Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

27.06.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення від 02.08.2018 року) просить: встановити факт родинних відносин між нею та її батьками [PERSON] і [PERSON], а саме встановити факт того, що померла [INFO] [PERSON] є її матір'ю, а померлий [INFO] [PERSON] є її батьком; встановити факт її постійного проживання однією сім'єю з матір'ю [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на: земельні ділянки площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельні ділянки площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852100045. [PERSON] заповіт не залишав. На час смерті [PERSON] спільно з ним проживала його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комишівської сільської ради №435 від 15.03.2018р. 02.12.2009р. померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема: земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але не оформила за життя своїх юридичних прав;земельна ділянка площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852100044. [PERSON] залишила заповіт, яким житловий будинок [ADDRESS] заповіла онуку [PERSON]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали її діти: позивач та відповідачі. Позивач проживала разом з матір'ю, допомогала матеріально, доглядала її, вели спільно господарство, тобто спадщину після матері вона прийняла фактично. Інші спадкоємці, діти спадкодавця, [PERSON], [PERSON], [PERSON], спадщину після матері не прийняли, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали, на спадщину не претендують. У нотаріальному порядку позивач оформити спадщину не може, оскільки вона пропустила встановлений строк звернення до нотаріуса, та у зв'язку з тим, що у документах, що посвідчують родинний зв'язок її зі спадкодавцем [PERSON], існують розбіжності у написанні імені спадкодавця, та не підтверджений факт прийняття спадщини нею шляхом проживання разом зі спадкодавцем. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи без участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 05.09.2018 позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Ухвалою суду від 23.07.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, та копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У судовому засіданні від 05.09.2018 року були допитані свідки [PERSON] (чоловік позивача), [PERSON] (син позивача), які пояснили, що дійсно померла [INFO] [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], а померлий [INFO] [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Наявність розбіжностей у написанні імені матері позивача пояснюють опискою під час виготовлення документів. Також, зазначили, що позивач на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем за однією адресою, але не була зареєстрована, вона доглядала мати, вела з нею спільне господарство. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852100045, [PERSON] є власником земельних ділянок загальною площею 1,882 га, що розташовані на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852100044, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №2309/126-18 від 31.07.2018р. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.11.2008р., виданого Виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Так, після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, укладення шлюбу, копії яких наявні у матеріалах справи. Спадщину після [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №435 від 15.03.2018, копія якої наявна у матеріалах справи. Діти спадкодавця [PERSON] спадщину після його смерті не прийняли, так як на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживали разом із спадкодавцем за однією адресою, заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03.12.2009р., виданого Виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Так, після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично за життя своїх прав не оформила; земельна ділянка площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] залишала заповіт, яким заповіла житловий будинок по [ADDRESS], [PERSON]. Спірних земельних ділянок заповіт не охоплює. Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON], тобто спадкоємцем першої черги за законом, та прийняла спадщину після матері фактично, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживала зі спадкодавцем за однією адресою, але не була зареєстрована, вона доглядала мати, вела з нею спільне господарство, що підтверджується довідкою Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1991 від 21.11.2017р. Інші спадкоємці першої черги за законом, діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняли, так як на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживали разом із спадкодавцем за однією адресою, заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Апреленко Р.І. №372/01-16 від 07.11.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила строк звернення. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження родинного зв'язку між позивачем та спадкодавцем [PERSON], позивачем надано документи, зокрема, свідоцтво про її народження [NUMBER], виданого повторно 12.06.2015р., в якому ім'я матері вказано як «[PERSON]»; свідоцтво про укладення шлюбу позивача [NUMBER] від 22.11.1989р., з якого вбачається про зміну її прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]»; свідоцтва про народження відповідачів (дітей спадкодавця), в яких ім'я матері вказано як «[PERSON]». Але ж, при повторної видачі свідоцтва про народження матері позивача [NUMBER] від 28.04.1975 Ізмаїльським райвідділом ЗАГС, мати вказана як - «[PERSON]». Чому саме мати вказана у свідоцтві про народження як [PERSON], а у свідоцтвах про народження дітей як «[PERSON]», та хто саме зробив помилку при видачі свідоцтв, позивач не знає. У зв'язку з чим, факт родинних відносин між [PERSON] та її матір'ю [PERSON] підтверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків та зібраними у справі доказами, їх належна оцінка. Факт проживання позивача разом з матір'ю на час відкриття спадщини підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та довідкаКомишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1991 від 21.11.2017р. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved