Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно загальною площею будинку 180,5 м2 за адресою: [ADDRESS] , яке складається із квартири [NUMBER] загально площею 116м 2 , із яких житлова площа 35,1 м2, допоміжна 81,2 м2, квартири [NUMBER] загально площею 64,5м2, із яких житлова площа 34,9 м2, допоміжна 29,6м2, яке належало ліквідованому Акціонерному товариству «Харківська фабрика Україна». В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що у грудні 1989 року позивач разом із сім`єю вселились у відомче житло за адресою: [ADDRESS] . Вказане вселення було здійснено на підставі ордеру підприємства Красноградської дільниці Виробничо-художнього об`єднання «Україна», у зв`язку із перебування позивача у трудових відносинах із вказаним підприємством. Вказане підтверджується записом трудової книжки про прийом на роботу. У 1994 році Виробничо-художнє об`єднання «Україна» було реорганізоване у Акціонерне товариство «Харківська фабрика Україна», що підтверджується записом трудової книжки. 20.11.1996 року позивача було звільнено за п.1 ч.40 КЗПП України, у зв`язку із ліквідацією підприємства. Вказані обставини підтверджуються записом у трудовій книжці позивача. Так, ліквідація юридичних осіб здійснюється без переходу прав і обов`язків підприємства, що ліквідується, до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права й обов`язки припиняються. При ліквідації підприємства АТ «Харківська фабрика Україна», будинок за адресою Красноградський район, село Наталине, БМУ-3 буд. 8 (нині вул. Будівельників, буд.27) на баланс іншому підприємству, установі або громаді не переданий, що підтверджується довідками КПТІ «Інвентаризатор» та Наталинським підприємством житлово- комунального підприємства. Відповідно до Довідки (акту обстеження) від 01 липня 2019 року, [PERSON] у вказаному житловому приміщення, проживає разом із сім`єю з грудня 1989 року, яке було надано останній, в якості відомчого житла під час перебування у трудових відносинах із підприємством Красноградської дільниці Виробничо-художнього об`єднання «Україна» (фабрика «Україна»). У приміщені знаходяться особисті речі, меблі, побутова техніка, що належать [PERSON] та її родині. Житло облаштоване, має поточний ремонт приміщень та сучасну сантехніку, приміщення електрифіковані, до будинку під`єднане централізоване водопостачання. Оглядом встановлено задовільний жилий стан приміщень, покрівлі, комунікацій. Позивач вважає, що добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном, власник якого невідомий, утримувала його, здійснювала поточні ремонти, у зв`язку із чим, вважає його своїм, продовжує відкрито та безперервно ним володіти у продовж більше 10 років. Від представника позивача [PERSON] , [PERSON] , 25.07.2019 року надійшла письмова заява, відповідно до якої він просить розглядати справу без його участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача Наталинської сільської ради, 25.07.2019 року, надійшла письмова заява, відповідно до якої вона просить розгляд справи проводити без участі представника сільської ради, позов визнає в повному обсязі. Від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до суду надішли письмові заяви, відповідно до яких вони не проти задоволення позовних вимог не заперечують та просять розгляд справи проводити без їх участі. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства , закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України) , є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Судом встановлено, що право власності на квартири [ADDRESS] не зареєстровано, що підтверджується довідками КПТІ «Інветаризатор» (а.с.22-23). Згідно довідки Наталинського підприємства житлово-комунального господарства даний житловий будинок на балансі Наталинського підприємства комунального господарства не перебуває (а.с. 13) Тобто даний будинок не має власника. Відповідно до Довідки (акту обстеження) від 01 липня 2019 року, [PERSON] у вказаному житловому приміщення, проживає разом із сім`єю з грудня 1989 року, яке було надано останній, в якості відомчого житла під час перебування у трудових відносинах із підприємством Красноградської дільниці Виробничо-художнього об`єднання «Україна» (фабрика «Україна»). У приміщені знаходяться особисті речі, меблі, побутова техніка, що належать [PERSON] та її родині. Житло облаштоване, має поточний ремонт приміщень та сучасну сантехніку, приміщення електрифіковані, до будинку під`єднане централізоване водопостачання. Оглядом встановлено задовільний жилий стан приміщень, покрівлі, комунікацій (а.с. 14-15). У грудні 1989 року позивач разом із сім`єю вселились у відомче житло за адресою: [ADDRESS] . Вказане вселення було здійснено на підставі ордеру підприємства Красноградської дільниці Виробничо-художнього об`єднання «Україна», у зв`язку із перебування позивача у трудових відносинах із вказаним підприємством. Вказане підтверджується записом трудової книжки про прийом на роботу. У 1994 році Виробничо-художнє об`єднання «Україна» було реорганізоване у Акціонерне товариство «Харківська фабрика Україна», що підтверджується записом трудової книжки. 20.11.1996 року позивача було звільнено за п.1 ч.40 КЗПП України, у зв`язку із ліквідацією підприємства. Вказані обставини підтверджуються записом у трудовій книжці позивача. Позивач проживає в даному будинку з 1989 року по теперішній час. Підприємство, якому належало дане житло ліквідовано в 1996 році без правонаступників. Тобто строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, тому до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. З 2001 року пройшло більше 10 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном. Таким чином, виходячи з вище викладеного, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на нерухоме майно загальною площею будинку 180,5 м2 за адресою: [ADDRESS] , яке складається із квартири [NUMBER] загально площею 116м 2 , із яких житлова площа 35,1 м2, допоміжна 81,2 м2, квартири [NUMBER] загально площею 64,5м2, із яких житлова площа 34,9 м2, допоміжна 29,6м2, яке належало ліквідованому Акціонерному товариству «Харківська фабрика Україна». На підставі викладеного та

Outcome: approved