Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, вказуючи, що з 18 серпня 2007 року з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. В період перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти ними був придбаний будинок № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області, який зареєстрований на імя відповідача. 21 лютого 2015 року шлюб між ними розірвано, розподіл майна не проводився. У звязку з вищевикладеним просить визнати за нею право на ? частину домоволодіння № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області, вказуючи, що дійсно з позивачем [PERSON] з 18.08.2007 року по 21.01.2015 року перебував в зареєстрованому шлюбі. У період перебування у зареєстрованому шлюбі проживали у будинку його батьків. У 2010 році його батько домовився з [PERSON] щодо купівлі-продажу будинку № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області, узгодив місце та час укладення правочину, вартість нерухомого майна та строк внесення оплати в рахунок купівлі-продажу спірного будинку. 04.03.2010 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищевказаного будинку. Під час укладення договору купівлі-продажу кошти не передавали, за будинок батько розрахувався пізніше. Оскільки житловий будинок було придбано за кошти його батька [PERSON] та будинок батько купував саме для нього, тому вважає, що будинок № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області є його особистою приватною власністю. Крім того, [PERSON] жодного дня не мешкала у спірному будинку, не утримувала його, не ремонтувала, не сплачувала жодних рахунків на утримання будинку. У звязку з чим у задоволенні позову [PERSON] про поділ спільного сумісного майна просив відмовити, поданий ним зустрічний позов про визнання житлового будинку особистою приватною власністю підтримує в повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та позивачка пояснила, що з [PERSON] з 18.08.20107 року по 21.01.2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі. Весь цей час вона працювала, отримувала заробітну плату. Вони вели спільний бюджет, частину коштів витрачали на власні потреби, а іншу частину заощаджували на будинок. У 2010 році за спільні кошти ними був придбаний будинок № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області. Дійсно у вказаному будинку вони не проживали. Утримання та ремонт будинку здійснювали як за їхні спільні з чоловіком кошти так і за кошти його батьків. Вважає, що спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, у звязку з чим просила визнати за нею право власності на ? частину будинку № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області. У задоволенні зустрічного позову [PERSON]. про визнання житлового будинку особистою приватною власністю просила відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали та підтримали позовні вимоги викладені в зустрічному позові, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] пояснив, що у період перебування з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі вони спільного бюджету не мали, дружина отримувала маленьку заробітну плату, яку витрачала не себе, а отримані ним кошти витрачались на сімю. Весь час коли вони перебували у зареєстрованому шлюбі, вони проживали у будинку його батьків. Їх батьки їх утримували, платили комунальні послуги, забезпечували продуктами харчування. У 2010 році його батько [PERSON] домовився з [PERSON] про купівлю-продаж належного останньому будинку № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області, у звязку з чим 04.03.2010 року ними був оформлений договір купівлі-продажу спірного будинку. Проте під час підписання договору кошти ним не передавались, за будинок батько розрахувався у вересні 2010 року. Будинок батько купував для нього, щоб він мав власне житло. Ремонтні роботи в будинку та утримання будинку здійснювалось за рахунок коштів батьків. Жодного дня він з дружиною у будинку не жив, там живуть його батьки. Третя особа на стороні позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його сином, в 2007 році син одружився з [PERSON] і з того часу вони почали проживати разом з ними у належному йому будинку № 286 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області. У 2010 році він запропонував [PERSON] купити належний йому будинок № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки за 4000 доларів США, на що останній дав згоду. В березні 2010 року вони нотаріально оформили договір купвлі-продажу спірного будинку, а кошти [PERSON] за будинок він віддав лише у вересні 2010 року, про що останній написав розписку. При формленні договору купівлі-продажу у нотаріуса кошти не передавались. [PERSON] дійсно була присутня при підписанні договору та давала свою згоду на купівлю будинку, проте це була лише формальність, кошти на будинок вона не давала. Будинок був куплений ним на його особисті кошти. Жодного дня син з невісткою у спірному домоволодінні не проживали. Усі ремонті роботи в будинку здійснював він, за власні кошти, а з 2011 року він з дружиною вселився у вказаний будинок, де проживає по теперішній час. Оформив будинок на сина тільки тому, що у нього у власності вже є інше домоволодіння. Крім того, куплений будинок був у непридатному для проживання стані, тому такий будинок дарувати сину було незручно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що будинок № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області належав його батькам. По сусідству разом з його батьками проживала і родина [PERSON] Спочатку помер його батько, а в 2009 році померла і мати. Після смерті матері вирішив продати належний йому будинок. Намір купити спірний будинок вивявив [PERSON], з останнім домовився про те, що будинок продасть за 4000 доларів США. Проте, оскільки відразу ж сплатити [PERSON] таку суму не зміг, вони спочатку в березні 2010 року оформили договір купівлі-продажу нотаріально, а у вересні 2010 року [PERSON] віддав йому 4000 доларів США, в рахунок купівлі-продажу спірного будинку, про що він написав розписку. Під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу кошти в присутності нотаріуса не передавались. При підписанні договору купівлі-продажу був присутній він, [PERSON], [PERSON] та його дружина, яка дала згоду на купівлю-продаж вказаного будинку. Його здивувало, що покупцем належного йому будинку виступив [PERSON], проте [PERSON] йому пояснив, що будинок оформляє на сина, оскільки вже має у власності інший будинок, при цьому зазначив, що будиноку купує для себе. Після продажу будинку він кілька раз приїздив у м. Пятихатки, приходив до будинку, в якому жили його батьки, бачив, що в ньому проживає [PERSON] зі своєю дружиною, а його син [PERSON] разом з дружиною проживав у сусідньому будинку № 286 по вул. Польова в м. Пятихатки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його братом, у 2010 році брат за власні кошти придбав будинок № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області. Йому відомо, що вказаний будинок оформлений на [PERSON], проте у вказаному домоволодінні останній не проживає та ніколи з дружиною не проживав. У спірному домоволодінні з 2011 року і по теперішній час проживає [PERSON] з дружиною, брат за свої кошти зробив капітальний ремонт будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2012 році за домовленістю з [PERSON] здійснював ремонті роботи у будинку № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області. Він здійснив капітальний ремонт будинку, всі будівельні матеріали купував [PERSON] і саме останній розраховувався з ним за виконану роботу. [PERSON] його роботу не контролював, інколи приходив, дивився на виконану роботу. Дружина [PERSON] [PERSON] під час виконання ним робіт у спірний будинок не навідувалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2011 році [PERSON] попросив його перекрити кришу у будинку № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області. Розраховувався з ним за виконану роботу теж [PERSON] Коли він перекривав кришу в будинку ніхто не мешкав. Будівельні матеріали купував теж [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сином, в 2007 році син одружився з [PERSON] і з того часу вони стали проживаюти у них в [INFO]. Дружина сина працювала, проте оскільки вона займала посаду державного службовця її заробітна плата була дуже маленькою. Невістку утримував син, вони жили за його кошти. Коли вони проживали в їх будинку, вона з чоловіком купували продукти харчування, сплачували комунальні послуги. Дивлячись на те, що син з невісткою самостійно купити будинок не мають можливості, її чоловік [PERSON] за власні кошти купив їм будинок № 288 по вул. Польовій в м. Пятихатки Дніпропетровської області, на підставі чого колишній власник будинку написав розписку, про отримання ним коштів за проданий ним будинок. Будинок чоловік купив за 4000 доларів США. Проте, оскільки будинок був в непридатному стані, син з невісткою не перейшли туди жити. Вони разом з її чоловік у вказаному будинку зробили капатільний ремонт, а згодом самі перейшли туди жити. Участі в утриманні будинку, ані її син, ані колишня невістка не приймали. Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус Пятихатського районного нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ані сторін договору, ані про обставини укладення договору від 04.03.2010 року нічого не памятає. Якщо у договору зазначено, що покупець сплатив продацю 33738 грн. за будинок, то мабуть все так і було. Як правило в договорі зазначає те, що говорять сторони. