Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

10.03.2015 року [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом, в якому просить Дозволити тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі держави Україна з 29 липня 2015 року до 29 серпня 2015 року до Республіки Польща без згоди батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON], яка гарантує його повернення в Україну та надати дозвіл [PERSON] без згоди [PERSON] оформити документи в компетентних органах для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з [PERSON] з 09.08.2003 року в шлюбі, який вони зареєстрували в міському відділі реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції. В цьому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. 07 листопада 2008 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Дитина залишилася проживати разом зі нею та перебуває повністю на її утриманні. Ще з 2007 року відповідач повністю припинив будь-яке спілкування зі нею та з сином, жодного разу не поцікавився ані здоров'ям, ані житіям дитини. З 2007 р. по 2010 р. ніякої матеріальної допомоги не надавав. З червня 2010 року аліменти сплачує на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Крім того, навмисно систематично перешкоджає повноцінному розвитку та відпочинку, оздоровленню дитини, свою злість і негативне відношення до мене перекладає і на дитину також. Також позивачка вказує, що відповідач постійно мешкає у Харкові і усі її намагання зв'язатися з ним телефоном, телеграфом з питань, пов'язаними безпосередньо з інтересами дитини, ігнорує. У 2008 році вона переїхала до Києва для того, щоб матеріально забезпечувати себе та свого сина, який весь час проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. У 2010 році їх син [PERSON] пішов до 1-го класу спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 316 з поглибленим вивченням української мови Дарницького району м. Києва, поставлений на облік у дільничного педіатра [PERSON], відвідує заняття з футболу та плавання. Таким чином, тільки вона в повній мірі займається вихованням, забезпеченням та фізичним і духовним розвитком сина. Крім того, [PERSON] зазначає, що в серпні 2015 року вона має додаткову відпустку і хоче разом з сином зробити туристичну подорож в період з 29 липня 2015 року до 29 серпня 2015 року до Республіки Польща, а для оформлення проїзного документа та для виїзду неповнолітньої дитини за кордон обов'язково потрібна нотаріально посвідчена згода обох батьків. Вона просила колишнього чоловіка з'явитися 31 жовтня 2014 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Тетяни Володимирівни за адресою: м. Київ, вулиця Верхній Вал, буд. 4-А, офіс 216-А для посвідчення справжності його підпису на заяві для надання дозволу для виїзду [PERSON] за кордон, однак, протягом запропонованого дня він не з'явився до нотаріальної контори та не надав жодних пояснень своєї поведінки. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та просить розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи служби у справах дітей Дарницької районної ради в м. Києві державної адміністрації у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували з 09.08.2003 року в шлюбі, який вони зареєстрували в міському відділі реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції. (а.с. 5) В цьому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. (а.с. 6) 07 листопада 2008 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між нею та відповідачем було розірвано. (а.с. 7,8) Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, вимоги норми діючого законодавства не містять положення, що у рішенні суду, у разі тимчасового виїзду за кордон дитини має (обов'язково) міститися зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Також, слід зазначити, що діюче сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей. Суд оцінивши докази у справі, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, без згоди батька, а також надання дозволу матері на оформлення проїзного документа для дитини для виїзду за кордон - буде відповідати інтересам дитини, яка росте та розвивається, але з обов'язковим покладенням обов'язку на матір забезпечити приїзд дитини до України, не виходячи за часовий проміжок наданого дозволу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню шляхом надання дозволу матері на оформлення проїзного документа для дитини для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] [INFO] за кордон, у супроводі матері, без згоди та супроводу другого з батьків на термін не більше 100 днів на рік.

Outcome: approved