Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

16 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровськаз вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 22 грудня 2009 року між позивачкою та відповідачем КП ДМР «Жилсервіс-3» було укладено договір найму №с-10б/39-1, відповідно до якого вона стала основним квартиронаймачем кімнати № 39 в гуртожитку за адресою м.Дніпропетровськ вул.Свердлова (нині м.Дніпро, вул.Володимира Антоновича), буд.10-б, на її імя було відкрито особовий рахунок в комунальних службах, вона сплачувала за спожиті житлово-комунальні послуги. 06 січня 2012 року відповідач- Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради на її імя видав ордер №5 на житлову площу в гуртожитку за вказаною адресою і згідно якого позивачку було тут зареєстровано. Будинок 10-б по вул.Володимира Антоновича в м.\~Дніпрі перебуває на балансі та в оперативному управлінні Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. З метою реалізації свого права на приватизацію, наданого державою, позивачка звернулась до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Листом від 27 квітня 2016 року № 3/4-867 їй в приватизації кімнати 39 по вул. Володимира Антоновича, б.10-б, було відмовлено, з посиланням на те, що , до переліку необхідних документів для приватизації повинна входити завірена підприємством (балансоутримувачем), що обслуговує будинок, копія ордера, яка засвідчує правомірність проживання заявника та членів його родини в гуртожитку на відповідній житловій площі, а також на підставі того, що позивачка вже використала своє право на приватизацію державного житлового фонду за адресою [ADDRESS]. Однак, позивачка вказує, що до своєї заяви до управління житлового господарства від 18 квітня 2016 року вона долучала як додаток копії ордерів від 06 січня 2012 року, від 13 серпня 2012 року, від 24 липня 2014 року та договір найму від 22 грудня 2009 року. Незважаючи на це їй розяснили в УЖГ ДМР, що вона не надала доказів свого правомірного вселення та проживання в спірному житлові понад 5 років. Позивачка незгодна з відмовою у реалізації її права на приватизацію за адресою м.Дніпро, вул.Володимира Антоновича, буд.10-б к.39, тому що вона на законних підставах проживала за вказаною адресою, відповідно до виданих ордерів, а також тому, що вона лише частково використала свій житловий чек при здійснені приватизації за адресою [ADDRESS]. Тому позивачка просила винести рішення про визнання за нею правомірним вселення та користування житловим приміщенням кімнати № 39 буд.10-б по вул.Володимира Антоновича у м.Дніпрі з 06 січня 2012 року та визнання за нею права на приватизацію житлового приміщення кімнати №39 буд.10-б по вул.Володимира Антоновича у м.Дніпрі. \~\~ В судовому засіданні представник позивачки\~\~позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, в судовому засіданні позов не визнав, вважає відмову управління житлового господарства ДМР аргументованою. Представник відповідача- Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні позов визнав, підтвердив обставини, на які посилається позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог. Суд, заслухав сторони, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з договору найму житлового приміщення у гуртожитку (а.с.35) 22 грудня 2009 року між позивачкою та відповідачем КП ДМР «Жилсервіс-3» було укладено договір найму №с-10б/39-1, відповідно до якого позивачка стала основним квартиронаймачем кімнати № 39 в гуртожитку за адресою м.Дніпропетровськ вул. Свердлова (нині м.Дніпро, вул.Володимира Антоновича), буд.10-б. Довідкою Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство-1» м.Ізюм Харківської області (а.с.17) підтверджено, що позивачка зі своїм сином [PERSON], [INFO], була зареєстрована та проживала за адресою [INFO] з 05 травня 1988 року по 12 квітня 2007 року. Довідкою відповідача КП Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради № 717 від 17 березня 2016 року про склад сім'ї громадянина, що мешкає у житловому приміщенні (а.с.10) підтверджено, що у кімнаті гуртожитку за адресою м.Дніпро вул. Володимира Антоновича, буд. 10-б кім. № 39 постійно проживає та мешкає і має право на приватизацію житла на момент набрання чинності Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» позивачка [PERSON] з 12 січня 2012 року. Кімната жилою площею 16.60 кв.м., загальна площа- 22,00 кв.м. Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради 06 січня 2012 року видав позивачці, яка працює в КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 319» ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська складом 1 особа в гуртожитку за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Свердлова, буд.10-б кім.39 до 20 грудня 2012 року (а.с.13). Вподальшому позивачці вказаним органом видавались аналогічні ордери 13 серпня 2012 року (а.с.12), 24 грудня 2014 року (а.с.11). Довідкою відповідача КП «Жилсервіс-5» ДМР від 17 березня 2016 року (а.с.14) підтверджено, що позивачка зареєстрована з 14 квітня 2009 року по 17 січня 2012 року в гуртожитку КП «Жилсервіс-5» ДМР по вул.Гавриленка,буд.4-а. Довідкою відповідача КП «Жилсервіс-5» ДМР від 16 березня 2016 року (а.с.15) підтверджено, що позивачка була зареєстрована з 18 грудня 2007 року по 14 квітня 2009 року в гуртожитку КП «Жилсервіс-5» ДМР по вул.Гавриленка,буд.4-а. Позивачка надала суду оригінал нотаріально посвідченої її заяви компетентним органам від 12 квітня 2016 року (а.с.16), якою вона повідомляє усіх зацікавлених у тому осіб, установ та органів та стверджує той факт, що на момент підписання цієї заяви вона не є власником на праві особистої приватної власності або співвласником на праві спільної часткової або спільної сумісної власності будь-якого нерухомого майна. З довідки КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації від 03 грудня 2013 року (а.с.18) вбачається, що згідно архівних даних КП «Ізюмське МБТІ» за гр.[PERSON] нерухоме майно по м.Ізюму Харківської області не зареєстровано. Трудовою книжкою позивачки (а.с.20) підтверджено, що позивачка працювала з 11 березня 2010 року в КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 319» в м.Дніпропетровську. З паспорта позивачки (а.с.21-22) вбачається, що вона була зареєстрована з 14 квітня 2009 року в м.Дніпропетровську по вул.Гавриленка,4-а, з реєстрації знята17 січня 2012 року, в той же день була гареєстрована за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Свердлова, буд.10-б к.39, де залишається зареєстрованою і по теперішній час. Позивачка надала суду технічний паспорт на гуртожиток за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Свердлова, 10-б (а.с.2528) та на кімнату № 39 по вул.Володимира Антоновича м.Дніпра (колишня вул.Свердлова м.Дніпропетровська) (а.с.259-31), в яких відображені також технічні характеристики кімнати № 39. Відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» філії Харківського обласного управління від 21.06.2012 року № 452 (а.с.34) позивачка використала своє право на приватизацію державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS], однак лише частково: житловий чек використано в сумі 2,35 грн., залишок становить 1,85 грн. 18 квітня 2016 року позивачка звернулась до керівника органу приватизації щодо оформлення передачі в приватну власність вказаної кімнати в гуртожитку (а.с.9). На звернення їй надано відповідь УЖГ Дніпропетровської міської ради від 27.04.2016р. (а.с.7-8), з якого вбачається, що в оформленні приватизації відмовлено, у звязку з тим, що позивачка не надала доказів того, що вона не менше пяти років на законних підставах була зареєстрована у кімнаті № 39 вказаного гуртожитку та у звязку з тим, що позивачка вже використала право на приватизацію державного житлового фонду за адресою [ADDRESS]. Однак, вся сукупність вищенаведених доказів, наданих суду позивачкою, які визнаються судом належними та допустимими, повністю доказує, що вона правомірно вселилась у кімнату № 39 будинку №10-б по вул.Володимира Антоновича в м.Дніпрі та користувалась вказаним житлом. Доказано позивачем і те, що вона має право на приватизацію вказаного житлового приміщення. Так, позивачка більше п`яти років проживає законно у вказаній кімнаті гуртожитку у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тобто з офіційною реєстрацією місця проживання в житловому приміщенні кімнати № 39 буд. № 10б по вул. Володимира Антоновича у м. Дніпропетровську. Відповідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів і житловий фонд, що знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, в повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень в гуртожитках в приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» вказаний закон поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання в гуртожитках та фактично проживають в них. Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які вважають що їх житлові права та житлові права членів їх сімей порушені, мають право звертатися безпосередньо до суду. Пункт 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Мінжитлокомунгоспу від 16.12.2009 року №396, зареєстрованого в МЮ за №109/17404 від 29.01.2010р., передбачає, що до органу приватизації громадянином подається, в тому числі: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання житлової площі (копія договору найму житлової площі у гуртожитку). З огляду на вказану норму права вбачається, що для передачі житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян необхідно надати договір найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення з позивачкою укладений понад 5 років тому. Позивачка офіційно мешкає у житловому приміщенні кімнати № 39 буд. № 10б по вул. Володимира Антоновича у м. Дніпрі з 22 грудня 2009 року, а саме з моменту укладення договору найму, їй видавалися відповідні ордери, вона правомірно вселилася і проживає за даною адресою та має право на приватизацію вказаного житлового приміщення. Неправомірною є відмова позивачці у приватизації з посиланням на те, що відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» філії Харківського обласного управління від 21.06.2012 року № 452 позивачка використала своє право на приватизацію державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.2.2. Положення про порядок передачі у власність громадян жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, що належать до комунальної власності територіальної громади м.\~Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 06.04.2001 року №62/10, до переліку необхідних документів для приватизації входять довідки з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання наймачем та членами його родини житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (права на приватизацію житла). В пакеті документів, поданих до Дніпропетровської міської ради, в тому числі позивачкою було подано довідку від 21.06.2012 року №452 про те, що вона використала свій житловий чек частково в сумі 2,35 грн., залишок становить 1,85 грн. Таким чином, немає ніяких підстав стверджувати, що у звязку з участю у попередній приватизації, вона повністю використала своє право на приватизацію державного житлового фонду. Відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 2482-12) умовою безоплатної передачі наймачеві та членам його сім'ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири (будинку) нормі, передбаченій абзацом другим частини першої статті 3 Закону (\~2482-12\~) (частина перша пункту 1) (2482-12\~); якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (пункт 2) (\~2482-12\~). Отже, безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім'ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4 Закону) (\~2482-12\~). Такого висновку дійшов Конституційний Суд України в Рішенні №15-рп/2010 від 10.06.2010 року у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"(справа про безоплатну приватизацію житла). В Рішенні Конституційний Суд визначив наступне: «1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII (\~2482-12\~), згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: \~ \~\~\~\~\~- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; \~ \~\~\~\~\~- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; \~ \~\~\~\~\~- у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; \~ \~\~\~\~\~- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною». На підставі викладеного,

Outcome: approved