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23,24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства , з'ясувати джерело і час його придбання . До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя, та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ( ч.4 ст. 65 СК України). Як встановлено судом і убачається із матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] у період з 18 серпня 2007 року по 21 люте 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу/а.с.7,8/. На підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 2010 року подружжя придбало домоволодіння № 288 по вул. Польовій в м. Пятихатки Дніпропетровської області/а.с.51/. Згідно п. 2.2 вказаного договору Покупець на час укладення цього договору знаходиться у зареєстрованому шлюбі, його дружина згодна з укладанням цього договору, що підтверджується її особистою заявою, посвідченої 04.03.2010 року приватним нотаріусом Пятихатського районного нотаріального округу [PERSON] Право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON]Ю./а.с.6/. Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17.07.2017 року позивач [PERSON] у період з 2007 року по теперішній час є такою, що працює, отримує доходи/а.с.130/. Згідно довідок про доходи відповідач [PERSON] у період з 2009 року по 2011 роки працював на Придніпровській залізниці «Регіональна філія «Придніпровська залізниця» СП Дніпровське локомотивне депо» і його заробітна плата у період з січня 2009 року по грудень 2009 року складала 39966,34 грн., у період з січня 2010 року по грудень 2010 року складала 42620, 66 грн., у період з січня 2011 року по грудень 2011 року 48505,55 грн./а.с.47, 48, 49/. Згідно копії домової книги [PERSON] у домоволодіння № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки була зареєстрована у період з 24.03.2010 рік по 05.03.2015 року/а.с.40-42/. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 18.08.2007 року по 21.01.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, у період перебування в зареєстрованому шлюбі, за спільні сумісні кошти ними був придбаний будинок № 288 по вул. Польова у м. Пятихатки Дніпропетровської області, який оформлений на [PERSON], у звязку з чим позивач має право на ? частину вказаного будинку, тому вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог [PERSON] по зустрічному позову до [PERSON] про визнання житлового будинку особистою приватною власністю, суд приходить до наступного. Так, на підтвердження зустрічного позову про визнання будинку особистою приватною власністю [PERSON] надав суду розписку від 03.09.2010 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 4000 доларів США в рахунок продажу належного йому будинку № 288 по вул. Польовій м. Пятихатки Дніпропетровської області/а.с.43/. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Приписами ст. 193 ЦК України та Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначені види майна, що вважаються валютними цінностями. Так у ст. 1 вказаного Декрету визначено, що валютні цінності - це, в тому числі, валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України. У силу ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, посилання відповідача [PERSON] про те, що кошти в розмірі 4000 доларів США, які використані ним для придбання спірного будинку, є його особистою власністю, оскільки надані йому його батьком [PERSON] є безпідставні, оскільки даний договір у вигляді розписки/а.с.43/ не відповідає вимогам закону, так як не посвідчений нотаріально як того вимагає ст. 719 ЦК України і тому є нікчемним. За таких обставин, посилання [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] на те, що кошти на купівлю будинку надані відповідачу [PERSON], а тому є його особистою приватною власнісю, не заслуговують на увагу, оскільки договору дарування чи договору позики на підтвердження зазначених обставин суду не було надано. Понесення [PERSON] витрат по утриманню будинку, ремонту нерухомого майна, про що до справи долучено копії квитанцій, договорів про надання послуг, квитанції на оплату комунальних послуг/а.с.55-85,121-129/ не дають підстав для висновку про відсутність у позивача [PERSON] права на частину спірного домоволодіння № 288 по вул. Польова в м. Пятихатки Дніпропетровської області, як на частину набутого у період шлюбу майна. Сама по собі участь батьків [PERSON] в реконструкції чи ремонті нерухомого майна не є обставиною, що доводить належність [PERSON] спірного майна на праві особистої приватної власності. Крім того, третя особа [PERSON] не ставив питання про визнання його покупцем за даним договором, а також про повернення сторонами по справі наданих для придбання квартири коштів, що свідчить про те, що зазначені кошти могли надаватися ним як матеріальна підтримка чи подарунок сімї сина [PERSON] Відповідачем [PERSON] не доведено в судовому засіданні та не надано належних доказів того, що ним було придбано спірний будинок за його особисті кошти, що передбачено ч. 1 ст. 57 СК України, у звязку з чим подана ним зустрічна позовна зава задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved