Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 30 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про зняття арешту з квартири [ADDRESS] посилаючись на те, що 17 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3271/82/403. З метою забезпечення належного виконання взятих на себе зобов`язань позичальником між ним та банком було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 27 лютого 2020 року між АБ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитами, в тому числі із краденим договором 014/3271/82/403 та іпотечним договором. 27 лютого 2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами в тому числі і тими що укладені ж [PERSON] 27 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги №27-02/20 за кредитним договором №014/3271/82/403 та договором іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Наявність арешту на нерухоме майно порушує пріоритетне право заявника як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. З огляду на викладене позивач просить його вимоги задовольнити. 20 травня 2021 року представником відповідача Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому до суду було направлено відзив на позов, в якому він просив у задоволенні вимог [PERSON] відмовити з тих підстав, що до позову не долучено доказів на підтвердження підстав переходу права вимоги від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»» за кредитним договором №014/3271/403 від 17 серпня 2007 року, крім цього позивачем не надано доказів на підтвердження здійсненої оплати за договором відступлення прав вимоги. 31 травня 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому в судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. 2.Фактичні обставини встановлені судом за зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3271/82/403, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в сумі 48\~200 дол. США строком до 16 серпня 2017 року під 13,5 % річних. 17 серпня 2007 року між ВТ «Райффайзкен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом є квартира [ADDRESS] . 27 лютого 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/3271/82/403 за ціною 140\~000 грн, вартість вимог становить 100\~245,65 дол. США. 27 лютого 2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/3271/82/403 від 17 серпня 2007 року за ціною 140\~000 грн, вартість вимоги 1\~426\~611 грн 41 коп. 27 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги №27-02/20 за кредитним договором №014/3271/82/403 за ціною 141\~000 грн., вартість вимоги 2\~470\~955 грн 03 коп. 27 лютого 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп»» та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 листопада 2020 року [PERSON] є іпотекодержателем квартири [ADDRESS] . Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Зазначене відображене в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/4772/17. 3. Мотивована оцінка кожного аргументу наведеного учасниками справи, порушення права. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідачем накладено арешт на предмет іпотеки у зв`язку із чим порушуються його права як іпотекодержателя, оскільки він має переважне право на задоволення свої вимог за рахунок іпотечного майна, враховуючи, що накладення інших обтяжень та їх реєстрація були здійснені пізніше в часі ніж обтяження згідно договору іпотеки. Представник відповідача Другого відділу ДВС зазначив, що виконавча служба не може бути відповідачем у даній справі, оскільки вчиняє лише дії щодо виконання рішення, відповідачами у справі мають бути стягував та боржник, з чим суд погоджується. 4. Норми права які застосував суд, мотиви їх застосування. Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Ст.7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. В силу ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.36 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ч.1, ч.2 ст.59 визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.5 ст.59 цього Закону арешт може бути знятий на підставі рішення суду. Накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то цим порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Зазначене відображене в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/4772/17. Оскільки реєстрація обтяження предмета іпотеки мала місце 17 серпня 2007 року, а арешт в межах виконавчого провадження №29530314 було накладено 28.10.2011 року, а в межах виконавчого провадження №32119055 накладено 10 квітня 2012 року, тобто раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя суд вважає за необхідне скасувати накладені арешти на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . Стягувачем за зазначеними виконавчими провадженнями виступав АТ «Райффайзен Банк Аваль», а іпотекодержатель [PERSON] на підставі іпотечного застереження має право задовольнити вимоги на свій вибір за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя для погашення загальної суми заборгованості боржника у кредитному зобов`язанні 2\~470\~955 грн 03 коп., що значно перевищує вартість предмета іпотеки двохкімнатної квартири [ADDRESS] , а наявність накладених арештів державними виконавцями Другого відділу ДВС ХМРУЮ порушує права іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предметі іпотеки. З огляду на викладене, підстави для відмови у задоволенні позову відсутні. Однак судом враховується, що належними відповідачами у даній справі є стягувач та боржник у виконавчому провадженні, якими є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , з огляду на що в задоволенні вимог до Другого відділу ДВС м. Хмельницького слід відмовити. Судові витрати по справі становлять 908 грн., однак враховуючи, що позивач на їх стягненні не наполягав, їх слід віднести на його рахунок.

Outcome: partial