Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради, про усунення перешкод у здійснені права користування майном та земельною ділянкою, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. 14.04.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] залучивши в якості співвідповідача по справі виконком [PERSON] сільської ради та третю особу - Четверту Маріупольську дер- жавну нотаріальну контру, подали уточнену позовну заяву до [PERSON], [PERSON] сіль- ської ради, виконкому [PERSON] сільської ради, третя особа:Четверта Маріупольська державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у користуванні будинками і земельними ділянками у звязку із самочинним будівництвом, визнання будівництва самочинним, визнання недійсним дуб- лікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання відновити межові знаки. Позов обгрунтований тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками домово- лодінь розташованих по вулиці Підгорній, 263 та 263-А в селі Калинівка Волноваського ( до зміни територіального устрою Новоазовського) району Донецької області та землекористувачами земельних ділянок, площею по 0.19 га. кожної з ділянок. Право власності на вказані домоволодіння позивачі набули на підставі свідоцтв про право власності на домоволодіння від 20.10.1989 року, виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів за №№113, 110 відповідно зареє- строваних 20.10.1989 року Маріупольским БТІ. Власником суміжного домоволодіння, розташованого по вулиці Підгорній 261 в селі Калинівка Волноваського ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області та землекористувачем земельної ділянки, площею 0.25 га є відповідач [PERSON] Право власності на вказане домоволодіння відповідач набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2010 року, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.08.2010 року за № 29329299. Зазначене домоволодіння, до отримання відповідачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, належало спадкодавцю [PERSON], померлому 11.11.2005 р. на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року виданого відповідачем виконкомом Лебединсь- кої сільської ради ( [PERSON] ) на імя померлого. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Спадкодавець [PERSON] самовільно, без належного дозволу відповідних органів з суттєвим порушенням будівельних норм і правил здій- снив будівництво прибудови до житлового будинку ( Літ. А-1-1 ) таким чином, що частина прибу- дови знаходиться за межею суміжних ділянок на території земельних ділянок позивачів та у безпо- середній близькості прибудови до житлового будинку позивача [PERSON] Прибудова ( Літ. 1-1 ) є самочинним будівництвом бо як відсутні акт державної комісії про прийняття прибудови або реконструйованого житлового будинку в експлуатацію. Спадкодавець [PERSON] до своєї смерті не набув статусу власника зазначеної прибудови та реконструйованого житлового будинку, а тому, відповідач [PERSON] не міг набути право власності на самочинно збудовану прибу- дову та реконструйований житловий будинок в порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~Дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий не виконкомом Новоазовської районної ради, яким 20.02.1990 р. було видано спадкодацю [PERSON] оригінал такого свідоцтва, а відповідачем виконком [PERSON] сільської ради, який не мав пововажень на видачу такого дублікату. По-друге, текст дублікату свідоцтва, виданного [PERSON] не є відтво- ренням тексту свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20.02.1990 року. По-третє, спірний дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно був виданий не на на імя відповідача [PERSON], який звернувся з відповідною заявою про видачу дублікату, а на спад- кодавця [PERSON] який, за цим документом, набув право власності на нерухоме майно через пять років після своєї смерті. За вказаних обставин, поданий до суду відповідачем [PERSON] документ дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року є підробленим і не може бути належним та допустимим доказом по справі. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідач [PERSON] облаштував на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні, в безпосередній близькості до житлового будинку позивача [PERSON] сарай для утримання домашньої птиці та вигрібну каналізаційну яму, яка не є герметичним резервуаром і не закривається каналізаційним люком. З вигрібної ями відбувається виділення газів, небезпечних для життя та здоровя позивачів та членів їх родин. Каналізаційні стоки потрапляють до грунту та підземних вод. Самочинне будівництво прибудови (Літ. 1-1) , облаштування сараю для утримання домашньої птиці та каналізаційної вигрібної ями порушило права позивачів, як власників суміж- них домоволодінь та землекористувачів. Відповідач [PERSON] сільська рада ( далі [PERSON] ) своїм рішенням від 19.08.2016 року за № VI/56-771 змінила межу суміжних ділянок позивачів та відповідача на користь останнього, а саме відвела межу земельних ділянок по одному метру з північної та західної сторін на територію земельних ділянок позивачів. Позивачі вважають дії відповідача [PERSON] незаконними та такими, що суперечать вимогам ст.19 Конституції України, ст.ст. 5,143-144, 154-155 ЗК України. З огляду на викладене, позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визнати недійсними дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2010 р. Просять визнати прибудову до жилого будинку ( Літ. 1-1 ) розташованого за адресою: вулиця Підгорна, 261, село Калинівка Волноваського району Донецької області самочинним будівництвом. та зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житловими будинками належними позивачам та земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачів шляхом: 1)знесення самочинно збудованої прибудови до жилого будинку ( Літ. 1-1 ) за адресою: вулиця Підгорна, 261 в селі Калинівка Волноваського району Донецької області; 2)ліквідації вигрібної ями ( Літ.6 ), розташованої на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідача [PERSON] шляхом її перенесення на відстань не менше 15 м. від жилого будинку позивача [PERSON] з облаштуванням її належної герметизації; 3)ліквідації сараю для утримання домашньої птиці, який розташований на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні відповідача [PERSON]; Просять визнати недійсним рішення відповідача [PERSON] від 19.08.2016 року щодо перерозподілу суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачів та відповідача на користь останнього та зобовязати відповідача [PERSON] відновити межові знаки, межу між суміжними земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачів та відповідача, які існували в натурі станом на 15.03.2001 року. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] по зустрічному позову просить зобов"язати [PERSON] та [PERSON] Миколаївнуприбрати самовільно встановлену дерев"яну огорожу на відстань 1 м від стіни прибудови жилого будинку, а також інші речі, що розташовані на відстані ближче 1 метра від стіни прибудови [PERSON] Вважає, що саме [PERSON] та [PERSON] порушують право [PERSON] тим, що встановили приблизно 5 років тому деревяну огорожу на відстані 30-40 см. від стіни його будинку чим унеможливили прохід вздовж стіни з метою його технічного обслуговування та виконання землевпорядних робіт в часині встановлення межових знаків вздовж північно-східного кута прибудови жилого будинку. В судовому засіданні представник позивачів за основним позовом [PERSON] підтри- мав позовні вимоги позивачів за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити але уточнив, що зменшує позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, які перебувають у користуванні позивачів [PERSON] та [PERSON] у звязку з ненаданням відповідачем [PERSON] технічної документації на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні останнього та не допуском ним на територію свого домоволодіння судового експерта з метою виконання ухвали суду про проведення будівельно-технічної експертизи. В зустрічному позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з"явився, у зв"язку з закінченням повноважень. Відповідачі за основним позовом [PERSON] сільська рада та виконком [PERSON] сільської ради позов [PERSON] та [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задово- ленні, надавши пояснення із обґрунтуванням своєї правової позиції, просили розглянути справу за відсутності представника. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Четверта Маріупольська державна нотаріальна контора в жодне судове засідання уповноваженого представника не направив, письмових пояснень із обґрунтуванням правової позиції і зазначенням доказі суду не надав, просив розгляд- нути справу за відсутності представника. Відповідно до п.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій собі. Згідно відповідної помітки в судовій повістці, наданій представником позивачів, [PERSON] відмовився отримати судову повістку про явку в судове засідання на 25.05.2018 року. Відповідно до п.9 ст.130 ЦПК України у разі відмови адре- сата одержати судову повістку особа, яка її доставляє робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовлялася одержати судову повістку, вважається повідомленою, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. . Заслухавши представника позивачів [PERSON], оголосивши письмові заперечення відповідача [PERSON] сільської ради ( далі [PERSON] ) дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачів за основним позовом підлягають задоволенню. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини ( факти ), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20.10.1989 року №113, виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів, позивач [PERSON] є власником домоволодіння № 263, розташованого по вулиці Підгорній в селі Калинівка Волновась- кого ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області. Право влас- ності зареєстровано 20.10.1989 року Новоазовським БТІ ( а.с. 30). Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської раді від 05.02.2002 року позивач [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки площею 0.19 га, розташованої за місцем знаходження вказаного вище домоволодіння . Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20.10.1989 року № 110, виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів, позивач [PERSON] є власником домоволодіння № 263-А, розташованого по вулиці Підгорній в селі Калинівка Волно- васького ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області. Право власності зареєстровано 20.10.1989 року Новоазовським БТІ ( а.с. 29). Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради від 05.02.2002 року позивач [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки площею 0.19 га, розташованої за місцем знаходження вказаного вище домоволодіння ( а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2010 року, виданого Четвертою маріупольської державною нотаріальною конторою, відповідач [PERSON] став власником домоволодіння № 261, розташованого по вулиці Підгорній в селі Калинівка Волно- васького ( до зміни територіального устрою Новоазовського ) району Донецької області, яке належало батьку відповідача - спадкодавцю [PERSON], померлому 11.11.2005 року, на підставі дублікату свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06.08.2010 року серії САС за № 394580, виданого [PERSON], замість втраченого свідоцтва про право власності на неру- хоме майно, за реєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.08. 2010 року за № 29329299 ( а.с. 21). Відповідно до рішення [PERSON] від 15.07.2010 року за № 6, було розглянуто заяву відпо- відача [PERSON] щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно замість втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.1990 р. виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів на імя спадкодавця [PERSON] За результатами розгляду заяви відповідачем [PERSON] було прийнято рішення, про видачу дублікату такого свідоцтва та про визнання недійсним втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.02. 1990 року. Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.02.1990 року за № 132 та висновком про реєстрацію домоволодіння від 20.02.1990 року здійсненим БТІ Новоазовського району Донецької області виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів спадко- давцю [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок № 261 і жилу прибудову до нього по вулиці Підгорній в селі Калинівка Новоазовського району Донецької області. Згідно матеріалів технічної документації виданих 01.12.2009 р. БТІ Новоазовського району Донецької області на будинок № 261 по вулиці Підгорній в селі Калинівка Новоазовського району Донецької області до житлового будинку прибудовані дві прибудови ( Літ. А-1-1 ) та ( Літ. «а» ) В позовній заяві позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 р. серії САС № 394580 та свідо- цтво про право на спадщину за законом від 13.09.2010 р., видане відповідачу [PERSON] Виходячи з характеру спірних правовідносин суд керується наступним. Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування ( сервітуту )на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках… визначений Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02. 2002 року № 7/5 ( далі Положення.) \~ \~ \~ \~ Відповідно до абзацу «а» п.1.5 Пложення державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно як житлові будинки. Порядок видачі дубліката свідоцтва про право власності визначене вимогами п.8.6 Положення. Відповідно до вимог вказаного пункту у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника ( власників ) або уповноваженої ним ( ними ) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності. За обставинами справи, які визнані сторонами та відповідно до ст.82 ЦПК України, не підля- гають додатковому доказуванню встановлено, що 06.08.2010 року [PERSON] відповідачу [PERSON]- чикову В.Г. видано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 394580 будинок № 261 по вулиці Підгорній у селі Калинівка Волноваського району Донецької області. Право власності за дублікатом зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.08.2010 року за № 29329299. За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, Бюро технічної інвентаризації може здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у т.ч. здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав. Із аналізу вказаного пункту Положення вбачається, що з метою одержання дубліката свідоцтва про право власності, власник майна ( спадкоємець ) має право звернутись до органу, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно. В даному випадку таким органом повинен був бути виконком Новоазовської районної ради, який оформив та видав спадкодавцю [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а не відповідач [PERSON]. Таким чином відповідачем [PERSON] не дотримано порядок видачі дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок, а саме вимоги п.8.6 Положення, а тому дії відповідача [PERSON] щодо видачі дублікату свідоцтва не ґрунтуються на вимогах Закону та порушують законні права та інтереси відповідачів, як зацікавлених осіб. Суд звертає увагу, що дублікат спірного свідоцтва не відтворює і не містить текст оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Новоазовської районної ради народних депутатів 20.02.1990 року за № 132. Дублікат спірного свідоцтва містить зовсім інший текст чим оригінал який вважається таким, що втратив чинність. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] та показання свідка [PERSON] в тій частині, що дублікат спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно видавав- ся не [PERSON] а БТІ Новоазовського району. Відповідно до копії дублікату спірного свідоцтва зазначений документ був виданий відповідачем [PERSON] та підписаний сільським головою, Яким на той час була свідок [PERSON] Відповідно до ст.ст.25, 346 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки припиня- ється, у разі смерті власника. Враховуючи наведене, у раз смерті власника обєктів нерухомого майна, реєстрація прав на які проведена відповідно до закононадавства, що діяло на момент їх виникнення, вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадшщину прова- диться без державної реєстрації таких прав за померлим власником у Державному реєстрі прав. Суд звертає увагу, що дублікат спірного свідоцтва від 06.08.2010 року був виданий на імя спадкодавця [PERSON], померлого ще 11.11.2005 року та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 р. серії САС № 394580, а саме на домоволодіння 261 по вулиці Підгорній в селі Калинівка Волноваського району Донецької області слід визнати недійсним. Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадку- вання, а також в інших випадках встановлених законом. Відповідно до абзацу п.27 постанови Пленуму ВС України № 7 від 2008 р., у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом установлено, що спадкодавець [PERSON] впродовж 1972-1989 років, без відповідного дозволу та належним чином затвердженого проекту, з порушенням будівельних норм і правил здійснив будівництво прибудови до житлового будинку № 261 по вулиці Підгорній в селі Калинівка Новоазовського району Донецької області ( Літ. 1-1 ), вигрібної ями ( Літ. 6 ), сараю для утримання домашньої птиці, який не зазначений в генеральному плані-схемі технічної документації БТІ Новоазовського району Донецької області, на земельній ділянці, яка перебувала в користуванні останнього. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19.03.2018 встановлено, що побудовані спадкодавцем [PERSON] власником зазначеного домоволодіння будівлі прибу дови ( Літ. 1-1 ), вигрібної каналізаційної ями ( Літ.6 ), сараю для утримання домашньої птиці не відповідають будівельним нормам і правилам. Відповідно до існуючих будівельних, санітарних і протипожежних норм відстань від стін будинків з вікнами, що виходять із житлових кумнат, кухонь, веранд та головних входів у буди- нок ( квартир ) до інших житлових будинків та господарських будівель має бути не меншу 7.0 м. Господарські будівлі та споруди зводять на господарському майданчику в глибині садиби. сараї для птиці та вигрібні ями слід розміщувти від житлових будинків, у т.ч. сусідьских на відстані не менше 15 м. Вигрибні ями повинні бути герметичними резервуарами. Відповідно до ст.105 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) особа, яка збудувала житловий будинок або здійнила його перебудову без належного дозволу, або без належним чином затверд- женого проекту, або з грубим порушенням будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися таким будинком чи його частиною. За рішенням виконкому районної, міської… ради народних депутатів, такий житловий будинок, господарські та побутові будівлі повині бути знесені громадя- нином, який здійснив самочинне будівництво. Відповідно до ст.376 ЦК України ( в редакції 2004 р. ) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуются… без належного дозвлу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівелних норм і правил, вважаються самочинним будівництвом. За змістом зазначеної норми особа, яка здійснила самочине будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а тому строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, а також про знесення таких обєктів не вважа- ється пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будів- ництва. Така правова позиція висловлена ВС Україні в ухвалі від 14.04.2010 року. Пунктом 10 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь УРСР, затвердже- ної Міністерством коммунального господарства УРСР 31.01.1966 року передбачалось, що право- встановлюючим документм про право власності на жилий будинок є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до п.3 постанови КМ України від 09.09.2009 року № 1035, «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в екплуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків споруджених без дозволу на виконання будівелних робіт», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою для оформлення права власності на житлові будин- ки споруджені до 05.08.1992 року є висновок про технічний стан будинку ( будівлі ) складений БТІ за формою 0353-10, встановленою наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 01.06.2010 р. № 129. і документ що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкю, на якій розташовані зазначені обєкти будівництва. Відповідачем не були надані до суду вказані вище документи. Суд вважає, що спадкодавець [PERSON] з часу самовільного будівництва прибудови до житлового будинку ( Літ. 1-1 ), вигрібної ями ( Літ. 6 ), сараю для утримання домашньої птиці не набув статусу власника реконструйованого житлового будинку, господарських будівель та споруд розташованих за адресою: вулиця Підгорн261, село Калинівка Волноваського району Донецької області. Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Право спадкоємців щодо самочин збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК України з урахуванням розяснень, наданих у п.7 постанови Пленуму ВС України від 30.05. 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7 «Про судовупрактику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самовільне будів ництво ( ч.1 ст.376 ЦК ) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Суд враховує те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи реагування і коли особа відмовляється провести відповідну перебудову. Судом встановлено, що відповідач відмовляється провести відповідну перебудову прибу- дови до житлового будинку ( Літ. 1-1 ) у відповідності до існуючих будівельних норм і правил. Отже враховуючи вищезазначене, а саме що судом визнано недійсним дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.08.2010 року серії САС № 394580, а саме на домоволо- діння № 261 по вулиці Підгорній в с. Калинівка Волновського району Донецької області; що під час видачі свідоцтва про права на спадщину за законом Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 13.09.2010 року на імя відповідача були порушені права відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо: визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2010 року, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою; визнання прибудови ( Літ. 1-1 ) самочинним будівництвом; зобовязанні відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивачами [PERSON] та [PERSON] належними їм житловими будинками шляхом: -знесення самочинно збудованої прибудови до житлового будинку ( Літ. 1-1 ); -ліквідації каналізаційної вигрібної ями ( Літ. 6 ); -ліквідації ( знесення ) сараю для утримання домашньої птиці згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи ); підлягають задоволенню. Що стосується визнання недійсним рішення відповідача [PERSON] сільської ради від 19.08.2016 року щодо перерозподілу суміжних земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON] на користь останнього та зобовязанні відповідача [PERSON] сільську раду відновити межові знаки та межу суміжних земельних ділянок яка існували станом на 15.03.2001 року, слід виходити з наступного. Частина друга ст.19 Конституції України зобовязує органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конститу- цією та законами України. Відповідно до ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципі невтручання держави в здійснення громадянами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею. Статтями 141, 143 ЗК України визначені правові підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється незалежно від того, перебуває земельна ділянка на праві власності чи на праві користування. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюєть- ся судовими органами порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004 року № 7 і змінами, внесе- ними згідно з постановою Пленуму ВС України № 2 від 19.03.2010 року «Про практику застосу- вання судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судами в порядку цвіль- ного судочинства розглядаються справи за заявами, зокрема: про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК України компетенції розглядався органом місцевого самоврядування з рішенням якого одна з сторін у земельному спорі не погоджується. Згідно п.п. 7-8 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції, суд за наявності підстав для задоволенні позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією ( або не вчиняти чи припинити їх ) на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі не може бути підставою для припи- нення права користування земельною ділянкою як повністю так і частково, оскільки визначений ст. ст. 140-141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. В матеріалах справи міститься копія оскаржуваного рішення відповідача [PERSON] сільської ради від 19.08.2016 року № VI/56-771 про розгляд заяви мешканців с. Калинівка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] розглядався земельний спір вказаних осіб щодо меж земельних ділянок, що перебували у користуванні позивачів та відповідача. Згідно оскаржуваного рішення відповідачем [PERSON] фактично був здійснений перерозподіл землі на користь відповідача [PERSON] шляхом відведення межі на 1 м. в глиб земельних ділянок позивачів [PERSON]та [PERSON] згідно графічного зображення доданого до рішення. В матеріалах справи міститься копія акту узгоджувальної комісії [PERSON] сільської ради від 15.03.2001 року, згідно якого були встановлені як розміри земельних ділянок позивачів і спад- кодавця [PERSON] так і межа суміжних земельних ділянок. Надані комісією рекомендації виконувались сторонами. Згідно зазначеного вище акту від 15.03.2001 року та графічного зображення, доданого до рішення [PERSON] від 19.08.2016 року прибудова до житлового будинку ( Літ. 1-1 ) 261 по вулиці Підгорній в селі Калинівка Волноваського району Донецької області виходить за встановлену в натурі межу суміжних земельних ділянок позивачів та відповідача. З урахуванням п. «й» ст.12 та ст.ст.149, 158 ЗК України органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок але не наділені повноваженнями здійснювати вилучення земельних ділянок ( їх частин ) без згоди землекористувачів. Суд вважає доводи представника відповідача [PERSON] щодо необхідності розгляду заявленої вимоги в порядку адміністративного судочинства безпідставними та такими, що не грунтуються на законі. Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним рішення відповідача від 19.08. 2016 року та зобовязання відповідача відновити межові знаки та межі суміжних земельних ділянок, які існувала станом на 15.03.2001 року не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а повязаний з вирішенням питання про оскарження рішень органів місцевого самоврядування, прийнятими в межах своїх повноважень при розгляді земель- ного спору, що відповідно до ЗК України розглядався органом місцевого самоврядування. Такі справи розглядаються в прядку цивільного судочинства. З огляду на викладене суд вважає, що рішення відповідача [PERSON] від 19.08.2016 року не відповідає вимогам діючого чинного законодавства України у сфері земельних правовідносин, визнає його недійсним та зобовязує відповідача [PERSON] відновити межові знаки та межі суміжних земельних ділянок позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON] які були встановлені актом узгоджувальної комісії [PERSON] від 15.03.2001 року. Щодо зустрічної позовної заяви представника позивача за зустрічним позовом [PERSON]Є про зобовязання відповідачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] прибрати самовільно встановлену деревяну огорожу на відстані 1 м. від стіни прибудови жилого будинку, а також інші речі, що розташовані на відстані ближжче 1 м. від стіни прибудови [PERSON] слід зазначити наступне. Представником позивача суду не надані належні та допустимі докази того, що така огорожа існує взагалі, що вона встановлена самовільно і що її встановлення порушує будівельні норми та правила. Облаштування огорожі по межі суміжних земельних ділянок не є порушенням будівель- них норм та правил. Суд звертає увагу на те, що саме самочинне будівництво прибудови ( Літ. 1-1 ) до жилого будинку позивача за зустрічним позовом було здійснено з порушенням п.2.20 будівельних норм і правил ( ДБН 79-92 ) яким відстань від межі суміжної земельної ділянки до стін житлового будинку або господарської будівлі слід приймати не менше 1.0 м. Конструкції будинків та споруд що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок. З огляду на викладене, суд вважає що зустрічний позов представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 552 гривень 00 копійок. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: approved