Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсаційних втрат та відшкодування моральної шкоди. В суді зменшивши позовні вимоги зазначає, що з 23 грудня 2013 року по 29 жовтня 2018 року позивач працював на ДП «НТК «Завод точної механіки» спочатку на посаді учня токаря-розточувальника механічної дільниці № 2, а згодом токарем відповідного розряду. Під час знаходження позивача у трудових правовідносинах з відповідачем була нарахована заробітна плата у розмірі 27 299 грн. 45 коп., однак не була вчасно виплачена. 29 жовтня 2018 року позивач звільнився з роботи за згодою сторін. Однак повний розрахунок при звільненні з ним не був проведений. 31 жовтня 2018 року отримано в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі 2000 грн., 02 листопада 1 576,22 грн. Остаточний розрахунок з позивачем здійснений 26.02.2019 року. Оскільки відповідач не здійснив розрахунок при звільненні, що зумовило для нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань, тому вважає, що йому була заподіяна моральна шкода. Просить стягнути з ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 42 640 грн. 08 коп., 288,05 грн. інфляційних втрат, 10 000 грн. в відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити. Представник ДП «НТК «Завод точної механіки» в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти його задоволення, мотивуючи тим, що заробітна плата позивачу виплачена в повному обсязі, в зв`язку з скрутною економічною ситуацію та відсутністю коштів заперечує щодо стягнення компенсаційних виплат, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом установлено, що наказом № 573 к від 23.12.2013 р. [PERSON] прийнятий на роботу на посаду токаря-розточувальника механічної дільниці № 2. Наказом № 398к від 29.10.2018 р. [PERSON] звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ. Дане місце роботи було основним у позивача. При звільнені з позивачем не був проведений повний розрахунок, станом на 12.11.2018 р. заборгованість відповідача з виплати заробітної плати перед [PERSON] становила 27 299,45 грн., що підтверджується довідкою ДП НТК «Завод точної механіки» № 1480 від 12.11.2018 р. Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, положення якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В силу ч. 1 ст. 117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Відповідно до п.20 зазначеної постанови, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином не проведення відповідачем при звільненні [PERSON] повного розрахунку, за відсутності спору щодо розміру заборгованої заробітної плати, є підставою для виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Матеріалами справи підтверджується, що 31 жовтня 2018 року виплачено 2 000 грн., 02 листопада 2018 року позивачу виплачено 1 576,22 грн. 26 лютого 2019 року позивачу виплачено 26 369,43 грн., 05 березня 2019 року - 1 122, 16 грн. Заборгованість по заробітній платі виплачена [PERSON] повністю, що підтверджується довідкою ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» № 383 від 19.03.2019 р. Позивачем дана обставина не заперечується. За весь час затримки розрахунку згідно ст. 117 КЗпП України з наступного дня після звільнення (п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 р. № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи»), тобто з 30 жовтня 2018 року по день фактичної виплати заробітної плати - по 26 лютого 2019 року (включно), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II, абзацу 3 пункту 3 розділу III, пункту 5, 8 розділу IV, якими передбачено, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сумм відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі; нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] та розрахункових листів, позивач відпрацював повний робочий місяць в березні та квітні 2018 року. Враховуючи, що позивач був звільнений 29 жовтня 2018 року, то його середній заробіток слід розраховувати, виходячи із заробітної плати за березень та квітень 2018 року які були відпрацьовані без відпусток та лікарняних. Цей період не оспорюється сторонами у судовому засіданні. Згідно розрахунку норм тривалості робочого часу у березні 2018 року розраховано 21 робочий день (159 годин), в квітні 2018 року - 20 робочих днів (167 годин). Згідно розрахункового листка в березні 2018 року позивач відпрацював 19 днів (152 год., в квітні 2018 р. - 18 робочих днів (144 год). Заробіток позивача за ці два місяці склав 21 623,88 грн (10 383,97 +11 239,91), який слід поділити на число відпрацьованих годин за ці два місяці (152 +144) = 21 623,88 : 296 год= 73,05 грн - розмір середньогодинного заробітку позивача. Затримка виплати становить в жовтні 2018 р - 2 дні, в листопаді 2018 р - 22 дні, в грудні 2018 р - 20 днів, в січні 2019 р - 21 день, в лютому 2019 р - 16 днів. Згідно наказу № 265 від 23.10.2018 р. по ДН НТК «Завод точної механіки» у зв`язку із змінами в організації виробництва з 01 січня 2019 року установлений всім працівникам підприємства режим неповного робочого тижня з робочими днями понеділок, вівторок, середа з тривалістю робочого дня 8 год. Згідно з норами тривалості робочого часу на 2018 рік (лист Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 р. № 78/0/206-18) при 40-годинному робочому тижні на рік (365 календарних днів) припадає 1986 робочі години, отже на 1 календарний день - 5,44 годин (1986:365). При 24-годинному робочому тижні на рік(365 календарних днів) припадає 1200 робочих годин, отже на 1 календарний день - 3,29 години (1200:365). За період з 30 жовтня 2018 року по 26 лютого 2019 року (119 календарних днів) затримка розрахунку при звільненні Бабича ОР.В. склала 239,36 годин (44 х 5,44) за період з 30 жовтня 2018 р. по 31 грудня 2018 р. + 121,73 год. (37 х 3,29) за період з 01 січня 2019 р. по 26 лютого 2019 р. = 361,09 год. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, за період з 30 жовтня 2018 року по 26 листопада 2019 року, становить 26377 грн. 62 коп. (73,05х361,09) без виключення (з урахуванням) усіх необхідних обов`язкових податкових платежів. При цьому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, період затримки розрахунку при звільненні, за який підлягає стягненню середній заробіток, слід визначити в межах заявлених позовних вимог. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Зібраними у справі доказами підтверджується, що трудові права позивача були порушені у зв`язку із несвоєчасною виплатою йому усіх належних сум в день звільнення, а згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає доведеними позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачу не здійснений розрахунок при звільненні, що зумовило для нього прикладання додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань, тому її розмір слід визначити у вигляді 3000 грн. З урахуванням обставин справи цей розмір є співмірним, достатньою сатисфакцією для позивача та не є надмірним тягарем для відповідача. Відповідно до положень ст. 34 Закону України " Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1,2 Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін ( індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Таким чином сума компенсації за липень та серпень 2018 р. не нараховується, оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком не перевищує 100 відсотків. Інфляція за вересень 2018 р. 6959,74 грн. (заборгованість після утримання податків і обов`язкових платежів) *1,9% (індекс споживчих цін):100 = 132,23 грн. за жовтень 2018 р. 11145,81 грн. (заборгованість після утримання податків і обов`язкових платежів)*1,7% (індекс споживчих цін) : 100 = 189,48 грн, загальна сума компенсації 321,71(132,23 + 189,48). Виходячи із засад диспозитивності на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 288,05 грн. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. З розрахунку витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи вбачається, що вартість підготовки позовної заяви склає 1750 грн, вартість складання позовної заяви - 1250 грн, вартість підготовки процесуальних документів під час розгляду справи в суді - 250 грн, вартість складання уточнюючої позовної заяви - 1750 грн, участь в судових засіданнях - 5000 грн, загальна сума витрат 10 000 грн. Згідно копії прибуткового касового ордеру № 86/11-ФО від 12.11.2018 р. [PERSON] сплатив 7500 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.11.2018 року. Враховуючи вищезазначене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, доведеності та обґрунтованості, вважає, що з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial