Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.07.2021 [PERSON] (далі за текстом позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Харківській області (далі за текстом перший відповідач, ГУНП в Харківській області) та до Державної казначейської служби України (далі за текстом другий відповідач) в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь на відшкодування моральної шкоди 570\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №12014220540002799 (дата реєстрації провадження: 30.10.2014 року, 18:58:59) [PERSON] є особою, якій повідомлено про підозру. Вказаного статусу за даними слідства, він набув 29.08.2013, коли було складено повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження №12014220540002799. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 р. (провадження: № 1-кс/641/2316/2020, справи: № 641/7410/16-к), яка залишена в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.01.2021, було встановлено, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 12014220540002799. Отже, на думку позивача, його було незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та притягнуто до кримінальної відповідальності. Позивач вказує, що згідно листа Національної поліції №149аз/27/03/3-2021 від 16.04.2021 за даними автоматизованих обліків Національної поліції України [PERSON] , 1963 р.н., 25.11.2013 оголошено у державний розшук, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.296 КК України, орган, що здійснював розшук - відділ поліції № 2 (Слобідський) Харківський РУП № 1 ГУНП в Харківській області (попередня назва - Слобідський відділ поліції ГУНП в Харківській області). Розшукову справу закрито 23.02.2021 у зв`язку із набранням законної сили судового рішення про припинення розшуку. Проте, на теперішній час [PERSON] все одно перебуває в розшуку МВС, оскільки постановою слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 04.03.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості в якому внесені до ЄРДР за №12014220540002799 від 30.10.2014 зупинено та [PERSON] оголошено у розшук, як підозрюваного за ч. 4 ст. 296 КК України. Однак, вказана постанова слідчого також була скасована ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2021р. Позивач вважає, що дії посадових осіб органів досудового розслідування у Харківський області значно погіршили його психологічний стан, адже інформація про позивача, який нібито набув статусу підозрюваного, була внесена до бази розшуку МВС України 25.11.2013, незаконно перебувала там до 23.02.2021, що в цілому становить 7 років 6 місяців. Для всіх оточуючих та знайомих йому людей він фактично був злочинцем, який за підозрою правоохоронних органів вчинив тяжкий злочин, за призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Більш того, позивач не мав можливості офіційно працевлаштуватись, і не має до теперішнього часу, оскільки за даними слідства він і досі перебуває у статусі підозрюваної особи. Позивач зазначає, що для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в її діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів, Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо безпідставне звинувачення у злочині. У зв`язку з вищевикладеним, позивач, на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2021 відкрито загальне позовне провадження за позовною заявою [PERSON] до ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та призначено підготовче судове засідання. 25.10.2021 перший відповідач - ГУНП в Харківській області надав відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у позові повністю. В обґрунтування заперечень посилався на те, що статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначені підстави, за яких у громадянина виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Однак, позивач не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки [PERSON] досі перебуває в статусі підозрюваного, так як згідно ухвали Комінтернівського районного суду від 16.03.2021 невиконання органом досудового слідства всіх необхідних слідчих дій не є підставою для скасування повідомлення про підозру. Перший відповідач вказує, що ухвала Комінтернівського районного суду м.Харкова щодо скасування постанови слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення у розшук [PERSON] від 04.03.2021 виконана у повному обсязі, постанову скасовано 10.07.2021, було проведено необхідні слідчі (розшукові) дії для встановлення місцезнаходження [PERSON] . На теперішній час слідство триває, проводяться всі можливі заходи для встановлення місцезнаходження [PERSON] . Перший відповідач зазначає, що в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається лише на зміст ухвали зміст ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 (провадження № 1-кс/641 /2316/2020, справа № 641/7410/16-к), що залишено в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.01.2021, з якої вбачається, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 12014220540002799. Однак, наведене не свідчить про незаконність дій органів досудового слідства щодо складення відносно позивача повідомлення про підозру. Крім того, з ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 (провадження № 1-кс/641/2316/2020, справа №641/7410/16-к) вбачається, що 19.11.2020 до суду було подано клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовується тим, що 29.08.2013 було складено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КПК України, але останній ухиляється від явки до слідчого, і через ці обставини досудове розслідування зупинено. Одночасно з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду було подано клопотання про надання дозволу на затримання [PERSON] з метою приводу його до суду для участі в судовому засіданні для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На даний час місцеперебування [PERSON] органу досудового розслідування невідоме, оскільки він переховується від слідства. Отже, на думку першого відповідача, позивач фактично просить стягнути моральну шкоду не за час перебування під слідством, а за час свого переховування від органів досудового слідства. Другий відповідач - Державна казначейська служба України, право на подання відзиву не скористався. