Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

22.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з відповідачем з 21.12.2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося і на даний час шлюбні відносини припинено. Відповідач [PERSON], який офіційно не працює, однак є працездатною та здоровою людиною, у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], якому направлялися повістки рекомендованими листами на адресу зареєстрованого місця проживання, що повернулися не врученими з відміткою "за закінченням строку зберігання", про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивачка. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: З копій свідоцтв про народження та про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 21.12.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 3, 4, 8). Згідно відомостей довідки про склад сім'ї, виданої Шелудьківською сільською радою Зміївського району Харківської області, в [ADDRESS] проживають: син [PERSON], 2011 року народження, син [PERSON], 2006 року народження, її сестра [PERSON], 1983 року народження, мати [PERSON], 1963 року народження, батько [PERSON], 1960 року народження. (а. с. 5). У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають суттєве значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Позивачкою надано докази того, що відповідач є батьком їх спільного неповнолітнього сина та зобов'язаний його утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини. Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на її користь коштів на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованою і підлягає задоволенню. З відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved