overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

10 лютого 2017 року позивач звернулась до Малинського районного суду з позовом до відповідача. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання в розмірі ? частки заробітку ( доходів ) на час його навчання. В судове засідання позивач не зявилась, направила до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просить розглянути справу без її участі. Зазначила в позові, що сторони мають сина [PERSON], який проживає з позивачем, є повнолітнім та навчається на першому курсі в Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації м. Києва. Термін навчання по 28 липня 2021 року. Позивачем витрачаються кошти на проживання сина в гуртожитку, оплачується проїзд, на придбання учбової літератури, одягу, продуктів харчування. Відповідач працює майстром лісу в ДП "Народицьке лісове господарство" та має реальну можливість допомагати сину. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заяву відповідно до якої позов визнав повністю. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку , сина у твердій грошовій сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів з урахуванням обставин , зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів , наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. Відповідач офіційно працевлаштований, працює майстром лісу в ДП "Народицьке лісове господарство". Тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у частці від його заробітку (доходу) є обґрунтованими. [PERSON] навчається на першому курсі в Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації м. Києва. Термін навчання по 28 липня 2021 року ( а.с.11). Під час розгляду справи позивач зазначила, що несе витрати, повязані з оплатою проживання сина у гуртожитку, придбанням учбової літератури, купівлі продуктів харчування та одягу для сина. Тому суд вважає, що позивач несе витрати повязанні з навчанням сина, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на період навчання [PERSON] Обставин які б перешкоджали відповідачу надавати дану допомогу в судовому засіданні не встановлено. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. У відповідності до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

10 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути без її участі (а.с.18). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути без його участі (а.с.19). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 14 березня 2002 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.4,6,7). Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Матеріали справи свідчать про те, що сторони не підтримують шлюбні відносини, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання його неповнолітньої дитини. Відповідач не працює, являється інвалідом ІІ групи, отримує пенсію, аліменти нікому не виплачує, інших утриманців не має. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст.182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який, згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року, становить 1531,00 гривень на місяць для дітей віком від 6 до 18 років. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не працює, являється інвалідом ІІ групи, інших осіб на утриманні не має, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню повністю, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання його неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Крім того, враховуючи те, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 17), згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. Також на підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за 1 місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

10 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 лютого 2008 року Виконавчим комітетом Булавинської селищної ради м. Єнакієвого Донецької області, актовий запис № 6. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, спору про якого не має. Шлюбні відносини між сторонами були припинені у зв'язку з тим, що під час спільного проживання між ними склалися відношення взаємного непорозуміння одне одного, а тому було втрачено почуття поваги та довіри одне до одного, у результаті чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам та здоров'ю. З часу припинення шлюбних відносин, сторони не проживають однією сім'єю, відновлювати сім'ю немає ніякого сенсу. В даний час сумісне господарство не ведеться. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, надання строку на примирення вважає недоцільним, після розірвання шлюбу. Просила прізвище залишити - «[PERSON]». У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, на примирення не згоден. Суд, вислухавши сторони, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин. Суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинно бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

10 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов"язків по утриманню неповнолітньої дитини, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку\~ починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. \~В судове засідання\~ сторони не зявились. Про час і місце розгляду справи позивач і відповідач були повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, при цьому, позовні вимоги вона підтримала в повному обсязі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач\~ про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ ЦПК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно довідки про склад сім"ї, виданої виконавчим комітетом Романівської селищної ради Житомирської області, дитина відповідача та позивача проживає разом з останньою. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обовязок утримувати\~свою дитину\~ до\~ досягнення\~ нею повноліття. \~Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов"язку щодо утримання неповнолітніх дітей визначаються за домовленістю між ними. Якщо ж такої домовленості не досягнуто кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Загальними положеннями ЦПК України визначено, що\~\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом\~ своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~ Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, за загальним\~ правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що він виконує свої обов"язки щодо утримання неповнолітньої дитини не надав. З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позову [PERSON] Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~ на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

10 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк", (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), який діє за довіреністю від Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» звернувся до суду із заявою, в якій просить повернути Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк», що розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, 11, Дніпропетровська область, на р/р 64994919400001, МФО:307770, ЄДРПОУ: 14360080, судовий збір сплачений банком у сумі 1378 гривень 00 копійок, який було сплачено на р/р 31216206700250, МФО 813015, за платіжним дорученням № BOK36B0QZF від 16 лютого 2016 року. 26 лютого 2016 року по цивільній справі винесена ухвала, якою позовну заяву публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто позивачу, в зв'язку з непідсудністю цієї справи Приазовському районному суду. Представник заінтересованої особи, управління Держказначейства України у Приазовському районі Запорізькій області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання судовою повісткою, надав заяву про розгляд справи у його відсутність з висловленням думки. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст.79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви. Згідно п. 1.3 Наказу Державного казначейства України № 226 від 10.12.2002 року «Про порядок повернення платникам помилково та/або надміру сплачених платежів, здійснюється органами державного казначейства. Враховуючи викладені обставини, заява про повернення судового збору підлягає задоволенню, а сплачений судовий збір поверненню особі, яка його сплатила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

10 червня 2020 року судом винесено рішення, яким позов [PERSON] задоволено повністю та визнано недійсним договір оренди землі від 04 січня 2010 року, який зареєстрований у Державному реєстрі земель 12.03.2012 року за № 652388454001124 та №652388454001128 щодо оренди земельних ділянок загальною площею 7,08 га ріллі (щодо земельної ділянки кадастровий номер 6523884500:05:030:0002 площею 6,14 га та щодо земельної ділянки кадастровий номер 6523884500:04:007:0068 площею 0,94 га), розташованих на території Степненської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Агродом" та [PERSON] . Разом з цим, під час винесення рішення судом не вирішено питання щодо судових витрат - щодо витрат на оплату судово - почеркознавчої експертизи. Представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення судових витрат, які пов"язані з оплатою судово - почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні представник позивача прохала ухвалити додаткове рішення та вирішити питання про стягнення на користь позивачки із відповідача понесених судових витрат. Відповідач заперечувала проти прийняття судом рішення про стягнення зазначених судових витрат. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з проведенням експертизи. Згідно ч.1, 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою було витрачено на проведення судово почеркозначної експертизи 2250 гривень (а.с.185). Вказані витрати є обґрунтовані, співмірні та підтверджені належними доказами. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з неї судових витрат жодним чином не обґрунтована. Таким чином, зважаючи на положення ст. ст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд вважає за необхідне постановити у справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов"язані з проведенням судово почеркознавчої експертизи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

11.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 15.08.1998 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Позивач, посилаючись на те, що сімейні відносини припинені з грудня 2013 року внаслідок різних поглядів на життя, неспівпадання характерів, відсутність взаємопорозуміння, просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлений про слухання справи належним чином, подав заяву про слухання справи у його відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, не заперечує проти задоволення позову. Цивільна справа розглядається у порядку частини 2 статті 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справі, вважає можливим позов задовольнити. Судом встановлено, що між сторонами 15.08.1998 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції в Автономній Республіці Крим 15.08.1998 року актовий запис № 120 (а.с.3) Причиною розпаду сім'ї послужило різні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність взаємопорозуміння. Сторони не ведуть сімейний бюджет та сумісне господарство, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сумісно не проживають з грудня 2013 року, шлюб існує формально. Подружжя наміру в подальшому перебуванні у шлюбі не мають, на примирення не згодні. Відповідно до ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини, що мають істотне значення, приходить до висновку, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. За таких обставин суд вважає, що збереження сім'ї не можливо, а подальше перебування у шлюбі суперечило б інтересам сторін і моральним основам суспільства. Суд не вирішує питання щодо судових витрат, оскільки позов розглядається в межах заявленого позову. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу відповідачу було змінено її дівоче прізвище "[PERSON]". Відповідач просить надалі після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем "[PERSON]". Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

11.01.2014 р. позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] була приватизована у відповідності з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" на членів її родини: позивачку, чоловіка [PERSON], сина [PERSON] про що видано свідоцтво про право власності на житло від 7.07.1995 року. [INFO] чоловік позивачки помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належну йому частку майна. У позивача та відповідача виник спір , через те , що в Свідоцтві про право власності на житло не визначені ідеальні частки. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визначити рівні долі по 1/3 за кожним співвласником в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]: - за померлим [INFO] [PERSON], позивачкою та відповідачем. Сторони у судове засідання не з*явились , подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач наполягає на позові , відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві сумісної спільної власності - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] помер [INFO]. Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з іншим правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З обставин викладених у позові не випливає, що права позивача порушені, не визнаються або оспорюють. Пленум Верховного Суду України в п 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частка кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Окрім цього позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Ст. 370 ЦК України передбачено виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Ст. 372 ЦК України передбачений поділ майна, що є у спільній сумісні власності. Суд вважає, що відсутні законні підстави для визначення ідеальних часток майна, що є у спільній сумісній власності.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

11.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання судом дозволу на виїзд за кордон малолітнім дітям - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без згоди їх батька - [PERSON]. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що вона має намір спільно з дітьми здійснювати поїздки за кордон з метою їх відпочинку та оздоровлення, але відповідач безпідставно не надає нотаріально посвідченого клопотання щодо його згоди на оформлення проїзного документа дітей для тимчасового виїзду за межі України. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач у судове засідання не прибув. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і після розлучення сторін діти зареєстровані та мешкають за місцем проживання позивача. Згідно положень ст.ст.3, 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство має диспозитивний характер: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.18 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року - оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Суд приходить до висновку, що відповідач без законних підстав не надає згоди на виїзд дітей за кордон з метою оздоровлення, оскільки по справі відсутні докази про те, що перебування дітей за межами Республіки Україна якимось чином зашкодить їх стану здоров'я чи призведе до порушень прав дітей. Встановлені судом обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved