Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористані тарифні відпустки 12138,24 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., зобов'язати відповідача видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку. Посилається в позові на те, що з листопада 2013 року працював у ТОВ »Август-Україна» на посаді комірника. У червні 2017р. він повідомив роботодавця, що бажає звільнитися, тому прохавшукати іншого працівника на його місце. Відповідач погодився, вказав писати заяву про звільнення за згодою сторін. 05.07.2017р. він направив відповідачу письмову заяву з проханням звільнити його з посади з 03.07.2017р. за згодою сторін., яка була отримана відповідачем 10.07.2017р. Однак, після отримання заяви йому подзвонили з відділу кадрів та запропонували писати заяву про звільнення за власним бажанням, але вказати дату 30.06.2017р. Він написав дану заяву та направив відповідачу 17.07.2017р., яку останній отримав 20.07.2017р. Він продовжував виконувати свої трудові обов"язки. 18.07.2017р. йому повідомили, що його звільнено та знайдено іншого працівника, тому він може не виходити на роботу. Після звільнення відповідач у порушення вимог закону не видав йому трудову книжку та не провів з ним розрахунок. Ці обставини є перешкодою для його працевлаштування. В зв»язку з цим він не спроможний утримувати сім»ю, змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав письмові заперечення проти позову та просив позов задовільнити частково в частині позовних вимог щодо неправильного розрахованих компенсаційних виплат, моральної шкоди, та зобов"язати позивача повернути їм печатку. Також просив слухання справи відкласти в зв"язку з відпусткою юриста Масауд Ю.К. Суд вважає , що розгляд справи можливо провести за відстуності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 1 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 3-К від 20 липня 2017 року позивач був звільнений з займаної посади з 20 липня 2017 року за ст.38 КЗпП України. Судом встановлено, що трудова книжка позивачу в день звільнення видана не була, як і не був проведений розрахунок у зв»язку з цим. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 110 від 17 серпня 1993 року, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. З точки зору даної Інструкції якщо трудову книжку не було отримано працівником у зв'язку з його відсутністю в день звільнення на робочому місці, то власник чи уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із зазначенням про необхідність отримання трудової книжки. Судом встановлено, що трудова книжка позивачу в день звільнення видана не була. В своїх письмових запереченнях відповідач посилається на те, що 10.08.2017р. на адресу позивача [PERSON] була направлена трудова книжка та був проведений розрахунок з [PERSON] та перераховані йому кошти на зарплатну картку. в розмірі 10 958,78грн. З письмових пояснень позивача [PERSON] вбачається, що він кошти отримав, але трудова книжка на його адресу так від відповідача і не надійшла.. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] отримав розрахунок за невикористані відпустки в розмірі 10 958,78грн..,тому підстав для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз»яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Виходячи з цих обставин, висновку суду про порушення прав позивача з боку відповідача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 300,00 гр. в відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача, представник відповідача суду не надав. Суд вважає, що опис про направлення трудової книжки на адресу позивача, надана представником відповідача, без доказів його вручення, таким доказом не може бути. Суд вважає, що докази, надані позивачем у цій частині, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.57-60 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині повернення трудової книжки. Відповідно до ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виходячи з того, що судовий збір позивачем при зверненні до суду сплачений не був, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення вимог позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 1280 гр. судового збору.

Outcome: partial