Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

11 квітня 2018 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем проживала в незареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Батьком дитини, відповідно до ст.125 СК, записаний [PERSON] Вважає, що відповідач є фізично здоровою людиною і може приймати участь у матеріальному утриманні сина, на підставі чого просить суд стягнути з [PERSON] , аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, проте надала на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог та слухання справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В частині четвертій ст. 206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Яворівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 20 квітня 2010 року (а.с.5). Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області за вих. № 583 від 23 лютого 2018 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.7). Довідкою Бершадської філії ПрАТ "Зернопродукт МХП" від 16 травня 2018 року № 72 підтверджується, що [PERSON] працює електрогазозварником на даному підприємсті з 24.04.2013 року по даний час (а.с.23). Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік" для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімуму в розмірі 1860 гривень. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від усіх видів заробітку відповідача, за вибором позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України та становити не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору при подачі вказаного позову до суду, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, наявні підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок. Крім цього, позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути з [PERSON] витрати за надання правничої допомоги в розмірі 500 грн. В обгрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги в розмірі 500 грн. позивачем надано квитанцію від 11.04.2018 року, з якої вбачається, що за підготовку до суду позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено адвокату за послуги 500 грн. (а.с.8), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved