Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

11 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року у розмірі 2130537,73 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 88498,48 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1040104,67 грн.; заборгованість за відсотками 77288,38 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 908354,67 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4871,44 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 57253,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 10620,91 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 124825,39 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн. 06 грудня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про збільшення позовних вимог (а.с. 184-186), в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року в розмірі 84442,30 доларів США та 1127258,30 грн., а саме: 84442,30 доларів США заборгованості за відсотками, 548370,01 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 578888,29 грн. заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків. На обґрунтування позову зазначено, що 04 серпня 2008 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8. 14 червня 2010 року, на виконання вимог ч.5 розділу ХVІІ «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який є його правонаступником. Відповідно до умов п. 1.1.1. кредитного договору банк надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання зі сплатою 14 відсотків річних та комісії, в розмірах та порядку, визначених у Додатку № 1, в межах максимального ліміту заборгованості 123800,00 доларів США та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 03 серпня 2018 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити за його використання відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 88500,00 доларів США. 04 серпня 2008 року якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 105/24-196-8. Згідно умов цього договору предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 261,6 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Жені Закрутова, буд. 24, вартість якого, за погодженням сторін, становила 858450,00 грн. Згідно пунктів 3.3.7, 3.3.8, 3.3.14 кредитного договору відповідач зобовязалася сплатити відсотки за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 1.1.1, 2.4, 2.10 договору та комісію в розмірах та в порядку, визначених договором; забезпечувати своєчасне та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктами 1.1., 2.4, 3.3.14 договору; достроково повернути кредит, нараховані відсотки, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеня, штраф) у випадках, визначених пунктами 2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, у разі прострочення строків сплати відсотків, визначених пунктами 1.1., 3.2.3, 3.3.14 договору, відповідач зобовязалася сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконала. В звязку із поданням відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, ПАТ «Укрсоцбанк» уточнив свої позовні вимоги з урахуванням трирічного строку, а саме: по платежам з 12 вересня 2011 року. 02 серпня 2010 року ухвалено рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. у справі № 958/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 940388,23 грн. та витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 9803,88 грн. Посилаючись на статті 525, 526, 599, 1048, 1049 ЦК України, вважають, що проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було. Заборгованість відповідача за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року станом на 19 грудня 2017 року, з урахуванням трирічного строку, що передував зверненню до суду та рішенням третейського суду, становить 84442,30 доларів США та 1127258,30 грн., а саме: 84442,30 доларів США заборгованість за відсотками, 548370,01 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 578888,29 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне повернення відсотків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримував позов та надавав пояснення аналогічні його первинному обгрунтуванню. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та надавав пояснення аналогічні запереченням проти позовної заяґви (а.с.104-106), а також просив зпастосувати позовну давність. Від представника відповідача [PERSON] до розгляду по суті позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» із збільшеними позовними вимогами надійшов відзив на заяву (а.с. 206), де зазначено, що збільшені позовні вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313 від 04 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем не укладався, так як не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо порядку вирішення спорів між сторонами та валюти кредиту. Відповідач відмовилася підписувати цей договір з причин наявності в ньому п. 6.2 щодо порядку вирішення будь-якого спору між сторонами тільки у третейському суді та через наявність у ньому пунктів щодо валюти кредиту (долари США). Проте, в подальшому виявилося, що підписи від імені [PERSON], виконані не нею, а іншою невідомою особою, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи № 502-14 від 04 квітня 2014 року , яка була проведена на підставі ухвали суду в процесі розгляду цивільної справи № 209/4676/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач приховав від суду, що 02 серпня 2010 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, яким з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 940388,23 грн., що було еквівалентно 88500 доларам США, та 9803,88 грн. витрат за розгляд справи. Таким чином, позивач використав своє право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів в частині стягнення суми кредиту в сумі 88500 доларів США. Позивач не звертався ні до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, ні до інших суддів з вимогами про стягнення заборгованості за відсотками, пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків, тобто ПАТ «Укрсоцбанк» не використав свого права на захист порушених прав та інтересів шляхом звернення до суду протягом строку в межах, встановлених цивільним законодавством. Згідно доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 28 липня 2014 року заборгованість за відсотками становить 77288,83 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4871,44 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 10620,91 доларів США. У рішенні Третейського суду від 02 серпня 2010 року було вказано, що [PERSON] було видано 88500 доларів США на підставі її заяв про видачу готівки, датованих серпнем жовтнем 2008 року, перша квитанція від 04.08.2008 року, остання квитанція від 09.10.2008 року. Отже 09 листопада 2011 року закінчився трирічний строк позовної давності по останньому зобовязанню щодо сплати останнього платежу по сумі кредиту, виданого 09.10.2008 року, а також трирічний строк по всіх інших додаткових зобовязаннях. Таким чином, у позивача виникло право звернення до суду з 04 вересня 2011 року, а 09.11. 2011 року закінчився трирічний строк позовної давності. Крім того, ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Чех Н.А. від 09 грудня 2013 року у справі № 2604/16992/132 задоволена заява позивача про видачу виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду. Таким чином, позивач реалізував своє право на примусове стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 88500 доларів США на підставі кредитного договору шляхом звернення до третейського суду, отримання копії судового рішення від 02 серпня 2010 року та звернення до суду за виконавчим листом. Всі зазначенні рішення на теперішній час є чинними. Вважає, що суд повинний закрити провадження у справі, оскільки є рішення третейського суду. Також зазначив, що на підставі неукладеного з [PERSON] договору позивачем відповідачу було видано грошові кошти на загальну суму 43500 доларів США відповідно до підписаних нею заяв про видачу готівки. [PERSON] повернула позивачу видану їй грошову суму та відсотки за користування ними, сплативши всього 50000 доларів США, але документів на підтвердження повернення вказаної суми вона не зберегла, оскільки банк не предявляв до неї ніяких претензій. Відповідачу не було відомо про звернення позивача до третейського суду. Від представника позивача [PERSON]О до розгляду по суті позовної заяви ПАТ «Укрсоцбанк» із збільшеними позовними вимогами надійшов відповідь на відзив, де зазначено, що факт укладення 04 серпня 2008 року між банком та відповідачем кредитного договору, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 88500 доларів США, підтверджується вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.07.2011 року у справі № 1-135/11 за обвинуваченням [PERSON], рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 вересня 2014 року у справі № 209/4676/13-ц, яким було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання третейської угоди та договору недійними, стягнення моральної шкоди. Також зазначив, що представником позивача 22 грудня 2017 року подана заява про збільшення позовних вимог, з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Вважає, що позика може вважатися повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на банківський рахунок позивача або реального повернення коштів позикодавцеві, а проценти за позикою підлягають поверненню до моменту фактичного повернення боргу. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі відповідачем не повернуто, проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача в межах трирічного строку позовної давності. Сума, що стягнута з відповідача рішенням третейського суду, не входить до суми стягнення поточного позову, а тому закриття провадження у справі є неможливим. За клопотанням представника відповідача [PERSON], ухвалою суду від 30 травня 2016 року (а.с. 116) були витребувані докази: - від ПАТ «Укрсоцбанк» оригінал договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року з додатками до нього; оригінал договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 106/6/313-8 від 04 серпня 2008 року з додатками до нього; оригінали заяв про видачу готівки № авт.269286 від 04 серпня 2008 року; № 040004 від 11 серпня 2008 року; № 04-002 від 29 серпня 2008 року; № 04-003 від 27 серпня 2008 року; № 04-001 від 28 серпня 2008 року; № 04-001 від 03 вересня 2008 року; № 08-004 від 22 вересня 2008 року; № 04-005 від 29 вересня 2008 року; № 04 від 07 жовтня 2008 року; № 04-004 від 09 жовтня 2008 року, підписи на яких виконані від імені [PERSON], - від постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків копія рішення третейського суду при Асоціації Українських банків від 02 серпня 2010 року по справі № 958/10 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] та матеріали вказаної справи; - із архіву Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області кримінальну справу за звинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 336 КК України - із архіву Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу № 209/4676/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк" про захист прав споживача, визнання недійсними третейської угоди і договору. За клопотанням представника відповідача [PERSON] ухвалою суду від 06 грудня 2016 року (а.с. 155) у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинялося. 05 квітня 2017 року матеріали справи були повернуті до суду без проведення судової почеркознавчої експертизи в звязку з відсутністю оплати експертизи. Ухвалою суду від 06 квітня 2017 року (а.с. 162) провадження у справібуло поновлено та справа призначена до подальшого судового розгляду. За клопотанням представника відповідача [PERSON] ухвалою суду від 15 травня 2017 року (а.с. 170-171) у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. 11 жовтня 2017 року матеріали справи були повернуті до суду без проведення судової почеркознавчої експертизи в звязку з відсутністю оплати експертизи. Ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року (а.с. 175) провадження у справі було поновлено та справа призначена до подальшого судового розгляду. У зв'язку з прийняттям нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, згідно ухвали суду від 11 січня 2018 року (а.с. 193) розгляд справи продовжений в порядку загального позовного провадження. В подальшому представник ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву від 13.02.2018 року про розгляд справи за його відсутності, в якій також підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання в подальшому також не зявилися. Від представника відповідача 18.04.2018 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача [PERSON], в якій він також просить відмовити в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідач [PERSON] уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8, згідно якого відповідач отримала від банку у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 88500 доларів США з кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 03 серпня 2018 року, зі сплатою 14 процентів річних та комісій (а.