Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

12.03.2021 ПАТ «Страхова компанія «Велтлінер» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат понесених на страхове відшкодування, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер» витрати на виплату страхового відшкодування у розмірі 12403,42грн., судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.10.2019 [PERSON] було завдано матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій був пошкоджений його автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200 водієм [PERSON] під керуванням автомобілем марки Renault Kangoo (р.н.з. [NUMBER] ). Автомобіль [PERSON] був застрахований у ПАТ «СК «Велтлінер» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту, яка виплатила ФОП [PERSON] за ремонт автомобіля 54 997,60грн. Автомобіль [PERSON] був застрахований у ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поліс №АМ 008693449, яка відшкодувала ПАТ «СК «Велтлінер» витрати понесені на виплату страхового відшкодування за ремонт автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200 в розмірі 42594,18грн. (вартість відновлювального згідно звіту №ФД-0000329 в розмірі 44594,18грн. за мінусом франшизи у розмірі 2000,00грн.). Таким чином, позивач отримав недостатнє відшкодування понесених витрат на відновлення автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200, а тому змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (ст.16). Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М. від 08.04.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Велтлінер» до [PERSON] про стягнення витрат понесених на страхове відшкодування, було передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова (а.с.53). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 24.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.59). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.06.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.67). Представник позивача ПАТ «СК «Велтлінер» в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, щодо заочного розгляду справи судом не заперечував (а.с.78). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. В судовому засіданні встановлено, що 19.10.2018 між ПрАТ «СК «Велтлінер» та [PERSON] було укладено договір № КА050113 добровільного страхування наземного транспорту щодо автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) на страхову суму 1260000,00грн. без франшизи при страховому випадку «пошкодження транспортного засобу» (а. 8.8 Договору КАСКО) (а.с.6). 18.10.2019р. близько 11:12 год. по вул. Героїв УПА, 73 у м. Львові, [PERSON] керуючи автомобілем марки Renault Kangoo (р.н.з. [NUMBER] ), рухаючись в лівій смузі, при перестроюванні не надав перевагу у русі автомобілю марки Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , що рухався в попутному напрямку в правій смузі, на яку [PERSON] мав намір перестроїтися, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті описаного ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.11.2019 (справа 462/6705/19) [PERSON] визнано винним у спричинені вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова суду не оскаржувалась (а.с.10). За нормою ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно звіту № ФД - 0000329 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 30.10.2019 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) становить 90 113, 33 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,592 - 44 594, 18 грн. (а.с.13-15). Згідно рахунку № 71 від 25.11.2019 р. ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) становить 100 700, 00 грн. Здійснення відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) у відповідності до виставленого рахунку, підтверджується актом виконаних робіт №71 від 13.12.2019 р. ФОП [PERSON] (а.с.25). Відтак, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) становить 100 700, 00 грн. Згідно умов п. 8.1. Договору КАСКО, виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі рахунків СТО з врахуванням фізичного зносу. Таким чином, на виконання умов Договору КАСКО, на підставі страхового акта №186/19-каско від 26.11.2019 р., ПрАТ «СК «Велтлінер» виплатило страхове відшкодування [PERSON] з урахуванням фізичного зносу 0.592 розрахованого у порядку, встановленому законодавством (звіт № ФД - 0000329 від 30.10.2019 р.) (77 200, 00 грн. х 0.592 грн. = 45 702, 40 грн.) у розмірі 54 997, 60 грн. (100 200, 00 грн. - 45 700, 40 грн. = 54 997, 60 грн.) шляхом перерахування коштів на рахунок ФОП [PERSON] (а.с.27). Виплата підтверджується платіжним дорученням №2001 від 27.11.2019 (а.с.28). Згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ автомобіль Renault Kangoo (р.н.з. [NUMBER] ), яким керував [PERSON] , на момент ДТП був забезпечений полісом ОСЦПВ № AM 008693449 виданим ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна». Ліміт за шкоду майна за даним полісом становить 100 000, 00 грн., а також встановлений розмір франшизи у 2 000, 00 грн. На виконання своїх зобов`язань за договором ОСЦПВ № AM 008693449 (полісом) 14.05.2019р. ПрАТ «СК «Універсальна» відшкодувало ПрАТ «СК «Велтлінер» витрати понесені на виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ) з урахуванням фізичного зносу замінених складових, який визначений у звіті № ФД - 0000329 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу від 30.10.2019 р. та зменшений на розмір встановленої франшизи у розмірі 42594,18 грн. Таким чином, страховик [PERSON] виконав своє зобов`язання в повному обсязі. Відтак, ПрАТ «СК «Велтлінер», отримавши недостатнє відшкодування понесених витрат на відновлення автомобіля Toyota Land Cruiser 200 (р.н.з. [NUMBER] ), має право зворотної вимоги безпосередньо до винуватця ДТП [PERSON] на суму, що не покрилась страховим відшкодуванням за полісом ОСЦПВ в розмірі 12 403,42 грн. (54997,60 грн. - 42594,18 грн. = 12 403, 42 грн.). 06.11.2020 на адресу [PERSON] , що вказана у постанові Залізничного районного суду м. Львова від 20.11.2019, було направлено претензію про відшкодування вказаних коштів, однак на день подання позову, відповіді на неї так і не отримано. Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 червня 2016 року в справі №6-192цс16, згідно з яким завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Крім цього, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 23 березня 2016 року в справі № 6-2598цс15, згідно з яким перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Разом з тим, статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. Як роз`яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2270,00грн. судового збору.

Outcome: approved