Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

18 березня 2019 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що 24 вересня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося. 18 грудня 2013 року за рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилися проживати з нею. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не займається її вихованням, не проявляє батьківську турботу та не спілкується з нею. Просила позбавити його батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] (діючий на підставі договору № 36 від 05 листопада 2018 року), позов підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та просили його задовольнити. Позивачка вважає, що позбавивши відповідача батьківських прав, зможе уникнути психологічної травми дитини, яку вона може отримати, дізнавшись про свого біологічного батька, оскільки вона навіть не знає його. Вона завжди вважала своїм батьком вітчима. Крім того зазначили, що відповідач взагалі не цікавиться життям та розвитком дитини, аліменти почав сплачувати лише після того, як вона подала позов до суду. Відповідач та його представник [PERSON] (діюча на підставі договору № 154 від 09 квітня 2019 року) в судовому засіданні проти позовних вимог позивачки заперечували, відповідач пояснив, що позивачка\~умисно перешкоджає\~будь-яким\~його контактам\~із донькою,\~не дозволяє\~йому спілкуватися\~з нею.\~Зазначив, що він має бажання спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні, однак з об`єктивних причин він цього зробити не може, оскільки позивачка не дає дозволу йому спілкуватись з дитиною. Будь-яку допомогу, яку він намагався надати доньці, позивачка не приймала, подарунки, які він передавав доньці вона відносила до садочку. Вважає, що вона усіма можливими способами намагається усунути його від спілкування з дитиною, оскільки її новий чоловік бажає її усиновити. Період не спілкування з донькою пояснював перебуванням на строковій службі з квітня 2015 року на навчанням у вищому навчальному закладі. Представник третьої особи за довіреністю Дорофєєва Д.Г. в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та висновок Березнегуватської районної державної адміністрації про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він бажає налагодити спілкування та побачення з донькою і звертався до органу опіки і піклування Центральної райдержадміністрації м. Миколаєва з цього приводу. Заслухавши пояснення сторін, висновок представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2011 року, який відповідно до рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2013 року, розірвано.(а.с.10) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області 16 березня 2012 року за актовим записом № 19 Книги реєстрації народжень, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 березня 2017 року за актовим записом № 101 Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила своє прізвище на " [PERSON] ". (а.с.18). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.11-12). З акту\~обстеження умов\~проживання сім`ї\~ [PERSON] ,\~складеного 08\~серпня 2019\~року,\~слідує,\~що в\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~ малолітня\~ [PERSON] \~проживає разом\~з матір`ю,\~ [PERSON] \~та вітчимом\~ [PERSON] .\~Для \~виховання та\~розвитку дитини\~створені належні\~умови для\~нормальної життєдіяльності\~та розвитку\~(а.с.66). Як вбачається з довідки Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 20 вересня 2018 року, відповідач зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується записом № 010070-1 в господарській книзі № 2 Новосевастопольської сільської ради та проживає разом з батьками, дружиною та донькою (а.с.58). Згідно характеристики виданої Миколаївською загальноосвітньою школою № 53 від 30 вересня 2018 року, малолітня [PERSON] соціально адаптована, має потрібні навички та добрий загальний розвиток, активна в спілкування із однолітками (а.с.15). Однак, надані позивачем докази на обґрунтування вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, не свідчать про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, відсутність з його сторони уваги та піклування про дитину. Обставини свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками з матеріалів справи судом також не вбачаються. Так судом встановлено, що з 2010 до 2014 року відповідач навчався в Миколаївському національному аграрному університеті в зв`язку з чим отримав повну вищу освіту та здобув кваліфікацію агронома. Про вказане свідчить копія диплому від 30 червня 2014 року (а.с.56). В період з квітня 2015 року по квітень 2016 року відповідач проходив строкову військову службу в збройних силах України, що підтверджується копією військового квитка від 29 квітня 2015 року (а.с.49-51). Згідно службової характеристики, наданою військовою частиною ПП [NUMBER] Міністерства оборони України 14 квітня 2016 року, відповідач за час несення служби зарекомендував себе виключно з позитивного боку як розумний, ініціативний, дисциплінований та зразковий військовослужбовець, має спокійний, врівноважений та розсудливий характер (а.с.81). Відповідач має у власності земельну ділянку площею 14,58 гектарів в межах території Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, на якій на даний час займається сільськогосподарським виробництвом (а.с.57). В період після припинення з позивачкою сімейних відносин, відповідач систематично надавав дитині матеріальну допомогу, про що свідчать квитанції про перерахування коштів, а після стягнення з нього рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва аліментів на утримання дитини, в повному обсязі та своєчасно їх сплачує (а.с.44-45, 82-86). В 2019 та 2020 році позивачка зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини разом з нею за кордон на відпочинок, та він їй в цьому будь-яких перешкод не чинив, оскільки вважав, що це буде лише в інтересах дитини (а.с.101-102). [PERSON] \~має бажання\~спілкуватися з\~дитиною,\~проте отримує\~відмову з\~боку позивачки,\~в зв`язку\~з чим\~змушений був\~у вересні 2019 року звернутися до служби у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва щодо його участі у вихованні та відвідуванні доньки. Однак як свідчить витяг з рішення комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради № 17 від 17 вересня 2019 року, йому було у цьому відмовлено (а.с.65). Факт заборони побачень відповідача з дитиною також підтвердила в судовому засіданні і сама позивачка, вказавши, що це негативно буде впливати на свідомість та здоров`я дитини. Крім того позивачка зазначала, що взагалі не розповідала дитині про існування біологічного батька, оскільки у неї є інший батько. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] надані в судовому засіданні, стосовно не бажанням відповідача спілкуватися з донькою, відсутність у нього інтересу щодо життя та здоров`я дитини, а також інформація ДНЗ № 10 Миколаївської міської ради від 14 липня 2017 року та характеристика Миколаївської загальноосвітньої школи № 53 від 30 вересня 2018 року стосовно неприйняття участі батька у вихованні дитини, судом до уваги не приймаються, оскільки вони суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам (а.с.13,15). Також не приймається до уваги судом і соціально-психологічний висновок за результатами діагностичного обстеження [PERSON] , наданий практичним психологом Г.С. Венгер, яка вказувала, що спілкування дитини з рідним батьком може негативно вплинути на психіку дитини через її сприйняття батьком іншої людини, оскільки вказаний висновок не свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та не позбавляє його права буди батьком власної дитини. Крім того, як зазначено в соціально-психологічному висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 28 серпня 2019 року, результати психодіагностичного дослідження відображають стан відношення дитини до батька на момент діагностики та можуть змінюватися під впливом зовнішніх факторів, оскільки дитяча психіка є нестабільною субстанцією та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє (а.с.67-68, 69). Доводи позивачки зазначені в позовній заяві про те, що вона та її чоловік є фізичними особами - підприємцями, а тому фінансово можуть забезпечити належні умови для життя та фізичного розвитку дитини, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до висновку Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області № 1942/02-21 від 27 вересня 2019 року, враховуючи що факту ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] виявлено не було, райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти останнього батьківських прав відносно його малолітньої доньки (а.с.61). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За приписами статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Тлумачення зазначеного пункту ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на це суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За такого, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи на те, що зазначені позивачем обставини про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків в судовому засіданні підтверджень не знайшли, причиною не спілкування відповідача з донькою є заборона позивачки участі біологічного батька у житті дитини, враховуючи систематичну сплату відповідачем аліментів на утримання дитини та ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову позивачки слід відмовити.

Outcome: dismissed