Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.02. 1997 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб у Рівненському відділі РАГС, про що зроблено відповідний актовий запис № 182. Від шлюбних стосунків мають двох синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та відмінність поглядів на життя, майже не спілкуються оскільки близько п"яти років проживають окремо , спільне господарство не ведеться . Спільне проживання, як одна сім"я, та збереження шлюбу при таких обставинах, вважає не можливим. На даний час, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю немає. Просила шлюб розірвати. Дітей: [PERSON] 13.04.1998 р. н. та [PERSON] 29.09.2004 р. н., вважає за необхідне - залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу має намір залишити прізвище "Михайловська". Крім того вказала, що 13 квітня 2016 року сину [PERSON] виповнюється 18 років, однак дитина продовжує навчатися у Національному Університеті Водного Господарства та Природокористування на першому курсі юридичного факультету. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На утримання сина [PERSON] витрачає щонайменше 3000 грн., що включає в себе: витрати на харчування -1000,00 грн, одяг- 1200,00 грн., кишенькові витрати 300,00грн, засоби гігієни 200,00 грн., канцелярське приладдя та посібники для навчання 300,00грн. Окрім того, є інші не передбачувані витрати (наприклад, витрати на лікування). До повноліття дитини відповідач справно сплачував аліменти на утримання дітей. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] ,[INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, до досягнення дитиною 23-х років за ймови, що він буде продовжувати навчання. В судовому засіданні позивачка підтримала позов в межах доводів позовної заяви, та просила задовольнити: шлюб розірвати так як з 2010 р. проживають окремо, припинили підтримувати подружні відносини, які по даний час не відновлювали. Після розлучення залишити їй прізвище [PERSON] . Дітей залишити проживати з нею. Також просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини з відповідача на її користь у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходів), щомісячно до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Відповідач позов визнав частково. Пояснив, що протягом останніх шести років проживають окремо. Збереження сімї неможливе, не заперечив проти задоволення позову та розірвання шлюбу. Не заперечив проти стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] на період його навчання в розмірі ? частки всіх видів доходу , щомісячно на період навчання 01.04.2016 р. до 30.06.2019 року. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 лютого 1997 року відділом відділом РАГС м.Рівне, актовий запис № 182. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені з 2010 року, та не відновлювалися. Суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні взаємні почуття любові, взаєморозуміння. Сімя розпалась з вини обох з подружжя, та збереження її неможливе, оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та дітей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом першого курсу напрямку підготовки «Правознавство» НУВГП, період навчання з 01.09.2015р. по 30.06.2019р. Відповідач працює у головному управлінні НП Київської обл., має дохід від заробітної плати, тому аліменти підлягають до стягнення в у частці від доходу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи те, що обов'язок по утриманню повнолітніх дітей лежить на обох з батьків, то суд прийшов до висновку, що кожний з бітьків має нести матеріальні витрати в період навчання дитини. Таким чином, враховуючи достовірно встановлені судом докази, та виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, на період навчання дитини починаючи з 07.04.2016р. по 30.06.2019р. згідно поданої до суду довідки. Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 182,199,200 СК України,

Outcome: partial