Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

\~27.02.2018 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом до відповідачки з вимогою змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, Юрія , [INFO], які присуджені рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.12.2012 р., встановити аліменти до стягнення в твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно до повноліття сина. Ці вимоги обгрунтовано позивачем так. Позивач не має постійного місця праці, не має заборгованості по сплаті аліментів, однак має непорозуміння з органом державної виконавчої служби, який контролює сплату аліментів, з приводу розрахунку розміру аліментів, виходячи з середньої заробітної плати в Міжгірському районі. Позивач вважає, що спроможний сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, встановленому законом (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) чи наближеному розмірі, щомісячну сплату в твердій грошовій сумі, зокрема 1000 грн. або 1200 грн. щомісячно, не зважаючи на певні матеріальні труднощі. У позовній заяві позивач зіслався на правову позицію ВСУ у справі № 143 цс13 (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від доходу матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). \~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачка позов заперечила повністю і цю позицію обгрунтувала так. З часу присудження аліментів (2012 р.) зріс рівень інфляції, знецінелась гривня і станом на лютий 2018 р. державний виконавець визначив для боржника (позивача) розмір аліментів, виходячи з частки 1/4 частини усіх доходів боржника і середньої зарплати в Міжгірському районі в сумі 1413 грн.75 коп.. Відповідачка зазначила, що з 2012 р. по 2018 р. не зверталась до позивача про його участь в додаткових витратах на утримання дитини (лікування, оздоровлення, придбання одягу). Відповідачка вважає, що правова позиція ВСУ, на яку зіслався позивач стосується інтересів отримувача аліментів, а не боржника. Звертає увагу суду, що позивач під вимогою змінити спосіб стягнення аліментів намагається зменшити їх розмір без наведення підстав і доказів. Оцінивши зміст позовних вимог, їх заперечення, доводи сторін і їх представників, суд установив такі обставини. Згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.12.2012 р. (справа № 706/1505/12) позов [PERSON] (на даний час [PERSON]І.) до [PERSON] в частині стягнення аліментів задовольнено частково і присуджено: стягнути з [PERSON] у користь [PERSON] ([PERSON]) аліменти на утримання неповнолітньої дитини-сина Юрія, [INFO], в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, передбаченого чинним законом, починаючи з 10.09.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. Це рішення набрало законної сили 29.12.2012 р. Присуджені аліменти стягуються примусово за виконавчим листом, виданим Міжгірським районним судом № 706/1505/12, виданим 11.02.2013 р. Виконання рішення суду і контроль здійснюються ст.державним виконавцем ВДВС у Міжгірському районі [PERSON]. Станом на 12.03.2018 р. державний виконавець нарахував розмір щомісячного аліментного платежу в сумі 1413 грн. 75 коп., починаючи з січня 2018 р. Боржник цю суму не сплачував і за січень-березень 2018 р. сплатив аліменти в сумі по 930 грн. щомісячно. Згідно з вимогами ст. 182 ч.2 СК України в редакції закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 р.) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із законом "Про Державний бюджет України на 2018 р.", починаючи з 01.01.2018 р. і станом на час винесення судового рішення, тобто в період з 01.01.2018 р. по 30.06.2018 р., прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років визначено в сумі 1860 грн., а з 01.07. по 30.11.- 1944 грн., з 01.12 по 31.12 - 2027 грн.. Встановлені фактичні обставини сторонами не оспорюються. Предметом спору є зміна способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини (13 років), яка визначена рішенням суду в частині від доходу платника аліментів, на тверду грошову суму 1000/1200 грн. щомісячно. Оцінивши установлені фактичні обставини і спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з огляду на таке обгрунтування. Статтею 181 ч.3 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ст.184 ч.1 СК УКраїни передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначені норми сімейного законодавства діють відповідно до Закону № 2037- VІІІ від 17.05.2017 р., який набрав чинності 08.07.2017. Отже, законодавець визначив право вибору сплати аліментів на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду (у частці від доходу або в твердій грошовій сумі) для одержувача аліментів за його заявою. Натомість зміна розміру аліментів передбачена ст. 192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач не виконав вимог ст. 192 СК України, бо не подав жодного доказу, що його майновий стан змінився (погіршився), не вказав про наявність інших утриманців, про утворення нової сім'ї, про погіршення стану здоров'я і т.п.. Позивач також не надав доказів і не зазначив у позові, які має доходи у межах певного періоду ( в середньому на місяць, рік тощо). Доводи представника позивача, що його довіритель бажає планувати свої видатки, суд відхиляє, бо ці доводи не обгрунтовуються доказами та зрозумілою мотивацією, дотичною до змісту позовних вимог. Натомість з пояснень представника позивача видно, що платник аліментів спроможний сплачувати середньомісячну суму, яка визначена державним виконавцем. Покликання позивача врахувати правову позицію ВСУ у справі № 143 цс 13 за постановою від 05.02.2013 р. суд відхиляє, бо позивач свої вимоги обгрунтовує тільки на підставі абзацу 1 цієї правової позиції, без врахування абзацу другого, а саме про те, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182, 183, 184 СК України). Окрім цього, ця правова позиція винесена задовго до прийняття закону № 2037- VІІІ від 17.05.2017 р., за яким положення ст.ст. 181, 182, 184 СК України суттєво змінені. Суд також відхиляє покликання представника позивача, що державний виконавець вільно визначив розмір аліментів у грошовій сумі щомісячно, з огляду на таке. Ст. 71 закону "Про виконавче провадження" передбачено порядок стягнення аліментів, зокрема згідно з ч.ч. 3,4 цієї норми закону: визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України; виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Позивач не має постійного місця праці, заявив, що заробляє тимчасовими роботами в т.ч. й за кордоном України. Натомість позивач не вказав, які має доходи, не подав доказів про це. Ст. 195 СК України передбачено визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема за ч.2 цієї статті, якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Згідно з ч.3 ст.195 СК заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Позивач розмір аліментів, який обчислений державним виконавцем у грошовій сумі не оскаржив. Викладені обгрунтування та системний аналіз зазначених норм закону переконують суд у тому, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, бо позивач не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а відповідачка спростувала ці вимоги запереченнями, обгрунтуваннями та посиланням на чинне законодавство. Судових витрат до стягнення чи повернення не має. \~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed