Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Соколівської сільської ради про визнання права власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги мотивував тим, що 17.09.1973 року рішенням Соколівської сільської ради затверджено рішення № 5 загальних зборів уповноважених колгоспу «40-річчя Жовтня» від 25.08.1973 року про надання дозволу Косівському районному відділу народної освіти будівництва 8-ми квартирного житлового будинку, який був зданий в експлуатацію 27.12.1974 року. В 1977 році позивачка вселилася туди з дозволу органу місцевого самоврядування та відділу освіти. Тільки 12.02.2003 року вони отримали рішення Соколівської сільської ради про відмову у приватизації займаного житла. 05.04.2004 року рішенням Косівського районного суду рішення Соколівської сільської ради від 19.12.1996 року про включення восьмиквартирного будинку в число службових будинків та рішення про відмову у приватизації [PERSON] від 12.02.2003 року визнані незаконними та зобов`язано Соколівську сільську раду передати їй у власність дану квартиру. Однак Соколівська сільська рада не виконала дане рішення суду. В той же час вияснилося, що право приватної власності на трьохкімнатну квартиру не зареєстроване. Тому вона просить позов задоволити. Представник відповідача сільський голова Соколівської сільської ради Стефурак В.Г. в судове засідання не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає і не заперечує, щодо їх задоволення. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Косівського районного суду від 05.04.2004 року Соколівську сільську раду зобов`язано передати [PERSON] трьохкімнатну квартиру в [ADDRESS] (а.с. 18-20). Однак 18.03.2020 державним реєстратором Кіщук Г.Ю. було відмовлено в державній реєстрації даної квартири, оскільки [PERSON] не надала для цього необхідних документів (а.с. 8). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленому по замовленню позивачки 23.04.2019 року, загальна площа належної позивачці квартири становить 49,3 м2 (а.с. 5-6). В інший спосіб позивачка не має змоги оформити право власності на належну їй квартиру. Конституцією України задекларовано, що людина, її основні права визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Зокрема, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів: Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 5 і п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-1V "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Таким чином, законом не передбачено інший спосіб захисту майнових прав позивачки крім звернення до суду, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить належне його відновлення. Відповідно до п.10 ст.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи вище наведене, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 328, 1216, 1223 ЦК України, та

Outcome: approved