Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Заявою від 30.07.2018 року позивачі уточнили позовні вимоги, згідно яких просять визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказують, що вони є власниками квартири [ADDRESS], у якій вони проживають. Також у квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. З січня 2015 року відповідач залишив сім'ю. На даний час адреса його проживання невідома. Жодного майна, яке б належало відповідачу, у квартирі немає. Відповідач не сплачує комунальні платежі. Через реєстрацію відповідача відсутня можливість оформити житлову субсидію. Позивачі в судове засідання не прибули. До суду подала заяву про розгляд справи без їх участі, підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1997 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] - зятю та [PERSON] - внучці (а.с. 16). Відповідно до Договору дарування від 17.08.2011 року, [PERSON] та [PERSON] передали безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 17-18). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 30.04.2014 року, [PERSON] 30.04.2014 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 19). З копії відомості про забезпечення житловою площею № 02-02/3358 вбачається що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять та [PERSON] - внучка (а.с. 24). Відповідно до заяви сусідів [PERSON] та [PERSON], що засвідчені КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до заяви [PERSON], зареєстрованої 04.12.2018 року вбачається, що він визнає позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 57). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 7 3акону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивачів про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, а також бере до уваги заяву відповідача про визнання ним позову, тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Відповідно до частини п'ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved