Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі відділення «Ковельська філія» Волинського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів в сумі 5919,43 грн. В обґрунтування позову зазначає, що між нею та директором відділення «Ковельська філія» Волинського ГРУ Приватбанк [PERSON] 01.06.2006 року у м. Ковелі укладено договір поруки № VОКVSЕ00000045/1. Предметом договору поруки згідно до п. 1 стало надання поруки перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 01.06.2006 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 10000 грн. Як передбачено п. 5 договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов'язання, передбаченого п. 1 кредитного договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов'язання. У пункті 8 договору поруки поручитель доручає кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюті кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих в кредит в межах сум, що підлягають сплаті кредитором за цим договором. Згідно п. 12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Як передбачено п. 1.1 кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальнику кредит на строк по 01.06.2009 року включно в розмірі 10000 грн. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної у п. 1.1 кредитного договору. Зазначає, що будь-які повідомлення про порушення боржником умов кредитного договору протягом останніх шести років на її адресу не надходили. Таким чином, відповідно до кредитного договору строком погашення кредиту є 01.06.2009 року, у зв'язку з чим згідно договору поруки останній припинений 02.06.2014 року. Незважаючи на це, відповідачем у 2016 році проведено списання коштів з карткового рахунку № 5168 7572 7993 6910, відкритого у відділенні «Ковельська філія» Волинського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" для отримання нею заробітної плати, а саме: - 25.08.2016 року в сумі 4094, 83 грн. та 23.48 грн.; - 30.08.2016 року в сумі 1251,12 грн.; - 04.08.2016 року в сумі 550 грн. Таким чином загальна сума списання складає 5919,43 грн., що підтверджується випискою по картці № 5168 7572 7993 6910 від 21.09.2016 року. Із даного приводу вона зверталась до керуючої відділення «Ковельська філія» Волинського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" з заявою, яка була прийнята та направлена на вирішення в головний офіс відповідача у м. Дніпро. Однією з вимог було повернення безпідставно списаних з рахунку коштів. За результатом вирішення їй по телефону повідомили про відмову у задоволенні звернення. У зв'язку з цим, звертається до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених вище та просила їх задовольнити. Також позивачкою в судовому засіданні уточнено позовні вимоги, просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги в розмірі 1000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, подавши письмове заперечення на позов, яке підтримала повністю, зазначивши, що дійсно 01 червня 2006 року між сторонами було укладено вказаний договір поруки за належне виконання взятих на себе зобовязань перед Банком [PERSON] згідно кредитного договору № VOKVSE00000046 від 01.06.2006 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 10000 грн. у строк до 01.06.2009 року включно та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % відсотків за місяць. Дійсно, відповідно до виписки по рахунку з рахунку ****7164 відкритому на [PERSON] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відбулись автоматичні списання коштів на погашення відсотків заборгованості за [PERSON] на загальну суму 5919,43 грн. Вказує, що відповідно до пункту 8 договору поруки, поручитель доручає кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредлиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми грошових коштів, не наданих в кредит, в межах сум, що підлягають сплаті кредитору за цим договором, при настанні строків платежів згідно п.6 цього договору (здійснювати' договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється у відповідності до встановленого законодавством порядку. У випадку недостатності чи відсутності у поручителя коштів у національній валюті України для погашення заборгованості за кредитом у національній валюті України і/чи відсотків за його користування, і/чи винагороди, і/чи штрафів (пені), кредитор має право на списання коштів в іноземній валюті, у розмірі , еквівалентному сумі заборгованості по кредитному договору в національній валюті України на дату погашення, і продаж стягненої іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення), з відшкодуванням кредитору витрат на сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому поручитель доручає кредитору оформити заявку на продаж іноземної валюти на МВРУ від імені поручителя. Оскільки заборгованість за кредитним договором на дату списання не погашена, тому відповідно до п. 8 договору поруки, який не є припиненим, відбулось списання коштів з рахунку поручителя [PERSON] Відповідно до п.11 договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобоязань за кредитним договором. У своєму позові позивачка застосовує норму статті 559 ЦК України, що стосується обставин припинення поруки, проте даний договір не є припиненим ні судом, ні сторонами, а отже, є діючим. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «Приватбанк» вважає, що позовна заява є безпідстаною та такою, що не підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний, обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що дійсно 01 червня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі відділення «Ковельська філія» Волинського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки № VОКVSЕ00000045/1 за належне виконання взятих на себе зобовязань перед Банком [PERSON] згідно кредитного договору № VOKVSE00000046 від 01.06.2006 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 10000 грн. у строк до 01.06.2009 року включно та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % відсотків за місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до розяснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки,\~оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК\~України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідачем не надано суду доказів про повідомлення позивачки про порушення боржником умов кредитного договору протягом останніх шести років. Відповідно до п. 1.1 договору банк зобовязується надати позичальнику строковий кредит на строк по 01.06.2009 року включно. П. 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, а тому договір поруки є припиненим 02.06.2014 року. Однак, відповідачем проведено списання коштів (автоматичне погашення простроченої заборгованості) з карткового рахунку № 5168 7572 7993 6910, зокрема: 04.08.2016 року в сумі 550 грн., 25.08.2016 року в сумі 4094,83 грн. та 23,48 грн., 30.08.2016 року в сумі 1251,12 грн., а всього загальна сума списання становить 5919,43 грн. Враховуючи викладене, кошти в сумі 5919,43 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Що стосується вимоги позивачки про стягнення витрат за надання правової допомоги, то в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов'язання надавати правовому допомогу відповідачу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Відповідно до умов договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2017 року або до повного виконання робіт/послуг (пункт 8). Обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим договором визначається у відповідному розрахунку, який є невідємним додатком до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобовязань. Згідно акту про прийняття-передачу наданих юридичних послуг від 03.01.2017 року вартість послуг за період з 12 грудня 2016 року по 03 січня 2017 року становить 1000 грн. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не приймала участі у судових засіданнях та не знайомилась із матеріалами зазначеної цивільної справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У ч. 1\~ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом\~\~(ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.\~79, ст. ст.\~84,88,\~89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі наведеного та враховуючи, що в матеріалах справи взагалі відсутні дані та розрахунки про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній цивільній справі, в задоволенні вимоги позивачки про стягнення витрат за надання правової допомоги слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого останнім судового збору, в розмірі 551,20 грн., а також 88 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі ст.ст. 10, 12, 46, 56, 60, 61, 79, 84, 88, 89, 212-218\~ЦПК України, ст.ст. 252, 559\~ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,\~суд -

Outcome: partial