Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

24.09.2018 р. заявник [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що 08.05.2014 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. В шлюбі, [INFO] у них народилася донька [PERSON], у місті Феодосія Автономної Республіки Крим. Оскільки свідоцтво про народження [PERSON] видане Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, яке є недійсним та не створює правових наслідків на території України, тому з метою отримання свідоцтва про народження дитини у державних органах реєстрації цивільного стану України, вона звернулася до Макарівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але їй було відмовлено у державній реєстрації народження дитини. Тому, заявник змушена звернутися до суду з даною заявою, в якій просить суд встановити факт народження дитини (дівчинки), а саме, що [PERSON], громадянка України народилася [INFO] в м. Феодосія Автономної Республіки Крим, у матері - [PERSON] та батька [PERSON], які перебувають у шлюбі між собою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №213 від 08.05.2014 р. виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Феодосійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим. Допустити негайне виконання рішення суду. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 25.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 28.09.2018 р. Заявник в судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути заяву без його участі, зазначив, що заяву підтримує та просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його присутності, проти задоволення заяви не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши і оцінивши письмові докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] з 08.05.2014 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Феодосійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим (а.с. 13). Відповідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] від 20.12.2017 р., [PERSON] народилася [INFO] в місті Феодосія Республіки Крим. Місце державної реєстрації: Феодосійський міський відділ запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Її батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 22.09.2018 р. Макарівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області, відмовив у державній реєстрації народження [PERSON], посилаючись на ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки вже видане свідоцтво про народження вважається недійсним та не створює правових наслідків на території України (а.с. 15-16). Встановлення даного факту необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження встановленого Україною зразка, оскільки на даний час Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією, та в подальшому для звернення до органів праці та соціального захисту населення для оформлення державної допомоги. Так, статтею 144 СК України визначений порядок реєстрації народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вказаної норми права, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. У разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження дитини реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває. Реєстрація народження дитини провадиться державним органом реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Згідно ж з вимогами п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, зареєстрованих Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 однією з підстав для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. При відсутності зазначеної підстави для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження певною жінкою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 5 рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Згідно принципу 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та ст. 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, будь-які органи, їх правові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Так, згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і з її межами. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у разі неможливості реєстрації факту народження органом державної реєстрації актів цивільного стану встановлення факту народження особи у певний час здійснюється в судовому порядку. Статтею 317 цього Кодексу передбачено, що заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подано батьками, родичами, іншими представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, можуть бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку що заява є обґрунтована і підлягає задоволенню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved