Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлана-2010» (далі - відповідач, ТОВ «Світлана-2010»), вказавши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON], в якому просила стягнути з ТОВ «Світлана-2010» на користь позивача 41800 грн., заборгованість по заробітній платі за період з 03.09.2013 року по дату подання позову - 07.04.2015 року, моральну (немайнову) шкоду у розмірі 10000 грн.; зобов'язати ТОВ «Світлана-2010» внести записи до трудової книжки позивача [PERSON], про прийняття на роботу та звільнення з роботи, та видати на руки трудову книжку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що на підставі договору № 1065/1185-11 від 07.09.2011 року центру зайнятості з громадянином щодо його професійного навчання, укладеного між позивачем, як безробітною, з однієї сторони та Макарівським районним Центром зайнятості, з іншої сторони, 07.09.2011 року позивач була направлена на підвищенні кваліфікації, під конкретне замовлення роботодавця, шляхом стажування у заклад (підприємстві) громадського харчування відповідача TOB «Світлана - 2010» за основною професією (спеціальністю) з навчальною програмою - кухар кафе, зі строком навчання з 07.09.2011 року по 20.09.2011 року (0,50 місяці) з метою сприяння подальшому працевлаштування. Для проходження стажування за професією кухаря 08.09.2011 року позивач прибула до TOB «Світлана - 2010», а саме кафе «Смакуємо по-гавронщинські», де особисто подала [PERSON], оригінал своєї трудової книжки, направлення Макарівського центру зайнятості з підвищення кваліфікації, копію диплома кухаря, копію Договору № 1065/1185-11 від 07.09.2011 року щодо професійного навчання, та санітарну книжку проходження медичного огляду для допуску до роботи. Позивач також надала на підтверджене своєї особи і свій паспорт. Позивач працювала з 08.09.2011 року по 06.09.2012 року, та отримувала заробітну плату у розмірі 1100 грн. 06.09.2012 року позивач повідомила директора ТОВ «Світлана - 2010» [PERSON], про розірвання трудового договору та звільнення з роботи за угодою сторін (ч. 1 п. 1 ст. 36 КЗпП) та просила керівника підприємства видати на руки трудову книжку з записом про її роботу. Будь-яких суперечок з приводу остаточного розрахунку при звільненні, між сторонами не було. До цього часу відповідач трудову книжку із записами про роботу позивача не видав. Позивач вказує, що у порушення вимог ст.ст. 24, 24-1, 47, 48 КЗпП України, п.п. 2, 8 Положення, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок відповідач не уклав з позивачем трудовий договір, не зареєстрував його у державній службі зайнятості, не вніс записи до трудової книжки про прийняття та звільнення з роботи, не видав позивачеві належно оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення а також не провів розрахунку. Крім цього позивач вказує, що неправомірними діями відповідача їй завдана також і моральна шкода, оскільки з вини відповідача, який не видає мені трудову книжку, позивач не має змоги працевлаштуватиеь за новим місцем роботи, стати на облік у Центрі зайнятості як безробітна. Через неможливість працевлаштування та реалізації її законних конституційних прав на працю та її гідну оплату, визначену у ст.ст. 43, 46 Конституції України з огляду на відсутність трудової книжки, позивач не має матеріальних засобів до фізичного існування, що посилює у неї коло психоемоційних переживань та душевних страждань з цього приводу, що утворює замкнуте коло, а тому моральну шкоду позивач оцінює у 10000 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити із вказаних у позові підстав. Представник відповідача [PERSON], проти задоволення позову заперечила у повному обсязі, просила у його задоволенні відмовити повністю, вказуючи на його безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник вказала, що дійсно позивач проходила стажування у відповідача, з нею не укладався трудовий договір, документи позивача, в тому числі трудова книжка, у відповідача відсутні, заробітної плати вона не отримувала. Повний розрахунок з позивачем по закінченню стажування було проведено, ніяких претензій з цього приводу від позивача не було, про що зазначено у позові. Третя особа [PERSON] згоди на участь у справі у якості третьої особи не надала, а тому з огляду на вимоги ст. 36 ЦПК України справа розглядається без участі вказаної третьої особи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 07.09.2011 року між позивачем та Макарівським районним центром зайнятості був укладений договір про направлення [PERSON], на підвищення кваліфікації під конкретне замовлення роботодавця шляхом стажування у ТОВ «Світлана-2010» за професією «кухар» зі строком навчання з 07.09.2011 року по 20.09.2011 року. Згідно п. 2.1 вказаного договору [PERSON], зобов'язалася: приступити у визначені службою зайнятості строки до занять, пройти повний курс навчання, оволодіти професійними знаннями та навиками, передбаченими навчальними планами та програмами, скласти кваліфікаційні (випускні) іспити чи інші форми контролю знань; виконувати правила внутрішнього розпорядку навчального закладу або іншої організації, на базі яких здійснюється навчання, а в разі забезпечення проживання дотримуватися встановлених відповідних правил; з'явитися в Центр на наступний день після закінчення або припинення навчання; виконувати письмові рекомендації спеціаліста Центру та здійснювати самостійний пошук роботи під час навчання. Згідно п. 2.2 договору центр зайнятості взяв на себе наступні зобов'язання: забезпечити професійне навчання громадянки у навчальному закладі, відповідно до обраної професії (спеціальності), форми, терміну навчання за навчальним планом та програмами затверджених та погоджених в установленому порядку (згідно з визначеним освітньо кваліфікаційним рівнем); виплачувати щомісяця згідно з законодавством матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (за умови збереження права на її одержання); сприяти у подальшому працевлаштуванні відповідно до набутої професії та кваліфікації. Як передбачено п. 3.2.1, якщо навчання припиняється чи не розпочалося з незалежних від особи причин, то Центр поновлює виплату допомоги по безробіттю, якщо особа не втратила право на її одержання, або пропонує інші можливі варіанти професійного навчання. Із заяви [PERSON], від 16.02.2015 року, адресованої начальникові Макарівського районного центру зайнятості вбачається, що позивач при постановці на облік до Центру зайнятості було надано, зокрема, оригінал її трудової книжки. Також у вказаній заяві позивачем було зазначено, що 07.09.2011 року вона приступила до стажування та роботи у ТОВ «Світлана-2010», надавши, зокрема, оригінал своєї трудової книжки. 06.09.2012 року позивач повідомила керівника ТОВ «Світлана-2010» про розірвання трудового договору та звільнення із роботи і просила видати їй трудову книжку. Суперечок щодо розрахунку при звільненні з роботи на той час не було. Із довідки Макарівського районного центру зайнятості від 19.02.2015 року за № 300 вбачається, що [PERSON], перебувала на обліку у Макарівському районному центрі зайнятості як безробітна у період з 27.01.2011 року по 25.09.2011 року, та з цієї дати їй припинено виплату допомоги по безробіттю згідно пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у зв'язку із працевлаштуванням безробітної). Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Як передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. Так з огляду на вищезазначені норми, позивач не довів суду тих обставин, на які він посилався як на підставу позову, а також не скористався своїми правами щодо витребування цих доказів. Відповідно до Положення про порядок надання Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття послуг з професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації N 53/59 від 13.02.2001 року, затвердженого спільним наказом Міністерства праці і соціальної політики та Міністреством освіти і науки України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2001 року за N 345/5536, (який був чинним на час проходження позивачем стажування) стажування - це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов'язків на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця. Стажування відрізняється від роботи тим, що стажування проводиться до початку прийому на роботу. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося відповідачем, що позивач проходила стажування у ТОВ «Світлана-2010» з 07.09.2011 року по 20.09.2011 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів, а позивач не скористався своїм правом їх витребувати, щодо надання позивачем відповідних документів відповідачу та прийняття ним на роботу позивача після проходження стажування, наприклад копії трудового договору, копії наказу про прийняття на роботу, розписки роботодавця про прийняття документів, необхідних для укладення трудового договору, отримання заробітної плати, сплати відповідачем внесків та обов'язкових платежів за працівника до відповідних фондів, податкових платежів тощо. Крім цього, посилання позивача на те, що по закінченню стажування, а саме 20.09.2011 року її було прийнято на роботу не узгоджуються із довідкою Макарівського районного центру зайнятості, де вказано, що виплату допомоги по безробіттю у зв'язку із працевлаштуванням позивача припинено 25.09.2011 року. Представником позивача на стадії дослідження доказів було заявлене суду клопотання про витребування доказів, однак воно судом було відхилено з огляду на вимоги ст. 137 ЦПК України через його необґрунтованість. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, його вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також внесення записів до трудової книжки про роботу позивача та витребування трудової книжки слід залишити без задоволення. Посилання позивача на обов'язок відповідача по веденню трудової книжки позивача при стажуванні спростовується нормою ч. 2 ст. 48 КЗпП України та п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, № 58 від 29.07.93 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, відповідно до яких трудові книжки при проходженні стажування ведуться лише на студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем „кваліфікований робітник", „молодший спеціаліст", „бакалавр", „спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні. Застосування у даному випадку строків звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, як підстави відмови у позові, у даному випадку не може мати місце, оскільки суд не встановив порушень трудових прав позивача. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про захист трудових прав, у задоволенні яких суд відмовляє, а тому і у задоволенні похідних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed