Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що вказаний житловий будинок належить власникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності, і не визначений розмір частки спадкодавця [PERSON] , на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачка вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] стали вона, дружина померлого, та син [PERSON] Від [PERSON] до нотаріуса надійшла заява про відмову від прийняття спадщини. З огляду на зазначене, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона проживала та була зареєстрована на момент смерті з чоловіком за однією адресою, тобто прийняла спадщину. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 16.11.2009 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Спадкоємцю [PERSON] належить 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 28.09.2004 року (а.с.19). На даний час [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить частина вказаного житлового будинку. Згідно довідки Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 04.11.2011 року №1270 (а.с.15) на день смерті разом із спадкоємцем були зареєстровані дружина [PERSON] , та син [PERSON] Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19.08.1961 року (а.с.9), та син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Муравлівським РАЦС Ізмаїльського району Одеської області 02.04.1971 року. [PERSON] 14.05.2010 року звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини. На звернення позивачки до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вказаний житловий будинок належить власникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності, і не визначений розмір частки спадкодавця [PERSON] , на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.10). Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті. Згідно із п. 23Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст.81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved