Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON], звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з вищевказаним цивільним позовом, мотивуючи його тим, що з 1949 року її батьки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживали однією сім'єю та перебували у фактичних шлюбних відносинах. На час її народження - [INFO] шлюб між ними не було зареєстровано у встановленому законом порядку. У зв'язку з тим, що її батько та мати не перебували у шлюбі в її свідоцтві про народження зазначено батьком - "[PERSON]", даний запис було зроблено зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 04 травня 1978 року її батьки зареєстрували шлюб, що підтверджується «сведетельством о заключении брака» від 04.05.1978 року серії [NUMBER], але на той час вона була вже повнолітня, перебувала у шлюбі і необхідності змінювати записи про батька у її свідоцтві про народження, не було. Весь час, починаючи з 1949 року і до моменту смерті її батьки проживали разом в с. Ометинці Немирівського району Вінницької області. За життя батька вони не задумувались над формальностями і не ставили питання про визнання його батьківства, батько ніколи не заперечував того, що він її батьком. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], 1928 року народження, поховання, якого здійснювала позивачка, оскільки є єдиною дитиною у сім'ї. За життя батько набув у власність земельну частку (пай) [NUMBER] на території Мельниківської сільської ради, площею 2.4888 г. За життя, 22 січня 1999 року, батько позивачки - [PERSON] склав заповіт, яким заповів їй всі будівлі і все майно де б воно не було б і з чого б воно не складалося, земельну ділянку, земельний і майновий пай і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті. Вказаний заповіт посвідчено секретарем Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області Каленич М.М. Встановлення батьківства необхідно їй для оформлення спадкових прав. 22 травня 1971 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». [INFO] помер її батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.04.2002року. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка знаходиться на території Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Єдиним спадкоємцем, відповідно до заповіту від 22.01.1999 року є позивачка - [PERSON]. Про існування заповіту вона не знала, оскільки крім неї та матері - [PERSON], яка померла [INFO], спадкодавців у батька не було вони сподівалися, що автоматично прийняли спадщину, бо батько завжди їй казав, що вона є його єдиною спадкоємицею і все майно, що вони нажили з мамою належатиме їй після їх смерті. Після смерті матері у 2014 році позивачка прийняла спадщину на підставі заповіту, який мати склала в один день з батьком на своє майно. Приймаючи спадщину, після смерті матері вона вважала, що прийняла у спадщину усе майно, набуте її батьками. У Немирівській державній нотаріальній конторі, куди позивачка подавала заяву про прийняття спадщини, після смерті матері у 2014 році, їй не повідомили про наявність заповіту на її ім'я від імені [PERSON]. 06 квітня 2018 року від її близької родички, а саме від двоюрідної сестри [PERSON], яка проживає в с. Ометинці Немирівського району Вінницької області позивачка дізналася , що у місцевій газеті Мельниківська сільська рада розмістила оголошення про те, що на території Мельниківської сільської ради знаходиться не успадкована земельна ділянка (пай) [NUMBER], яка належала її батькові [PERSON]. Після чого вона звернулася з відповідною заявою 15.05.2018 року до Мельниківської сільської ради, якою повідомила про намір прийняти спадщину. У позовній заяву, позивачка вказує на ту, що строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, пропущений нею із поважної причини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв'язку з тим, що їй не було відомо про встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини вона не зверталася в нотаріальну контору з відповідною заявою, крім того вона не знала про право на спадкування після смерті батька, оскільки думала, що автоматично спадщину прийняла її мати, а вона відповідно прийняла спадщину після її смерті у 2014 році. На момент смерті батьків і на сьогодні вона постійно проживаю в м. Рівне, що значно віддалене від місцезнаходження спадщини. У зв'язку з похилим віком, гіпертонічною хворобою на яку позивачка страждає та цукровим діабетом, вона не мала фізичної можливості поїхати за сотні кілометрів до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, щоб отримати відповідну правову консультацію. Лише у травні 2018 року вона звернулася до Мельниківської сільської ради з заявою про те, що має намір займатися оформленням спадкових прав після смерті її батька - [PERSON], після того вона почала збирати необхідні документи. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за його відсутності. Свідок [PERSON], надав суду покази, що проживав по сусідстві з заявнице та її батьками, її батьком був [PERSON], який помер у 2002 році. Свідок [PERSON], надала суду аналогічні покази. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши заявницю, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого [INFO], народилася [PERSON], батьками якої записані: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 04 травня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб про що зроблений відповідний актовий запис № 5 (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 10 березня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюбу про що Рівненським районним відділом реєстрації актів громадського стану районного управління юстиції зроблено запис № 33, прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с. 6). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01 квітня 2014 виконкомом Ометинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, 30.03.2018 року померла мати позивачки [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 05 квітня 2002 року, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку пай серії [NUMBER] [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Яценка розміром 2.97 га. (а.с. 12). З заповіту від 22 січня 1999 року складеного [PERSON] вбачається, що всі будівлі і все майно де б воно не було б і з чого б воно не складалося, земельну ділянку, земельний і майновий пай і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті він заповів [PERSON] (а.с. 13). Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч. 2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5- суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Ст. 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частини 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України визначають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно дост.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України , не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви до доданих матеріалів, позивачка пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини у звязку з тим, що не знав про наявність спадкового майна та заповіту. З наведеного виходить, що встановлений строк на прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин. Оскільки спадкова справа не відкривалась, спадщина ніким не прийнята, інший спадкоємець не претендує на спадщину, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд дійшов висновку, що можливо надати позивачу додатковий строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини терміном в два місяці та встановити факт батьківства.

Outcome: approved