Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

11 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту. Позивач мотивує свій позов тим, що у відділі ДВС знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист №2-973 від 12.04.2006 року Іллічівського міського суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно. В ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу державним виконавцем відділу ДВС була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.04.2009 року №33, за якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Позивач вказує в позові, що 09.04.2015 року до відділу ДВС із заявою звернулася стягувач [PERSON] про повернення їй виконавчого документу без подальшого виконання. 14.04.2015 виконавчий лист повернуто стягувачу, однак, арешт з нерухомого майна не знятий. Вказані обставини перешкоджають відповідачу вільно володіти та користуватися належним йому майном, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS]. що належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], накладений постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.04.2009 року №33. Позивач був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити (а.с.24). Відповідач також був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився, надав до суду заперечення проти позову, просив спір вирішити на розсуд суду без його участі (а.с.19), мотивуючи тим, що при поверненні виконавчого документу стягувачеві, не передбачено зняття арешту з майна боржника. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відділі державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист №2-973 від 12.04.2006 року Іллічівського міського суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно (а.с.10). В ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу державним виконавцем відділу ДВС була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.04.2009 року №33, за якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.13). 09.04.2015 року до відділу ДВС із заявою звернулася стягувач [PERSON] про повернення їй виконавчого документу без подальшого виконання (а.с.11). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області від 14.04.2015 виконавчий лист повернуто стягувачу (а.с.12), однак, арешт з нерухомого майна не знятий. Згідно п.1 ч.1 ст.47 50 Закону України „Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Відповідно до ст.50 Закону України „Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Частиною 1 ст.57 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи те, що згідно постанови старшого державного виконавця державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції 14.04.2015 року виконавче провадження, у рамках якого було накладено арешт на майно позивача, вже повернуто стягувачу, підстави для збереження арешту на майно позивача [PERSON] відсутні. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Outcome: approved