Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

19.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши позов 31.03.2015 року, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу у розмірі 1000 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та судові витрати у розмірі 243, 60 гривень, а також стягнути суму інфляційних витрат та 3% річних. Свої вимоги мотивував тим, що 23.07.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої йому було спричинено матеріальний збиток та нанесена моральна шкода. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні к позивач позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача розмір франшизи та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, проти стягнення з неї франшизи у розмірі 1000 гривень не заперечувала. Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «Альфа-Гранат» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2014 року oll годині 40 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем «Хонда», державний номер [NUMBER], по вул. Левітана, 38 в м.Одеса, рухаючись заднім ходом, не переконалась в безпечності руху, не звернулася за допомогою до інших учасників дорожнього руху для забезпечення безпеки руху, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «КІА» державний номер [NUMBER], який розвертався позаду від неї. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином [PERSON] порушила п. 10.9 ПДР. Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси по справі № 521/9772/14-п, якою [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у сумі 350 гривень. Відповідно до ч. З та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю позивача, сталося з вини відповідача, [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 0562188, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень, розмір франшизи становить 1000 гривень. У судовому засіданні позивач пояснив, що СК «Альфа-Гарант» здійснив йому виплату страхового відшкодування у розмірі 7 712,06 гривень, однак, франшиза у розмірі 1000 гривень сплачена не була. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховим відшкодуванням. Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), В силу наведених норм, франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, а компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, якщо вона (франшиза) була передбачена договором. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1000, 00 грн., оскільки дійсно обов'язок щодо сплати франшизи покладено на відповідача. Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач [PERSON] своїми неправомірними діями спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 10 000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а гакож з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з /рахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість шмушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової-) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ля шкода та її розмір. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які юна посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 51 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, юв'язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд ірисуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з іідповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до уду судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Також, на думку суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ідповідача суми інфляційних витрат та 3% річних, так як положення статті 625 ЦК не астосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, скільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з оговірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд риходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи астково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно ідовольнити частково.

Outcome: partial