Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

12.11.2015 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до Пархомовецької сільської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача управління Держгеокадасту у Хмельницькому районі Хмельницької області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 17.01.2002 року померла її сестра [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Проте, при зверненні до Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як відсутній правовстановлюючий документ на майно сертифікат на право на земельну частку (пай), який було втрачено. Також вказує, що управлінням Держгеокадасту у Хмельницькому районі Хмельницької області було відмовлено у видачі копії сертифікату. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, при вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, внаслідок наступного. Так, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла 17.01.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 168700. Із заповіту посвідченого 25 квітня 2001 року секретарем виконавчого комітету Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області [PERSON], вбачається, що [PERSON], [INFO], яка народилася та проживає в [INFO], все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що їй належить і на що має право, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 21 березня 2001 року [PERSON] відмовився від належної йому частки спадкового майна, яке залишилося після смерті сестри [PERSON], яка померла 17.01.2002 року на користь іншого спадкоємця, його сестри [PERSON], що підтверджується копією заяви [PERSON], засвідченої секретарем Родаківської селищної ради Словяносербського району Луганської області [PERSON] [PERSON] з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася до Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.\~\~Разом з тим, оформити\~\~свої\~\~спадкові\~\~права заявниця позбавлена можливості, оскільки після смерті [PERSON], яка померла 17.01.2002 року, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що знаходиться в с. Пархомівці Хмельницького району Хмельницької області, не має можливості отримати так як відсутній правовстановлюючий документ. Як вбачається із рішення 16-ї сесії Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 05.10.2001 року вирішено прийняти до поділу на земельні частки (пай) 963,39 га. орних земель, затвердити технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю. \~Із довідки Управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.10.2015 року №22-28-99.4-1852/15-15, вбачається, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються СС «Україна» с. Пархомівці, міститься запис за №550 від 30.09.1996 року про видачу сертифіката на земельну частку (пай) гр. [PERSON] (сертифікат ХМ № 066349). Відповідно до довідки сільського голови [PERSON], згідно із записом по земельнокадастровій книзі № 387, земельна ділянка розміром 1.04 га. для ведення ОСГ (земельний пай), при розпаюванні земель селянської спілки «Україна», була виділена [PERSON], яка проживала в [INFO] та був виданий сертифікат на земельну ділянку. [PERSON] була включена до протоколу розподілу та визначення в натурі земельної частки (паю), площею 1.04 га. як власник земельного сертифікату №066349 на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Відносини спадкування регулюються правилами\~Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР\~1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини за правилами\~ст. 525 Цивільного кодексу\~УРСР\~\~визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 524 Цивільного кодексу УРСР\~(що був чинним на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 Цивільного кодексу\~УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 549 Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається із довідки Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 387 від 25.11.2015 року, померла [PERSON] була зареєстрована на день смерті в с. Пархомівні Хмельницького району Хмельницької області, вул. Польова, 7 одна. Після смерті [PERSON] фактично в управління спадковим майном вступила [PERSON], яка користувалася речами померлої, обробляла земельну ділянку, сплачувала страхові платежі, на день смерті постійно проживала з нею, доглядала її та вела спільне господарство. А тому, є всі підстави вважати, що позивач прийняла спадщину, а саме право на земельну часту (пай), оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Відповідно до п. 2\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови\~\~ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пунктом 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.08р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 "Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~та відповідні норми\~ЦК УРСР, а сертифікати на право земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У спадкодавця право на пай виникає з моменту одержання сільськогосподарським підприємством, у якому він працював, державного акту на право колективної власності на землю, що передбачено\~Указом Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зокрема ст.1, визначено, що право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).\~ \~\~Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ч. 1\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України\~кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємцем, який фактично вступив у управління майном, визнання за ним права власності не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved