Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, Одеської місцевої прокуратури №3, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1560,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 100,00 грн., завданих незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства та прокуратури, за рахунок коштів Державного бюджету України. 07.05.2018 р. позивачем було подано клопотання про заміну первісних відповідачів Одеської місцевої прокуратури №3 на прокуратуру Одеської області, а Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області на Головне управління національної поліції в Одеській області. В обґрунтування власної позиції сторона позивача посилається на те, що 03.08.2017 р. слідчим Кувшиновим А. В., в рамках кримінального провадження № 12016170500003602 від 29.06.2017 р., на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2017 року, було проведено обшук в автомобілі «Volvo s80», чорного кольору, ДН [NUMBER], який належав на праві приватної власності [PERSON] За результатом проведеного обшуку в автомобілі слідчим було вилучено автомобіль «Volvo s80», чорного кольору, ДН [NUMBER]. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 р. у справі №522/14170/17 провадження №1-кс/522/14777/17 було задоволено клопотання слідчого СП приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Кувшинова А.В., у кримінальному провадженні №12016170500003602 від 29.06.2017 р., про накладення арешту та накладено арешт на майно вилучене в ході обшуку, а саме: автомобіль марки Volvo s80, чорного кольору, ДН [NUMBER], заборонивши відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.09.2017 р. номер провадження 11-сс/785/1396/17 було скасовано увалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 р. про накладення арешту на автомобіль та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області про накладення арешту на автомобіль марки Volvo s80, чорного кольору, ДН [NUMBER], належний [PERSON] Відповідно до вказаної ухвали апеляційним судом було встановлено, що при проведенні обшуку в автомобілі, слідчі ще й вилучили зазначений автомобіль, на що слідчий суддя дозволу їм не давав. 05.10.2017 р. представником [PERSON] [PERSON] було отримано автомобіль з майданчику тимчасового затримання, вартість послуг зі зберігання автомобілю склала 1560,00 грн. Позивач вважає, що діями слідчого йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 1560,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 100,00 грн., що виразилося у стражданнях пов'язаних з обмеженням права власності та права користування транспортним засобом, що призвело до моральної втрати, до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача - прокуратури Одеської області у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, надав до суду відзив на позовну заяву. Представник відповідача - Держаної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, установа була повідомлена про час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Одеській області у судове засідання не з'явився. Відповідачем було надіслано відзив на позовну заяву, в якому заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що 03.08.2017 р. на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2017 року, в рамках кримінального провадження №12016170500003602 від 29.06.2017 р., слідчим СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області Кувшиновим А.В. було проведено обшук в автомобілі «Volvo s80», чорного кольору, ДН [NUMBER], який належав на праві приватної власності [PERSON] За результатами проведеного обшуку в автомобілі слідчим було вилучено автомобіль «Volvo s80», чорного кольору, ДН [NUMBER]. Постановою слідчого Кувшинова А.В. від 04.08.2017 р. вилучений автомобіль було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №12016170500003602 від 29.06.2017 р., визначено зберігання автомобілю на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів №1 СФДП МВС «Інформ-ресурси», за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89-А. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 р. у справі №522/14170/17 провадження №1-кс/522/14777/17 було задоволено клопотання слідчого СП приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Кувшинова А.В., у кримінальному провадженні №12016170500003602 від 29.06.2017 р., про накладення арешту та накладено арешт на майно вилучене в ході обшуку, а саме: автомобіль марки Volvo s80, чорного кольору, ДН [NUMBER], заборонивши відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.09.2017 р. номер провадження 11-сс/785/1396/17 було скасовано увалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 р. про накладення арешту на автомобіль та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області про накладення арешту на автомобіль марки Volvo s80, чорного кольору, ДН [NUMBER], належний [PERSON] Вказана ухвала суду набрала законної сили з моменту її оголошення та нею встановлено, що слідчому надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі «Volvo s80», чорного кольору, VIN^YVIAS475BC1152382 державний номер [NUMBER]. Але при проведені обшуку в автомобілі, слідчі ще й вилучили зазначений автомобіль, на що слідчий суддя дозволу їм не надавав. Слідчий суддя залишив це поза увагою та дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Вищевикладені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді. Доводів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту майна, апеляційному суду надано не було. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. 26.09.2017 р. представником [PERSON], адвокатом [PERSON], до канцелярії Приморського ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області на адресу слідчого було подано заяву про повернення автомобіля власнику або його законному представнику, відповідно до ухвали апеляційного суду. 04.10.2017 р. представником [PERSON] за довіреністю, [PERSON], до канцелярії Приморського ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області було подано повторну заяву про повернення автомобіля. 05.10.2017 р. слідчим Кувшиновим А.В., з майданчику тимчасового затримання транспортних засобів, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89-А, було повернуто вилучений автомобіль [PERSON], представнику [PERSON] за довіреністю. При цьому [PERSON], в інтересах [PERSON], на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 1560,00 грн. з призначенням - оплата послуг штраф майданчику Volvo S80 [NUMBER] за 43 дні, про що свідчить квитанція №10288932 від 05.10.2017 р. Отже, [PERSON] було завдано матеріальну шкоду у розмірі 1560 грн., оскільки рішення про вилучення автомобіля в ході проведення обшуку, яке було прийнято слідчим, судом визнано незаконним. Щодо стягнення 100,00 грн. моральної шкоди суд зазначає, що з моменту вилучення автомобілю (03.08.2017 р.) по дату його повернення (05.10.2017 р.) [PERSON], як власник вказаного транспортного засобу, був позбавлений у здійсненні свого права власності щодо користування вказаним майном, що призвело до моральної втрати, до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України (далі Конвенція). Конвенція та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Зміст права на справедливий суд. в силу п. 1 от. б Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За правилами статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних дією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. У справі «Класс (Class) та інші проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини відмітив, що у статті 13 зазначено, що кожен, чиї права і свободи за Конвенцією "порушуються", має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть "якщо таке порушення було вчинене особами", що діяли як посадові особи. На думку Європейського суду з прав людини, згідно зі статтею 13 Конвенції, у випадку, коли особа вважає свої права порушеними внаслідок заходу, вжитого, як вона стверджує, на порушення Конвенції, вона повинна мати засіб правового захисту в національному органі як для вирішення її скарги, так і, якщо необхідно, для отримання відшкодування. У цій справі Європейський суд з прав людини констатував, що статтю 13 Конвенції необхідно тлумачити як положення, що гарантує «ефективний засіб правового захисту в національному органі» кожному, хто заявляє про факт порушення його прав і свобод за Конвенцією (п. 64). Європейський Суд з прав людини - у рішеннях неодноразово підкреслював, що інституціональна ефективність потребує, щоб орган, який приймає рішення був «достатньо незалежним» від органу, який вважається відповідальним за порушення Конвенції (справи «Сільвер (Silver) проти Сполученого Королівства», п. 116, «Лендер (Leander) проти Швеції», п. 81). Крім того, мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Європейського суду з прав людини, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (наприклад, рішення у справі «Менешева проти Росії», заява 11 59261/00, п. 67, ECHR 2006-ІІІ). Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно із п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Статтею 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ст. 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене постановою КМУ №215 від 15 квітня 2015 року, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністерство фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно із п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ №845 від 03 серпня 2011 року, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Згідно із п. 3 того ж Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну та у порядку черговості надходження виконавчих документів. Підпунктом 1 п. 35 того ж Порядку встановлено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Отже, відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, здійснює Державна казначейська служба шляхом безспірного списання коштів державного бюджету. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 1560 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 100 грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved