Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

09.07.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( далі ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» ( далі ТОВ«Кей Колект» ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди. Ухвалою судді від 15.07.2015 року виділено в окреме провадження вимоги позивача до обох відповідачів щодо визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки і стягнення моральної шкоди та про визнання неправомірними дій щодо втручання в особисте життя і стягнення моральної шкоди. Позивач уточнила свої вимоги, зазначивши, що 23.09.2008 року між нею та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 11395008000 за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» надало їй кредит у сумі 36000 доларів США, що еквівалентно 174618 грн. на день укладення договору, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 21.09.2015 року. В порядку забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 23.09.2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, який був посвідчений нотаріусом і відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 3 по вулиці Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку, призначену для обслуговування вказаного житлового будинку. Також в порядку забезпечення виконання кредитного зобовязання був укладений договір поруки від 23.09.2008 року між банком та третьою особою [PERSON] Починаючи з 2013 року позивачу та третій особі почали дзвонити, надсилати SMS-повідомлення, як правило з погрозами різного характеру з приводу повернення боргів за зазначеним кредитом. Також дзвонили, залякуючи сусідів, які неодноразово дорікали їм, а з 2014 року почали надходити листи від відповідача та ТОВ «Укрборг» з вимогами сплатити борг, виселитися та про продаж будинку. Позивач зазначила, що письмово повідомляла ТОВ «Кей Колект» про відсутність будь яких правовідносин з цим товариством та потребу в припиненні неправомірних дій, після чого тільки 26.01.2015 року відповідач направив їй виписки з договорів та повідомив про укладання 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» договору факторингу № 4, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором № 11395008000 від 23.09.2008 року ТОВ «Кей Колект». Цього ж дня, між банком та ТОВ «Кей Колект» також був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним між нею та ПАТ «УкрСиббанк» 23.09.2008 року. Вважає, що укладання договору факторингу та договору відступлення права вимоги від 11.06.2012 року між товариствами порушує її права та інтереси, оскільки були укладені без її відома і згоди, тому мають бути визнані недійсними. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та «Про захист персональних даних» було передано ТОВ «Кей Колект» без її згоди персональні дані, а останнім в подальшому укладено договір про сприяння погашенню заборгованості боржників з ТОВ «Укрборг». До того ж 15.06.2015 року на її адресу надійшла заява від ТОВ «Кей Колект», посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 469945.51 грн. та заборгованість за відсотками 200256.10 грн. з попередженням при прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позивач зазначила, що відповідач діє, як новий кредитор у кредитних зобовязаннях в результаті неправомірно укладених 11.06.2012 року договорів факторингу та відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.09.2008 року. Результатом неправомірних, агресивних щодо неї та членів її сім'ї дій з боку відповідача стало порушення її прав, як споживача фінансових послуг, безпідставні погрози та залякування, які висловлювалися у листах, безкінечні телефонні дзвінки їй та сусідам є порушенням нормальних звязків з останніми та у сім'ї, втручанням в її особисте життя, чим також спричинено душевні страждання. Порушено права, які мають велике значення для неї, оскільки таємниця особистого життя та розповсюдження персональних даних є основоположними принципами прав людини, а збереження конфіденційної інформації має бути одним з принципів діяльності як фізичними так і юридичними особами, тому посилаючись на положення Законів України «Про захист прав споживачів», «Про захист персональних даних», «Про інформацію», просила визнати дії відповідача неправомірними, такими, що є нечесною підприємницькою діяльністю. Також відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 11,19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просила відшкодування моральної шкоди щодо наданого розрахунку у розмірі 21924 грн. В судовому засіданні 17.11.2015 року позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення відповідно змісту уточненої позовної заяви. Представник позивача [PERSON]Б у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила задовольнити у повному обсязі у зв'язку з тим, що відповідачем порушені права людини, так як ним передані персональні дані без дозволу позивача, до того ж його дії є втручанням в особисте життя та агресивною підприємницькою діяльністю Представник відповідача - ТОВ «Кей Колект» в судове засідання не зявився, хоча судом неодноразово повідомлявся про слухання справи, заяв або заперечень на адресу суду не надіслано, тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] проти позову не заперечував, надав суду пояснення аналогічні поясненням позивача [PERSON] та його представника. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.09.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11395008000 за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 36000 доларів США, що еквівалентно 174618 грн. на день укладення договору, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № 26208034576000 у банку, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 21.09.2015 року ( а.с.41-42). В порядку забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 23.09.2008 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 3 по вулиці Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0730 га., призначену для обслуговування вказаного житлового будинку ( а.с. 58-61 ). Крім того, в якості забезпечення виконання даного зобовязання був укладений договір поруки від 23.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та третьою особою [PERSON], відповідно до якого останній, на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 11395008000 від 23.09.2008 року, в повному обсязі цих зобовязань (а.с. 82-83). 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, відповідно до якого\~\~ останньому було відступлено право грошової вимоги до\~[PERSON], що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11395008000 від 23.09.2008 року ( а.с. 78-79).\~\~\~\~ 11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого\~\~останньому було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 23.09.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» ( а.с. 80-81).\~\~ Нормами ст.ст.\~638, 640 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст.\~1077, ч. 1 ст.\~1078, ч. 1 ст.\~1082 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобов'язаний виконати відступлене грошове зобов'язання на користь фактора. До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (ст.\~514, ч. 1 ст.\~1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів, тощо, ні попередньому, ні нинішньому кредитору належним чином не виконувала в зв'язку з чим, станом на 11.06.2016 року утворилась заборгованість по кредитному договору : основний борг - 22899.38 доларів США та за процентами - 680.80 доларів США, що підтверджується листами ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект», проти чого не заперечувала і позивач( а.с. 13, 26). В провадженні Вознесенського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 473/2749/15-ц за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ«Кей Колект» про визнання договорів факторингу та відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.09.2008 року, укладених 11.06.2012 року між відповідачами недійсними у звязку із неповідомленням боржника про зміну кредитора, і рішення на даний час ще не прийняте. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 25.12.2015 року по цивільній справі № 473/2644/15-ц в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання неправомірними дій щодо поширення персональних даних та стягнення моральної шкоди було відмовлено, оскільки встановлено, що відповідач правомірно передав всю необхідну інформацію - персональні дані щодо позивача, третьої особи, кредитних зобовязань [PERSON] та предмета іпотеки новому кредитору. Рішення на час розгляду даної справи не набрало законної сили. З урахуванням викладеного, вимога [PERSON] про зобовязання видалити її персональні дані з бази персональних даних ТОВ «Кей Колект» є безпідставною, оскільки згідно до положень ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, тобто всю фінансову інформацію та персональні дані боржника. З приводу вимоги позивача про визнання неправомірними дії ТОВ «Кей Колект» щодо передачі та розголошення персональних даних щодо неї без її згоди третій особі Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрборг», то суд встановив наступне. 01.11.2013 року ТОВ «Кей Колект», як замовник, уклало з ТОВ «Укрборг», як-виконавцем, договір за № 6-К про надання послуг, а саме здійснення дій, спрямованих на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед замовником та профілактику виникнення простроченої заборгованості боржників в майбутньому ( п. 1.1., 1.2.) (а.с. 84). Боржниками замовника в даному договорі розуміються фізичні особи, фізичні особи-підприємці та юридичні особи, що мають грошові зобовязання перед першим, які виникли або виникнуть на підставі договору про зобовязання або на договору факторингу/відступлення. Зазначеним договором передбачено, що інформація, яка необхідна для надання послуг, вказується в реєстрі, що складається та надається виконавцю згідно п 3.1. даного договору. Реєстр є невідємною частиною цього договору . Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Отже, предметом даного договору є послуга, зокрема, ТОВ « Укрборг» за дорученням ТОВ «Кей Клдект» бере на себе зобов'язання, які полягають у встановленні контакту з боржниками довірителя, що мають заборгованість за договором та спонуканні боржників до погашення такої заборгованості, застосовуючи при цьому обрані на власний розсуд засоби та методи у межах чинного законодавства України. За умовами кредитного договору позичальник - [PERSON] підтвердила, що підписанням, цього договору надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію, в тому числі банківську таємницю, в обсязі, встановленому Правилами ( п. 3.1). Відповідно до п.10.4 Правил (Договірні умови) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених Продуктово-тарифним комітетом АКІБ «УкрСибанк» ( протокол № 243 від 21.08.2008 року), уклавши договір, позичальник надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію (дані про Позичальника, відомі Банку та/або третім особам, у звязку з укладанням та виконанням Договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю) в тому числі необхідну при укладанні договорів щодо відступлення права вимоги та/або переведення боргу за даним договором до/від/через відповідних фізичних та юридичних осіб та необхідну приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами(організаціями) та банком договорів за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються основної діяльності банку, яку він здійснює на підставі отриманих банківської ліцензії та письмових дозволів. Також кредитор зобов'язаний надавати інформацію про позичальника, передбачену\~Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій»\~до Всеукраїнського бюро кредитних історій» для формування останнім кредитної історії позичальника. Суд вважає встановленим, що уклавши кредитний договір № 11395008000 від 23.09.2008 року [PERSON], як позичальник надала Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанку» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію - дані про позичальника, відомі банку або третім особам, у звязку з укладенням та виконанням договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю, необхідну при укладанні договорів в тому числі щодо передачі інформації необхідної приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій але за умови, що вони такі функції або послуги стосуються основної діяльності попереднього кредитору, тобто банку, яку він здійснює на підставі банківської ліцензії та письмових дозволів. Дана обставина була обумовлена і погоджена сторонами договору, як то передбачено п.10.4 Правил (договірні відносини) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є відповідно до п.п. 1.1 договору споживчого кредиту від 23.09.2008 року його невідємною частиною і підписуючи останній, позичальник підтвердила, що досягла згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в ньому та в Правилах, які згідно п. 1.1.3. вважаються одночасно підписаними і вступають в силу для сторін із підписанням кредитного договору. Згідно з положеннями\~статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб'єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб'єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Зокрема, персональними даними загального характеру є прізвище, ім'я, по-батькові, дата і місце народження, громадянство, місце проживання. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»\~обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч. 6\~ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»\~не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Частиною 1\~ст.10 Закону України «Про захист персональних даних»\~визначено, що використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця бази щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб'єктам відносин, пов'язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб'єкта персональних даних чи відповідно до закону. Згідно ч.1\~ст.11 Закону України «Про захист персональних даних»\~підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних. За ч.ч. 1, 2\~ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних»\~поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу з баз персональних даних за згодою суб'єкта персональних даних; поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Одночасно з цим, порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю бази персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону (ч.1\~ст.16 Закону України «Про захист персональних даних»). Вищезазначені норми та поняття закріплені, крім того, і у\~Законі України «Про інформацію», а саме: ч.2 ст.11, - не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Частинами 1,2\~ст.32 Конституції України\~визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд неодноразово відкладав розгляд справи, надавав можливість ТОВ «Кей Колект» висловити свою позицію по справі в судовому засіданні та підтвердити її належним чином або в письмовому вигляді, але відповідач на виконання зазначених процесуальних норм не довів, що укладаючи договір про надання послуг від 01.11.2013 року з ТОВ «Укрборг» та поширюючи персональні дані суб'єкта персональних даних- Арнаута Л.І. мав право на поширення такої інформації та передачу її третім особам, а саме ТОВ «Укрборг». До того ж зазначений договір про надання послуг, наданий суду не в повному обсязі, та без його невідємної частини - Реєстру, тому не може бути прийнятий як належний та допустимий доказ в розумінні статей\~58 та \~59 ЦПК України\~на підтвердження правомірних дій відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» щодо передачі та розголошення персональних даних [PERSON] без її на те згоди третій особі Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрборг» належить визнати неправомірними, оскільки він діяв з порушенням вимог передбачених положеннями\~\~ст. 32 Конституції України, ст. ст.\~6,\~10\~та\~14 Закону України «Про захист персональних даних», умов кредитного договору. Суд вважає, що вимога позивача про визнання неправомірними дії ТОВ «Кей Колект» відносно втручання в її особисте життя підлягає частковому задоволенню з урахуванням такого. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Кей Колект» відповідно до положень ст. ст. 509, 525-526, 611-612, 623-625, 1049-1050 ЦК України мало право вимагати від [PERSON], як боржника, виконання зобовязань за кредитним договором № 11395008000 від 23.09.2008 року. Пред'являючи позов, [PERSON], зокрема, посилалась на норми\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про захист прав споживачів»\~та на те, що дії відповідача свідчать про нечесну підприємницьку практику: по-перше, через направлення їй заяви відповідачем-ТОВ «Кей Колект» про справжність підпису уповноваженої особи ТОВ «Кей Колект» - [PERSON], що засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], від 29.05.2015 року, [PERSON] було повідомлено про укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» 11.06.2012 року Договору факторингу № 4 та Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотек. Крім того, заява містила вимогу про усунення протягом тридцяти днів порушення кредитних договорів та оплату на користь ТОВ «Кей Колект» заборгованості за кредитом у розмірі 469\~945,51 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 200\~256,10 грн. Також було повідомлено, що у випадку невиконання цієї вимоги ТОВ «Кей Колект» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. ( а.с.79). Згідно п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, який набув чинності з 07 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Такі правові висновки містять постанови Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-58цс15), 9 вересня 2015 року (№ 6-483цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1644цс15). Тобто, доводи представника позивача [PERSON] про неправомірність дій ТОВ «Кей Колект» щодо його звернення до нотаріуса і посвідчення останнім заяви, яку позивач отримав, суд вважає безпідставними з урахуванням зазначеної правової позиції ВСУ і не може рахувати, як втручання в особисте життя або здійснення нечесної підприємницької практики. Щодо листів відповідача, адресованих позивачу із вимогами виселитись з житлового будинку, який перебуває в іпотеці та погасити заборгованість по кредитному договору, то судом не встановлено порушень з боку ТОВ «Кей Колект», а ні умов кредитного та іпотечного договорів ( п.4) та вимог чинного законодавства і це не може вважатися втручанням в особисте життя позивача. По - друге, через агресивні дії співробітників відповідача, безпідставні погрози та залякування, які висловлювалися у листах, безкінечні телефонні дзвінки їй та сусідам щодо неї та членів її сім'ї з приводу погашення кредитної заборгованості. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] сусідка позивача підтвердила, що починаючи з середини грудня 2014 року по 25 лютого 2015 року з 07.00 год. до 22.00 год. їй телефонували представники колекторської фірми кожного дня, погрожували, що відберуть її майно, бо сусіди винні гроші, пропонували, щоб вона вмовила їх сплачувати кредит. З даного приводу вона зверталася до міліції, оскільки боялася, але з неї посміялися. Також вона виказала свої претензії позивачу та третьої особі. Свідок [PERSON] також пояснила, що співробітники ТОВ «Кей Колект» протягом півроку телефонували їй і в день і вночі, кожні 15-20 хвилин, вона клала слухавку, не бажаючи розмовляти, вимикала телефон, щоб вони більше її не турбували та з даного приводу ходила на роботу до позивача, зясовувати стосунки щодо вказаних дзвінків. Судом також було встановлено, що такі активні дії відповідача спонукали третю особу звертатись за захистом до правоохоронних органів, за заявою [PERSON] дільничним інспектором Вознесенського МВ УМВС було проведено перевірку щодо дзвінків у період з 06.12.2014 року по 18.12.2014 року співробітників колекторської компанії зазначеній особі та його дружині - [PERSON], з погрозами, і відповідно до висновку від 18.12.2014 року встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення ( а.с. 27-28). Суд вважає, що посилання представника позивача на положення 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької практики відносно обох зазначених обставин, то воно є безпідставним, оскільки дана норма передбачає умови, обставини, форми такої практики, можливі, як елемент примусу, докучання або неналежного впливу, що істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача але стосовно придбання продукції, тоді як позивач свій вибір зробила ще у 2008 році при укладанні кредитного договору, який не оспорює. Тоді, як деякі заходи відповідача щодо сприяння виконання позивачем [PERSON], як боржником своїх кредитних зобовязань здійсненні у агресивній, надокучливій формі та з поширенням конфіденційної інформації без її на це згоди відповідно до ч. 2\~ст. 32 Конституції України\~й ч. 1\~ст. 302 ЦК України\~ та офіційного тлумачення вказаного положення\~Конституції України, що міститься в\~Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Право на невтручання в особисте життя треба розуміти, як захист людини від свавільного втручання державних органів та інших сторонніх осіб в його спосіб життя взагалі, тому дії відповідача щодо поширення інформації відносно матеріального стану [PERSON] серед сусідів останньої, відносно неї у забороненій законом формі та спосіб є неправомірними і є втручанням особисте життя позивача. Щодо відшкодування моральної шкоди виходив із наступного. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, обов'язковими підставами для відшкодування шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В ході розгляду справи\~\~позивачем не було надано належних та допустимих доказів в розумінні статей\~58,\~59 ЦПК України\~на підтвердження неправомірних дій відповідача, тому відповідно в задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди також належить відмовити. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні предявленого позову в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial