Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Липівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначено, [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , де проживає на даний час. Позивачем виготовлено технічний паспорт на вказане домоволодіння, але оформити право власності на нього він не може, оскільки, право власності на домоволодіння не зареєстроване. Рішенням Липівської сільської ради від 27 липня 2019 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на якій розташоване будівництво. Чинний ЦК України надає можливість легалізувати самочинне будівництво шляхом звернення з позовною заявою про визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку. Тому він змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач не прибув, представник позивача адвокат Гринчишин І.Я. подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про визнання позову, клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки виконавчого комітету Липівської сільської ради № 997 від 23 вересня 2019 року, [PERSON] належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Будинок побудовано в 1950 році. Згідно рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Липівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 28 липня 2019 року, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (присадибної ділянки) в натурі (на місцевості), зокрема, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель орієнтовною площею 0,12 га, та для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 174 від 23 вересня 2019 року домоволодіння по [ADDRESS] , має наступні технічні характеристики: "А" житловий будинок загальною площею 51,7 м2, житловою площею 36,1 м2 . Реєстрація права на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. На зазначені домоволодіння в ТОВ «Технічна інвентаризація та оцінка нерухомості» на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт. Згідно звіту про оцінку домоволодіння оцінювача [PERSON] від 26 вересня 2019 року, ринкова вартість зазначеного домоволодіння без врахування вартості земельної ділянки становить 23300,00 грн. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У постанові від 30.03.2016 р., ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі N 6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону №2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, не визнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до пункту 12 зазначеної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст.376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст.375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст.376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це у окремій заяві. У разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що рішенням сесії Липівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Корчинському М.С. надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. При будівництві житлового будинку не порушені будівельні норми і правила, збудований житловий будинок не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 316, 375, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved