Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

13.11.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» про захист прав споживачів шляхом повернення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.02.2020 він в рахунок майбутнього надання туристичних послуг згідно з замовленням №2031262 сплатив ТОВ «Джоін ап!» 8670,00 грн. У зв`язку з епідемією коронавірусу послуги надані йому не були. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, проте кошти йому не повернуті. Вважає, що такими діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 7000,00 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь 21633,34 грн., з яких 8670,00 грн. вартості ненаданих йому послуг, 367,65 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 174,27 грн., 3% річних у розмірі 161,32 грн., неустойки в розмірі 260,10 грн., 7000,00 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.11.2020 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. 18.02.2021 позивач через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що його поїздка планувалася з 22.04.2020 по 29.04.2020 у готель GRAND OAZ1S RESORT місто Шарм-ель-шейх, Єгипет, розміщення Стандарт TRIPLE, харчування PREMIUM. Авіаперевезення, страхування, трансфер включені. Тур він замовляв через турагента - [PERSON] , точну назву турагентства у місті Полтава він не пам`ятає. Згідно з інформацією від турагента пакет документів з листом про повернення коштів, доставлений ТОВ "Джоін ап!" 02.04.2020, а сама заявка анульована туроператором ТОВ "Джоін ап!" 20.03.2020. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до квитанції №0.0.1620664972 від 18.02.2020 позивач перерахував на рахунок відповідача 8670,00 грн., призначення платежу - «оплата за послуги згідно рахунку 2031262». (а.с. 4) В подальшому позивач звертався до відповідача з вимогою повернути сплачені ним кошти, зокрема листами від 16.03.2020, 08.09.2020, 02.11.2020. Згідно з частинами 1, 2 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин 1 ст. 20 Закону України «Про туризм» від 15.09.1995 №324/95-ВР за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. За ч.ч. 2-3 ст. 20 Закону України «Про туризм» від 15.09.1995 №324/95-ВР до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 4 ст. 20 Закону України «Про туризм» від 15.09.1995 №324/95-ВР визначено істотні умови договору на туристичне обслуговування: 1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; 2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); 3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування; 5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв`язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; 6) програма туристичного обслуговування; 7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; 8) інші суб`єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; 9) страховик, що здійснює обов`язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов`язаних з наданням туристичних послуг; 10) правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку. За ч.ч. 1-2 ст. 33 Закону України «Про туризм» від 15.09.1995 №324/95-ВР суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ст. 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи надані позивачем докази, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України вважає ці докази неналежними та недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивач посилався на те, що між ним та ТОВ «Джін ап!» було укладено договір про надання туристичних послуг. Проте такого договору, який мав бути укладений між ним та туроператором у письмовій чи електронній формі, ним суду надано не було. Не було також надано доказів на підтвердження способу укладення договору, строку його виконання, того, які послуги повинні були бути надані йому відповідачем, не зазначено інші істотні умови договору. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості встановити ці обставини. Позивач перерахував на рахунок ТОВ «Джоін ап!» грошові кошти в розмірі 8670,00 грн. згідно з рахунком 2031262, проте з наданих позивачем доказів не вбачається, за які послуги він перерахував ці кошти (туристичну путівку, послуги з консультування у сфері туризму чи ін.), був це аванс, повна оплата послуг та чи були послуги надані. В своїх поясненнях в судовому засіданні представник позивача зазначив, що договір укладався з відповідачем усно через посередника - турагента, рахунок, який оплачував позивач у нього відсутній, письмова переписка із туроператором з приводу поїздки [PERSON] не здійснювалася. Зазначав також, що сплачені кошти були авансом за замовлену [PERSON] поїздку. Надана позивачем роздруківка з монітора комп`ютера турагента з інформацією щодо туру з сайту не може бути належним доказом, оскільки цей доказ належним чином не засвідчений, суд позбавлений можливості перевірити його походження, він не містить достовірних даних про умови договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Джоін ап!». На підтвердження укладення договору про надання туристичних послуг позивачем було надано лише квитанцію про оплату грошових коштів в розмірі 8670,00 грн. На рахунок ТОВ «Джоін ап!» згідно з рахунком 2031262, проте за відсутності цього рахунку та договору про надання туристичних послуг встановити, які саме послуги були оплачені позивачем неможливо. При вирішенні справи по суті суд керується такими нормами права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін ап!» про захист прав споживачів шляхом повернення коштів та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed