Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

17 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування\~позовних вимог,\~позивач вказала,\~що 03\~грудня 1999 року у 19:30 год. на території шахтоуправління "Октябрське" Криворізького державного залізорудного комбінату, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», під час виконання трудових обов`язків прохідника дільниці № 1 ш. "Октябрська", загинув від нещасного випадку її чоловік - [PERSON] . Відповідно до матеріалів розслідування, зокрема акту форми Н-1 про нещасний випадок № 20 від 17.12.1999 року нещасний випадок на виробництві, під час якого загинув [PERSON] стався внаслідок незадовільної організації робіт, яка призвела до розташування людей в небезпечній зоні без страхувальних пристосувань та низька трудова і виробнича дисципліна серед працівників шахти. Згідно з п.9 акту форми Н-1 про нещасний випадок № 20 від 17.12.1999 року, смерть [PERSON] настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась лінійним переломом кісток основи черепа, обширними крововиливами в речовину головного мозку і під його оболонку. Внаслідок смерті чоловіка Позивачу завдано моральної шкоди, так як вона у віці 33 роки втратила чоловіка, батька їхньої доньки, який загинув у молодому віці - 31 рік. Донці на день смерті батька було лише 8 років. Смерть чоловіка призвела до того, що Позивач зазнала сильного нервового потрясіння, до теперішнього часу постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Внаслідок смерті чоловіка Позивач була змушена повністю змінити свій звичний спосіб життя, оскільки самостійно виховувала доньку. Просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві у розмірі 450 000,00 грн.. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористалася. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивачка по справі [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 03 грудня 1999 року при виконанні трудових обов`язків з чоловіком позивача [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт №20 про нещасний випадок. Відповідно до п. 7 вказаного Акту причиною нещасного випадку було визнано: незадовільна організація робіт яка привела до знаходження людей в небезпечній зоні без страхувальних пристосувань. Низька трудова і продуктивна дисципліна серед працівників шахти. В додатку №2 вказаного Акту визначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON] \~гірничий майстер дільниці 1 шахти «Октябрська» порушення параграфа 15 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних нерудних і розсипних родовищ підземним способом» ст. 49 Гірничого Закону України, п.8.23.9,8.22.11 «Систем управління охороною праці в Криворізькому державному залізорудному комбінаті», [PERSON] \~заступник начальника дільниці 1 шахти «Октябрська»\~порушення параграфа 14 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних нерудних і розсипних родовищ підземним способом» ст. 49 Гірничого Закону України, п.8.21.2,8.21.3 «Систем управління охороною праці в Криворізькому державному залізорудному комбінаті», [PERSON] начальник дільниці 1 шахти «Октябрська» порушення параграфа 14 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних нерудних і розсипних родовищ підземним способом» ст. 49 Гірничого Закону України, п.8.21.2,8.21.3 «Систем управління охороною праці в Криворізькому державному залізорудному комбінаті», [PERSON] заступник\~головного інженера по виробництву шахти «Октябрська»\~порушення параграфа 14 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних нерудних і розсипних родовищ підземним способом» ст. 49 Гірничого Закону України, п.8.20.3.1,8.20.3.4 «Систем управління охороною праці в Криворізькому державному залізорудному комбінаті», [PERSON] головний інженер шахти «Октябрська»\~порушення ст. 49 Гірничого Закону України, п.8.20.2.1 «Систем управління охороною праці в Криворізькому державному залізорудному комбінаті», [PERSON] начальник шахти «Октябрська»\~порушення ст. 38 Гірничого Закону України, п.8.20.1.1 «Систем управління охороною праці в Криворізькому державному залізорудному комбінаті». Причиною смерті [PERSON] стала відкрита черепно-мозкова травма, нещасний випадок на виробництві, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , актовий запис 2004. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно\~статті 6 ЦК УРСР\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. У відповідності до\~статті 440-1 ЦК УРСР\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша\~статті 440-1 ЦК УРСР\~не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті\~1,\~33,\~34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування»,\~стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів»,\~стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»,\~стаття 12\~Закону «Про\~охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК УРСР\~не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до\~статті 440-1 ЦК УРСР\~фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У\~статті 440-1 ЦК УРСР\~виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в\~статті 440 ЦК УРСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була уповноважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК УРСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин\~ЦК УРСР. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями\~7,\~440-1 Цивільного кодексу Української РСР\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Нормами статті 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені норми закону у поєднанні зі статями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4723 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 23615,00 грн., а максимальний 944600,00 грн. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-156цс14 від 24 грудня 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача загинув на виробництві, під час виконання ним трудових обов`язків. Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, позбавлено моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю чоловіка позивач оцінює в розмірі 450000,00 гривень. Разом з тим суд зважує на роз`яснення, які містяться у п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку та інших обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини травмування та смерті чоловіка позивачки, вік позивачки на час настання нещасного випадку, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її житті, враховуючи, що позивачка втратила підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму її життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача щодо необґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалірудком» моральної шкоди, завданої смертю чоловіка під час нечастого випадку який стався 03.12.1999 року у Шахтоуправлінні «Октябрська» Криворізького державного залізорудного комбінату, оскільки підприємство відповідача не є правонаступником вказаної юридичної особи. Так, відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Виходячи з вказаних вимог закону, суд визнає загальновідомими такі обставини реорганізації 01.07.1975 р. промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно із постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 р. за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 р. за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 р. до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 р. передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 р. на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 р. за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 р. за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. 01.10.1989 р. рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління (згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07.09.1989 р. за №170 та наказом по об`єднанню від 20.09.1989 р. за №349) були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка. Згідно розподільчого балансу ліквідованого ВО «Кривбасруда», його правонаступником став ПАТ «Кривбасзалізрудком», за винятком шахт Першотравневого рудоуправління, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», правонаступником яких стало «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахист», тоді як шахта «Октябрська» на якій працював позивач з 1962 року по квітень 1985 року увійшла до складу Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» правонаступником якого є на теперішній час відповідач Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується актами прийому-передачі основних фондів та майна станом на 01.07.1998 року. Таким чином, виходячи за наведених обставин, судом встановлено, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником прав та обов`язків Криворізького державного залізорудного комбінату, на якому до 03.12.1999 року працював чоловік позивачки [PERSON] . Позивачку [PERSON] згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2000 гривень.

Outcome: partial