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв та клопотань суду не подавали. \~ \~ \~ \~Представник першого відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання перший відповідач належним чином був повідомлений, представник другого відповідача подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. \~ \~ \~ \~Представник другого відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання другий відповідач належним чином був повідомлений, жодних заяв та клопотань від другого відповідача до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12014220540002799 від 30.10.2014, в провадженні СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №12014220540002799 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, порушене за заявою від 29.02.2012 потерпілого [PERSON] по факту того, що 29.02.2012 близько 14:45 год, [PERSON] та [PERSON] , знаходячись біля домоволодіння [ADDRESS] , із застосуванням предметів, пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, з хуліганських мотивів, нанесли тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості гр. [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 по справі №641/7410/16-к, яка набрала законної сили 25.11.2020, 29.08.2013 було складено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, однак, як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування не надано належних доказів направлення [PERSON] повідомлення про підозру у відповідності до приписів ст. 135 КПК України, тобто, є недоведеним факт вжиття заходів щодо вручення її у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, у розумінні ч. 1 ст. 42 КПК України. За наведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. \~ \~ \~ \~Згідно даних, які містяться у листі Національної поліції України №149аз/27/03/3-2021 від 16.04.2021, за даними автоматизованих обліків Національної поліції України [PERSON] 25.11.2013 оголошено у державний розшук за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а 23.02.2021 розшукову справу закрито у зв`язку із набранням законної сили судового рішення про припинення розшуку. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом та не заперечується сторонами, досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 30.10.2014 за №12014220540002799 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на час розгляду даної цивільної справи є незакінченим. Суд зазначає, що відповідно до частини першої\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Положеннями частин першої, другої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 1 Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України "Про оперативно-розшукову діяльність",\~"Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю"\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно пунктів 1, 1-1, 2 частини 1\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: 1) постановлення виправдовувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Частиною 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у\~статті 1\~цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1\~частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і суду»). Згідно з частинами 2, 3\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Звертаючись до суду з позовом позивач вважав, що внаслідок незаконного повідомлення його про підозру від 29.08.2013, у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, що полягала у здійснення незаконних слідчих (процесуальний дій), а саме оголошення його у державний розшук у період з 25.11.2013 по 23.02.2021. При цьому, він посилався на той факт, що незаконність слідчих (процесуальних) дій та факт незаконного повідомлення йому про підозру, було встановлено ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 по справі №641/7410/16-к. Відповідно до роз`яснень пункту 4\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до статті 137 ЦПК України\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, із яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як було встановлено судом, органами досудового розслідування [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.\~296 КК України, у зв`язку з чим, 29.08.2013 було складено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. При цьому, станом на день розгляду справи підозра з [PERSON] не знята і досудове розслідування по факту кримінального правопорушення, в якому підозрюється позивач, триває, що свідчить про відсутність підстав вважати вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення останньому незаконною. У зв`язку з чим, суд позбавлений можливості встановлення неправомірності дій відповідачів по факту незаконного повідомлення про підозру позивачу та вирішення питання про відшкодування завданої шкоди. Посилання ж позивача на те, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 по справі №641/7410/16-к було встановлено, що [PERSON] не є підозрюваним в розумінні ч. 1\~ст. 42 КПК України, не свідчить про незаконність повідомлення про підозру, а лише констатує порушення органом досудового розслідування регламентованого порядку здійснення дій щодо вручення повідомлення про підозру. Жодна із долучених позивачем до матеріалів позовної заяви ухвал слідчих суддів, не встановлювала незаконність слідчих (процесуальних) дій та незаконність пред`явленої позивачу підозри. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 по справі №755/9535/17. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed