Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити судове рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 15.11.1997 року до 12.01.2011 року. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO] (вже повнолітня) та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало зловживання відповідачем спиртними напоями, постійні сварки, бійки. Відповідач ніколи не утримував сім'ю, офіційно не працевлаштовувався, а періодичні посезонні заробітки витрачав виключно на алкоголь. Як з'ясувалося пізніше, задля особистих потреб відповідач використовував кредитні кошти, через що на даний час існують неоплачені кредитні борги. Фактично, з 2014 року відповідач перестав спілкуватися не тільки з позивачем, а й з дітьми. За останні 3 роки жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує: не бере будь-якої участі у житті дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними взагалі, що негативно впливає на психоемоційний стан дітей. Подарунків від батька діти теж не отримують. Тобто, відповідач не бажає будувати хороших стосунків з дитиною та не дбає про нормальне самоусвідомлення [PERSON]. Зазначені позивачем факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться її життям, станом здоров'я, не спілкувався та наміру в майбутньому спілкуватися не має. А це в свою чергу свідчить виключно про одне - відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Натомість у позивача з дитиною хороші, довірливі стосунки. Позивач забезпечує належні умови проживання, догляду. Питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини Городенківської РДА Івано-Франківської області. Дослідивши всі документи та пояснення 28.07.2017 року прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі із підстав, зазначених в ньому. Просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду був належним чином повідомленим, що підтверджується матеріалами справи, а саме оголошенням у газеті "Урядовий кур'єр" № 173 (6042) від 16.09.2017 року про виклик відповідача в судове засідання. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні позивача Цюмпала А.П. підтримав висновок органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка, оцінивши досліджені докази в сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що стверджується даними свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 10.02.2005 року Городенківським відділом РАЦСу. Згідно копії рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12.01.2011 року по справі № 2-94/11, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено проживати біля матері. Факт проживання дочки [PERSON], 2005 р.н. з позивачем стверджується даними довідки № 149, виданої виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 20.07.2017 року, згідно з якою до складу сім'ї позивача [PERSON], 1976 року народження входить: дочка [PERSON], 1998 р.н., дочка [PERSON], 2005 р.н., мати [PERSON], 1957 р.н. [PERSON], 2005 року народження перебуває на утриманні матері [PERSON], 1976 року народження, що стверджено довідкою № 150, виданою 20.07.2017 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. З акту обстеження матеріально - побутових умов в господарстві [PERSON] по [ADDRESS] Городенківського району слідує, що в даному господарстві проживає: [PERSON], 1976 р.н., яка працює вчителем початкових класів Чернятинської ЗОШ та її дочки [PERSON], 1998 р.н., [PERSON], 2005 р.н., а також мати [PERSON], 1957 р.н., пенсіонерка; всі вони проживають у новому, власному житловому будинку, де є всі умови для проживання; житлові та матеріально-побутові умови даної сім'ї добрі. Згідно довідок № 36, 37, виданих Чернятинською ЗОШ І-ІІІ ст. встановлено, що [PERSON], 2005 р.н. дійсно навчається у 7 класі Чернятинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області, бере активну участь у житті школи, призер Всеукраїнських учнівських конкурсів; батько - [PERSON] протягом останніх трьох років не цікавиться життям та навчанням дитини у школі, не відвідує батьківські збори, не бере участі у фінансуванні харчування дочки. Свідок [PERSON] - вчитель Чернятинської ЗОШ І-ІІІ ст., яка вчила [PERSON] у 1-4 класі та яка являється близькою подругою позивача суду пояснила, що батько дитини - [PERSON] участі у її вихованні не приймає з 2014 року; [PERSON] про нього не згадує. З висновку Городенківської районної державної адміністрації № 01-29/444 від 28.07.2017 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні своєї дочки [PERSON], [INFO]: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її повноцінного розвитку. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо дочки [PERSON], тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки - [PERSON]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved