Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

11.08.2014року до суду звернувся позивач з вищезазначеним позовом, яким просив визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником нерухомого майна за вищевказаною адресою з 17.03.2013року - з моенту укладення договору дарування між ним і гр.[PERSON], - колишнім його власником; він, позивач, згідно зазначеного договору, є власником 5/20 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання невідомої йому особи - [PERSON], [INFO], якого за час проживання у будинку він, позивач, або будь-хто його не бачив, від імені цієї невідомої особи - [PERSON] - ніхто до будинку не з'являвся. Дарувальник пояснив йому, позивачеві, що [PERSON] доводиться дуже далеким родич його, дарувальника, тітки, але де він наразі - невідомо, його точне місце перебування нікому невідоме. Позивач у судове засідання не з'явивася, надавши суду заяву про слухання справи за його відсутністю. Відповідач, що був сповіщений належним чином про час та місце судового засідання, відповідно до вимог законодавства - за реєстрацією його місця проживання, до суду не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності не подавав, та не надав суду заперечень чи пояснень щодо предмету позову по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: - згідно договору дарування домоволодіння від 17.05.2013 року, дарувальник [PERSON] від свого імені, а також від імені другого дарувальника - [PERSON] - передали безоплатно у власність, а обдарований - позивач [PERSON] прийняв у власність належну на праві приватної власності 5/20 частки житлого будинку, жиловою площею 63,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №3569957 від 17.05.2013 року, позивач є власником 5/20 частки житлого будинку, жиловою площею 63,5кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якого становить 44060грн.; - згідно домової книги, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [ADDRESS]; - відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IVвід 11 грудня 2003 року, його статті 6, "Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання". Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб у судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] належать на праві приватної власності 5 / 20 частин житлого будинку, жиловою площею 63,5 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], в якому зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], що не є його родичем і який довгий час не користується житлом без поважних причин, виїхав з нього, не повідомивши місця свого нового проживання або місце тимчасового, з поважної причини, перебування. Причини відсутносі відповідача у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, суду невідомо. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік(члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинне відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (особу) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавсва України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Беручи до уваги те, що [PERSON] у будинку позивача без поважних причин не проживає більше шести місяців, не є йго родичем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки, згідно наданих суду відомостей, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач втратив право на користування вищезазначеним житлом, унших відомостей на спростування цього факту суду не представлено.

Outcome: approved