Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2076 га, розташовану за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0500 га, розташовану за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та двох приватизованих земельних ділянок, на яких він розташований. 13 січня 2016 року позивач звернувся до Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 15 березня 2016 року Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-48, лише на житловий будинок з господарськими будівлями. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 травня 2016 року № 572/02-31 Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. У зв'язку із тим, що у позивачавідсутня можливість вирішення спору у позасудовому порядку, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2076 га, розташовану за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0500 га, розташовану за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. При цьому, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач - представник Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відзив не подавав. Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст.189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років у селі Стара Богданівка Миколаївського району Миколаївської області (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та двох приватизованих земельних ділянок, на яких він розташований. 13 січня 2016 року за заявою позивача [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була відкрита спадкова справа № 4/2016 для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], розташованими за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. 15 березня 2016 року Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-48, на житловий будинок з господарськими будівлями, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину, витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 15.03.2016 p., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2016 р. (а.с.а.с.8-11). Із копії спадкової справи № 4/2016, заведеної [INFO] Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна померлої [INFO] [PERSON] слідує, що позивач [PERSON] прийняв всю спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] (а.с.63). При цьому, 27 травня 2016 року державний нотаріус Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], місце розташування: [ADDRESS] та [ADDRESS], загальною площею 0,2576 га, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, госпадарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у зв'язку із наступним: «Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Кіровською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 20.07.2006 року на ім'я померлої [PERSON], цільове призначення земельних ділянок загальною площею 0,2576 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки). Тоді як Земельний кодекс України від 25.10.2001 року № 2768-ІП (зі змінами) в ст. 121 передбачає, що «Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.» (а.с.12). Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.292 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст.81 та 131 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та, в даному випадку, не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку встановити своє право на спадщину, яке у нього виникло у зв'язку зі смертю матері, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved