Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

21.05.2018 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем за законом свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті його батька входить житловий будинок зі всіма допоміжними приміщеннями за адресою [ADDRESS] , у відповідності до технічного паспорту на вказаний житловий будинок. Позивач прийняла спадщину відповідно до вимог ст.549 ЦК України (1963р) фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Іншою можливою спадкоємицею також являлася її рідна сестра [PERSON] , яка в установленому законом порядку не подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті їх батька. Інших осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині немає. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно вона не взмозі в нотаріальному порядку оформити спадкові права, а тому змушена звернутись до суду. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 10.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, 09.09.2020 позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 15.10.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, 13.10.2020 третя особа через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, пояснення щодо позову не надала. Представник третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області в підготовче засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого засідання, причин неявки не повідомив, пояснення щодо позову не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Водночас у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] підтверджено наданим позивачкою свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.03.1962 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.03.1986 (а.с. 8). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що зареєстровано Бітлянською сільською радою Турківського району Львівської області та 09.05.2003 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , як вказує позивач, входить право померлого на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 07.12.2017 №1577, [PERSON] , [INFO] вступила у володіння та здійснювала управління спадковим майном за адресою [ADDRESS] , яке належало [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.21). Згідно з довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 03.02.2017 №194 [PERSON] до дня смерті - [INFO] проживав за адресою [ADDRESS] разом з дочками [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно з довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 10.05.2018 №673, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] до дня смерті належав [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.19). Будучи спадкоємцем за законом після смерті свого батька позивач звернулася із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, проте 12.03.2018 приватним нотаріусом Турківського РНО Федаш М.М. їй було відмовлено у оформленні спадкових прав, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадковий житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами (а.с.17). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (надалі - ЦК УРСР), чинної на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті спадкодавця, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину». Аналогічний за змістом висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 року у справі № 539/2138/18 (провадження № 61-19798св19). Спадкоємцем першої черги спадкування - третьою особою [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963р.) спадщину не прийнято. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради. Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1959 році, що доводиться технічним паспортом (а.с.12-14), та такий не містить відмітки про самочинне будівництво, будинок знаходиться в задовільному стані, конструктивні елементи та будівля в цілому придатні до експлуатації, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації, чинним державним будівельним нормам і правилам, що доводиться технічним звітом від 08.05.2018 (а.с.23 - 27), а належність будинку покійному батькові доводиться довідкою виконавчого комітету сільської ради (а.с.19) та записами в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку (а.с.28, 29).. Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Враховуючи те, що позивач у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийняла спадщину за померлим [INFO] батьком [PERSON] , оскільки вступила у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бітлянської сільської ради Турківського району Львівської області від 07.12.2017 №1577 (а.с.21), приймаючи до уваги заяву представника відповідача, який не заперечує проти позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного батька підставно просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. За таких обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved