Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

26 січня 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 15.09.2008 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карткою . Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.12.2017 має заборгованість у сумі 108662,64 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 108662,64 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Крім того, згідно з листом № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 від АТ КБ «ПриватБанк», 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11.07.2018 витребувано з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» належним чином завірену копію виписки про рух коштів з 01.07.2014 по 31.05.2015 року по картковому рахунку [PERSON] за договором № б/н від 15.09.2008. Згідно розпорядження керівника апарату суду № 34/18 від 08.08.2018 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с.98). У встановлений судом строк, відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, але направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Яковенко Г.М. в судовому засіданні заперечував позовні вимоги, вказав що [PERSON] не підписував кредитний договір, окрім того заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 15.09.2008 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карткою (а.с.9-10). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві та у довідці про умови кредитування (а.с.8). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно з ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З викладеного вище вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв`язку з цим, станом на 28.12.2017 виникла заборгованість по кредитному договору, а саме, заборгованість за кредитом - 7257,49 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 92 892, 64 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 5-8). Крім того, Банком за порушення строків виконання грошових зобов`язань нараховано: -заборгованість за пенею - 3100,00 грн.;- штраф - 250 грн. ( фіксована частина) та 5 162,51 грн. ( процентова складова). В ході судового розгляду відповідачем була заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки, за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що невиконання відповідачем обов`язку по сплаті чергового місячного платежу було допущено ще 26.12.2008 року, внаслідок чого відповідачу почали нараховуватися штрафні санкції у вигляді пені (а.с.5). Разом з тим, вбачається, що відповідач продовжив вчиняти дії на визнання боргу, а саме сплачувати заборгованість за кредитом, тобто вчинив дії внаслідок яких перебіг строку позовної давності перервався. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно розрахунку, останній платіж на визнання боргу відповідач здійснив 20.05.2015 року (а.с.7 зворот). У відповідності до виписки банку (а.с.92, зворот), даний платіж було здійснено шляхом поповнення карти готівкою у відділенні банку. З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 26.01.2018 року. З встановлених судом обставин, вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованість за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом в межах строків позовної давності. В той же час, аналізуючи позовні вимоги в частині стягнення пені та періоду за який її було нараховано, суд, зважаючи на подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності вважає, що вона повинна бути стягнена в межах однорічного строку. Як було встановлено, банк звернувся з відповідним позовом 26.01.2018 року. Отже відшкодуванню підлягає той розмір пені, котрий бу нарахований в період з 26.01.2017 по 26.01.2018 року, тобто 1 100 грн. (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 по цивільній справі №6-2003цс15. Одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов`язань за договором є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня у розмірі 1 100,00 грн. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial