Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] в особі уповноваженого представника - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, приватного нотаріуса Хваста Мар`яни Михайлівни про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області , скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку . Позовну заяву мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської Ради від 26.12.1990 р.. № 245 «Про виділення земельних ділянок» [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,058 га поз. 283 під індивідуальне житлове будівництво у мікрорайоні «Шахта». В подальшому рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 березня 1996 № 48 «Про виділення, приватизацію та продаж земельних ділянок» позивачу на підставі ст. 17 ЗК України раніше виділена земельна ділянка пл. 0,051 га по [ADDRESS] надана у приватну власність, на підтвердження чого їй було оформлено та видано Державний акт серії ЗК № 015-010175 від 17 липня 1996 року, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1171. Для встановлення кадастрового номеру та меж земельної ділянки в натурі позивач 22.08.2017 року звернулася до спеціалізованої організації ПП «Сьомий регіон». Листом від 12.12.2017 р. директора ПП «Сьомий регіон» позивача було повідомлено про факт передачі належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки у приватну власність іншій особі, а саме [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за реєстраційним номером 1028493421248 обєкта нерухомого майна згідно кадастрового номеру 2124884800:10:015:0076 13.09.2016 р. зареєстрована приватним нотаріусом Хваста М.М. на підстав наказу № 2697 - сг від 09.09.2016 року виданого головним управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Після набуття права власності на земельну ділянку, відносно якої виник спір, позивач будь-якого рішення про відмову від вказаної земельної ділянки не приймала, ніяких звернень відносно свого майна до місцевого органу самоврядування не подавала, вказану земельну ділянку [PERSON] не відчужувала, право власності на неї не втратила . За відсутністю обставин позбавлення позивача власності на земельну ділянку пл. 0,051 га по [ADDRESS], представник позивача вважає, що виданий наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09.09.2016 року № 2697-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та передачу у власність земельної ділянки є незаконним, та таким, що порушує право власності позивача на землю. Посилаючись на те, що позивач правомірно, раніше за [PERSON] , набула право власності на земельну ділянку, тому набуття іншими громадянами права власності на ту ж ділянку є незаконним, просить суд ухвалити рішення, яким: -Наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09.09.2016 року № 2697 - сг про передачу у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 2124884800:10:015:0076 [PERSON] визнати недійсним та скасувати; -державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності не земельну ділянку [PERSON] за реєстраційним номером 1028493421248, площею 0,0718 га для індивідуального садівництва, розташовану за межами населеного пункту Оноківської сільської ради кадастровий номер 2124884800:10:015:0076, яке внесене приватним нотаріусом Хваста М.М. районного нотаріального округу Закарпатської області , індексний номер : 31420345 від 16.09.2016 р. - скасувати. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року провадження в справі було відкрито в загальному порядку. В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові та "заключному слові". Наголосив на тому, що позивач звернулася до ПП «Сьомий регіон» з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, на території Оноківської сільської ради, мкн. Підлипники. Однак, позивач отримала повідомлення від ПП «Сьомий регіон» про те, що в процесі виготовлення технічної документації підприємством виявлено, що належна позивачу земельна ділянка передана в приватну власність іншій особі на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - Костан О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124884800:10:015:0076 відведена у власність гр. [PERSON] площею 0,0718 га для індивідуального садівництва згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпастькій області та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва за межами населеного пункту на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Земельна ділянка має загальну площу 0,0718 га, відведена за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту. На замовлення гр. [PERSON] на підставі договору № 114/16 від 28.07.2016 року ПП «Сьомий регіон» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва. Даний проект землеустрою було погоджено Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області . На підставі клопотання гр. [PERSON] та проекту відведення земельної ділянки, а також відповідно до повноважень Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області, прийнято наказ від 09.09.2016 року № 2697-сг, " Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення". Просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання після оголошеної перерви в судовому засіданні не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливісю прибуття у судове засідання представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями № 8800024188006, № 8800024542454, № 8800024683597 , про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Відповідач Хваста М.М. в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надіслала на адресу суду заяву відповідно до якої просила суд розглянути справу у її відсутності. 16.04.2018 р. представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову. 02.05.2018 р. представник позивача [PERSON] подав до суду заяву на виконання ухвали суду про усунення недоліків. 05.10.2018 р. представником відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - Мельничук С. подано до суду відзив на позовну заяву. 10.10.2018 р. приватний нотаріус Хваста М.М. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. 19.10.2018 р. через канцелярію суду представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив. 20.12.2018 р. через канцелярію суду представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про витребування доказів та долучення доказів. 18.06.2019 р. через канцелярію суду відповідач Хваста М.М. подала до суду промову у судових дебатах. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 23 квітня 2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду задоволено заяву представника [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову. 23 квітня 2018 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху. 12 вересня 2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/3887/18 та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, вирішено клопотання про витребування доказів. 20 грудня 2018 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , заперчення представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - Костан О.В., вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 13, 81ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської Ради від 26.12.1990 р. № 245 «Про виділення земельних ділянок» було виділено громадянам, в тому числі і [PERSON] земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво у мікрорайоні «Шахта», площею 0,058 га поз. 283, що стверджується випискою з рішення , копія якої долучена до матеріалів справи. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 березня 1996 № 48 «Про виділення, приватизацію та продаж земельних ділянок» , згідно ст. 17 ЗК України надані раніше земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку надані у приватну власність громадянам, в тому числі і [PERSON] пл. 0,051 га по [ADDRESS] , що стверджується архівним витягом рішення , копія якої долучена до матеріалів справи. На підставі цього рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 27 березня 1996 № 48 , 17 липня 1996 року, [PERSON] було видано державний акт серії ЗК № 015-010175 на право власності на земельну ділянку, пл. 0,051 га по [ADDRESS] , який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1171, що підтверджується державним актом, копія якого долучена до матеріалів справи. З того часу позивач кожного року сплачувала земельний податок, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями квитанцій. 01 січня 2013 року набув чинності Закону України про державний земельний кадастр», відповідно ст. 1 якого Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувача-ми; а державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Для встановлення кадастрового номеру та меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) позивач 22.08.2017 року звернулася до спеціалізованої організації ПП «Сьомий регіон». Відповідно до листа директора ПП «Сьомий регіон» від 12.12.2017 р. позивача було повідомлено про виявлення в процесі виготовлення технічної документації факт передачі належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки у приватну власність іншій особі, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, кадастровий номер 2124884800:10:015:0076, копія листа долучена до матеріалів справи. Як встановлено судом, відповідно до діючого генерального плану м. Ужгорода затвердженого рішенням ХХІХ сесії ІV скликання від 04.09.2004р. [ADDRESS], знаходиться поза адміністративно-територіальними межами міста, що стверджується листом міського голови від 16.02.2018 року № 74/03-23. Судом встановлено, що Наказом Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області,№ 2697 - сг від 09.09.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою земельної ділянки з передачею у власність [PERSON] , площею 0,0718 га, в тому числі багаторічні насадження площею 0,0718, кадастровий номер 2124884800:10:015:0076, розташовану за межами населеного пункту на території Оноківської сільської ради Ужгородського району. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 110198326 , земельна ділянка за реєстраційним номером 1028493421248 обєкта нерухомого майна, кадастровий номер 2124884800:10:015:0076 ,13.09.2016 р. зареєстрована приватним нотаріусом Хваста М.М. на підставі наказу № 2697 - сг від 09.09.2016 року виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області на праві приватної власності за [PERSON] Порівнянням графічного зображення земельної ділянки [PERSON] та ділянки [PERSON] , а також з врахуванням повідомлення директора ПП «Сьомий регіон» про неможливість розробки технічної документації , суд вбачає, що земельна ділянка відповідача дійсно накладується на земельну ділянку позивачки [PERSON] . Відповідно до пояснювальної записки виконавця технічної документації Гурчумелія Р. , вбачається, що в ході виконання робіт по складанню технічної документації проводились топографо-геодезичні роботи та виконані графічні матеріали. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно положень до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року, чинного на час видачі державного акту позивачеві, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно положень п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самовря-дування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або земле-користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуван -ня завданих збитків. Відповідно до частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 1 статті 155 ЗК України установлено, що у разі видання органом виконавчої вла-ди або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З досліджених доказів встановлено, що позивачці було передано у власність земельну ділянку в порядку, передбаченому законом. Вона набула право власності на неї із законних підстав і не здійснила жодних дій щодо її відчуження, право власності на неї не втратила, ділянка у неї не вилучалася, принаймні суду не надано доказів протилежного і докази, надані позивачкою на підтвердження наявності у неї права власності на вказану земельну ділянку, не спростовані. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги. Переданою у власність може бути вільна земельна ділянка, а у разі наявності на дану земельну ділянку прав у іншої особи, така земельна ділянка може бути передана іншій особі лише після її вилучення у порядку, встановленому законом. Таким чином, слід дійти висновку, що оскільки земельна ділянка, яка була передана у власність позивачці, у неї не вилучалася і не була вільною при вирішенні питання про її передачу іншим особам - відповідачу [PERSON] , то це є порушенням вимог земельного законодавства державним органом, до повноважень якого було віднесено вирішення вказаного питання станом на день прийняття оскаржуваних рішень. Дана обставина також є суттєвим порушенням прав позивачки як власниці земельної ділянки. При таких обставинах оспорюваний позивачкою наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області є таким, що суттєво порушив її права і повинен бути скасований. Доводи відповідача - ГУ Держгеокадастру про необгрунтовність позовних вимог, відхиляються судом, оскільки перебування земельної ділянки у приватній власності іншої особи позбавляє суб`єкта владних повноважень розпоряджатися такою земельною ділянкою. Згідно з положеннями ст.ст. 3 та 13 Конституції України держава та державні органи зобов`язані забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання і держава відповідає перед людиною за свою діяльність, в тому числі й за забезпечення прав і свобод люди-ни, що є основним обов`язком держави. Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 01 червня 2016 року №2-рп/2016, держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; з цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потребта інтересів людини. Одночасно підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача [PERSON] , оскільки відповідно до частини другої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну ре-єстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних (частина перша статті 12 Закону № 1952-IV). Навіть у випадку, коли суб`єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законо-давства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачами не представлено суду доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved