Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

17 жовтня 2017 року представник позивача звернувся з позовом до Олександрівського районного суду Донецької області в інтересах [PERSON] до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди. В обгрунтування позову представник позивача зазначив, що 22 червня 2017 року між [PERSON] Анатолієвною і [PERSON] було укладено мирову угоду, яка 22 червня 2017 року була визнана Олександрівським районним судом Донецької області у справі № 240/73/17. Відповідно до пункту 3 зазначеної ухвали суду: "Відповідач по справі за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - [PERSON], частково відмовляється від своїх позовних вимог, в частині розподілу спільного майна подружжя в натурі, та погоджується з тим, що все перелічене майно на загальну суму 2613642 (два мільйона шістсот тридцять тисяч шістсот сорок дві) гривні, що є спільною сумісною власністю залишається його власністю. При цьому [PERSON] погоджується сплатити [PERSON] грошову компенсацію з 50 % спільного майна подружжя у розмірі 1306821 (один мільйон триста шість тисяч вісімсот двадцять одна гривня, яке він повинен сплатити до 27 серпня 2017 року". Таким чином [PERSON] зобов'язався в повному обсязі до 27 серпня 2017 року передати [PERSON] грошові кошти на суму 1 306 821 гривну. Однак в порушення пункту 3 мирової угоди, пункту 3 ухвали суду станом на 16 жовтня 2017 року грошові кошти [PERSON] не передано [PERSON] продовжує і надалі без достатньої правової підстави користуватись майном [PERSON] Представники позивача у судовому засіданні підтримали повністю позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення відповідно викладеним у позові. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду повторно не зявився, та не повідомив суд про поважні причини неявки (а.с. 37,43). У звязку з повторною неявкою відповідача належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, суд відповідно до вимог ст. 224-225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи (а.с. 44). Суд, вислухавши позивача та його представників, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті саме особи аба особа, що якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2017 року між позивачем [PERSON] і [PERSON] було укладено мирову угоду по цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя (20-21). Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 22 червня 2017 року у справі № 240/73/17, дана мирова угода була визнана. Відповідно до пункту 3 даної ухвали суду: "Відповідач по справі за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - [PERSON], частково відмовляється від своїх позовних вимог, в частині розподілу спільного майна подружжя в натурі, та погоджується з тим, що все перелічене майно на загальну суму 2613642 (два мільйона шістсот тридцять тисяч шістсот сорок дві) гривні, що є спільною сумісною власністю залишається його власністю. При цьому [PERSON] погоджується сплатити [PERSON] грошову компенсацію з 50 % спільного майна подружжя у розмірі 1306821 (один мільйон триста шість тисяч вісімсот двадцять одна гривня, яке він повинен сплатити до 27 серпня 2017 року". Ухвала набрала чинності 29 червня 2017 року (а.с. 5-7). Постановою заступника начальника Олександрівського районного відділу ДВС від 07.09.2017 року №54662869, відкрито виконавче провадження про примусове виконання ухвали Олександрівського районного суду Донецької області від 22 червня 2017 року у справі № 240/73/17 (а.с. 22). 08.09.2017 року, [PERSON] було направлено виклик державного виконавця та зобов'язано його з'явитись до виконавця 12.09.2017 року, щодо сплати боргу [PERSON] (а.с.29). Постановою заступника начальника Олександрівського районного відділу ДВС від 19.10.2017 року №54662869, виконавчий документ від 22 червня 2017 року у справі № 240/73/17 повернуто стягувачу [PERSON], без виконання за її заявою (а.с. 25). Відповідно до довідки заступника начальника Олександрівського районного відділу ДВС від 19.10.2017 року № 6508, кошти з [PERSON] на користь [PERSON] за ухвалою 240/73/17 від 22 червня 2017 не утримувались (а.с.23). Відповідно до ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета спору. Закриваючи провадження по справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі невиконання однією із сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Цього висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у цивільній справі № 6-274цс15 від 23 вересня 2015 року. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що зобов'язання встановлені та погоджені сторонами в мировій угоді, підлягають виконанню, а вимоги представника позивача про спонукання відповідача до виконання мирової угоди від 22.06.2017 року, - задоволенню. Спонукання відповідача до виконання мирової угоди, суд вважає можливим щляхом стягнення з нього на користь позивача грошової суму в визначеному угодою розмірі. Судові витрати позивача по оплаті судового збору в розмірі 8000,00 грн., підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved