Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON], діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої підопічної [PERSON], а також [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього підопічного [PERSON], звернулись до суду із зазначеним позовом, у якому просили визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках право власності на частину квартири [ADDRESS] в м.Кузнецовську Рівненської області в порядку спадкування за законом частини цієї квартири, що залишилась після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачам та нині померлій [PERSON] на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 належить квартира [ADDRESS] в м.Кузнецовську Рівненської області. [PERSON] померла [INFO] р. в АР Крим, на час її смерті її мати позивачка [PERSON] проживала разом з дочкою та двома її дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Після смерті дочки відкрилась спадщина, з метою оформлення права на яку вона зверталась до органів нотаріату АР Крим, проте оформити спадщину їй не вдалось, оскільки існувала потреба у присутності [PERSON], який був призначений опікуном сина померлої [PERSON] Повернувшись у зв'язку з анексією Криму до м.Кузнецовська Рівненської області, у 2014 році [PERSON] звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте виявилось, що спадкова справа щодо майна, що залишилось після смерті [PERSON], відкрита в Криму, що позбавило нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину. На даний час у зв'язку з анексією Криму оформити право власності в порядку спадкування на частину квартири [ADDRESS] в м.Кузнецовську Рівненської області, яка належала [PERSON], можливості немає, у зв'язку з чим пред'явлено позов. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала вимоги позовної заяви та пояснила, що після смерті її дочки [PERSON] залишилось двоє неповнолітніх дітей - дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], опікунами яких призначено відповідно [PERSON] та її сина [PERSON] [PERSON] пояснила, що батько [PERSON] - [PERSON] на спадщину, що залишилась після її смерті, не претендує, і спір між ними з цього приводу відсутній. З підстав, викладених у позові, [PERSON] просила суд його задовольнити. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - виконавчого комітету Кузнецовської міської ради до суду не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, у якій зазначила про те, що виконавчий комітет Кузнецовської міської ради не заперечує проти задоволення позовних вимог. Залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], який являється батьком померлої [PERSON], до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив про те, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд встановив та врахував наступне. Квартира [ADDRESS] в м.Кузнецовську Рівненської області на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/3 належить позивачам [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації 30.05.2000 р., реєстровий номер 24-72-5219, а також витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 37015922 від 27.12.12 р. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в смт.Леніне АР Крим, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] р. відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. До першої черги спадкоємців за законом, згідно з ст.1261 ЦК України, належать діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З пояснень позивачки [PERSON] судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] у шлюбі не перебувала. Як встановлено з свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 15.01.80 р. Вільшанським сільбюро ЗАГС Дзержинського району Житомирської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] 22.11.95 р. уклала шлюб з [PERSON], отримавши після укладення шлюбу прізвище [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Ленінського райвиконкому АР Крим. [PERSON] являється матір'ю двох неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 05.10.06 р. відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14.05.10 р. відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим. Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцями за законом майна, що залишилось після смерті [PERSON], є її батьки [PERSON] та [PERSON], а також діти [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно з ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] подала заяву до нотаріального органу Автономної Республіки Крим з метою оформлення права на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] За її зверненням органом нотаріату АР Крим було заведено спадкову справу, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 39140738 від 11.12.14 р., та видано свідоцтво про право на спадщину ВРІ № 237106 від 22.02.11 р. на належні [PERSON] грошові кошти на рахунку у фінансовій установі. Відповідно до п.2.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.12 р., у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Таким чином, за наявності відкритої спадкової справи щодо майна, що залишилось після смерті [PERSON], та подання спадкоємцем першої заяви до нотаріальних органів АР Крим, позивач [PERSON] у зв'язку з анексією Криму позбавлена можливості оформити право на спадщину в органах нотаріату України. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що з числа спадкоємців за законом, такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], є її мати [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] Батько померлої [PERSON] на момент смерті [PERSON] разом з нею не проживав, заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не подавав, а тому не є таким, що прийняв спадщину. З його письмової заяви та пояснень позивачки [PERSON] судом встановлено, що на частку у майні, що залишилась після смерті [PERSON], він не претендує, спір у цій частині між позивачами та третьою особою відсутній. Над неповнолітніми дітьми [PERSON] встановлено опіку. Так, згідно з посвідченням служби у справах дітей Ленінської райдержадміністрації АР Крим від 08.10.10 р., опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO], призначено [PERSON] Згідно з посвідченням № 1 від 26.08.10 р. виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], призначено [PERSON] Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.13 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин порушене право [PERSON], а також неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом нерухомого майна, що залишилось після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, за [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в м.Кузнецовську Рівненської області, у рівних частках по 1/9. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1278, 1296, 1297 ЦК України, ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved