Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з січня 2017 року по березень 2017 року в сумі 11644,91 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 3965,76 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.08.2017 року позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з січня 2017 року по березень 2017 року в сумі 11644,91 грн. залишені без розгляду. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 03.03.2010 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду електромонтера охоронно-пожежної сигналізації ділянки, про що у трудовій книжці був зроблений відповідний запис. Наказом №0112 КП від 30.03.2017 року позивача звільнено з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. З січня 2017 року відповідач не здійснював виплату заробітної плати, посилаючись на незалежні від нього обставини. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.03.2017 року до 18.04.2017 року становить 3965,76 грн. На даний час відповідачем заборгованість не виплачена. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та письмові заперечення, у яких зазначено, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), а саме акти тероризму, військові дії на території Луганської області, встановлені висновком Торгово-промислової палати України, про що зазначено у Сертифікаті ТПП № 4978 про форс-мажорні обставини, що був виданий ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Вказані чинники свідчать про те, що затримка виплати заробітної плати працівникам та розрахунку при звільненні не є результатом провини роботодавця, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведенням АТО в регіоні, неналежним постачанням електроенергії, і як наслідок, тривалим простоєм виробничих потужностей і відсутністю фінансових надходжень від продажу продукції, необхідних для своєчасної виплати заробітної плати, та своєчасного розрахунку при звільненні. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], [INFO], 03.03.2010 року на підставі наказу №0012-к від 02.03.2010 року був прийнятий до ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на посаду електромонтера охоронно-пожежної сигналізації ділянки та протипожежної автоматики та охоронно-пожежної сигналізації центру інформаційних технологій та телекомунікацій по 4 розряду. 30.03.2017 року був звільнений за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 0112-кп від 30.03.2017 року. Згідно копій розрахункових листків, наявних у матеріалах справи, за січень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 5006,71 грн., за лютий 2017 року 4335,63 грн., за березень 2017 року - 8568,10 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Судом встановлено, що у день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку. На день розгляду справи заборгованість по заробітній платі в сумі 11644,91 грн. позивачу не виплачена. Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. У відповідності до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5). Згідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Аналізуючи викладене вбачається, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. На підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідачем до суду був наданий сертифікат № 4978 (вих. № 2856/05.0-4 від 02.09.2015 року) Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відповідно до вказаного сертифікату № 4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» місцезнаходження якого: 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, код ЄДРПОУ 33270581 щодо зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 16.04.2014 року та дата закінчення - тривають на 02.09.2015 року, дату встановити неможливо. Зазначені вище обставини свідчать про те, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» виконання зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Таким чином, у сертифікаті № 7566 Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні. Суд звертає увагу на те, що інших сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, виданих Торгово-промисловою палатою України, відповідачем до суду не надано. З огляду на викладене, суд доходить висновку про ненадання до суду відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини в затримці розрахунку при звільненні позивача. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 23.03.2017 року № 6-365цс16 не заслуговує на увагу, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України, та обставини у цій справі є різними. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. У відповідності з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньоденна заробітна плата позивача складає 233,56 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців (січень, лютий 2017 року), що передують події звільнення (30.03.2017 року), робочі дні в загальному розмірі 9342,34 грн. ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 40 днів). Середньомісячне число робочих днів позивача складає 20 робочих днів (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, тобто за січень та лютий 2017 року із урахуванням святкових та вихідних днів, в кількості 40 днів ділиться на 2). Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 31.03.2017 року до 18.04.2017 року, зазначений у позовних вимогах позивача, складає 13 робочих днів. Таким чином, 13 робочих днів затримки слід помножити на 233,56 грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 3036,28 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Аналізуючи викладене, вбачається, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року до 18.04.2017 року, з урахуванням заявлених позовних вимог, у розмірі 3036,28 грн. при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обовязкових платежів у вигаді податку, зборів та інших обовязкових платежів є обовязком сторін при виплаті вказаної суми. З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 3036,28 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, передбачено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи те, що задоволено 76,56% відсотків позовних вимог (3036,28 грн. від 3965,76 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 489,98 грн. (640 грн. х 76,56%/100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial