Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~та Ольгопільської\~сільської ради\~Гайсинського району\~Вінницької області\~про визнання\~права власності\~на житловий\~будинок за\~набувальною давністю,\~мотивуючи позовні\~вимоги тим, що [INFO] в с. Любомирка, Чечельницького району, Вінницької області померла [PERSON] , яка була головою двору і єдиним власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Любомирської сільської Ради № 621, випискою з погосподарської книги №3 Любомирської сільської Ради №627 за 1996-2006 роки. [PERSON] була власником житлового будинку так-як згідно з інформації з Державного реєстру речових прав (номер довідки 106767016), право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не зареєстровано. Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв її син [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину на земельні частки (пай), однак на житловий будинок свідоцтво не отримав в зв`язку з відсутністю правовстановчих документів на будинок, що підтверджено витягам зі спадкового реєстру № 64345704. Згідно довідки КП "Тульчинське МБТІ" №396 від 25 травня 2021 року право власності на будинок по [ADDRESS] не зареєстровано. В 2006 році [PERSON] продав йому вищевказаний будинок за 3000 грн. і з того часу він проживає та зареєстрований в ньому з 2006 року, що підтверджується довідкою Любомирького старостинського округу Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області №169 від 06.04.2021 року, виписками з погосподарської книги Любомирської сільської ради з 2006 по 2021 роки. На протязі всіх цих років він відкрито, безперервно володіє даним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, проживає у ньому, доглядає за ним, утримує його, проводить поточний ремонт, оплачує комунальні послуги, а також обробляє присадибну земельну ділянку, що підтверджує той факт, що він володіє вказаною нерухомістю добросовісно і відкрито і ніхто не пред`являє свої права на цей будинок. Незважаючи на те, що він на протязі більше 15 років володіє будинком, поза судовим рішенням не може набути право власності на будинок, тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок який знаходиться в [ADDRESS] житловою площею 32,1 м. кв, загальною площею 42,6 м. кв. з господарськими будівлями по [ADDRESS] , позовну заяву просить розглядати без його участі. Ухвалою суду від 13.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, оскільки він після смерті матері [PERSON] продав будинок [PERSON] , хоча свідоцтва про право власності на будинок не отримував. Будинок оформляти не збирається так, як ним 15 років володіє [PERSON] . Представник відповідача - Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Гарник А.В. в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та заперечую щодо задоволення позовних вимог, оскільки обставини які зазанчені позивачем у позовній заяві не свідчать про наявність підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на будинок. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Як вбачається із виписок з погосподарської книги №3 Любомирської сільської Ради за 1996-2000 роки особовий рахунок № [NUMBER] та [NUMBER] роки особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] була головою домогосподарства [ADDRESS] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 06.05.2003 року виконавчим комітетом Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 106767016 від 08.12.2017 року, відомості про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] в реєстрі відсутні. Відповідно до довідки №396 від 25.05.2021 року виданої КП "Тульчинське МБТІ", станом на 31.12.2021 року згідно архівних даних, право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою [ADDRESS] - не зареєстровано. Як вбачається із заяви відповідача [PERSON] від 16.07.2021 року засвідченої старостою Любомирського старостинського округу Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області Байдюк А.Г., [PERSON] після смерті матері [PERSON] її будинок продав [PERSON] . Отримав свідоцтво про право власності на земельні ділянки, а на будинок свідоцтва не отримав в зв`язку з відсутністю документів. Документи на будинок до цього часу не оформив і оформляти не збирається так, як вже 15 років ним володіє [PERSON] . Як вбачається із виписки з погосподарської книги №2 Любомирської сільської ради за 2011-2015 роки особовий рахунок № [NUMBER] та за 2016-2020 роки особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] є головою домогосподарства [ADDRESS] . Як вбачається із довідки №169 та 172 виданих 06.04.2021 року Любомирським старостинським округом Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] 3 2006 року зареєстрований і проживає за адресою [ADDRESS] та є платником податку за земельну ділянку біля житлового будинку. Як вбачається із технічного паспорта від 20.05.2021 року, виготовленого за заявою [PERSON] , загальна площа житлового будинку [ADDRESS] складає 42,6 кв. м. Як вбачається із довідки станом на 08.12.2017 року виданої [PERSON] про споживання ним електроенергії за період з 06.2006 року по 12.2017 року за адресою [ADDRESS] . Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру №64345704 виданого 14.04.2021 року після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом зазначеної норми для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно. Набувальна давність не стосується випадків заволодіння чужим майном обманним або злочинним шляхом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати, зокрема, наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом ч.1 ст.344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Крім того, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду також зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень частин 1 та 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як встановлено із матеріалів справи, позивач при вселенні до будинку розташованого в [ADDRESS] знав про те, що він належав покійній [PERSON] , погодився купити будинок не переконавшись, чи мав [PERSON] право здійснити продаж будинку, який фактично належав його покійній матері [PERSON] , в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази на підтвердження отримання спадщини [PERSON] після померлої [PERSON] , що ставить під сумнів належного відповідача та підстав для визнання за позивачем права власності на будинок за набувальною давністю відповідно до умов передбачених ст.344 ЦК України, тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed