Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

16 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнених позовних вимог посилався на те, що 07 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюб між ним і відповідачем, актовий запис № 23, який рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року між ними розірваний. Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . 03 листопада 2018 року між ними, [PERSON] та [PERSON] , як батьками дитини було укладено Угоду щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, умови якої відповідач не виконує. Так, відповідно до п. 1.2 Угоди, в зв`язку з необхідністю виїзду за кордон для працевлаштування матері [PERSON] сторони добровільно погодилися про зміну місця проживання сина [PERSON] за місцем проживання його батька. Пунктом 1.6 Угоди визначено, що термін проживання сина [PERSON] у батька визначається за погодженням батьків на весь час перебування матері [PERSON] за кордоном. Про закінчення терміну перебування за кордоном [PERSON] має право повідомити [PERSON] будь-яким способом (СМС-повідомлення), а також через будь-яку інтернет програму, або інтернет додаток для повідомлень (п. 1.7 Угоди). Позивач зазначає, що за весь період перебування за кордоном, відповідач [PERSON] не цікавилась про стан здоров`я сина [PERSON] , який є інвалідом з дитинства та матеріально дитину не забезпечувала, чим порушила п. 1.4 Угоди. Повернувшись за кордону на територію України, відповідач [PERSON] жодної інформації про своє повернення позивачу [PERSON] не повідомила, зустрічей з сином не здійснювала, чим порушила п. 1.7 Угоди. Влітку 2018 року відповідач [PERSON] сама наполягала на проживанні дитини разом з батьком, посилаючись на те, що це буде відповідати інтересам дитини. Всі витрати на лікування, якого потребувала дитина, завжди забезпечував в повній мірі позивач. Наразі дитина проживає разом з батьком. Крім того, [PERSON] посилався на те, що 23 липня 2019 року відповідач [PERSON] намагалася викрасти у нього дитину, у зв`язку з чим він звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів. Позивач просив звернути увагу, що син [PERSON] за направленням Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації проходить психокорекцію у лікаря-психотерапевта в присутності батька [PERSON] [PERSON] зазначив, що оскільки він та відповідач добровільно не вирішили спір про визначення місця проживання сина, він змушений звернутися з даним позовом до суду. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -угоду щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , укладену 03 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , - розірвати; -визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Нове Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 35 від 13 серпня 2014 року, складений виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області) разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Нове Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі. Позивач [PERSON] та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити заявлені вимоги. [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позовні вимоги визнала, просила суд позов задовольнити. Представник третьої особи - Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в підготовче судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справи без його участі. Представник третьої особи - Служби у справах Новомосковської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату слухання справи належним чином повідомлений. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з тим, що відповідач визнала позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 23, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07 червня 2014 року. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 35, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 13 серпня 2014 року. У відповідності до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Встановлено, що 03 листопада 2018 року між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] було укладено Угоду щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю (надалі - Угода). Відповідно до п. 1.2 Угоди, в зв`язку з необхідністю виїзду за кордон для працевлаштування матері [PERSON] сторони добровільно погодилися про зміну місця проживання сина [PERSON] за місцем проживання його батька. Пунктом 1.6 Угоди визначено, що термін проживання сина [PERSON] у батька визначається за погодженням батьків на весь час перебування матері [PERSON] за кордоном. Про закінчення терміну перебування за кордоном [PERSON] має право повідомити [PERSON] будь-яким способом (СМС-повідомлення), а також через будь-яку інтернет програму, або інтернет додаток для повідомлень (п. 1.7 Угоди). Судом встановлено, що за весь період перебування за кордоном, відповідач [PERSON] не цікавилась про стан здоров`я сина [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Зокрема матеріально дитину не забезпечувала, в той час як це передбачає п. 1.4 Угоди. Повернувшись за кордону на територію України, відповідач [PERSON] жодної інформації про своє повернення позивачу [PERSON] не повідомила, зустрічей з сином не здійснювала, чим порушила п. 1.7 Угоди. В судовому засіданні встановлено, про що не заперечувалося сторонами, що влітку 2018 року відповідач [PERSON] сама наполягала на проживанні дитини [PERSON] разом з батьком. Всі витрати на лікування, якого потребувала дитина, завжди забезпечував в повній мірі батько [PERSON] . Факт проживання дитини разом з батьком підтверджується довідкою виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 29 січня 2019 року за вих. № 1178. Таким чином, між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем умов Угоди щодо визначення місця проживання дитини. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми закону. Так ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір (угоду) може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін припиняються. З урахуванням наведеного, зокрема враховуючи позицію відповідача щодо визнання позову в повному обсязі, вимоги позивача в частині розірвання угоди щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , укладеної 03 листопада 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що 23 липня 2019 року відповідач [PERSON] намагалася викрасти у позивача [PERSON] дитину, у зв`язку з чим останній був змушений звернутися з заявою до Новомосковського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої 25 липня 2019 року було складено висновок інспектора з ювенальної превенції, відповідно до якого відмовлено у внесенні даного факту до Єдиного реєстру досудового розслідування та рекомендовано звернутися для вирішення даного питання до органу опіки та піклування та суду. Встановлено, що за направленням Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 344 від 22 липня 2019 року малолітній [PERSON] , [INFO] проходить психокорекцію у лікаря-психотерапевта в присутності батька [PERSON] . Таким чином, між сторонами виник спір про визначення місця проживання дитини. У відповідності до ст. 160 СК України, 1. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. На підставі ст. 161 СК України, 1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 3. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Крім того, статтею 141 СК України визначено, що 1. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до ст. 157 СК України, 1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. 2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 158 СК України, 1. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. 2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі статті 159 СК України, 1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. 3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. 4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. 5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Приписами статті 19 СК України визначено, що 1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. 2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. 3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. 4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає разом з сином, [PERSON] , [INFO] . Власником зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.10.1990 року, виданого згідно рішення № 375, зареєстрованого в БТІ за р.№ 60-1 є [PERSON] (батько позивача [PERSON] ). Встановлено, що позивач [PERSON] працює на підприємстві МФ «Джаз плюс» головним механіком авто гаража, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, не має медичних протипоказань, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно до акту обстеження умов проживання від 28 липня 2020 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] утримується в належному санітарному стані, є всі умови для проживання та виховання дитини. Таким чином судом встановлено, що позивач у справі має постійне місце роботи, достатні доходи, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, не має медичних протипоказань, приділяє увагу вихованню дитини, піклується про стан її здоров`я, матеріальне забезпечення, харчування тощо. Згідно висновку Миколаївської сільської ради № 439 від 30 липня 2020 року, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи обставини, що фактично склалися між сторонами, а саме, що дитина з літа 2018 року проживає за місцем мешкання батька, суд приходить до переконання, що в інтересах дитини необхідно позовні вимоги в цій частині задовольнити, визначивши місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного. Як зазначено вище, судом визначено місце проживання дитини разом з батьком. Згідно до ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1, 2ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач є працездатною, її стан та здоров`я дозволяє працювати, нею не надано доказів наявності в неї на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Крім цього, суд враховує також ту обставину, що відповідач визнала пред`явлений до неї позов у повному обсязі, що свідчить про її готовність та матеріальну спроможність сплачувати аліменти у розмірі, який просить визначити позивач. Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідача, суд позбавлений можливості визначити, чи має відповідач достатній заробіток (дохід). Крім того, відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/4 частки доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено та

Outcome: partial