Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно невістки [PERSON] , яка проживає спільно із заявником за адресою: [ADDRESS] . В необхідність задоволення заяви вказувала на те, що [PERSON] на протязі останнього часу застосовує фізичне насилля, чинить психологічний тиск. 29.04.2021 року відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис строком на п`ять діб. Заявник посилається на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження прав у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатись на відстань 0,5 км. до місця проживання заявника. В судовому засіданні заявник заперечувала необхідність обмеження права особи на проживання за вищевказаною адресою, при цьому визнала наявність загального та постійного сімейного конфлікту між усіма членами родини, в тому числі із її сином - чоловіком [PERSON] , що провокується поведінкою осіб та не можливістю досягнення згоди в питаннях сплати комунальних платежів. Зазначила, що інші члени сім`ї підвищують голос, останнього разу при вході до приміщення кухні [PERSON] штовхнула заявника. На уточнююче запитання суду заявник просила, щоб її рідні «не турбували її». Заінтересована особа [PERSON] зазначила, що їх подружжя, яке мешкає за адресою: [ADDRESS] , має трьох дітей, перебуває у скрутному матеріальному становищі. Проживання за іншою адресою, а саме у батьків заявника, є утрудненим внаслідок відсутності належних побутових зручностей. Підтвердила, що в сім`ї дійсно постійно виникають сварки на побутовому рівні. За визначеннями, наведеними у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ст.1), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. За положеннями ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Статтею 26 Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік обмежень, які можуть застосовуватись до кривдника в разі підтвердження відомостей про існування домашнього насилля. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Умовою застосування наведених тимчасових заходів є доведеність фактів домашнього насильства, співрозмірність виявлених обставин за їх впливом на особу потерпілого з передбаченими заходами обмеження на досягнення мети безумовного гарантування фізичної та психологічної безпеки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За переконням суду заявником не надано достатніх, достовірних та належних доказів в доведення застосування з боку заінтересованої особи фізичного або психологічного насильства, необхідності реагування в спосіб обмеження прав особи на перебування у місці постійного проживання. В судовому засіданні учасники визнали, що терміновий заборонний припис складався відносно [PERSON] , оскільки остання перебувала на час виклику поліції в квартирі. Судом не встановлено повторення або продовження фізичного або психологічного впливу з боку заінтересованої особи відносно заявника після дати складення термінового заборонного припису 29.04.2021 року. Встановлені судом факти постійних сварок на грунті побутових відносин між членами родини хоча і виявляють «перехресні» способи впливу такими особами один на одного, не можуть на рівні існуючого рівня загроз бути підставою застосування заходів обмежувального припису, в тому числі заборони спільного проживання. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Суд зазначає, що обмежувальні заходи для кривдника в значній мірі пересікаються з відповідними правами, визначеними «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», зокрема: його правом на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції., яке за приписами ст. 8 Конвенції передбачає обов`язок органів державної влади здійснити втручання у здійснення цього права згідно лише згідно із законом для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; правом на вільне володіння майном (ст. 1 протоколу 1 Конвенції). Заінтересована особа має на утриманні трьох дітей, тимчасова заборона на перебування за адресою постійного проживання, а також заборона наближення на відстань 0,5 км., що фактично відтворює заборону спільного приживання за адресою, не може бути застосована у зв`язку невідповідністю встановленим фактам сімейних конфліктів. Не підлягають до застосування й інші, передбачені ст. 26 Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходи тимчасового обмеження. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed