Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася\~ до\~ Ужгородського міськрайонного суду\~\~ з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона [PERSON] , є одноосібною власницею житлового будинку [ADDRESS] . Згідно будинкової книги у будинку, також зареєстровано місце проживання доньки позивача - [PERSON] , 1981 року народження, онуки позивача - [PERSON] , 2004 року народження, та колишнього зятя позивача - [PERSON] , відповідача по справі. Однак, фактично у будинку проживає три особи - позивач, її донька [PERSON] та онука позивача [PERSON] . За твердженням\~позивача,\~ \~відповідач за зареєстрованим місцем проживання\~ фактично не проживає з 2013 року,\~ залишив місце\~реєстрації,\~ перебуває\~ на\~заробітках за\~межами \~України,а відтак його реєстрація носить формальний характер. Позивач зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2019 року, яке набуло законної сили 01.04.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а відтак на переконання позивача відповідач перестав бути членом її сім`ї. Як зазначає позивач, відповідач добровільно відмовляється знятись з реєстрації місця проживання. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача , однак продовжує бути зареєстрованим, що створює для останньої перешкоди у розпорядженні своєю власністю належним чином, позивач самостійно несе витрати на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку, позивач змушена звернутись до суду з метою захисту порушених прав. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву від 25.02.2020 року відповідно до якої заявлені вимоги підтримує повністю, та просить суд розглянути справу у її відсутності. В судове засідання відповідач не зявився, надіслав суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутності. Зазначив, що розлучений з донькою позивача, спільно не проживають, більшість часу перебуває за кордоном. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з визнанням позову відповідачем [PERSON] , суд ухвалив рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81\~ЦПК\~України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено,\~що житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~належить [PERSON] \~на праві\~приватної власності,\~що стверджується\~інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна у вигляді Інформаційної довідки за № 182183744 від 24.09.2019 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. Згідно будинкової книги у будинку за адресою [ADDRESS] , також зареєстровано місце проживання доньки позивача - [PERSON] , 1981 року народження, онуки позивача - [PERSON] , 2004 року народження, та [PERSON] , відповідача по справі. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2019 року, яке набуло законної сили 01.04.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Факт непроживання\~відповідача [PERSON] \~у вищевказаному\~будинку \~з 2013\~року підтверджуєтьсяактом про фактичне місце проживання від 23.09.2019 року затверджений директором ТОВ «Наш-Добробут» 23.09.2019 року, а також даними Довідки ТОВ «Наш-Добробут» №2080 від 23.09.2019 року, згідно якої [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає з 2013 року. ( а.с. 14-15) Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2019 року встановлено, що на протязі останніх п`яти років [PERSON] проживає окремо від [PERSON] . Встановлена рішенням суду обставина згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України є преюдиційною та не підлягає повторному доведенню. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням,яке на праві власності належить позивачеві. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно вимог ст.41\~Конституції\~України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. \~\~ Відповідно до вимог ч.3 ст.\~41\~Конституції\~України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни). Відповідно до вимог ч.1 ст.317\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319\~ЦК\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391\~ЦК\~України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним.Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст.\~156\~ЖК\~України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Статтею 150\~ЖК\~України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64\~ЖК\~України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство. Ч.2 ст. 405ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року, а саме з 2013 року. Окрім того вказане підтверджено і актом про фактичне місце проживання від 23.09.2019 року. Відповідачем не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України, а навпаки відповідач не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідача на частку в домоволодінні, чи право відповідача [PERSON] на збереження права на житло при його відсутності за місцем проживання. За змістом ч.1 ст.16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відтак\~за\~порівняльним \~аналізом\~статей\~383,\~391,\~405\~ЦК\~України\~та\~статей\~150,\~156\~ у\~ пєднанні\~ зі\~статтею\~64\~ЖК\~України\~слід\~дійти\~до\~висновку,\~що\~ положення\~ статей 383,\~391\~ЦК\~ України\~передбачають\~право\~вимоги\~ власника\~ про\~захист\~ порушеного\~ права\~ власності\~на\~жиле\~ приміщення,\~будинку,\~ квартиру\~тощо,\~від\~будь\~ яких\~ осіб,\~у\~тому\~числі\~ осіб,\~які\~не\~є\~і\~не\~були\~ членами його\~сім`ї,\~а\~положення\~статей\~405 ЦК\~України,\~ статей 150,\~156\~ЖК\~України\~ регулюють\~ взаємовідносини\~власника\~жилого\~ приміщення\~ та\~членів\~ його\~сім`ї,\~у\~тому\~ числі\~у\~випадку\~ втрати\~ права\~власності власником,\~припинення\~ з\~ним\~ сімейних\~ відносин\~або\~відсутності\~ члена\~ сім`ї\~ власника\~ без\~ поважних\~ причин\~понад\~ один\~рік. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] понад один рік, суд приходить до переконливого висновку, що вимога позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням,підлягають задоволенню. Посилання позивача на норми ст. ст. 71,72 ЖК України,як на підставу для визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням є недоцільними, оскільки норми данної статті стосуються наймача та членів його сім`ї, які користуються жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду, в той час, як відповідач зареєстрований у будинку, який є приватною власністю позивача. Підстав\~для\~відмови\~у\~задоволенні\~позовних\~вимог\~судом\~не\~встановлено. Відповідно\~до\~ст.\~89\~ЦПК\~України,\~ суд\~ оцінює\~докази\~ за\~своїм\~внутрішнім\~ переконанням, що\~ґрунтується\~на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~ безпосередньому дослідженні\~ наявних\~ у\~ справі\~доказів.\~Жоден\~доказ\~ не\~має\~ для\~суду\~ наперед\~ встановленого\~ значення.\~ Суд\~ оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність\~ кожного\~ доказу \~ окремо,\~а\~ також\~ достатність \~і\~ взаємний\~ зв`язок\~доказів\~в\~їх\~сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК України-кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається,як на підставу своїх вимог і заперечень,виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є власником будинку [ADDRESS] , реєстрація відповідача [PERSON] порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідача у вказаному будинку суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідно\~до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~у\~разі\~задоволення \~позову,\~судові\~ витрати \~покладаються\~на\~відповідача.\~ Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову звільнена від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved