Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з уточненим в подальшому позовом до Приватного Акціонерного Товариства « Миронівська птахофабрика». В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, поскільки згідно наказу від 23.05.2013 за № 307-к був прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду ПрАТ «Миронівська птахофабрика». 23.05.2013 він отримав травму на виробництві у зв'язку з чим перебував на лікуванні до 02.12.2013. Відповідно до довідки Черкаської обласної МСЕК за результатами огляду, здійсненого 04.12.2013 йому була встановлена третя група інвалідності по причині трудового каліцтва з 03.12.2013 та протипоказана робота з тривалим стоянням та ходою. 05.12.2003 року він звернувся до відповідача з вказаною довідкою МСЕК, відповідно до якої за станом здоров'я відповідач повинен був перевести його на легшу роботу. У зв'язку з тим, що відповідач не запропонував іншу легшу роботу, виконувати обов'язки слюсаря-ремонтника згідно рекомендацій висновку МСЕК він вже не міг, вимушено написав 05.12.2013 року заяву на ім'я Президента ПрАТ «Миронівська птахофабрика» [PERSON] про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а саме [PERSON], та додав копію свідоцтва про народження. Отримавши письмову згоду на відпустку від керівника виробничого підрозділу СГІ та начальника виробничої дільниці [PERSON], за рекомендацією МСЕК він продовжив лікування і 20.12.2013 отримав лист від відповідача вих. № 509 від 11.12.2013 року з якого дізнався про розірвання трудового договору 11.12.2013 року за п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, на наступний день отримав від Відповідача ще один лист вих. № 1381 від 12.12.2013 року, про відмову у наданні соціальної відпустки у зв'язку із звільненням. Зрозумівши, що відповідачем грубо порушуються його конституційні права на працю відразу ж звернувся до Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області з питань законності звільнення. 01.02.2013 йому надійшла відповідь Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області за № 23-ПІ 116/03-16 від 22.01.2014 року, з якої дізнався про звільнення за наказом від 11.12.2013 року № 896-к із займаної посади на підставі п.4, ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, з яким не згоден, поскільки прогулів не здійснював, трудової дисципліни не порушував. Тому просить суд поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, визнати незаконним п.2 наказу ПрАТ «Миронівська птахофабрика» № 896-к від 11.12.2013 про його звільнення з посади слюсаря-ремонтника 3 розряду служби головного інженера з 11.12.2013 за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, поновити на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду служби головного інженера у ПрАТ « Миронівська птахофабрика» з 11.12.2013, стягнути з ПрАТ « Миронівська птахофабрика» на його користь компенсацію за період вимушеного прогулу з 11.12.2013 до 18.08.2015 в сумі 25854 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 1000 грн.. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились надали заяви про розгляд справи за їх відсутності з участю представника [PERSON], у попередніх судових засіданнях позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що після виробничої травми отриманої у відповідача 04.12.2013 він проходив огляд у МСЕК і наступного дня 05.12.2013 повідомив про це свого безпосереднього керівника [PERSON] і не отримавши від роботодавця пропозиції переведення на легшу роботу особисто написав заяву на бланку, який надано у відділі кадрів, про надання відпустки по догляду за дитиною, яку погодили керівник виробничого підрозділу підписав та керівник виробничої дільниці [PERSON], підписавши 05.12.2013, після чого [PERSON] відпустив його додому. Лише через декілька днів додому приїхали працівники служби безпеки підприємства, яким він пояснив, що перебуває у відпустці та лікується, а тому від письмових пояснень щодо відсутності на роботі відмовився. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача Шевчук І.Г. позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, посилаючись на те, що позивач не довів поважності причин пропуску, поскільки звернення його до Територіальної державної інспекціії з питань праці у Черкаській області не є способом захисту, він не повідомив адміністрацію ПРАТ «Миронівська птахофабрика» про перебування на лікуванні з 06.12.2013. Також вважає, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення, поскільки процедура звільнення за прогул підприємством була дотримана, так як позивач був відсутній на роботі з 5 до 11 грудня 2013 року, а під час перевірки працівниками служби безпеки підприємства позивач відмовився від надання пояснень щодо причин відсутності на роботі, про що складено відповідний акт від 10.12.2013. Вважає, що підстав для переведення позивача на легшу роботу у відповідача не було, поскільки він не надав висновок МСЕК про встановлення йому третьої групи інвалідності та не звернувся з відповідною заявою про переведення до адміністрації підприємства. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно наказу від 23.05.2013 за № 307-к позивач [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (а.с.35). Згідно акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженим президентом ПрАТ «Миронівська птахофабрика» 27.05.2013 (а.