Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до ПАТ "Банк Демарк", просить достроково розірвати договори строкового банківського вкладу №618216 та № 601167, а також стягнути грошові кошти за даними договорами в сумі 4 000 грн та 4 000 грн, суму нарахованих процентів в розмірі 32 грн та 40 грн, та стягнути 2 000 грн у відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2014 р. між ним та ПАТ "Банк Демарк" було укладено договір строкового банківського вкладу №601167 для залучення коштів у сумі 4 000,00 грн. зі строком зберігання вкладу 12 місяців та 6 днів, датою повернення вкладу -17.11.2014 року. Вказує, що 16.01.2014 р. між ним та ПАТ «Банк «Демарк» також укладено договір строкового банківського вкладу № 618216 про залучення коштів у сумі 4 000,00 грн. зі строком зберігання вкладу 12 місяців та 5 днів, датою повернення вкладу - 21.01.2015 року. Вказує, що 08.08.2014 року він звернувся до банку з заявою про дострокове розірвання договорів та повернення вкладів, але кошти до цього часу не повернуті, від будь-яких пояснень представники банку надавати відмовляються. В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшив в частині стягнення відсотків. Фактично просив достроково розірвати договори строкового банківського вкладу №618216 та № 601167, стягнути 4 000 грн та 06,00 грн процентів річних за користування внеском по договору №601167 та стягнути 4 000 грн та 04,80 грн процентів за користування внеском згідно договору №618216 (а.с.24-25). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, надіслав заперечення у відповідності до яких просив відмовити у задоволенні позову (а.с.15-16). У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд визнав можливим справу розглянути у відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 10.11.2013 року між позивачем та ПАТ «Банк «Демарк» було укладено договір строкового вкладу (депозиту) № 601167 (а.с.4), відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок строкового банківського вкладу (депозиту) для залучення коштів зі строком зберігання вкладу 12 місяців та 6 днів, датою повернення вкладу 17.11.2014 року. Вкладник вносить первинний внесок в сумі 4 000,00 грн., а банк приймає на зберігання ці грошові кошти. За користування коштами, банк щомісяця нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 20 % річних та сплачує шляхом перерахування на поточний рахунок, що є рахунком завантаження, відкритий у Банку «Демарк», щомісячно другого робочого дня наступного місяця. (а.с.4-5). Як вбачається з копії квитанції від 10.11.2014 (а.с.6), позивачем було внесено первинний внесок за договором строкового вкладу (депозиту) № 601167 від 10.11.2014 в сумі 4 000,00 грн (а.с.6). Також, 16.01.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Демарк» було укладено договір строкового вкладу (депозиту) № 618216 (а.с.5), відповідно до умов якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок строкового банківського вкладу (депозиту) для залучення коштів зі строком зберігання вкладу 12 місяців та 5 днів, датою повернення вкладу 21.11.2015 року. Вкладник вносить первинний внесок в сумі 4 000,00 грн., а банк приймає на зберігання ці грошові кошти. За користування коштами, банк щомісяця нараховує проценти на суму вкладу з розрахунку 21 % річних та сплачує шляхом перерахування на поточний рахунок, що є рахунком завантаження, відкритий у Банку «Демарк», щомісячно другого робочого дня наступного місяця. (а.с.4-5). Як вбачається з копії квитанції від 16.01.2014 (а.с.6), позивачем було внесено первинний внесок за договором строкового вкладу (депозиту) № 618216 від 16.01.2014 в сумі 4 000,00 грн (а.с.6). Питання повернення вкладів регулюється зазначеним договором та ЦК України. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч.1,2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. 08.08.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявами про дострокове припинення дії договорів строкового банківського вкладу№601167 від 10.11.2013 року та №618216 від 16.01.2014 року, які прийняті банком (а.с.7,8), то відповідно до ст. 1075 ЦК України та п.2.3.3, 2.4.4 даних Договорів вищевказані договори вважаються припиненими, а тому вимога про дострокове розірвання договорів строкового банківського вкладу не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що відповідач на день звернення позивача до суду не виконав своїх зобов'язань за договорами строкового банківського вкладу №618216 від 16.01.2014 року та №601167 від 10.11.2013 року, чим порушив взяті на себе зобов'язання, згідно ст. 1060 ЦК України. Суд, враховуючи викладене, знаходить вимоги позивача щодо стягнення вкладу за Договором строкового банківського вкладу №618216 від 16.01.2014 року в сумі 4 000 грн, за договором строкового банківського вкладу №601167 від 10.11.2013 року в сумі 4 000 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги щодо стягнення відсотків за договорами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Пунктом 1.3. Договору строкового вкладу (депозиту) №618216 від 16.01.2014 року та №601167 від 10.11.2013 року передбачено щомісячне нарахування процентів на суму вкладу з розрахунку 20 % річних та 21% річних. У відповідності до п.4.4 договорів у разі дострокового припинення строку зберігання вкладу за ініціативою вкладника проценти на залишок коштів на рахунку нараховуються за процентною ставкою вкладів на вимогу, згідно п.2.1.2 та 5.2 Договорів (0,1 % річних у валюті вкладу). Як вбачається із розрахунку на а.с.17,18, 26 розмір процентів за договором строкового банківського вкладу №601167 від 10.11.2013 року становить 02 грн 71 коп, розмір процентів за договором строкового вкладу №618216 від 16.01.2014 року становить 02 грн 32 коп. За таких обставин, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача нараховані відсотки за договором строкового банківського вкладу №601167 від 10.11.2013 року в сумі 02 грн 71 коп, нараховані відсотки за договором строкового вкладу №618216 від 16.01.2014 року в сумі 02 грн 32 коп. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, і відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору ПАТ «Банк «Демарк» встановлені укладеним між сторонами договором та нормами цивільного законодавства, які регламентують положення про банківській вклад. Вказаними нормами не передбачено відшкодування моральної шкоди за наявності правовідносин, що склалися між сторонами; не передбачають такої відповідальності банку і положення укладеного між сторонами договору банківського вкладу. За таких обставин, вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на законі, а тому в цій частині позову слід відмовити. Позивачем понесені і документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в сумі 81 грн (а.с.11), які згідно ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 162,60 грн. (243,60-81). На підставі наведеного,

Outcome: partial