с 5-8). Для забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором № 105/6-313-8, 04 серпня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки № 105/24/196/8, за умовами якого відповідач передала позивачу в іпотеку житловий будинок, загальною площею 261,6 кв.м., житловою площею 101,7 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Жені Закрутова, буд. 24, вартість якого, за погодженням сторін, становила 858450,00 грн. (а.с. 11-13). Відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконувала, припинила повертати суму основної заборгованості та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 12 квітня 2010 року прострочена заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року перед ПАТ «Укрсоцбанк» становила 940388, 23 грн. В звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02 серпня 2010 року у справі № 958/10 позов було повністю задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року в сумі 940388, 23 грн. та 9803,88 грн. витрат, повязаних з вирішенням спору Третейським судом (а.с. 122-124). Цим рішенням було встановлено, що позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості за користування кредитними коштами станом на 12 квітня 2010 року, де вказано, що сума заборгованості за договором складається із заборгованості по відновлювальній кредитній лінії, суми заборгованості по відсотках, пені та штрафу. Залишок неповернутих відповідачем кредитних коштів становить 88498,48 доларів США, що в еквіваленті на момент розрахунку за курсом НБУ складає 701483,20 грн. За вказаний позивачем період користування кредитними коштами відповідачу були нараховані проценти в сумі 18144,46 доларів США, що в еквіваленті на момент розрахунку за курсом НБУ складає 143822,06 грн., які відповідачем не були сплачені, а також нарахована пеня в розмірі 19005,45 грн. та штраф за порушення умов договору у розмірі 76077,52 грн. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» обґрунтовані, підтверджені доказами та підлягають задоволенню повністю і складають 940388,23 грн. Крім того, в мотивувальній частині рішення Третейський суд послався на ст. 611 ЦПК України, згідно якої у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно пункту 4.4 договору відновлювальної кредитної лінії №105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обовязків, визначених пунктами 3.3.7 та 3.3.8 (сплачувати проценти та комісії, своєчасно в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами), протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеня). Враховуючи умови кредитного договору, Третейський суд прийшов до висновку, що станом на 12 квітня 2010 року відповідачем більш ніж на 90 календарних днів були порушені обовязки, встановлені пунктами 3.3.7 та 3.3.8 договору відновлювальної кредитної лінії, у звязку з цим, відповідно до пунктів 3.3.14, 3.2.3 договору відповідач повинна була погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання відновлювальної кредитної лінії та нараховані штрафні санкції, оскільки строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02 серпня 2010 року набрало законної сили і є чинним на теперішній час, що не заперечувалося представником позивача у відповіді на відзив. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02 серпня 2010 року по справі № 958/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 940388, 23 грн. та витрат повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 9803, 88 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до Третейського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 12 квітня 2010 року, в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за договором відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року з 03 серпня 2018 року на 12 квітня 2010 року (день нарахування заборгованості за кредитом) та отримав право звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені та штрафів. Своїм правом позивач скористався, звернувся до Третейського суду і його позовні вимоги рішенням суду від 02 серпня 2010 року були задоволені в повному обсязі. Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки після звернення до Третейського суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 12 квітня 2010 року, позичальник був зобовязаний в повному обсязі повернути кредит протягом одного робочого дня з моменту нарахування заборгованості. Тому усі наступні щомісячні платежі за графіком після спливу одного робочого дня з моменту нарахування заборгованості не підлягали виконанню. Зазначене вище свідчить про те, що звернувшись до відповідача з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 105/6-313-8 від 04 серпня 2008 року, цей договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків поза строком дії кредитного договору не передбачено. Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена у постановах від 02 грудня 2015 року № 6-1707цс15 та № 6-249цс15, та у потанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц. У своїй заяві про збільшення позовних вимог, представник позивач посилається на те, що проценти за кредитом та неустойка підлягають стягненню з відповідача, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі не повернуті. Проте, з моменту ухвалення рішення Третейським судом, яким вирішено спір між сторонами щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини між сторонами у справі перейшли у площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження». Згідно абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, і не надає права на нарахування та отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 84442,30 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 548370,01 грн. та заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 578888,29 грн. не підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору між сторонами, індексації не підлягає. Позивач взагалі не звертався до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, згідно зі статтею 625 ЦК України. Ввраховуючи принцип диспозитивності, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, в звязку з відмовою в задоволенні позову, суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий зір.

Outcome: dismissed