Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду в порядку окремого провадження заяві просить встановити факт народження нею [INFO] в місті Донецьк дитини жіночої статі [PERSON] , пославшись на те, що народження дитини на тимчасово окупованій території унеможливлює реєстрацію народження дитини органом державної реєстрації актів цивільного стану, як це передбачено ст.144 СК України. Заявниця та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність з посланням на підтримання заявлених вимог. Від заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області матеріали справи містять відмову у державній реєстрації дитини від 21.05.2019 р. за № 15.19-36/1475 (а.с.6). Дослідивши матеріали справи, суд дістає такого висновку: Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 р., дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Обов`язок невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану частиною 1 статті 144 Сімейного кодексу України покладений на батьків. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна\~ реєстрація\~ народження\~ дитини проводиться не пізніше одного місяця\~ з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені\~центральним\~ органом\~ виконавчої\~ влади,\~ що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4). За відсутності\~ документа\~ закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії,\~ що підтверджує факт народження, підставою для проведення\~ державної\~ реєстрації\~ актів\~ цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 7 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачений розгляд судом справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з абз.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - рішення суду\~ про\~ встановлення\~ факту, що має юридичне значення, не\~ замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила дитину жіночої статі. Ця подія відбулася у місті Донецьк, тобто на тимчасово окупованій території, що є загальновідомим фактом. На підтвердження факту народження дитини заявницею надано суду: дублікат «Медицинского свидетельства о рождении №253» за формою первинної облікової документації зразка «ДНР», виданого 22 квітня 2019 року Центральною міською клінічною лікарнею №24 м. Донецька (а.с.7); оригінал «Свідоцтва\~про народження»\~рос.\~« [INFO] »,\~яка народилася\~ [INFO] \~в місті\~Донецьк, батьками якого є рос. « [PERSON] » і рос. «Мандрыкина [PERSON] » зразка т.з.«ДНР» (а.с.8); а також роздруківку світлин заявниці з новонародженою дитиною (а.с.9-10). Та обставина, що медичні документи про народження дитини видані на тимчасово окупованій території, унеможливлює отримання виданого державним органом України свідоцтва про народження, з огляду на нижченаведене законодавство. Відповідно до статті Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. У відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.1).\~ Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч.2). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.3). Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України (ч.4). Відповідно до абз.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», який набрав чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Проте, на теперішній час зміни до ст.13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» в частині переліку документів, на підставі яких провадить державна реєстрація смерті, не внесені, а отже дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи положення ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації прав дитини, суд визнає належним та допустимим доказом оригінал свідоцтва про народження 16.06.2018 р рос. « [PERSON] » та вважає, що заявлені вимоги належить задовольнити, встановивши факт народження дитини, що надасть можливість батькам дитини отримати видане державним органом України свідоцтво про її народження. На підставі\~ст.144\~Сімейного кодексу\~України,\~ст.13\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану",\~

Outcome: approved