Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

[INFO] померла баба та мати позивачів [PERSON] , яка на день смерті була постійним жителем с. Піщане Золотоніського району Черкаської області. Після її смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку позивачі прийняли шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. Проте вони не можуть оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивачі були змушені звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності на садибу в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, направивши до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направивши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 26.06.2018) [PERSON] померла [INFO] , про що Піщанською сільською радою складено відповідний актовий запис №28. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 11.05.1968 року) [PERSON] є дочкою [PERSON] , що померла [INFO] . Як вбачається із свідоцтва про одруження (серії [NUMBER] від 07.07.1964 ІІ-року), свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 18 червня 1982 року) та свідоцтва про народження повторного (серії [NUMBER] від 18.03.1970 року) [PERSON] є онуком [PERSON] , що померла [INFO] . З матеріалів справи встановлено та сторонами не оспорюється, що померла [PERSON] також народила дочку [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 18.003.1970 року), яка внаслідок укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] , що стверджується відповідним Витягом з Державного реєстрів актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00014845726 від 17.12.2014 року. Як встановлено вище [PERSON] є онуком [PERSON] та сином [PERSON] . Нормами ч. 2 ст. 1274 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 23.04.2019 року за №410/01-16, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №298/2018. Підставою для її заведення були подані заяви про прийняття спадщини від онука [PERSON] , дочки [PERSON] та заяви про відмову від спадщини від дочки [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] від 30.10.2018 року, остання відмовляється від спадкування за законом після смерті [PERSON] на користь свого сина [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що позивачі є належними спадкоємцями та мають право на спадкування після смерті [PERSON] у рівних частинах. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.03.2019 року районною державною нотаріальною конторою відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Піщанської сільської ради за вих. № 151 від 06.02.2019 року, за померлою [PERSON] числиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1965 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1965 році, що стверджується вищезазначеною довідкою сільради, і в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вже зазначалося вище, із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 23.04.2019 року за №410/01-16 вбачається, що позивачі спадщину після смерті [PERSON] прийняли та 01.03.20198 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої відповідно до умов договору про розподіл спадкового майна. Нормами ст. 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Судом встановлено, що сторони по справі, з метою реалізації своїх спадкових прав розподілили спадщину між собою та уклали відповідний договір про розподіл спадкового майна від 01.03.2019 року, посвідчивши його у Золотоніській районній державній нотаріальній конторі, реєстр №364. Із змісту вказаного договору вбачається, що його сторони розподілили спадщину, в тому числі і зазначений житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між собою, порівну. Відповідач проти такого розподілу частини спадкового мана не заперечує, а тому суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі належним чином прийняли спадщину після смерті своєї матері та баби, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved