Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

14.12.2015 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності, ділової репутації, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, зазначаючи, що 24 листопада 2015 року в ефірі програми «Час. Підсумки дня» на 5 каналі Міхеїл [PERSON] заявив наступне: «Директор нашого «Енергоатома», который во всех махинациях участвует вместе с его спонсором, депутатом Мартыненко, с россиянами насчет урана. Они завозят уран и меняют то и то. У меня есть информация о происхождении, они делают это вместе в россиянами. (Он) сидит под портретом [PERSON]. Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов и это делает вместе с россиянами. [PERSON] при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается. Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет». Крім того, 01.12.2015 року на прес-конференції, знятої у власному робочому кабінеті, поширеній у мережі Інтернет, відповідач зазначив: «Недашковского пусть заберет, который возглавялет Єнергоатом и откуда украдены сотни миллионов долларов». «Все эти люди Мартыненко, которых он расставил и с помощью которых только в прошлом году сотни миллионов долларов было украдено-вынуто из кармана граждан Украины, каждого гражданина Украины». Позивач зазначає, що вищенаведена інформація є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, у зв`язку з чим підлягає спростуванню. Згодом позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши у прохальній частині позову, яку саме інформацію необхідно спростувати, що фактично є редакційною зміною першого пункту прохальної частини позовної заяви в первісній редакції. Стосовно другого пункту прохальної частини позовної заяви, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року позивачу був наданий строк для усунення недоліків, оскільки зазначена вимога не визначала способи спростування розповсюдженої інформації. На виконання вказаної ухвали суду, позивач 01.04.2016 року звернувся до суду із заявою про виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року, в якій просив спростувати інформацію, розповсюджену в ефірі програми «Час. Підсумки дня» шляхом звернення до 5 каналу, замовлення ефірного часу та його оплати. Інформацію, озвучену відповідачем на прес-конференції, знятої у власному робочому кабінеті та поширену в мережі інтернет на відеохостингу «Ютюб», шляхом розміщення відеозвернення, із зазначенням, що розповсюджена 01.12.2015 року інформація є недостовірною. У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи позовної заяви, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про виконання ухвали від 25.03.2016 року. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач є публічною особою, тому межі його допустимої критики є ширшими, аніж приватної особи. Крім того, зазначив, що інформація має ознаки оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. Специфіка діяльності позивача свідчить про те, що останній позиціонує себе саме як публічну особу, оскільки звертається до засобів масової інформації з публічними промовами, звертається до політичних діячів із заявами, що містить їхню критику. Представником відповідача, зокрема, також зазначено, що інформацію стосовно позивача було неодноразово розповсюджено засобами масової інформації та міститься у прес-релізах органів державної влади. Представник третьої особи також заперечував проти задоволення позову, з мотивів викладених у письмових запереченнях, наявних в матеріалах справи. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.03.2014 року № 124-р, Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 22 від 06.03.2014 року, Наказом ДП «Національна атома енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 06.03.2014 року судом встановлено, що позивач є президентом ДП «Енергоатом» з 06.03.2014 року. Судом також встановлено, що, дійсно, 24.11.2015 року в ефірі програми «Час. Підсумки дня» на 5 каналі Міхеїл [PERSON] заявив наступне: «Директор нашого «Енергоатома», который во всех махинациях участвует вместе с его спонсором, депутатом Мартыненко, с россиянами насчет урана. Они завозят уран и меняют то и то. У меня есть информация о происхождении, они делают это вместе в россиянами. (Он) сидит под портретом [PERSON]. Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов и это делает вместе с россиянами. [PERSON] при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается. Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет». Крім того, 01.12.2015 року на прес-конференції, знятої у власному робочому кабінеті, поширеній у мережі Інтернет, відповідач зазначив: «Недашковского пусть заберет, который возглавялет Єнергоатом и откуда украдены сотни миллионов долларов». «Все эти люди Мартыненко, которых он расставил и с помощью которых только в прошлом году сотни миллионов долларов было украдено-вынуто из кармана граждан Украины, каждого гражданина Украины». Факт розповсюдження зазначеної інформації був визнаний представником відповідача, є загальновідомим, відповідні матеріали розміщено на відеохостингу «Ютюб». Отже, суд вважає обставини розповсюдження вказаної інформації доведеними. Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Крім того, суд зазначає, що частина 3 вказаної статті в редакції до 27.03.2016 року містила положення про те, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, ці правовідносини передбачали презумпцію добропорядності. Проте Законом України № 1170-VII від 27.03.2014 частину третю статті 277 ЦК України було виключено. Таким чином, обовязок доведення недостовірності негативної інформації покладений законом саме на позивача, який відповідно до ст. 60 ЦПК України зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Попри це позивач не надав жодного доказу недостовірності розповсюдженої відповідачем інформації. До позовної заяви взагалі не було додано жодного документу, окрім документів, які підтверджують факт перебування позивача на зазначеній посаді. Разом із тим, представник відповідача надав низку доказів на підтвердження достовірності розповсюдженої стосовно позивача негативної інформації. Так, відповідно до оприлюдненого 10 червня 2015 року Службою безпеки України повідомлення, було виявлено факти системних порушень і зловживань при закупівлі уранового концентрату службовими особами двох державних підприємств ядерно-енергетичної та атомно-промислової сфери. Зокрема, зазначається, що в рамках довгострокового договору між ДП «Енергоатом» та ДП «Східний гірнично-комбінат» передбачалося постачання уранового концентрату для потреб енергетичного комплексу держави за рахунок власних потужностей комбінату. Крім того, на підтвердження достовірності розповсюдженої інформації, представник відповідача посилався на результати журналістського розслідування (автори С. Мусаєва-Боровик та [PERSON]) під заголовком «Ядерне збагачення [PERSON]» від 09.11.2015 року, інтернет-видання «Українська правда»; матеріали «Корупційний спрут «Народного фронту» (автор [PERSON]»), публікацію від 26.01.2016 року, розміщену в інтернет-виданні «Українська-правда» під назвою «Схема Яценюка-Мартиненка на урані: кузен Жванії володіє фірмою-прокладкою». Наведені вище матеріали журналістських розслідувань, повідомлення прес-служби СБУ, дійсно, містять інформацію про службову діяльність посадових осіб ДП «Енергоатом», тому з огляду на відсутність будь-яких доказів, що спростовують недостовірність розповсюдженої відповідачем інформації, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а в позові необхідно відмовити через його необґрунтованість. Крім того, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано, яким саме чином висловлювання відповідача порушують його немайнові права, чи це є порушенням честі, гідності чи ділової репутації. Крім того, у судовому засіданні представникам позивача, в порядку ст. 10 ЦПК України, було розяснено право на заявлення клопотання про призначення судової лінгвістичної експертизи для вирішення питання про те, чи має вказана інформація негативний характер. Проте від реалізації цього права представники позивача відмовилися та більш того, заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача про призначення експертизи, на вирішення якої останній просив поставити питання,чи є вказані вислови фактичними твердженнями або оціночними судженнями. Аналізуючи перше речення вказаної промови: «Директор нашого «Енергоатома», который во всех махинациях участвует вместе с его спонсором, депутатом Мартыненко, с россиянами насчет урана», слід зазначити, що перше речення містить інформацію про участь позивача у махінаціях. Разом із тим, латинське за своїм походженням слово «махінація», окрім негативної конотації, має й інші значення. Так, наприклад, згідно зі словником іноземних слів [PERSON], 1907 року видання, під махінацією розуміється майстерна постановка обставин, для досягнення своєї мети. Варіативність застосування вказаного слова не дає змоги встановити, чи є вказана інформація негативною. Друге та третє речення вказаної промови: «Они завозят уран и меняют то и то. У меня есть информация о происхождении, они делают это вместе в россиянами. (Он) сидит под портретом [PERSON]», взагалі не містить інформації, що може бути кваліфікована як негативна. Разом із тим, аналізуючи наступні висловлювання: «Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов», суд, дійсно, констатує, що вказана інформація є негативною, є фактичним твердженням, оскільки містить однозначний висновок про факт спричинення збитків державі Україна. Речення «[PERSON] при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается. Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет» не містить фактичних тверджень, натомість містить оціночні судженнями, які не можуть бути предметом спростування. Суд констатує, що позивачем застосована гіпербола у вислові «[PERSON] при этому присутствует и, наверное, в могиле переворачивается» та алегорія у вислові «Патриотическое прибежище для коррумпированных тут не поможет» Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до розяснень, наданих в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Аналізуючи висловлювання відповідача, що мали місце 01.12.2015 року на прес-конференції: «Недашковского пусть заберет, который возглавялет Єнергоатом и откуда украдены сотни миллионов долларов». «Все эти люди Мартыненко, которых он расставил и с помощью которых только в прошлом году сотни миллионов долларов было украдено-вынуто из кармана граждан Украины, каждого гражданина Украины», суд зазначає, що вказані висловлювання не містять фактичних тверджень негативного характеру. Так, відповідач зазначає, що з ДП «Національна атома енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було вкрадено грошові кошти. Зазначене висловлювання не містить однозначне твердження про те, що вказані грошові кошти були вкрадені саме позивачем. Інше речення не містить зазначення прізвища, імя та по-батькові відповідача, а також не визначає посаду особи, яка брала участь у таких діях. За таких обставин суд доходить висновку, що висловлювання відповідача, зроблені ним 01.12.2015 року, не містять недостовірну інформацію негативного характеру відносно позивача, а отже, зазначена інформація не підлягає спростуванню. Вирішуючи питання, чи підлягає спростування висловлювання: «Так он каждый год наносит Украине ущерб в сотни миллионов», суд зазначає, що дійсно ця інформація є негативною, однак доказів її недостовірності суду не надано. У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, від 12 лютого 2004 року вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посадиабо здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Суд зазначає, що з огляду на положення вищезазначених міжнародно-правових актів та відповідно до прецедентної практики Європейського суду, а саме рішень «Лінгенс проти Австрії», «Бусуйок проти Молдови», позивач є публічною особою, а тому суд, враховуючи ширшу допустиму межу критики для вказаної категорії осіб, враховуючи відсутність критики з боку відповідача відносно приватного життя позивача, не вбачає наявність підстав для висновку про те, що вищезазначена інформація підлягає спростуванню, а позовна заява задоволенню. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, у тому числі у звязку з його безпідставністю.

Outcome: dismissed