Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

16 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] обласної дирекції НАСК «ОРАНТА» на його користь 33\~165, 61 гривень, в тому числі неоплаченої суми страхового відшкодування 28\~949, 47 гривень, пені 2\~281, 20 гривень, 3 % річних 280, 77 гривень та інфляція 1\~654, 17 гривень. А також стягнути з [PERSON] на його користь 5\~000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 03.07.2016 року з вини відповідача [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода? в результаті якої йому було спричинено матеріальний збиток та моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] обласної дирекції НАСК «ОРАНТА» - [PERSON] у судоовму засіданні заперечуав протии задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився про час дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, клопотань та заяв про відкладання розгляду справи суду не надав. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що жодних нових доказів, окрім тих, що були надані до позовної заяви, представник позивача суду не надала, з клопотаннями про їх витребування не зверталась, доказів неможливості отримати їх самостійно не навела, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній документами. Крім того, суд звертає увагу на те, що представником позивача не були надані взагалі оригінали вказаних документів, а твердження щодо того, що особисто позивач знаходиться за кордоном, у зв`язку з чим не може їх надати, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не є поважною причиною ненадання оригіналів документів з урахуванням того, що позов було подано ще 2,5 місяці назад. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2016 року о 22 годині 00 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Одесі, здійснюючи виїзд з прилеглої території будинку за адресою Люстдорфська дорога 55, не впевнився в безпеці руху та здійснив наїзд на велосипедиста. В результаті дорожньої пригоди велосипед отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями, [PERSON] порушив вимоги п. 10.2 «Правил дорожнього руху». Вказана обставина встановлена постановою судді Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/8506/16-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України та накладено штраф у розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особо. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем [PERSON] порушено вимоги п.п. 10.2 «Правил дорожнього руху України». Разом з тим, з матеріалів справи та вищевказаної постанови не можливо достовірно встановити, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.07.2016 року, шкоду було завдано саме позивачу [PERSON]. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди Таким чином, суд вважає недоведеним причинно-наслідковий зв'язок між пошкодженням велосипеда, шкодою позивача та діями відповідача, так як жодна з перелічених підстав у даному випадку відсутня. Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У звязку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода її розмір та причино-наслідковий звязок між ДТП та заподіяною шкодою позивачу. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що з клопотаннями про витребування будь-яких доказів позивач та його представник до суду не звертались, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, зазначені докази судом не витребувались і справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначає позивач, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди його велосипеду марки FUJI Track Classic, 2012 року випуску завдано технічних пошкоджень. Так, згідно висновку експерта № 13/07/16-1 від 13 липня 2016 року, виконаного судовим експертом ТОВ «Феміда та Немезида» вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТС FUJI Track Classic, 2012 року випуску, з урахуванням зносу, складає 9\~374, 53 гривень. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в Публічному акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» згідно полісу № АЕ/4997066 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого вбачається, що розмір шкоди заподіяної майну становить 50\~000 гривень, розмір франшизи -1\~000 гривень. Позивач, [PERSON], у відповідності до вимог ст.. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» повідомив НАСК «ОРАНТА» про страховий випадок. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон №1961-15) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до розрахунків страхового відшкодування від 14.04.2017 року., сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи 1 000 гри. (сума яка не відшкодовується страховиком згідно п.п. 12.1 ст. 12 закону №1961-15) складає 8 374,53 гри. 20.04.2017 року НАСК «ОРАНТА» перерахувала суму страхового відшкодування у розмірі 8 374,53 грн. на рахунок наданий позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 22052 від 20.04.2017 року. Вимоги позивача про стягнення пені 2\~281, 20 гривень, 3 % річних 280, 77 гривень та інфляції у розмірі 1\~654, 17 гривень, на думку суду є безпідставними, та не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. З матеріалів наданих представником відповідача НАСК «ОРАНТА» вбачається, що 05.07.2016 року [PERSON] було надано до НАСК «ОРАНТА» письмове повідомлення про ДТП. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як сверджує представник відповідача, Позивач подав до НАСК «Оранта» дві заяви про страхове відшкодування від 13.01.2017 року, та від 01.03.2017 року, однак до першої заяви про страхове відшкодування не були додані реквізити для перерахування коштів, що унеможливлювало виплату страхового відшкодувать Відповідно до п.п. 3 п. 36.2 ст. 36 Закону, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Таким чином, Позивачем було прострочено строк для подачі заяви про страхове - відшкодування на 192 дні. Крім того, п. 36.2. ст. 36 Закону вказує, що страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК). Враховуючи що положення ст. 625 ЦК України, не розповсюджуються на правовідносини, які виникають в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підстави для стягнення з ПАТ НАСК «ОРАНТА» суми страхового відшкодування, з урахуванням інфляції та 3% річних, відсутні. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування шкоди у звязку з лікуванням, оскільки відповідно до ст. 24, 24.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Натомість позивачем не надано доказів обґрунтованості витрат, оскільки довідки лікувально-діагностичного центру "Меделіт" суд не бере до уваги так як обстеження у вказаному центрі позивач проходив 31.10.2016 року та повторно 26.12.2016 року, натомість як дорожньо-транспортна пригода відбулася 03.07.2016 року. Більш того суд звертає увагу, що Страхова компанія «ОРАНТА» виконала всі свої обов'язки у передбачений законом строк, сплатила суму страхового відшкодування у розмірі 2341,50 грн., що складається з підтверджених касовими чеками витрат на лікування 390+650+990+200 = 2 230 гри. + 111,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23101 від 27.04.2017року. Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2\~ст. 3 ЦПК України\~зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. Відповідно до вимог\~\~ст. 214 ЦПК України\~\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Outcome: dismissed