Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

27 червня 2012 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [PERSON], на правах приватної власності належить 30/60 частин будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29 листопада 2001 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-3870 та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 641 за реєстровим № 3731-42 від 08 січня 2002р. Вказані 30/60 частин домоволодіння складаються із приміщень: 1-1 площею 10,9 кв. м. - сіни; 1-2 площею 4,8 кв. м. - кухня; 1-3 площею 4,2 кв. м. - коридор; 1-4 площею 6,8 кв. м. - житлова кімната; 1-5 площею 7,3 кв. м. - житлова кімната; 1-6 площею 17,6 кв. м. - житлова кімната; 1-7 площею 6,1 кв. м. - житлова кімната; 1-8 площею 4,6 кв. м. - веранда. Загальна площа житлового будинку - літера "А" складає 63,6 кв. м., житлова площа - 37,8 кв. м. Позивачці [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0245га, яка розташована адресою: будинок [ADDRESS], на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного 29 листопада 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за№ 2-3872. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № 038590 від 30.01.2002р. виданий Дніпропетровською міською радою. Просила: виселити відповідачів із квартири № 1, яка складає 30/60 частин домоволодіння, розташованого в будинку [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення; зобов'язати відповідачів повернути мені, [PERSON], як власнику земельну ділянку площею 0,0245га, розташовану за адресою [ADDRESS]; стягнути з відповідачів судові витрати за цим спором. У судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судове засідання відповідачі та представники третіх осіб не з'явились. Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], на правах приватної власності належить 30/60 частин будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29 листопада 2001 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-3870 та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 641 за реєстровим № 3731-42 від 08 січня 2002р. Вказані 30/60 частин домоволодіння складаються із приміщень: 1-1 площею 10,9 кв.м - сіни; 1-2 площею 4,8 кв.м - кухня; 1-3 площею 4,2 кв.м - коридор; 1-4 площею 6,8 кв.м - житлова кімната; 1-5 площею 7,3 кв.м - житлова кімната; 1-6 площею 17,6 кв.м. - житлова кімната; 1-7 площею 6,1 кв.м - житлова кімната; 1-8 площею 4,6 кв.м - веранда. Загальна площа житлового будинку - літера "А" складає 63,6 кв.м, житлова площа - 37,8 кв.м. Позивачці [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0245га, яка розташована адресою: будинок [ADDRESS], на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного 29 листопада 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за№ 2-3872. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № 038590 від 30.01.2002р. виданий Дніпропетровською міською радою. Так, відповідно до Ухвали ВСС України від 22 червня 2011 року (а. с. 14,15), судами встановлено, що відповідно до договору дарування від 29 листопада 2001 року, зареєстрованого в реєстрі № 2-3870 і посвідченого державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 30/60 частин будинку [ADDRESS]. Згідно до договору дарування земельної ділянки від 29 листопада 2001 року, посвідченого державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2 - 3872, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0, 0245 га. розташовану за вказаною адресою. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO]. Однак здійснювати своє законне право власності, тобто володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, як це передбачено ст. ст. 316,317, ч. 1 ст.319 ЦК України позивачка не може, оскільки цьому перешкоджають відповідачі, які проживають в кв.1 буд. [ADDRESS] і фактично володіють та користуються 30/60 частинами будинку [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,0245га. Своє право проживання і користування цим домоволодінням відповідачі пояснюють тим, що вони проживають і прописані у спірному домоволодіння з грудня 1988 року - [PERSON] та [PERSON], як родичі [PERSON] проте до суду не надано тому жодних доказів. Не надано доказів відсутності іншого житла. Ні з попереднім власником будинку [PERSON], ні з позивачкою відповідачі не укладали договору найму житла. Отже, на сьогодні не існує ніяких передбачених законом зобов'язань у позивачки, як власника частини домоволодіння, щодо надання в користування відповідачам житла, в якому вони проживають, чи іншого житла. Сторони неодноразово намагались укласти мирову угоду, проте дійти згоди не змогли. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою ст.. 383 ЦК передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом лише у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Відповідачами не спростовані обставини викладені у позовній заяві. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, з мотивів захисту права власності на домоволодіння позивача враховуючи що позивачка частково довела обставини викладені у позовній заяві, натомість відповідачі вказані обставини не спростували, суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені вимоги, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири № 1 яка складає 30/60 частини домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житла. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропорційно задоволеним позовним вимогам судові витрати по сплаті судового збору у сумі 110 грн. 00 коп. на користь [PERSON]. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial