Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зобов»язати Управління державної міграційної служби України в Житомирській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. В обгрунтування вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. Разом з нею у квартирі зареєстровані її дочка та колишній чоловік останньої. З 2009 року відповідач добровільно виселився, за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, після виселення з реєстрації не знявся, що порушує права позивача, як власника. Позивач в судове засідання не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. /а.с. 21, 25/ Представник Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання не з"явився, направив заяву про слухання справи без його участі, при прийнятті процесуального рішення покладався на розсуд суду. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 18.05.1992 року Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації. /а.с.28/. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки № 793, виданої 23.11.2013 року Житлово-будівельним кооперативом № 1 вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстровано п»ять осіб, позивач [PERSON], її дочка [PERSON], колишній чоловік дочки - відповідач [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON] а.с. 10 Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 161 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. За нормою статті 156 Житлового кодексу Української РСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, надано право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Факт не проживання [PERSON] з 2009 року в спірній квартирі стверджується актом ЖБК №1 від 19.11.2013 року. Перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст.405 ЦК України, таким, що втратив право користування спірним житлом у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Щодо позовних вимог в частині зобов"язання УДМС України в Житомирській області зняти відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягаю з наступних підстав. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Процедура зняття з реєстрації місця проживання передбачає попереднє звернення особи до органу реєстрації або наявності остаточного рішення суду, а тому додаткового судового застереження не потребує.

Outcome: partial