Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

20 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ "Приватбанк", третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 березня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з [PERSON] не сплачену в строк за кредитним договором №147/м від 02.07.2007 року заборгованості, що складає 14403, 03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.08.2017 року становить 370 590 гривень 22 копійки. 01 грудня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 147/м від 02.07.2007 року в розмірі 14403, 03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.08.2017 року становить 370 590 гривень 22 копійки грошових коштів на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вказує, що про факт вчинення виконавчого напису нотаріуса йому стало відомо після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2018 року, та постанови про арешт майна боржника від 23.03.2018 року. Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги, та не повідомив про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Окрім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 листопада 2011 року ухвалено стягнути заборгованість з [PERSON] з підстав не виконання грошових зобовязань за кредитною угодою №147/м від 02.07.2007 року. Також було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2012 року. Отже на час звернення із заявою про вчинення виконавчого напису в провадженні суду розглядалась справа про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №147/м від 02.07.2007 року. Крім того вказує, що з дня виникнення прав вимоги минуло більше трьох років, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням строку позовної давності. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 01 грудня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 23122 про стягнення 14403, 03 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.08.2017 року становить 370 590 гривень 22 копійки грошових коштів з [PERSON] як заборгованість за кредитним договором № 147/м від 02.07.2007 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк». Ухвалою від 23 квітня 2018 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення, що проводиться приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області [PERSON] на підставі виконавчого напису, вчиненого 01 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 23122 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив судовий розгляд проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 грудня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 147/м від 02.07.2007 року в розмірі 14403, 03 доларів США, що за курсом 25,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року складає 370 590 гривень 22 копійки на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що складається із:заборгованості за відсотками 6330,38 долари США, заборгованості з пені 7377,54 долари США, заборгованості по штрафу (фіксована частина) 9,72 долари США, заборгованості по штрафу (відсоток від суми заборгованості) 685,40 долари США (а.с. 12). Приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області [PERSON] 16 березня 2018 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису, вчиненого 01 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 23122 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 370\~590,22 гривень (а.с.10,11). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Як вбачається з копії оспорюваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомі дані боржника [PERSON], а також, що строк за який проводиться стягнення 3691 днів, а саме: з 02.02.2007 року по 09.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 14403, 03 доларів США, що за курсом 25,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року складає 370 590 гривень 22 копійки з урахуванням: заборгованості за відсотками 6330,38 долари США, заборгованості з пені 7377,54 долари США, заборгованості по штрафу (фіксована частина) 9,72 долари США, заборгованості по штрафу (відсоток від суми заборгованості) 685,40 долари США. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно п.п.283,284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України№20/5 від 03 березня 2004 року для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними. Розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобовязання позивача по кредиту, процентах, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Стороною відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовано доводів позивача про відсутність між сторонами домовленості про збільшення строків позовної давності. Таким чином, при розрахунку заборгованості мають застосовуватися загальні строки позовної давності передбачені законом, адже умовами договору інших строків не обумовлено. Крім того, суду не надано доказів того, що нотаріус зясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. З виконавчого напису вбачається, що строк за який проводиться стягнення з 02.02.2007 року по 09.08.2017 року. Однак, при вчинені виконавчого напису не взято до уваги той факт, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2017 року ухвалено стягнути солідарно з [PERSON], на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 147/м від 02.07.2007 року в сумі 196324 гривень 21 копійку, 850 гривень сплаченого судового збору та 60 гривень витрат на ІТЗ. Заборгованість виникла станом на 26.08.2011 року. Постановою від 13 квітня 2018 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Волинській області [PERSON] відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON]А на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 197234,21 гривень заборгованості. Отже, має місце подвійне стягнення тієї ж самої заборгованості, крім того, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до п.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором можливе за умови обовязкового попередження споживача про таку вимогу кредитодавця на невиконання позичальником цієї вимоги протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення. Судом встановлено, що стороною відповідача не надано доказів про отримання позичальником даної вимоги та її невиконання у встановлений строк. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Outcome: approved