Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

30.06.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.06.2017 року №215 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування за захисту його особистих прав» малолітньому надано відповідний статус. Його мати - [PERSON] померла. Батько дитини - [PERSON] згідно з довідкою, наданою державною установою «Черкаський слідчий ізолятор» №1907 від 11.05.2017 року, був засуджений до позбавлення волі. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 08.08.2017 року №284 «Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та майном, яке йому належить» опікунами над [PERSON] та його майном було призначено [PERSON] та [PERSON] . З часу встановлення опіки дитина проживає в сім`ї бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько малолітнього [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі 02.11.2018 року та лише через рік 12 грудня 2019 року звернувся із заявою до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про повернення йому для подальшого виховання сина. За результатами розгляду заяви було встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було направлено звернення до Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Фахівцем із соціальної роботи було неодноразово здійснено візит в сім`ю [PERSON] , вдома нікого не заставали, на залишені повідомлення [PERSON] не реагував, на телефонні дзвінки не відповідав. [PERSON] не надано підтверджуючих документів щодо наявного доходу, необхідного для утримання сина. 12 лютого 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради в присутності [PERSON] розглядала питання щодо можливості передачі йому на виховання сина. Заслухавши пояснення надані заявником, дослідивши документи по справі, членами комісії було прийнято рішення про неможливість передачі малолітнього [PERSON] для подальшого виховання його батьку [PERSON] та рекомендовано службі у справах дітей Білоцерківської міської ради готувати документи, необхідна для позбавлення батьківських прав заявника. На підставі вищезазначених рекомендацій комісії було прийнято рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.02.2020 року №115 «Про неможливість передачі дитини для подальшого виховання батьку». Також, згідно з психолого-педагогічною характеристикою учня 2-А класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 ім. Т.Г. Шевченка [PERSON] стало відомо, що батько, [PERSON] , школу не відвідував, не цікавився в класовода навчанням малолітнього сина, жодного разу в навчальний заклад не приходив. Отже, вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина у даному випадку допустиме та відповідає інтересам дитини. Просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 30.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. 14.07.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 15.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, за довіреністю у справі - [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Третя особа, [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач являється її сином, він живе окремо, до дитини лише два рази приходив. Мати дитини померла [INFO] , тому її призначили опікуном. Хлопчик любить батька, але каже, що не зміг би з ним жити. Відповідач обманює його, обіцяє прийти, але не приходить. Син може і працює, але не офіційно і постійних заробітків не має, вживає алкогольні напої. Відповідач повідомлений про розгляд справи, але свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач останній раз бачив сина восени 2020 року, він бачив сина на відстані, а до цього він приходив забирав сина, щоб погуляти з ним в парку. За 2020 рік відповідач, тільки один раз дав 750 грн. На день народження сина привітав по телефону. В 2019 році дав сину на день народження 500 грн. Відповідач сину речі не купував, по телефону із сином він спілкується, але не часто. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача та третю особу, покази свідка: [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , а мати дитини - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.5,6). З копії паспорта (а.с.3), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді на запит Державної установи «Черкаського слідчого ізолятора» №5784 від 10.12.2019 року (а.с.14), [PERSON] . [INFO] , затриманий 16.07.2015 року згідно ухвали Чорнобаївського райсуду Черкаської області за поданням Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області за ст.190 ч.2 КК України. Засуджений 27.03.2017 року Чорнобаївським райсудом Черкаської області за ст.15 ч.2 -190 ч.2, 263 ч.1, 70, 72 ч.5 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02.11.2018 року вирок Чорнобаївського райсуду Черкаської області від 27.03.2017 року залишений без змін. Звільнений зі зали суду. 13.06.2017 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області прийнято рішення №215 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та захист його особистих прав» (а.с.13), з якого вбачається, що малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Збережено за малолітнім [PERSON] , [INFO] , право на користування квартирою в якій він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до досягнення ним повноліття. 08.08.2017 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області прийнято рішення №284 «Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та майно, яке йому належить» (а.с.10-11), з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] призначено опікунами над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та майно, яке йому належить. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 25.02.2020 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області прийнято рішення №115 «Про неможливість передачі дитини для подальшого виховання батьку» (а.с.12), з якого вбачається, що 12.02.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради в присутності [PERSON] розглядалося питання щодо можливості передачі йому на виховання сина. Заслухавши пояснення надані заявником, дослідивши документи по справі, членами комісії було прийнято рішення про неможливість передачі малолітнього [PERSON] для подальшого виховання його батьку [PERSON] та рекомендовано службі у справах дітей Білоцерківської міської ради готувати документи, необхідні для позбавлення батьківських прав заявника. Виконавчий комітет міської ради дійшов висновку, про передачу малолітнього [PERSON] , [INFO] , для подальшого виховання його батьку [PERSON] неможлива. Доручено службі у справах дітей Білоцерківської ради збір документів, необхідних для порушення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З психолого-педагогічної характеристики учня 2-А класу Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 ім. Т.Г. Шевченка Цимбала Владислава Олеговича від 18.06.2020 року (а.с.15), вбачається, що учень навчається у школі з 01.09.2019 року, за час навчання зарекомендував себе як старанний, здібний, активний, уважний учень. Має навчальні досягнення високого рівня, виявляє великий інтерес до навчання. Активно і зосереджено працює на уроках. Родина проживає у приватному будинку по [ADDRESS] . [PERSON] має всі належні умови для навчання і відпочинку. Вихованням дитини займається бабуся. [PERSON] , яка щодня приводить і забирає дитину зі школи. Постійно цікавиться його досягненнями, в сім`ї панують дружні, доброзичливі стосунки. Батько [PERSON] , [PERSON] , школу не відвідував, не цікавиться в класовода навчанням малолітнього сина, жодного разу в навчальний заклад не приходив. Як вбачається з відповіді на запит Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 20.01.2020 року №27/02-15 (а.с.16), з метою проведення оцінки потреб у наданні соціальних послуг фахівцем із соціальної роботи Центру було неодноразово здійснено візити в сім`ю [PERSON] , [INFO] , який повернувся з місць позбавлення волі та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вдома нікого не заставали. На залишені повідомлення [PERSON] не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає. Враховуючи вищезазначене, проведення оцінки потреб унеможливлюється. З відповіді на запит Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні №4» (а.с.40), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , котрий зареєстрований за адресою: [ADDRESS] під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, перебував під наглядом лікаря-нарколога. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. 11.08.2020 року виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області ухвалив рішення №466 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.с.39), яким вирішено, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що півтора року тому [PERSON] привела в перший клас онука [PERSON] . Батьків дитини вона не знає, знає тільки, що мама [PERSON] померла, а батька жодного разу не бачила. Відповідач до школи не звертався, чи спілкується він з сином їй не відомо. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, не займається лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, наявність свідомого тривалого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 30.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Тому, відповідач не позбавлений можливості змінити своє ставлення до батьківських обов`язків та звернутися до суду із заявою про надання йому права на побачення з дитиною чи з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved