Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про відшкодування втраченої вигоди в розмірі 60575 гривень, визнання недійсною додаткової угоди та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, вказавши, що між нею та відповідачем було укладено договір №462737 банківського вкладу (депозиту) від 11 червня 2008 року на 5000 доларів США. За умовами договору датою видачі вкладу 11.06.2009 року. 13.02.2009 року вона подала заяву №999 про дотермінове розірвання договору та передчасну видачу вкладу, однак їй було відмовлено банком. 11.06.2009 року по закінченню дії терміну договору вона звернулася до банку з метою забрати вклад, однак було відмовлено та заявлено, що якщо вона пролонгує договір на 4 місяці то ї повернуть 1000 доларів США, а не пролонгує то не повернуть нічого. Щоб повернути хоча б частину вкладу вона змушена була погодитися та нею було підписано додаткову угоду "Мій вибір" про продовження терміну строку депозитного вкладу до 12.10.2009 року. І тільки після підписання ї повернули 1000 доларів США. 12.10.2009 року закінчився строк дії додаткової угоди, однак кошти почали повертати їй частинами з червня 2011 року: 10.06.2011 року повернули 1250 доларів США; 10.08.2011 року повернули 2744 доларів США. Таким чином банк безпідставно утримував її кошти більше року і при цьому зменшив суму вкладу до 4994 долари США. Якби банк не порушив свої зобов'язання повернути гроші після закінчення договору 11.06.2009 року вона б скористалася своїм правом положити гроші на відкрити нею 16.06.2009 року депозитний рахунок в Райффайзен банк Аваль по договору №[NUMBER]. Банк Надра позбавив її такого права і у зв'язку з цим вона не могла положити гроші у банк Аваль, де у неї на то час заключався договір та спокійно отримувала б відсотки у вигляді 12 % річних, замість того, щоб тримати безкоштовно гроші у Банку. Відповідно до п.2 ст. 22 ЦК України позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Крім того ї заподіяна моральна шкода яка визначається у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою банка, вона змушена була заощаджувати на предметах першої необхідності, через стресовий стан у неї порушився сон, вона втратила душевний спокій, захворіла псоріазом. Додатковим договором було обмежено її права. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача направив до суду письмові заперечення та клопотання про застосування строку позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що 11 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір депозиту на 5000 доларів США, за умовами договору датою видачі вкладу є 11.06.2009 року 13.02.2009 року [PERSON] подала заяву №999 про дотермінове розірвання договору та передчасну видачу вкладу, однак [PERSON] було відмовлено банком. 11.06.2009 року між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду "Мій вибір" про продовження терміну строку депозитного вкладу до 12.10.2009 року та процентна ставка з 12.06.2009 року встановлювалася у розмірі 3,6% річних. 31.12.2009 року вклад в розмірі 4000 доларів США перераховано з вкладного на поточний рахунок. 12.06.2009 року банк повернув [PERSON], за її заявою,1000 доларів США. 10.06.2011 року банк повернув [PERSON] 1250 доларів США та 10.08.2011 року було повернуто ще 2744 доларів США. Відповідно до вимог ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Позивач як на підставу позовних вимог про стягнення втраченої вигоди в розмірі 974,71 долар США, посилається на те, що нею було укладено договір 16.06.2009 року з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і вона не скористалася своїм правом положити кошти на вказаний депозитний рахунок де отримувала б вищі відсотки, а саме 12% річних, замість того, щоб тримати безкоштовно гроші у банку, оскільки банк порушив своє зобов'язання повернути кошти після закінчення депозитного договору 11.06.2009 року. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі сторони позивача не надано до суду доказу про заподіяння їй збитків у зв'язку з неповерненням ПАТ КБ «Надра» їй коштів 11.06.2009 року, оскільки судом встановлено, що 12 червня 2009 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору строкового банківського вкладу №462737, відповідно до якої сторони доповнили п.2.2 новим абзацом - сторони домовилися пролонгувати строк дії вкладу на 4 місяці з дати укладення даної додаткової угоди, дата повернення вкладу 12.10.2009 року. П.2.3 викласти в наступній редакції - з 12.06.2009 року процентна ставка встановлюється в розмірі 3,6% річних. Крім того договір, на який посилається позивачка, що був укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 16.06.2009 року діяв до 17.07.2009 року (розрахунок упущеної вигоди позивачем здійснено за період з 12 червня 2009 року по 09.08.2011 рік). Вирішуючи позовні вимоги стосовно визнання додаткової угоди недійсною, суд враховує, що позивачем не надано обґрунтування підстав недійсності угоди, а також, що відповідно до вимог ст.ст. 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування строків позовної давності заявлено представником відповідача. Також суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суду не надано доказу порушення прав [PERSON] ПАТ КБ «Надра» з підстав зазначених у позові. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed