Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати її колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] у зв'язку з його непроживанням у даному будинку більше семи років без поважних причин. Вимоги обгрунтовує тим, що відповідач, забравши особисті речі не попередивши її, виселився з будинку, власником якого вона є, на даний час проживає в Російській Федерації, створивши там нову сім"ю. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що фактично чоловік не проживає в будинку з 2004року, відколи виїхав на роботу закордон ( в Чехію). В сільській раді дізналася, що він, розірваши з нею шлюб, змінив прізвише на [PERSON], оскільки уклав шлюб з іншою жінкою і обрав її прізвище. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в газеті "Галичина" про виклик його до суду ( а.с.38). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК УКраїни. Суд вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі та давши їм правову оцінку, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . (а.с.4-6). Уклавши шлюб з [PERSON], позивач зареєструвала його на проживання у вказаному будинку . (5). 21.07.2009року шлюб між ними розірвано і в подальшому в зв"язку з повторним одруження з іншою жінкою [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] ( обравши прізвище дружини) і саме за таким прізвищем зареєстрований на проживання у вказаному будинку, про що стверджують матеріали справи ( (а.с.5, 7 . Встановлено, що відповідач більше 7 років (з 2009 року) не проживає у вказаному будинковолодінні без поважних причин. Забравши особисті речі, він виїхав на проживання в Російську Федерацію і створив іншу сім'ю, таким чином втратив інтерес до вказаного житла. Дана обставина підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами та проживають поруч; актами обстеження побутових умов, в яких зафіксований факт його відсутності відповідача по місцю реєстрації та довідкою Тисівської сілької ради (а.с. 5, 8-9). Зокрема, свідки підтвердиди, що [PERSON] більше 7 років не проживає в даному будинку, забрав речі та виїхав за межі України до Російської Федерації, де створив іншу сім'ю і з того часу немає ніяких відомостей щодо нього. Позивач не створювала жодних перешкод для відповідача у користуванні житлом. При цьому доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважала праву проживання відповідачу в будинку, і він примусово залишив житлове приміщення судом не здобуто. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не проживає у належному позивачу будинковолодінні більше одного року, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved