Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

19.04.2018 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат [PERSON] звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом, позовні вимоги якого згідно заяви від 24.11.2017 року уточнив, в якому просить суд : зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «СОТЕМ» видати наказ про новий день звільнення [PERSON] з посади фінансового директора Товариство з обмеженою відповідальністю «СОТЕМ» яким є день видачі трудової книжки та внести відповідний запис у трудову книжку та виднти трудову книжку. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СОТЕМ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 01.06.2016 року до 01.06.2018 року. 24.04.2017 року провадження у справі відкрито. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 11 травня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади фінансового директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТЕМ» на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Листом від 12 липня 2016 року у відповідь на його запит від 30.06.2016 ТОВ «СОТЕМ» надіслало для ознайомлення копію наказу № 1-КЗ від 11 травня 2016 року, згідно з яким його було звільнено з посади фінансового директора ТОВ «СОТЕМ». Однак при звільненні йому не було видано трудової книжки та жодних повідомлень про необхідність отримання трудової книжки йому не надходило. У зв'язку з цим, 31 жовтня 2016 року позивач відправив на адресу ТОВ «СОТЕМ» претензію про повернення трудової книжки та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, поштове відправлення № 7900511982452 було повернено у зв'язку із чиненням терміну зберігання 24 листопада 2016 року. Стан на час подачі позову, відповідачем його трудову книжку не повернуто та не виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить суд захистити порушені трудові права [PERSON] шляхом задоволення позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ТзОВ «Сотем» не з'явився, однак в ході судового розгляду справи позовні вимоги позивача заперечив та просить суд в їх задоволенні відмовити застосувавши наслідки пропущення строку позовної давності передбачені ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Свої вимоги мотивує тим, що у даному випадку підлягає застосування ч. 1 ст. 233 КЗпП України, згідно якої, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З позовної заяви по даній справі випливає, що позивачу було відомо про його звільнення 11.05.2016 року з ТОВ «СОТЕМ», окрім того копію наказу № 1-КЗ від 11.05.2016 року щодо його звільнення позивач отримав та після того, після проходження тривалого часу, 31.10.2016 р. здійснив ще один запит до ТОВ «СОТЕМ», але все одно особисто не з'явився до свого попереднього місця роботи (ТОВ "СОТЕМ") Таким чином, у будь-якому випадку позивачем пропущений строк, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, що передбачений для звернення позивача з даною позовною заявою до суду. 17.01.2018 року представником позивача [PERSON] адвокатом [PERSON] подано заперечення на заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності згідно якої в задоволенні заяви просить відмовити у зв'язку з необґрунтованістю такої. Свої вимоги мотивує тим, що строк передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України застосовується з дня видачі працівникові трудової книжки, однак ТОВ «СОТЕМ» так і не видало трудову книжку Позивачу. Окрім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а вказана вимога не обмежується строком звернення до суду з позовом, оскільки стосується оплати праці. Отже, підстав для застосування строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України немає. З урахуванням доводів сторін, проаналізувавши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог, з наступних підстав : Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено поняття достатності доказів, як доказів які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмету доказування. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що Наказом № 1-КЗ від 11 травня 2016 року позивача [PERSON] було звільнено з посади фінансового директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОТЕМ» на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Судом встановлено, що на запит позивача від 30.06.2016 року листом від 12.07.2016 року позивача [PERSON] було ознайомлено з копією наказу № 1-КЗ від 11 травня 2016 року Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до абз. 5 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993р. № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиціїУкраїни 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі -Інструкція про порядок ведення трудових книжок), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день . надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, стороною відповідача не представлено суду доказів, тим самим не доведено перед судом виконання роботодавцем ТзОВ «Сотем» обов'язку щодо повернення трудової книжки [PERSON] чи повідомлення останнього про необхідність отримання такої. Відповідно до п. 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах винна вестися книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. У разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у . вистій картці і книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно із абз. 6 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено судом та неоспорюється стороною відповідача станом на даний час трудова книжка позивачу [PERSON] відповідачем ТзОВ «СОТЕМ» не повернута. Таким чином, час вимушеного прогулу, зумовлений невидачею позивачу [PERSON] трудової книжки, становить з 01 червня 2016 року по 01 червня 2018 року. У п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстроченням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року №348. Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб -платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] ТзОВ «СОТЕМ» за період з 01.05.2015 року по 01.05.2016 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає у розмірі 5160 грн, а від так виходячи з розрахунку за два останні робочі місяці : березень - квітень розмір середньоденної заробітньої плата складає 258 грн. Враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, кількість робочих днів, затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.06.2016 року по 01.06.2018 року включно, дорівнює 500 (п'ятсот) робочих днів, тому середньомісячний заробіток за час затримання виплати заробітної плати становить 129 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи сторони відповідача ТзОВ «СОТЕМ» щодо пропущення позивача строку на звернення до суду за захистом порушених трудових прав передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що норма ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачає, що строк починає спливати з дня видачі трудової книжки. Оскільки невидача трудової книжки працівникові є триваючим порушенням, початком перебігу 3-місячного строку для звернення до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки або день, коли працівник відмовився від її отримання Таку правову позицію висловив Верховний суд України. Зокрема, в ухвалі Верховного суду України у справі № 6-1785св09 від 01 червня 2011 року зазначено, що відповідно до статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час час вимушеного прогулу. Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про стягнення грошової компенсації за затримку видачі трудової книжки слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився від її отримання. Обчислення його з дня вручення повідомлення про необхідність отримати у роботодавця трудову книжку є неправильним. Такої ж позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в ухвалі № 6-47558св12 від 20 лютого 2013 року, ухвалі № 6-32789св12 від 03 жовтня 2012 року. Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 14 листопада 2012 року (№ 6-139цс12), вимоги про стягнення середнього заробітку є вимогами, пов'язаними з виплатою заробітної плати. Крім цього, у постанові Верховного суду України у справі № 6-331 цс 17 від 06 грудня 2017 року вказано, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Відповідно до абз. 7 п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Таким чином, відповідно до абз. 7 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок днем звільнення [PERSON] з посади фінансового директора Товариство з обмеженою відповідальністю «СОТЕМ» буде день видачі трудової книжки та внесення відповідного запису у трудову книжку, про що відповідач зобов'язаний винести відповідний наказ.

Outcome: approved