Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

20 вересня 2018 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасно сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 14.04.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітної плати (доходу) щомісячно. На теперішній час відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного рішення суду. 30 жовтня 2012 року Веселівським районним судом Запорізької області затверджено мирову угоду, відповідно до якої розмір аліментів на дітей зменшено до ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Проте, рішення суду відповідач виконує неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбачену ст.. 196 СК України та сплатити неустойку (пеню). Таким чином, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 23\~370 гривень 36 копійок. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). 16.10.2018 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, з яких вбачається, що на підставі рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 13.03.2014 року було видано виконавчий лист № 321/134/14-ц, на підставі якого з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30%прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. У звязку з тим, що він отримував мінімальну заробітку плату, а сума нарахованих аліментів перевищувала 50%, тому аліменти сплачувалися не в повному обсязі. Окремо, відповідачем зазначено про необхідність застосування строку позовної давності, так як позовна заява подана 20 вересня 2018 року, а вимоги про стягнення неустойки охоплюють період з 01.04.2016 року по 01.09.2017 року, тобто виходять за межі строку позовної давності (спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки) На підставі викладеного просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 29-48). 01.11.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якої вбачається, що до спірних правовідносин не застосовується позовна давність; відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження виникнення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками, а невеликий розмір заробітної плати не звільняє відповідача від обовязку по сплаті аліментів. На підставі викладеного просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 58-59). У судове засідання зявився представник позивача, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог з урахуванням відповіді на відзив підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач зявився, наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визнав. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність його вини у виникненні заборгованості. У судове засідання зявився представник Комунарського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області підтвердив факт наявності заборгованості [PERSON] з примусового виконання виконавчого листа № 0804/285/2012, та надав суду розрахунок заборгованості. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши думку представника позивача та відповідача, взявши до уваги розрахунок заборгованості, наданий в судовому засідання представником Комунарського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30.08.2008 року народилася [PERSON], батьками якої є: матір [PERSON], батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Чкаловською сільською радою Веселівського району Запорізької області, актовий запис № 05, що додане до матеріалів справи (а.с. 8). 13.06.2010 року народився [PERSON], батьками якого є: матір [PERSON], батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Чкаловською сільською радою Веселівського району Запорізької області, актовий запис № 06, що додане до матеріалів справи (а.с. 9). Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 14.04.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісяця у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Рішення суду набрало законної сили 20.04.2012 року (а.с. 13-14). Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 30.10.2012 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], за якою: [PERSON] відмовляється від позовних вимог про зменшення розміру аліментів з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до ј частини всіх видів заробітної плати (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття згідно рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 14.04.2012 року. Ухвала суду набрала законної сили 06.11.2012 року (а.с. 15). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Статтею 180 СК України\~встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. На теперішній час виконавчий лист № 0804/285/2012, виданий 24.04.2012 року Веселівським районним судом м. Запоріжжя, з примусового виконання рішення суду від 14.04.2012 року, перебуває на виконання у Комунарському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 51118404 (а.с. 77-201). Згідно розрахунку заборгованості від 23.01.2019 року, складеного державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області станом на 31.12.2018 року загальна сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом № 0804/285/2012 станом на 31.12.2018 року становить 20\~669 гривень 92 копійки. Заборгованість виникла з вини відповідача, у звязку із ненаданням матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у п. 22 роз'яснив, що передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1\~- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1\~- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2\~- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2\~- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An\~- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn\~- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Позивачкою пред'явлені вимоги про стягнення пені за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року. Пеня за прострочення сплати аліментів за цей період складає 51\~078 гривень 70 копійок. Розрахунок проведений позивачкою вірно. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 196 СК України\~\~одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості. Сума заборгованості станом на день, проведення останнього розрахунку за виконавчим листом № 0804/285/2012, що складає 20 669 гривень 92 копійки. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та застосування строку позовної давності, не заслуговують на увагу. Згідно зі ст. 20 СК України\~до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих\~ст. 196 СК України\~позовна давність не застосовується. За змістом ч.2\~ст.196 СК України\~зменшення розміру неустойки є правом, а не обов'язком суду. Визнання відповідачем наявності заборгованості за аліментами та знаходження на його утриманні неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, відсутність постійної роботи та скрутне матеріальне становище не звільняє його від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі не більше ніж наявна сума заборгованості станом на 31.12.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2\~ст.4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів складало 704,80 грн. Згідно приписів п.3 ч.1\~ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial