Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що 12 серпня 1989 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року шлюб між ними був розірваний. За час шлюбу, 02 червня 2008 року, подружжям було придбано майно, а саме автомобіль марки Chevrolet Aveo LT, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, № шасі (кузову) LSGTC52M27YO16430, право власності на який зареєстровано на ім'я відповідача, орієнтовною вартістю, на дату подання позову 5 000 доларів США, що дорівнює близько 135000 гривень. В позові [PERSON] просить суд розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час шлюбу, між нею та [PERSON], наступним чином: стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості за 1/2 частину рухомого майна, транспортний засіб марки Chevrolet Aveo LT, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, № шасі (кузову) LSGTC52M27YO16430, у розмірі 67500 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов визнав частково, та пояснив, що вказаний автомобіль дійсно був набутий під час шлюбу між сторонами, а тому являється спільною сумісною власністю сторін. Проте він не згоден із розміром компенсації, яку просить стягнути відповідач. Так, згідно висновку автотоварознавчої експертизи, вартість автомобіля Chevrolet Aveo LT, реєстраційний номер [NUMBER]. складає 83162 гривні 20 копійок. Тому просив позов задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача вартість її частки у автомобілі в сумі, що дорівнює половині вартості автомобіля, вказаній у висновку експерта. Вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 12 серпня 1989 року по 24 грудня 2015 року. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з частиною 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки Chevrolet Aveo LT, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Як вбачається із роз'яснення, викладеного у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 71/07 від 06 липня 2017 року ринкова вартість автомобіля марки Chevrolet Aveo LT, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, складає 83162 гривні 20 копійок. Позивач, відповідно до ст. 364 ЦК України, порушує питання про одержання від відповідача, як іншого співвласника, грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірний автомобіль є неподільною річчю. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за відповідачем право власності на вказаний автомобіль, та стягнувши з відповідача на користь позивача вартість її частки у автомобілі в сумі, що дорівнює половині вартості автомобіля, вказаній у вищевказаному висновку експерта. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню в сумі 41581 гривня 10 копійок. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано квитанцію від 13 квітня 2017 року, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 675 гривень, отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 41581 гривню 10 копійок, що становить 61,6 % від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 415 гривень 80 копійок (675 х 61,6 / 100).

Outcome: partial