Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути ПРАТ «СМЕП «СИМВОЛ» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.05.2018 року по 01.10.2018 року у розмірі 23\~296,23 грн. (після утримання передбачених законом податків та зборів), та стягнути на його користь 10\~000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення положень ст. 115 КЗпП України не виплатив позивачу нараховану заробітну плату у строки, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 23\~296,23 грн. Ухвалою суду від 14.11.2018 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи на 12.12.2018 року, яке було відкладено на 10.01.2019 року та на 06.02.2019 року. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позивач позов підтримав, відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи що відповідає положенню ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] відповідно до наказу № 118 від 10.09.2010 року був прийнятий електрогазозварником 4 розряду ПАТ «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство «Символ», що підтверджується записами трудової книжки (а.с.5-6). Згідно бухгалтерської довідки від 10.10.2018 року № 00000000070 дохід [PERSON] за період з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року склав 30\~826,59 грн., виплачено за цей період 1\~519,17 грн., заборгованість по заробітній платі підприємства перед працівником становить 23\~296,23 грн. (а.с.7). Відповідно до ст.115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не виплатило заробітну плату позивачу за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості\~у виборі\~професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.21, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 233\~КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких вищенаведених підстав, оскільки відповідачем позивачу не виплачена належна йому заробітна плата, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати у розмірі 23\~296,23 грн. (без урахування податків та інших обовязкових платежів). На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 10\~000,00 грн., суд виходить з такого. Відповідно до\~ст.\~237-1 КЗпП\~України відшкодування\~власником або\~уповноваженим ним\~органом моральної\~шкоди працівнику\~провадиться у\~разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв'язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до розяснень, що містяться у п.9, п.13 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У судовому засіданні встановлено, що діями відповідача було порушено законні права позивача, що призвело до виникнення у нього відчуття несправедливості, сильного переживання і нервування, створило стресову ситуацію, негативно вплинуло на стан здоров'я позивача, його сон і самопочуття. Відсутність заробітної плати вплинуло на матеріальне становище позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в необхідному обсязі задовольнити свої потреби в їжі, одязі, відпочинку, лікуванні. Для захисту порушених законних прав у суді позивач докладав додаткових зусиль, що призвело до змін способу його життя. З огляду на наведене, доводи позивача про порушення його законних прав, які призвели до моральних страждань, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial