Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

30 грудня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до територіальної громади в особі Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, в якій позивач просить суд: встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною бабою [PERSON] , [INFO] , яка є її онукою; встановити, що у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] на праві власності в рівних частках, належали по 1/2 частині зазначеної квартири кожній; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті, [INFO] , баби, [PERSON] ; встановити факт постійного проживання гр. [PERSON] , яка померла [INFO] з її рідною тіткою, [PERSON] , яка померла [INFO] гр. однією сім`єю з 1998 року 29 грудня 2008 року за адресою: [ADDRESS] , визнавши [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом, що прийняла але не оформила спадщину після смерті, [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті, [INFO] , баби, [PERSON] , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті рідної тітки, [PERSON] , яка померла, [INFO] , за якою на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19.08.1998 року зареєстровано право власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.08.1998 року трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла рідна сестра прадіда позивача, [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємиця за законом четвертої черги, прийняла в порядку ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, племінниця [PERSON] , баба позивача, [PERSON] , яка постійно спільно проживала більше п`яти років з її тіткою однією сім`єю з 90 рр. по день смерті [PERSON] . Прийняту спадщину [PERSON] не оформила. [INFO] померла баба позивача, [PERSON] .. Факт родинних відносин між позивачем та померлою, [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 08.07.1988 року, свідоцтвом про шлюб позивача серії [NUMBER] від 09.05.2008 року, свідоцтвом про народження батька позивача серії [NUMBER] від 21.05.1955 року. [PERSON] залишила заповіт на користь онуки, позивача, у справі. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді: Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19.08.1998 року. Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] прийняла але не оформила, як спадкоємиця за законом четвертої черги після смерті, [INFO] рідної тітки, [PERSON] . Позивач спадщину після смерті баби, [PERSON] у встановленому законом порядку, своєчасно прийняла. Позивач здійснювала догляд за бабою по день смерті останньої, постійно проживала з нею, а після смерті - організувала поховання баби, що підтверджується документами на поховання. У теперішній час, оформити спадщину у вигляді трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті баби, [PERSON] , позивач, яка проживає у вказаній квартирі, у позасудовому порядку, у нотаріальній конторі, не має можливості про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1672/02-31 від 07.11.2020 року, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] . Підставою відмови в оформленні спадщини нотаріусом стала відсутність належних доказів підтвердження родинних відносин позивача з бабою (наявні описки у документах), відсутність доказів на підтвердження факту постійного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] більше п`яти років на день смерті останньої (на підтвердження факту прийняття і не оформлення спадщини) та факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження позивача сеірії [NUMBER] від 08.07.1988 року її дівоче прізвище є [PERSON] , а батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.052008 року, позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження батька позивача серії [NUMBER] від 21.05.1955 року, батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Отже, наявна помилка при написанні прізвища батька позивача у його свідоцтві про народження [PERSON]- [PERSON] , що обумовлена неправильним відмінюванням прізвища білоруського походження. Відповідно до свідоцтва про народження баби позивача, [PERSON] її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (по батькові- нерозбірливо). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.05.1954 року дід позивача, [PERSON] одружився з [PERSON] . Отже, при зазначенні прізвища та ім`я бабусі позивача було допущена описка в імені та прізвищі бабусі. [PERSON] була рідною сестрою батька баби позивача [PERSON] - [PERSON]. Їх мати звали [PERSON] , а батька- [PERSON] ( [PERSON] ). Водночас, документи, що підтверджують родинні відносини: свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] не збереглись. Дати та місце зазначених юридичних фактів позивачу не відомі, що виключає можливість з урахуванням значного спливу часу в позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин між позивачем та її бабусею, [PERSON] та між [PERSON] та її рідною тіткою [PERSON] . Встановлення зазначених фактів має для заявника юридичні наслідки у вигляді оформлення спадщини після смерті баби, [PERSON] , а метою звернення до суду є отримання права позивачем на спадкування за заповітом, як онукою померлої. [PERSON] та [PERSON] проживали спільно та безперервно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] : вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались одна про одну, з 90-х років і по день смерті [PERSON] - [INFO] . Ці факти відомі свідкам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] в порядку ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті своєї тітки, але за життя її не оформила. Родичів 1,2 та 3 черги за законом [PERSON] не мала. Встановлення факту постійного проживання баби позивача з [PERSON] більше п`яти років має для позивача юридичне значення оскільки впливає на склад спадкового майна, що залишилось після смерті баби позивача, [PERSON] . Відповідно до змісту заповіту який склала [PERSON] на користь онуки, [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори 23.09.2004 року, спадкодавець заповіла все належне їй на час її смерті майно онуці. Оскільки позивачем заявляються вимоги про визнання права власності, а частки спадкодавців у спільній сумісній власності не виділені, то позивачем також заявлені вимоги про встановлення ідеальних часток співвласників. За вказаних обставин, у зв`язку з необхідністю подальшого управління спадковим майном, враховуючи неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно у нотаріальній конторі, позивач вимушена звернутись до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення для позивача та вимогою про визнання права власності на нерухоме майно, що увійшло до складу спадщини. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 04 січня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] /а.с.60-61/ 09 лютого 2021 року надійшла копія спадкова справа після смерті [PERSON] /а.с. 69-112/ Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 березня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. /а.с.119-120/ У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги та доводи наведенні в їх обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та ухвалити законне та обґрунтоване рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. /а.с.67/ Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна сестра прадіда позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 11485. /а.с. [INFO] померла баба позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.04.2019 року, актовий запис № 2483, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. /а.с.23/ Факт родинних відносин між [PERSON] та померлою, [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] , серії [NUMBER] від 08.07.1988 року, батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , актовий запис № 1315 /а.с.19/, та свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] », актовий запис № 19, виданого виконкомом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, серії [NUMBER] від 09.05.2008 року /а.с.20/, свідоцтвом про народження батька позивача - [PERSON] , [INFO] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , серії [NUMBER] від 21.05.1955 року/а.с.22/ Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді: Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19.08.1998 року. Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] .. Позивач спадщину після смерті баби, [PERSON] у встановленому законом порядку, своєчасно прийняла, про що свідчать матеріали спадкової справи №64296435. Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 08.07.1988 року її дівоче прізвище є [PERSON] , а батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.05.2008 року, позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження батька позивача серії [NUMBER] від 21.05.1955 року, батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Отже, наявна помилка при написанні прізвища батька позивача у його свідоцтві про народження [PERSON]- [PERSON] , що обумовлена неправильним відмінюванням прізвища білоруського походження. Відповідно до свідоцтва про народження баби позивача, [PERSON] її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (по батькові- нерозбірливо). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.05.1954 року дід позивача, [PERSON] одружився з [PERSON] . Отже, при зазначенні прізвища та ім' я бабусі позивача було допущена описка в імені та прізвищі бабусі. [PERSON] була рідною сестрою батька баби позивача [PERSON] - [PERSON]. Їх мати звали [PERSON] (збереглось фото з написом), а батька- [PERSON]. Водночас, документи, що підтверджують родинні відносини: свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] не збереглись. Дати та місце зазначених юридичних фактів позивачу не відомі, що виключає можливість з урахуванням значного спливу часу в позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин між позивачем та її бабусею, [PERSON] та між [PERSON] та її рідною тіткою [PERSON] . Вказані факти позивач може підтвердити в суді документально (залишилась копія трудової книжки, пенсійного посвідчення та ін.), фотокартками з родинних фотоальбомів, поясненнями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які знали членів родини і можуть підтвердити факт родинних відносин між членами родини [PERSON] та обставини щодо спільного проживання членів родини. Встановлення зазначених фактів має для заявника юридичні наслідки у вигляді оформлення спадщини після смерті баби, [PERSON] , а метою звернення до суду є отримання права позивачем на спадкування за заповітом, як онукою померлої. У судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали пояснення, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно та безперервно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] : вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались одна про одну, з 90-х років і по день смерті [PERSON] - [INFO] . Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду Украйни від 30.05.2005 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК про те що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду Украйни від 30.05.2005 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення» передбачено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно з ч.2 ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст.4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину… Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як вбачається з наданих суду доказів, позивачем доведено факт постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сією не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа( особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та інше. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставі, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією із таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом та заповітом, відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається зі ст.ст.1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ст.1264 ЦК України зазначено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в нотаріальній конторі не може, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Outcome: approved