с. 211) позивач [PERSON] 23.05.2013 отримав травму на виробництві у зв'язку з чим перебував на лікуванні до 02.12.2013. Відповідно довідок до акта огляду Черкаської обласної МСЕК (а.с.8-9) за результатами огляду, здійсненого 04.12.2013 [PERSON], визначено ступінь втрати професійної працездатності на 35 % та встановлено третю групу інвалідності по причині трудового каліцтва з 03.12.2013 на строк до 01.01.2015 та вказано висновок про умови та характер праці: протипоказана робота з тривалим стоянням та ходою, рекомендовані заходи по відновленню працездатності: стаціонарне лікування в ортопедичному відділенні, медична реабілітація, медичне забезпечення, санаторно-курортне лікування. Згідно повторного огляду Черкаською обласною МСЕК 26.12.2014 (а.с.182) позивачу [PERSON] встановлена третя група інвалідності по причині трудового каліцтва безтерміново з тими ж медичними рекомендаціями, зокрема протипоказана робота з тривалим стоянням та ходою. Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров 'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу відповідно до медичного висновку тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров 'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівником зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до ст.171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.172 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством, на власника або уповноваженого ним органу покладається обов'язок організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці. Також суд враховує, що згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону праці" за працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, зберігається місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або визнання їх у встановленому порядку інвалідами. У разі неможливості виконання потерпілим попередньої роботи власник зобов'язаний забезпечити, відповідно до медичних рекомендацій, його перепідготовку і працевлаштування, встановити пільгові умови та режим роботи. Згідно відповіді Територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаській області на звернення [PERSON] від 22.01.2014 за №23-П1116/03-16 (а.с.10) встановлено, що за усними поясненнями працівників відповідача довідка комісії МСЕК про встановлення третьої групи інвалідності [PERSON] була отримана 05.12.2013, відповідно з цієї дати його повинні були відсторонити від роботи із збереженням середнього заробітку і вжито заходів щодо переведення на іншу роботу, яка б відповідала рекомендаціям висновку МСЕК. Вказаних вимог Закону відповідач не виконав, доказів вжиття заходів з урахуванням наявних медичних рекомендацій щодо працевлаштування позивача в суді не надав. Згідно заяви позивача на ім'я президента ПрАТ «Миронівська птахофабрика» [PERSON] від 05.12.2003 року, яка зареєстрована відповідачем 06.12.2013 за вх..№ 970 (а.с.11) вбачається, що він звернувся до відповідача із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а саме [PERSON], [INFO] та додав копію свідоцтва про народження дитини та отримав письмову згоду на відпустку від керівника виробничого підрозділу СГІ та начальника виробничої дільниці [PERSON]. Відповідно до ч. 7 ст. 179 КЗпП України «...відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку можуть використовуватися батьком дитини, бабусею, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною...». Відповідно до ст.181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у ч.7 ст.179 цього Кодексу та оформляються наказом власника або уповноваженого ним органу. В порушення вимог ст.ст.179,181 КЗпП України відповідач не видав наказ про надання соціальної відпустки позивачу на його заяву від 05.12.2013 та надав вже після звільнення 12.12.2013 відповідь про відмову [PERSON] в наданні соціальної відпустки з причини звільнення з роботи з 11.12.2013 (а.с.17). Згідно медичної довідки Комунального закладу «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської районної ради (а.с.13) вбачається, що позивач [PERSON] за рекомендацією МСЕК знаходився на лікуванні з 06.12.2013 до 20.02.2013з діагнозом: «Вегетодистонія по гіпертонічному типу, кризовий перебіг». Згідно п.2 наказу президента ПрАТ «Миронівська птахофабрика» [PERSON] № 896-к від 11.12.2013 (а.с.46) вбачається звільнення [PERSON] з посади слюсаря-ремонтника 3 розряду служби головного інженера з 11.12.2013 за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України на підставі доповідної записки помічника начальника служби безпеки [PERSON] від 10.12.2013, службової записки завідуючого майстерні служби головного інженера [PERSON] від 06.12.2013 акту про відмову [PERSON] надавати письмове пояснення від 10.12.2013, акту про відсутність на роботі від 10.12.2013 (а.с.36-40). Так, відповідно до п.4 ст. 40 КЗПП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Відповідно до вимог Кодексу законів про працю України підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Так, згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. В порушення вимог ст.149 КзПП України відповідачем при звільненні не враховано ту обставину, що з 06.12.2013 року за рекомендаціями МСЕК позивач продовжив лікування, що засвідчує медична довідка, а тому причина відсутності на роботі позивача з 05.12.2013 до 11.12.2013 є поважною та не може вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення позивача з цієї підстави є незаконним. Відповідно до ст..47 КЗпП України у день звільнення власник зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи, а також; провести з ним розрахунок у строки, зазначені в cm. 116 КЗпП. Згідно книги обліку трудових книжок на ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (а.с.47-49) вбачаються підпис позивача, але відсутня дата отримання трудової книжки. Згідно копії особової картки працівника [PERSON] (а.с.41) наданої суду відповідачем разом із запереченням від 05.05.2014 вбачається відсутність запису про звільнення та відсутній підпис позивача про ознайомлення з наказом про звільнення, тому суд критично оцінює надану відповідачем пізніше суду іншу копію особової картки [PERSON] (а.с.166), в якій міститься запис про звільнення та підпис позивача з датою 11.12.2013. Допитаний у суді свідок [PERSON], який працює головним інженером ПрАТ «Миронівська птахофабрика» підтвердив свій підпис на заяві позивача від 05.12.2013 на відпустку по догляду за дитиною та пояснив, що не заперечував щодо надання такої відпустки позивачу. Суд критично оцінює покази допитаного в суді свідка [PERSON], яка працює заступником начальника відділу кадрів у ПрАТ «Миронівська птахофабрика», про те, що бланк заяви про надання відпустки по догляду за дитиною вона отримала від матері позивача [PERSON] та зареєструвала 06.12.2013, поскільки дата підписів [PERSON] та начальника виробничої дільниці [PERSON] на даній заяві вказана 05.12.2013 (а.с.11). Покази свідка [PERSON] про те, що вона ознайомила позивача з наказом про звільнення 11.12.2013 також спростовуються листом відповідача від 11.12.2103 за № 509 з повідомленням позивача про звільнення (а.с.16), даними особової картки (а.с.41) та результатами перевірки у січні 2014 року Територіальною інспекцією праці (а.с.10). Судом встановлено, що в порушення ст.ст.47,116 КЗпП України трудова книжка в день звільнення не видана, копія наказу про звільнення не видана, остаточний розрахунок, зокрема компенсація за невикористані дні відпустки виплачені 19.12.2103, що підтверджується результатами перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаській області звернення [PERSON], проведеної у січні 2014 року, якою достовірно у період безпосередньо після звільнення, встановлено, що «документи, які підтверджують надання позивачу копії наказу про звільнення з ініціативи роботодавця відсутні, трудова книжка в день звільнення не видавалась, розрахунок остаточний був здійснений 19.12.2013 року». Таким чином наявними у справі доказами підтверджується порушення вимог ст.ст.47, 116,170-172,181 КЗпП України, Закону України "Про охорону праці" при звільненні позивача, наказ про його звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним, позивач підлягає поновленню на роботі з дня видання незаконного наказу - з 11.12.2013. Судом встановлено, що позивач дізнався про звільнення з роботи з 14.12.2013 після отримання листа від відповідача про розірвання трудового договору за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.43-44) та про порушення його прав при звільненні - 01.02.2014 після отримання відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області (а.с.10), але з урахуванням того, що [PERSON] з 06.12.2013 до 20.02.2014 перебував на лікуванні у лікаря з діагнозом: Вегетодистонія по гіпертонічному типу, кризовий перебіг, з 21.02.2014 з діагнозом: бронхіт, з 01.04.2014 та по час звернення до суду з діагнозом: консолідований перелом правої п'яточної кості (а.с. 13-15), суд відповідно до вимог ст. 234 КЗпП України вважає, що пропуск строку звернення позивача до суду з даним позовом, установленого ст. 233 КЗпП України, відбувся з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню судом. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При поновленні на роботі підлягає задоволенню позов про стягнення компенсації за період вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено постановою КМУ від 8.02.1995 року № 100. Середньоденний заробіток розраховується відповідно до даної постанови та даних довідки відповідача про розмір заробітної плати позивача, а саме погодинної тарифної ставки слюсаря-ремонтника 3 розряду, яка складає 7,75 грн. х 8 год=62 грн. (а.с. 77). Отриманий середньоденний заробіток слід помножити на кількість робочих днів за розрахунковий період - з наступного від дня звільнення до дня поновлення - з 12.08.2014 року до 18.08.2015, всього 417 робочих днів: 62 грн.х417=25854 грн.. Із нарахованої суми компенсації бухгалтерії відповідача слід відрахувати всі передбачені податки і обов'язкові платежі до бюджету та різних фондів, решту суми виплатити позивачу. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При задоволенні позову про поновлення на роботі підлягає частковому задоволенню і вимога про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що після отримання виробничої травми на підприємстві відповідача з урахуванням медичних рекомендацій МСЕК продовження лікування після звільнення з роботи в період з 11.12.2013 до 18.08.2015 позивач фактично не мав засобів до існування, розмір морального відшкодування у 3000 грн. буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Витрати позивача у сумі 1000 грн. на правову допомогу підтверджені наявними у справі розрахунками оплати праці адвоката і підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial