Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Оратівський районний сектор УДМС у Вінницькій області про визнання особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позов мотивований тим, що позивачі відповідно до свідоцтва про право власності є власниками житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. За їх згоди у вказаному житловому будинку 23.09.2010 року зареєструвалася відповідач [PERSON], якає їх онукою. Однак, з часу реєстрації, тобто з 23.09.2010 року відповідач за зазначеною адресою не проживає. Відповідач добровільно покинув місце проживання та виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, з того часу в її будинку не проживає. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Оратівський районний сектор УДМС у Вінницькій області, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи через засоби масової інформації, в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22288625 від 26.03.2009 року є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], який належить їм по 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності САВ №653089 від 26.03.2009 року виданого виконавчим комітетом Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області За згоди позивачів у вказаному будинку 23.09.2010 року зареєструвалася відповідач [PERSON], якає їх онукою. Однак, з того часу, а саме з 23.09.2010 року відповідач за зазначеною адресою не проживає, добровільно покинула місце проживання та виїхала в невідомому напрямку. Як вбачається із довідки №326 від 24.12.2014 року виданої виконкомом Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], [INFO], зареєстрована [ADDRESS] з 23.09.2010 року, але за даною адресою фактично не проживала і не проживає. Як вбачається із довідки №31 від 17.01.2015 року виданої Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована з 23.09.2010 року по [ADDRESS] Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [ADDRESS] міститься запис № 4 [PERSON], [INFO], зареєстрована 23.09.2010 року. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Спірні відносини врегульовані Законом України ""Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"", з якого вбачається, зокрема з статті 7, що питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цього будинку (відсутність такого права, втрату права користування), яке регулюється нормами Житлового і Цивільного кодексів (зокрема статті 71,72, 156 ЖК України, стаття 405 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Спір стосується права користування житлом, яке належить позивачам на праві приватної власності, дане питання регулюється ст. 405 ЦК України Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками спірного будинку, відповідач зареєстрований в будинку, однак не проживав з 23.09.2010 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] без поважних причин понад один рік відсутня за місцем реєстрації по [ADDRESS] то вона є такою, що втратила право на користуванням цим житлом, а отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивачів, які просять понесені ними судові витрати залишити без відшкодування та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 61, ч. ч. 1,2 ст. 64 , ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 29, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved