Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

10 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, зазначив, що з 08.08.1977 року перебував у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія», працював на різних посадах: техніка-геолога, геолога, провідного геолога, головного геолога, виконуючого обовязки начальника ГРЕ-37. Згідно наказу № 9-к від 21.02.2014 року, виданого керівництвом КП «Кіровгеологія», був звільнений з роботи за скороченням чисельності штату (ст.40 п.1 КЗпП України). Існуюча на 01.03.2014 року як і на 10.05.2016 року заборгованість по заробітній платі перед ним складає за 2011р.-2014 р., всього 83080,20 грн. 12.05.2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда винесено на його користь рішення про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і польового забезпечення, рішення набрало законної сили 15.06.2015 року. 14.12.2015 року відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 49600608 для виконання рішення суду. Так як КП «Кіровгеологія» до цього часу не розрахувалося з ним по заборгованості заробітної плати змушений звернутися до суду для подальшого захисту своїх прав. На кінець його роботи в структурному підрозділі Казенного підприємства «Кіровгеологія» (Геологорозвідувальної експедиції № 37) середньомісячна заробітна плата склала 4298,56 грн. Час затримки з дня звільнення (01.03.2014 року) до цього часу (10.05.2016 року) склав 26 місяців, таким чином на теперішній час відповідач має сплатити йому середній заробіток за весь час затримки за цей період у розмірі 111762.56 грн. (4298,56 грн.х26 міс.) Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01.03.2014 по 10.05.2016 року у розмірі 111 762,56 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, уточнив, зазначив, що згоден з розрахунком, зробленим головним бухгалтером КП «Кіровгеологія», просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.02.2014 року по 10.05.2016 року у розмірі 108 961,85 грн., посилаючись на обставини, зазначені в позові Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував про наявність заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі на момент звільнення, надав до суду письмові заперечення, згідно яких зазначив, що вини підприємства немає, оскільки позивачем в зазначеному в позові розрахунку сума за час затримки розрахунку складає 111 762,56 грн. З таким способом розрахунку відповідач не може погодитись та надає суду розрахунок, в якому сума мала б складати 108 961,85 грн. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. З трудової книжки вбачається, що згідно наказу № 9-к від 21.02.2014 року КП «Кіровгеологія» [PERSON]М був звільнений з посади згідно пункту 1 ст.40 КЗпП України. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2015 року, яке набрало законної сили 15.06.2015 року стягнуто з відповідача на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 83 080,20 грн. У відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2015 року старшим державним виконавцем Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 49600608 з виконання рішення суду на підставі виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 24.06.2015 року. Казенне підприємство створено державою як єдиним засновником. Майно належить не самій особі, а засновнику, тобто державі. Розпорядження основними фондами казенного підприємства можливо лише з дозволу органу, уповноваженого управляти відповідним майном. У відповідності до ст. 76 Господарського кодексу України казенні підприємства створюються у галузях економіки, в яких: законом дозволено здійснення господарської діяльності лише державним підприємствам; основним (понад п'ятдесят відсотків) споживачем продукції (робіт, послуг) виступає держава; за умовами господарювання неможлива вільна конкуренція товаровиробників чи споживачів; переважаючим (понад п'ятдесят відсотків) є виробництво суспільно необхідної продукції (робіт, послуг), яке за своїми умовами і характером потреб, що ним задовольняються, як правило, не може бути рентабельним; приватизацію майнових комплексів державних підприємств заборонено законом. Казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Реорганізація і ліквідація казенного підприємства проводяться відповідно до вимог цього Кодексу за рішенням органу, до компетенції якого належить створення даного підприємства. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління. Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, затверджує статут підприємства, призначає його керівника, дає дозвіл на здійснення казенним підприємством господарської діяльності, визначає види продукції (робіт, послуг), на виробництво та реалізацію якої поширюється зазначений дозвіл. Відповідно до ст. 77 Господарського кодексу України казенне підприємство здійснює господарську діяльність відповідно до виробничих завдань органу, до сфери управління якого воно входить. Казенне підприємство самостійно організовує виробництво продукції (робіт, послуг) і реалізує її за цінами (тарифами), що визначаються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Джерелами формування майна казенного підприємства є: державне майно, передане підприємству відповідно до рішення про його створення; кошти та інше майно, одержані від реалізації продукції (робіт, послуг) підприємства; цільові кошти, виділені з Державного бюджету України; кредити банків; частина доходів підприємства, одержаних ним за результатами господарської діяльності, передбачена статутом; інші джерела, не заборонені законом. Казенне підприємство одержує кредити для виконання статутних завдань під гарантію органу, до сфери управління якого входить підприємство. Казенне підприємство відповідає за своїми зобов'язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями казенного підприємства. Порядок розподілу та використання прибутку (доходу) казенного підприємства визначається фінансовим планом, який затверджується у порядку, встановленому статтею 75 цього Кодексу для державних комерційних підприємств. Отже, враховуючи специфіку діяльності, Підприємство існує не тільки за рахунок коштів від державного замовлення (державного фінансування). Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2015 року була стягнута заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 83 080,20 грн. за період починаючи з вересня 2011 року по день звільнення 28.02.2014 року, а в даному позові про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати стосуються періоду після звільнення з 28.02.2014 року до моменту звернення до суду 10.05.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, відповідачем до теперішнього часу не виплачено на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату, тому суд вважає, що відповідач не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку : Згідно довідки середньомісячний заробіток складає 4298,56 грн., необхідно рахунок проводити виходячи з 2-х місяців попередніх звільненню, тобто за грудень 2013 січень 2014 року. Середня кількість робочих днів за ці місяці становить 21,5 роб./днів ( 1 м-ць 21 р/д, 2 м-ць - 22 р/д, разом (22+21)/2= 21,5 р/д. Середньоденна з/п = 4298,56 грн./21,5 р/д.= 199,93 грн. Кількість робочих днів за період затримки розрахована згідно «Розрахунку норм тривалості робочого часу» на 2013,2014,2015 роки - 199,93 грн. х 545 днів = 108 961,85 грн. З огляду на те, що позивач був звільнений 28.02.2014 року, час затримки розрахунку з 28.02.2014 року по 10.05.2016 року становить 545 днів. Розмір його середньоденної заробітної плати становить 199,93 грн. (4298,56 грн. : 21,5 робочих днів). Таким чином, відповідач має сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки, тобто з 28.02.2014 року по 10.05.2016 року у розмірі 108 961,85 грн.( 199,93 грн. х 545 днів). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 108 961,85рн. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з Казенного підприємства «Кіровгеологія» судовий збір на користь держави у розмірі 1089,61 грн.

Outcome: approved