Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Городенківського району, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Котляревського, 1 в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що 26.03.2015 року помер його дідусь (по маминій лінії) - [PERSON]. При житті, ще 26.06.2009 року, [PERSON] зробив письмове розпорядження щодо належного йому майна в користь позивача. Даний заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами в с. Топорівці по вул. Котляревського, 1. А тому, восени 2015 р. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори в Городенківському районі із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті дідуся. На його звернення про оформлення прийняття спадщини за заповітом відмовлено. Причиною відмови стала реєстрація спадкового будинковолодіння як колгоспного двору. З 1997 року й по сьогодні позивач зареєстрований в спадковому господарстві, з бабусею й дідусем вели спільне господарство, обслуговували господарку та обробляли земельну ділянку. Похованням та облаштуванням надмогильного пам'ятника над померлими займався [PERSON] з сім'єю та за власні кошти. На даний час позивач продовжує доглядати господарку, виготовив технічний паспорт, несе всі інші фінансові витрати по утриманню господарства, тобто фактично вступив в управління спадковим майном, але документально оформити прийняття спадщини не може. Спору щодо спадкового майна немає. Єдиним спадкоємцем після смерті дідуся є мама позивача (дочка спадкодавця) - [PERSON], яка не заперечує щодо оформлення права власності на зазначене будинковолодіння за [PERSON] В судове засідання сторони, їх представники - не з'явились. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти позову. Відповідач [PERSON] сільська рада листом № 153 від 04.12.2015 року не заперечує у розгляді справи, просить справу розглядати без участі представника сільської ради. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії свідоцтва на право власності на жилий будинок від 28.06.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 110 від 08.06.1988 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Топорівці по вулиці Котляревського за № 1 дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Топорівці по вул. Котляревського, 1 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, побудованого 1964 року та позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», літньої кухні, стодоли, 2 сараїв, комори, гаражу, майстерні, вбиральні, криниці, воріт, огорожі. З висновку про вартість майна, визначеного ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» слідує, що ринкова вартість житлового будинку станом на 05.10.2015 року - становить 56640,62 грн. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Довідкою № 1075 від 17.11.2015 р., виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Городенківського району стверджено, що згідно по господарської книги № 7-8 за 1991-1995 роки особовий рахунок № 270 станом на 01.04.1991 року в житловому господарстві в с.Топорівці по вул. Котляревського, 1 були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НМ № 109821, виданого 14.07.2001 року [PERSON] 14.07.2001 року померла. Про те, що [PERSON] є дідусем (по маминій лінії) [PERSON] свідчить: витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016101733 від 11.12.2015 р., свідоцтво про одруження батьків позивача серії ІІ-АГ № 095031, видане 02.05.1968 р., копія свідоцтва про народження позивача серії ІІ-АВ № 238840, видане 07.06.1969 р. [PERSON] помер 26.03.2015 року в с.Топорівці, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 206488, видане 27.03.2015 р. [PERSON] сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За заповітом від 26.06.2009 р., посвідченим секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 9, [PERSON], [INFO], що проживав в [INFO], заповів усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право своєму онукові [PERSON], [INFO]. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 26.06.2009 р. є [PERSON]. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на день його смерті проживав разом із спадкодавцем, про що свідчить довідка № 1074 від 17.11.2015 року, видана [PERSON] сільською радою. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З Постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2015 року, виданою приватним нотаріусом Городенківського РНО [PERSON] слідує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], подавши заяву № 1 про прийняття спадщини 14.09.2015 року, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 115/2015. Дочка померлого - [PERSON] відмовилася від обов'язкової частки у спадщині, подавши 15.09.2015 року заяву № 2 про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті свого батька. Однак, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на житловий будинок № 1 по вул. Котляревського в с. Топорівці неможливо, у зв'язку з тим, що частка померлого в даному житловому будинку конкретно не визначена, а подані [PERSON], документи не підтверджують права особистої власності померлого на зазначений житловий будинок. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З довідки № 1104 від 09.12.2015 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради [PERSON] слідує, він користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,24 га, яка знаходиться в с. Топорівці по вул. Котляревського, 1. Позивач фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Котляревського, 1 в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Котляревського, 1 в с. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами. На підставі ст.ст. 316, 317, 328, 392,1216, 1222,1233, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved