Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним\~позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона з 10.03.1993 року по 28.08.2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 28.08.2018 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи ПАТ «Сумське НВО» нарахувало позивачці заборгованість з заробітної плати в розмірі 28302,55 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилось. Тому позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року з ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на її користь було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 28302,55 грн. яка була повністю виплачена лише 02.04.2019 року. Тому позивачка змушена звернутись до суду і просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 року по 02.04.2019 року, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 286,38 грн., в розмірі 17755,85 грн. До початку судового засідання від позивачки надійшла уточнена заява, в якій вона просить поновити пропущений строк для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, а також через юридичну необізнаність. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2018 року (наступний день після звільнення) по 02.04.2019 року (день виплати заборгованості з заробітної плати) в сумі 15986,52 грн., виходячи з розрахунку: 179,62 грн.(розмір середньоденного заробітку) х 89 (кількість робочих днів) = 15986,52 грн. Справу просить розглянути у її відсутність.. 11.11.2019 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від представниці відповідача за довіреністю [PERSON] надійшов відзив, в якому вона зазначила про те, що відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виходячи з положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу фонду основної заробітної плати та фонду додаткової заробітної плати. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача на підставі ст. 117 КЗпП України 17755 грн. 85 коп. - середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 24.10.2018 року до 02,04.2019 року не є вимогами про стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 1 ст. 233 КЗпП України), як про це помилково зазначає позивачка. Отже, на такі вимоги поширюється тримісячний строк, який слід обчислювати з наступного дня після проведення розрахунку. Заборгованість із заробітної плати у розмірі 28302 грн 55 коп. позивачці виплачена 02 квітня 2019 року, про що зазначає і сама позивачка у позовній заяві та підтверджується копією виписки з Пумб банку. Тому, тримісячний строк для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати сплив 01 липня 2019 року. З позовом до суду позивачка звернулась 29 жовтня 2019 року, тобто після спливу тримісячного строку. Отже,\~позивачкою пропущений\~строк для\~звернення до\~суду із\~вимогою про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні. Представниця відповідача просить відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка з 10.03.1993 року по 28.08.2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 28.08.2018 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи ПАТ «Сумське НВО» нарахувало позивачці заборгованість з заробітної плати в розмірі 28302,55 грн., але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилось. Тому позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року з ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на її користь було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 28302,55 грн. яка була повністю виплачена лише 02.04.2019 року, що підтверджується випискою відділення № 2 ПУМБ в м. Суми. Приписами ст.\~43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Із змісту ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч. 1 ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Строки, що встановлені ст. 233 КЗпП України, не перериваються і не призупиняються. Але вони можуть бути поновлені судом при наявності поважних причин. Зрештою оцінку причин як поважних робить суд. Тому сам по собі пропуск строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, який допустив працівник або власник, не є підставою для відмови в прийнятті позовної заяви. При пропуску місячного, тримісячного та річного строків, встановлених ст. 233 КЗпП, суд при розгляді трудового спору повинен з`ясувати всі обставини справи. При необґрунтованості вимог працівника або власника по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущений без поважних причин, суд відмовляє у позові , але вже з інших мотивів: у зв у зв`язку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин строк для звернення до суду поновлюється, а позовні вимоги задовольняються. Отже, позивачка в заяві вказала про те, що нею пропущений строк для звернення до суду у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, а також через юридичну необізнаність. Суд визнає ці причини поважними, а тому вважає за можливе поновити їй строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 234 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. \~ \~ \~ \~Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 року про встановлення режиму неповного робочого тижня, з 26.05.2014 року на Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» встановлено триденний неповний робочий тиждень, робочі дні: понеділок, вівторок, середа . Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно до розрахункового корінця позивачки, вихідна допомога позивачці нарахована відповідачем в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка становить 11316,30 грн. грн. Отже, для вірного визначення середньомісячного заробітку достатньо вказану суму розділити на три, а для вирішення середньоденного, відповідно до Порядку, визначеного Постановою КМУ № 100, слід середньомісячний заробіток помножити на два та суму розділити на кількість фактично відпрацьованих днів у двох останніх місяцях, що передували звільненню. Позивачка звільнилась у серпні 2018 року, отже, фактично відпрацьовані дні слід брати за липень 2018 року (22 робочих дня) та червень 2018 року ( 20 робочих днів). 11316,30 грн./3 місяці = 3772,10 грн. середньомісячний заробіток. (22 робочих дня + 20 робочих днів) : 2 = 21. 3772,10 грн. : 21 = 179,62 грн. розмір середньоденної заробітної плати. Період затримки складає 89 робочих днів, виходячи з триденного графіку на підприємстві. Оскільки середньоденний заробіток становить 179,62 грн., то сума середнього заробітку, що підлягає стягненню за період з 29.08.2018 року по 02.04.2019 року, становить 15986,52 грн. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2018 року по 02.04.2019 року включно у розмірі 15986,52 грн., виходячи з розрахунку: 179,62 грн. середньоденна заробітна плата х 89 кількість робочих днів, з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial