Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

30 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області та [PERSON], про визначення часток в майні спільної сумісної власності. В позові позивачка зазначила, що вона разом з сестрою [PERSON]І, братом [PERSON] та їх матір'ю [PERSON] у порядку приватизації державного житлового фонду набули у спільну сумісну власність квартиру №13 в житловому будинку №11, розташованому в смт. Веселинове Миколаївської області по вулиці Київській, що було посвідчено Свідоцтвом про право власності на житло від 22 вересня 1993 року, зареєстрованим у Веселинівському філіалі Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №1669. 26 січня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №175790 від 29 січня 2013 року, зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частку у вказаній квартирі. Оскільки [PERSON] заповіту не залишила, то відповідно до ч.2 ст.1223 та ст.1261 ЦК України право на спадкування за законом у першу чергу набули вона, та її сестри і брат [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На час відкриття спадщини разом з [PERSON] постійно проживали вона та брат [PERSON], які прийняли спадщину. В свою чергу [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини. Із-за хвороби брата [PERSON] вона, будучи його опікуном, за його життя звернутися до нотаріуса з заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину не встигла. 30 травня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №198861 від 03 червня 2014 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1993 року частку в квартирі [ADDRESS], та на частку у цій же квартирі, успадковану ним після смерті їх матері [PERSON]. На час смерті [PERSON] вона постійно проживала разом з ним, що було встановлено рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області, а тому у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину. [PERSON] та [PERSON], які теж набули право на спадкування за законом, заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подали, а тому відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України є такими, які не прийняли спадщину. При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини виявилось, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири вона не може, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не має чітко визначених часток кожного із співвласників. В зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду і просить визначити, що частки кожного із співвласників є рівними та становлять по 1/4 частці кожному. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю, просить визначити, що частки співвласників [PERSON], яка померла 26 січня 2013 року, [PERSON], який помер 30 травня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] в квартирі №13 будинку №11, розташованого в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області по вулиці Київській, становили по 1/4 частці кожному. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов позивачки підтримав повністю та вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки оформити право на спадщину [PERSON] не може, так як не встановлені частки співвласників. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, оскільки від прийняття спадщини вона відмовилася після смерті матері [PERSON], про що подала нотаріусу заяву, а після смерті брата [PERSON] вона спадщину не прийняла та не бажає приймати. Вона згодна, щоб її сестра [PERSON] оформила спадщину. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника та вказав, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], позов визнала повністю, оскільки від прийняття спадщини відмовилася після смерті матері [PERSON], а після смерті свого брата [PERSON] вона спадщину не прийняла і не бажає приймати. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], дослідивши докази у даній справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що квартира №13 в житловому будинку №11, розташованому в смт. Веселинове Миколаївської області, належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Веселинівському філіалі Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №1669 без визначення розміру часток кожного із співвласників. Відповідно до свідоцтв про смерть двоє із чотирьох співвласників квартири померли: [PERSON] померла 26 січня 2013 року, [PERSON] помер 30 травня 2014 року. Після смерті матері [PERSON] право на спадкування за законом у першу чергу набули її діти: позивач - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач [PERSON] та її барт [PERSON] після смерті матері [PERSON] прийняли спадщину, а [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, про що подали протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заяви про відмову від прийняття спадщини нотаріусу, за місцем відкриття спадщини. Проте, позивач та її брат [PERSON] із-за його хвороби за життя [PERSON] не звернулися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. 30 травня 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1993 року частку в квартирі [ADDRESS], та на частку у цій же квартирі, успадковану ним після смерті їх матері [PERSON]. На час смерті [PERSON] позивач постійно проживала з братом в квартирі [ADDRESS], що було встановлено рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області, а тому у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину. Сестри позивача [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали у [INFO], та після смерті брата [PERSON] із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталися. В судовому засіданні вказали, що наміру приймати спадщину у них не має, так як вони бажають, щоб їх сестра [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. В грудні 2015 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири №13 будинку №11, що знаходиться в смт.Веселинове по вулиці Київській, однак 11 грудня 2015 року нотаріус відмовила їй у видачі такого свідоцтва, посилаючись на невизначеність часток співвласників у спільній сумісній власності, що перешкоджає встановленню предмету складу спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на частки померлих співвласників. Враховуючи, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру №13 в житловому будинку №11, розташованому в смт. Веселинове Миколаївської області не визначено, а двоє із співвласників померли, тому виділити частки померлих співвласників в іншому порядку, крім судового, неможливо. У відповідності до частини 1\~статті 368 Цивільного кодексу України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється\~від\~права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Згідно з частиною 1\~статті 369 Цивільного кодексу України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 357 ЦК України\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після учасника спільної власності спадщини. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що домовленості співвласників про збільшення частки будь-кого з них чи відповідного рішення суду не існує, та з врахуванням того, що співвласники в рівних частках користувалися, володіли сумісним майном, то суд вважає, що частка кожного із співвласників станом на 26 січня 2013 року - день смерті [PERSON] становила 1/4 частку квартири. За таких обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved