Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

23.06.2017 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, пені та відсотків за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Свої вимоги мотивувала тим, що 04 вересня 2015 року 0 09 год. 10 хв. на автодорозі Львів-Рава-Руська 16 км +500 м відбулася дорожньо-транспортна пригода (страховий випадок в розумінні ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", надалі - Закону ) за участю транспортних засобів Volkswagen LT - 46 , д.н.з. ВС 7580СР, під керуванням водія [PERSON] та Peugeot Expert, д.н.з. ВС 4126АВ, що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивачки отримав значні механічні пошкодження. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди на момент настання ДТП була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», поліс ОСЦПВВНТЗ N° АІ/5957015 і обовязок щодо відшкодування завданої потерпілій шкоди згідно із ст.22 Закону покладається на Відповідача як страховика, то останньому Позивачем було подано відповідно до вимог ст.ст. 33, 35 Закону всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування, у тому числі, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про страхове відшкодування від 02.12.2015р., а також надано представнику Страховика для огляду належний позивачу транспортний засіб. У звязку із тим, що виплату страхового відшкодування Відповідачем Позивачу не було здійснено, що призвело до прострочення страховиком покладеного на нього законом зобов»язання, з метою захисту свого права на отримання виплати страхового відшкодування, Позивач змушена була звернутись до суду із позовом, за результатами розгляду якого «04» жовтня 2016 року Жовківським районним судом Львівської області у справі № 444/1029/16-ц було постановлено рішення стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі - 49500 грн., а також судові витрати в розмірі - 3375 грн.[PERSON] рішення в апеляційному порядку Відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили 22.11.2016р. Встановлений Законом та підтверджений рішенням суду обовязок щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі був виконаний ПрАТ «УТСК» тільки 29.03.2017 року, оскільки саме цього дня кошти, що сплачувались частинами у період із 21.02.2017р. до 29.03.2017р. фактично було перераховано на картковий рахунок Позивачки, що підтверджується банківською випискою. А відтак, звернулася із вказаним позовом, який в подальшому змінила, а саме просила стягнути з Відповідача на користь Позивачки пеню в розмірі 10532,62 грн. за період з 22.06.2016р. до 29.03.2017р., інфляційні втрати в розмірі 7460,96 гривень та три відсотки річних в розмірі 1499,00 гривень за період з 08.03.2016р. до 29.03.2017р., витрати на правову допомогу в розмірі 5\~000,00 гривень та судовий збір в розмірі 640,00 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 100,00 грн.- залишити без розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули. Представник позивача направив суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без участі позивача. Уточненні позовні вимоги просила задовольнити повністю. Відповідач ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання 27.11.2017 року не направили. Заяв про поважні причини неявки представників до суду не надходило. В письмових запереченнях представник ПрАТ «УТСК» [PERSON] пояснив, що відносини між Позивачем та Відповідачем регулюються Законом України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до вказаного Закону « за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня». Будь-яких додаткових компенсаційних нарахувань, в тому числі й відшкодування непрямих збитків: інфляційних втрат, трьох відсотків річних, спеціальним Законом не встановлено. Просив застосувати строк позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені. Щодо стягнення витрат на правову допомогу , вважає, що поданими документами не підтверджено надання Позивачу правової допомоги саме адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, а наявність у справі копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім»я [PERSON] саме по собі не підтверджує цього факту. Просив взяти до уваги дані заперечення. Відповідно до\~ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, встановив наступне. [PERSON] 04 вересня 2015 року 0 09 год. 10 хв. на автодорозі Львів-Рава-Руська 16 км +500 м відбулася дорожньо-транспортна пригода (страховий випадок в розумінні ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", надалі - Закону ) за участю транспортних засобів Volkswagen LT - 46 , д.н.з. ВС 7580СР, під керуванням водія [PERSON] та Peugeot Expert, д.н.з. ВС 4126АВ, що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивачки отримав значні механічні пошкодження. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2015 року у справі №459/3362/15-п, винним у вищевказаній ДТП, а саме у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] «04» жовтня 2016 року Жовківським районним судом Львівської області у справі № 444/1029/16-ц було постановлено рішення стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі - 49500 грн., а також судові витрати в розмірі - 3375 грн. Дане рішення в апеляційному порядку Відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили 22.11.2016р. Згідно з ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача 02.12.2015 р. про виплату страхового відшкодування. Тобто зобов'язання по виплаті страхового відшкодування відповідачем повинно було бути виконане не пізніше 01.03.2016 року. З цього часу, права позивача щодо отримання суми страхового відшкодування були порушеними. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Зазначені в письмових запереченнях представника відповідача твердження про те, що Законом України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не встановлено відшкодування непрямих збитків: інфляційних втрат, трьох відсотків річних, а також те, що поданими представником позивача документами не підтверджено надання Позивачу правової допомоги саме адвокатом або іншим фахівцем у галузі права - суд вважає необґрунтованим. Пунктом 36. 5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, з відповідача також підлягає стягненню пеня в розмірі 10532,62 гривень за період з 22.06.2016 року по 29.03.2017 року. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Судом встановлена безпідставність невиплати страхового відшкодування тому суд також погоджується із доводами позивача про необхідність стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 1499,00 грн. за період з 08.03.2016р. до 29.03.2017р. Відповідно до\~листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця. Щодо методики нарахування суми індексу інфляції, слід зазначити, що згідно Інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справі окремих норм матеріального права», сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція - постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та\~лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (судова практика постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). Позивачем наведені правильні розрахунки при застосуванні індексу інфляції. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7460,96 грн. інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобовязання з виплати страхового відшкодування. Крім того, згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах\~субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Відповідно по п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для захисту свого порушеного права та представництва інтересів в суді позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги із ТзОВ «Автопоміч» в особі директора [PERSON] На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано розрахунок розміру правової допомоги, акт виконаних робіт, рахунок-фактуру від 12.04.2017р. та квитанцію від 12.04.2017р. про оплату за надання правової допомоги згідно договору від 12.04.2017р. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. А відтак, вимога представника позивача про стягнення на користь позивачки [PERSON] 5000,00 грн. витрат за надання правової допомоги у справі є підставною та підлягає до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved