезпечені. Крім того, з наданих [PERSON] розписок, вбачається, що вони написані однаковим почерком, що у своє чергу має свідчити про те, що їх писало одна і таж особа, а це ані [PERSON], ані [PERSON], що у свою чергу підтверджено поясненнями свідка [PERSON] та відповідача [PERSON] Таким чином, обгрунтовуючи свої вимоги [PERSON], вказав дві підстави для задоволення своїх позовних вимог, ще нібито укладені між ним та [PERSON] угод - договору довічного утримання [PERSON] та договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], при цьому жодна з цих підстав не знайшла свого підтвердження у суді ані письмовими доказами, ані поясненнями свідків. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, які відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат,пов'язаних з розглядом справи. Частина 3 ст. 79 ЦПК України передбачає, що До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи,належать витрати на правову допомогу. Представником [PERSON] та [PERSON] [PERSON], надана суду квитанція про оплату правової допомоги у розмірі 3000 грн.(а.с.213), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 1500 грн., кожному. Крім цього, при подачі зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] сплати судовій збір у сумі 551,20 грн. (а.с.88) та 531 грн. (а.с.91), які також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] у сумі 541,10 грн., кожному. На підставі викладеного та

Outcome: approved