Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

15 квітня 2019 року Одеський Національний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача суми витрат на навчання за період з 2009 по 2014 рік у розмірі 52654,00 гривень та суми виплаченої стипендії за період з 2009 по 2014 рік у розмірі 47297,51 гривень на користь Одеського Національного медичного університету в інтересах Державного бюджету України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 25 липня 2009 року [PERSON] вступила до Одеського Національного медичного університету на спеціальність «стоматологія» та підписала Угоду № 130 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року [PERSON] закінчила Одеський Національний медичний університет та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до комунального закладу «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» на посаду лікаря-стоматолога. Відповідно до листа Головного лікаря комунального закладу «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» вих. № 680 від 18.05.2017 року, [PERSON] була звільнена з посади лікаря-стоматолога 31.07.2016 року у зв`язку із закінченням строку навчання в інтернатурі. Додатково у наведеному листі було зазначено, що вакансій лікарів-стоматологів для працевлаштування молодих спеціалістів в лікарні немає. У липні 2018 року під час проведення перевірки Державною аудиторською службою України ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського Національного медичного університету встановлено факти неприбуття випускників, які навчалися за державним замовленням до інтернатури, до місця розподілу за державним замовленням, звільненням за невиконання навчального плану, а саме неприбуття до роботи у 2014 році випускниці [PERSON] . Відповідно до акту Державної аудиторської служби України № 04-21/12 від 23.07.2108 року, Одеським Національним медичним університетом зі студентами укладено угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою освітою, відповідно до яких студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно державному або місцевому бюджету вартість навчання у встановленому порядку. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на навчання та судові витрати у сумі 1921,00 грн. Відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому [PERSON] просить відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що після закінчення навчання в інтернатурі 31 липня 2016 року в КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» вона бажала продовжити роботу лікарем-стоматологом згідно направлення Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської облдержадміністрації від 20 липня 2016 року, але в працевлаштуванні їй було відмовлено на підставі відсутності вакансій лікарів-стоматологів. Головним лікарем КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» 01 серпня 2016 року за № 849 було направлено до Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської облдержадміністрації відповідний лист, в якому також зазначено, що заявок щодо потреби в лікарях-стоматологах лікарнею не надавалося. Також твердження позивача про неприбуття до роботи у 2014 році не відповідають дійсності, оскільки після навчання в Університеті 01 серпня 2014 року вона була прийнята на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю стоматологія до Білгород-Дністровської міської лікарні відповідно до наказу керівника №126ос від 01 серпня 2014 року. Представник позивача до суду не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує. Представник відповідача подав до суду заяву про слухання справи у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, ч. 5, ч. 6, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ, (втратив чинність 06.09.2014р. на підставі Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII) передбачалося, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96 визначено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ від 22 серпня 1996 року № 992 (втратив чинність 07.06.2017 року) п. 4 - керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з Додатком N 1; п. 6 - згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; п. 14 - у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, відповідно до яких протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати Відповідно до п. 8.1. Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.97 року N 367, Міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи "Фармація" (державні замовники) до 1 лютого кожного року подають до Міністерства охорони здоров`я України заявку на кількість випускників медичних (фармацевтичних) закладів освіти наступного року відповідно до лікарських (провізорських) спеціальностей. Державні замовники несуть відповідальність за достовірність поданої заявки. Згідно п. 21 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно ч. 1 п. 22 вищезазначеного Порядку, якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу випускника, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред`являється направлення на роботу і засвідчена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні. Судом встановлено, що 25 липня 2009 року між Одеським державним медичним університетом в особі ректора та [PERSON] була укладена угода № 130 про навчання за рахунок державного бюджету з метою отримання вищої освіти за спеціальністю «стоматологія». Відповідно до п. 2.1.3 Угоди № 130, Університет зобов`язується подати комплект документів і виконати відповідні дії в Міністерстві охорони здоров`я з працевлаштування в державному секторі медичних установ. При цьому Міністерство охорони здоров`я забезпечує можливість працевлаштування приоритетно в сільській місцевості за необхідними для практичної охорони здоров`я спеціальностями. Відповідно до п. 2.2.3 Угоди № 130, студент зобов`язується прибути після закінчення Університету на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я і відпрацювати там не менше трьох років за спеціальністю після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я або відмови відпрацьовувати там не менш трьох років, випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Згідно п. 5.1. Угоди № 130, за невиконання або неналежне виконання умов цієї Угоди сторони несуть громадсько-правову відповідальність у відповідності з діючим законодавством. У червні 2014 року [PERSON] закінчила навчання в Одеському національному медичному університеті та їй присвоєно кваліфікацію «лікар-стоматолог». 01 серпня 2014 року відповідачка була прийнята на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «стоматологія» до Білгород-Дністровської міської лікарні та звільнена 31 липня 2016 року у зв`язку із закінченням строку навчання в інтернатурі. За наслідками перевірки Одеського Національного медичного університету, проведеною Державною аудиторською службою України складений акт № 04-21/12 від 23.07.2018 року, в якому зазначено, що встановлено факти не прибуття випускників, які навчалися за державним замовленням до інтернатури, до місця розподілу за державним замовленням, звільненням за невиконання навчальних планів, а саме не прибуття до роботи у 2014 році [PERSON] . Але зазначені обставини спростовуються матеріалами справи, оскільки [PERSON] навчалася в інтернатурі в Білгород-Дністровській міській лікарні з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 269 ЦК України). Згідно із направленням на роботу № 05/ОК від 20.07.2016 року, виданим Департаментом охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської облдержадміністрації, випускниця [PERSON] була направлена до КУ «Білгород-Дністровська міська лікарня» для використання лікарем-стоматологом. На момент видачі направлення на роботу відповідачка ще навчалася в інтернатурі у вищезазначеному закладі. Разом із тим, як вбачається з листа Головного лікаря КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» (перейменована з КУ «Білгород-Дністровська міська лікарня») № 849 від 01.08.2016 року, направленого до Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської облдержадміністрації, вакансій лікарів-стоматологів щодо працевлаштування молодих спеціалістів немає і заявок щодо потреби в лікарях-стоматологах лікарнею не надавалося. Тобто відповідачка [PERSON] була розподілена на роботу у заклад, якій не надавав заявок до Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської облдержадміністрації щодо потреби в спеціалістах. При вищевикладених обставинах саме вищезазначений лист головного лікаря приймається судом як належний доказ при вирішенні даного спору. Також відповідачці не була надана засвідчена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні для звернення до Державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. З огляду на зазначені обставини, суд встановив, що [PERSON] на виконання умов Угоди № 130 від 25 липня 2009 року, укладеної з Одеським Національним медичним університетом, прибула на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я, зазначеному у направленні на роботу, не відмовлялася від виконання взятих на себе зобов`язань, але в працевлаштуванні їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю вакантної посади. До того ж, визначений у п. 14 Постанови КМУ від 22.08.1996 року № 992 « Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» перелік випадків, а саме - неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, відповідно до якіх протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Тому суд вважає, що не має підстав для відшкодування вартості навчання відповідачем, оскільки відмова без поважної причини приступити до роботи за направленням Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення Одеської облдержадміністрації, як і вина (умисел або необережність) у порушенні зобов`язання не встановлена, а відсутність вакансій за місцем направлення на працевлаштування не може бути підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати витрати на навчання. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на навчання не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed