Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

24 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до повноліття дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON],\~[INFO], який мешкає з позивачем. Сторони разом не проживають. В теперішній час доходів позивача не вистачає для утримання дитини. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, в звязку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2018 року відкрито у вищевказаній цивільній справі спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. 11.12.2018 року відповідач надіслав відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки рішенням Ворошиловського міжрайонного суду м. Донецька від 24.04.2018 року так званої "ДНР" вже стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], він сплачує аліменти відповідно до зазначеного рішення, позивач не надала доказів утримання нею дитини, він не може сплачувати алмінети з двома рішеннями судів. Позивач, представник позивача у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, з урахуванням наданого відзиву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як було встановлено при розгляді справи позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON],\~[INFO],\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження,\~серії 1-НО\~№ 199202,який знаходиться на утриманні у позивача. Зазначені обставини визнаються сторонами відповідно до їх письмових заяв по суті справи, тому не підлягають доказуванюю відповідно до ст. 82 ЦПК України Сторони в досудовому порядку не дійшли згоди щодо способу та порядку утримання дитини. Доходів позивача в теперішній час недостатньо для утримання дитини. Відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.8\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~регулювання сімейних спорів має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України\~передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована\~Постановою ВР України № 789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У силу положень\~статті 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.2, ч.3\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Оскільки місто Донецьк відноситься до районів тимчасово окупованої території, суд вважає рішення Ворошиловського міжрайонного суду м. Донецька від 24.04.2018 року так званої "ДНР" про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], юридично нікчемним, недійсним і таким,що не створює правових наслідків, тому не повинно враховуватися при вирішенні спору між позивачем та відповідачем про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв`язку з викладеним, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved