Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 06 травня 2015року з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 вересня 1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАГС Кролевецької райдержадміністрації за актовим записом № 122. Вони мають двох дітей: [PERSON] - [INFO], та [PERSON] - [INFO]. Рішенням Кролевецького районного суду від 27 лютого 2013 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею, відповідач залишив їх спільне місце проживання. Добровільної згоди в питанні утримання дітей вони не дійшли. Відповідач інколи надавав матеріальну допомогу на дітей, розмір якої і періодичність визначав на свій розсуд, однак цих сум було недостатньо, щоб забезпечити дітей усім необхідним. Донька навчається в десятому класі, а син в першому класі при дитячому садку №11. Вона самостійно несе витрати, пов'язані з навчанням дітей, придбанням для них одягу, продуктів харчування та всього необхідного. Відповідач працює в ТОВ "Укрсанліт", має гарний стан здоров'я; стягнень по виконавчим документам він не має, а тому він має організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити себе і своїх дітей. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на те, що після припинення спільного проживання відповідач деякий час надавав кошти на утримання дітей, передавши їй свою банківську картку, на яку зараховується заробітна плата. Останні місяці розмір наданих таким чином коштів був в межах 300 грн., що недостатньо для двох дітей. В квітні місяці відповідач картку заблокував, для сина придбав спортивні штани та тапки, що і спонукало її звернутися до суду для отримання систематично коштів від відповідача на утримання дітей. Відповідач позов визнав частково, не заперечуючи проти стягнення аліментів на дітей, але в розмірі в межах половини його заробітку, не заперечуючи проти розміру аліментів в розмірі 1/3 частини його доходів. При цьому посилається на те, що у нього є інша сім'я, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, син [PERSON], 2014року народження, за станом здоров'я потребує дієтичного харчування. Виплачувати аліменти в межах передбаченого законом мінімуму він не може. Після припинення спільного з позивачем проживання він спілкується з дітьми, приймає участь в їх вихованні, надає матеріальну допомогу як грошима так і шляхом придбання для дітей речей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні спору суд керується положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2013 році (а.с.4,5), вони мають двох дітей: [PERSON] - [INFO], та [PERSON] - [INFO] (а.с.6,7). Після розірвання шлюбу діти проживають з матір'ю, позивачем у справі (а.с.21). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки спір щодо утримання дітей сторони не вирішили в добровільному порядку, це питання підлягає вирішенню за рішенням суду відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України. Відповідач має постійне місце роботи, працюючи в ТОВ "Укрсанліт"(а.с.25). Він має сім'ю, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі (а.с.23), крім дітей позивача, він має сина - [PERSON] - [INFO] (а.с.24), який за станом здоров'я потребує дієтичного харчування (а.с.22). Оскільки відповідач має постійне місце роботи, тому відповідно до положень ст. 183 СК України аліменти з відповідача слід стягнути у частці від його заробітку (доходу). Враховуючи обставини, зазначені в ст.182 СК України, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в межах 1/3 частини доходів відповідача з дотриманням положень щодо мінімального розміру аліментів, зазначених в ч. 2 ст. 182 СК України. Заперечення відповідача щодо визначення мінімального розміру аліментів на дітей в розмірі, передбаченому сімейним законодавством, а саме в межах половини його заробітної плати, суперечать положенням ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому суд бере до уваги встановлений в судовому засіданні на підставі пояснень сторін той факт, що тривалий час позивач користувалася банківською карткою відповідача, на які перераховувалася його заробітна плата, яку він передав їй в порядку добровільного надання коштів на утримання дітей, що свідчить про те, що малися інші джерела доходу для утримання теперішньої сім'ї відповідача, і як пояснила позивач, в квітні 2015 року. коли підвищилася заробітна плата, картка була [PERSON] заблокована. Ці обставини свідчать про можливість забезпечення відповідачем мінімального розмірі аліментів, передбаченого ч. 2 ст.182 СК України, при виплаті коштів на утримання його спільних з позивачем дітей. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60коп. Відповідно до ст.ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved