Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ВАТ «Запоріжжяобленерго», в якому просила стягнути з відповідача на її користь вартість прибору обліку електроенергії НІК 2102-02.М2В у розмірі 495,00 грн., моральну шкоду 700 грн., та судовий збір у розмірі 551,20 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Постачання електроенергії у її квартиру здійснює відповідач. Будинок знаходиться на балансі ЖБК-6 «Комунальник». До 14.04.2015 в квартирі був встановлений прилад обліку електричної енергії СО-2М, який з 01.09.2012 вилучений з експлуатації. Оскільки відповідачем не було забезпечено планову заміну прибору обліку електроенергії у квартирі позивача, вона була змушена за власний рахунок придбати і встановити 14.04.2015 новий прибор обліку електроенергії класу НІК 2102-02.М2В. Також вказує, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивач була змушена користуватися пожежонебезпечним прибором обліку з 01.09.2012 по 14.04.2015 та витратити власні кошти, зусилля та час на його придбання і заміну. З наведених підстав просила задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, оскільки позивач не була споживачем послуг ВАТ «Запоріжжяобленерго» до укладення із нею договору 16.04.2015, тобто стала споживачем вже після заміни приладу обліку. До цього часу споживачем послуг відповідача було ЖБК-6 «Комунальник», з яким позивач розраховувалась за надані послуги. Вказала, що прилад обліку є власністю позивача, який вона зобовязана була утримувати в належному стані. Оскільки відповідач не мав договірних відносин з позивачем до 16.04.2015, отже не здійснював експлуатацію приладу обліку. Статус субспоживача позивач набула, як і інші мешканці будинку, після підписання 01.01.2015 додаткової угоди до договору № 734 від 23.04.2010, укладеного між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ЖБК-6 «Комунальник». Просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2000, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 492 (арк. справи 8). 16.04.2015 між [PERSON] та ВАТ «Запоріжжяобленерго» було укладено договір № 569501039 про користування електричною енергією (арк. справи 4950). До цього часу між сторонами письмового договору про користування електричною енергією не укладалось. Проте, фактично позивач до 16.04.2015 користувалась електроенергією у належній їй квартирі, що не заперечується сторонами спору. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у постанові № 6-59цс13 від 30.10.2013, який є обовязковим для суду в силу положень ст. 360-7 ЦПК України. Відтак, враховуючи, що позивач з часу придбання квартири по момент укладання письмового договору з ВАТ «Запоріжжяобленерго» фактично користувалась електричною енергією, тобто житлово-комунальною послугою, наданою відповідачем, суд доходить висновку, що між сторонами фактично існували відповідні договірні відносини, які обумовлювали наявність у відповідача обовязку, у тому числі, здійснити планову заміну приладу обліку електричної енергії відповідно до приписів пункту 38 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357. На користь зазначеного висновку суду також свідчить і те, що 10.04.2015 комісією ВАТ «Запоріжжяобленерго» складено акт про порушення № 00137548, за яким у квартирі позивача виявлено самовільне підключення до електромережі іншого власника (арк. справи 51). Тобто, вказаний акт складався ще до укладання письмового договору між сторонами. Цій обставині також надано оцінку в рішенні Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2015 у справі № 337/6007/15-ц, 2/337/2428/2015 за позовом [PERSON] до ЖБК-6 «Комунальник», третя особа ВАТ «Запоріжжяобленерго», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому вказано, що постачання електричної енергії населенню здійснює ВАТ «Запоріжжяобленерго», а позивач є її користувачем. Сторонами не оспорюється, що заміна приладу обліку була здійснена безпосередньо позивачем та нею було сплачено вартість вказаного приладу у розмірі 495,00 грн., підтвердженням чого є товарний чек № 31 від 10.04.2015 (арк. справи 9). 16.04.2015 працівником відповідача було складено акт про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією встановленого позивачем приладу обліку (арк. справи 10). Враховуючи, що відповідач свого обовязку по заміні приладу обліку не дотримався, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума, витрачена нею на придбання такого приладу обліку. Суд вважає непереконливими посилання відповідача на те, що між сторонами не існувало договірних відносин, оскільки споживачем електроенергії до укладення окремих договорів із власниками квартир, був ЖБК-6 «Комунальник», який є балансоутримувачем будинку. Відповідач вказує, що ним надавалися послуги саме ЖБК-6 «Комунальник», який в подальшому вже забезпечував надання електроенергії у квартири мешканців будинку. Після прийняття рішення про укладення окремих договорів із споживачами, відповідач спрямував до ЖБК-6 «Комунальник» технічні умови, за якими передбачалось встановлення відповідних нових приладів обліку у квартирах безпосередньо мешканцями. Так, дійсно, між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ЖБК-6 «Комунальник» було укладено договір № 734 від 23.04.2010. Проте, даний договір стосувався постачання електроенергії до кооперативу, тобто між цими юридичними особами мали місце відносини постачання (купівлі-продаж, поставка) електричної енергії (стаття 714 ЦК України). Позивач не була стороною цього договору та її прав та обовязків цей договір не стосувався. В цей же час, правовідносини, що існували між позивачем [PERSON] та ВАТ «Запоріжжяобленерго», стосувались користування електричною енергією, що, в подальшому, і було закріплено письмовим договором про користування електричною енергією від 16.04.2015 між сторонами. За змістом цього договору його предметом зазначено постачання електричної енергії на обєкт побутового споживача квартиру, в необхідних обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості. Також, як встановлено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2015 у справі № 337/6007/15-ц, 2/337/2428/2015 за позовом [PERSON] до ЖБК-6 «Комунальник», третя особа ВАТ «Запоріжжяобленерго», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позивач зверталась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з метою стягнення у т.ч. вартості придбаного нею електролічильника у сумі 495,00 грн. з ЖБК-6 «Комунальник». В своєму рішенні суд встановив, що з боку відповідача ЖБК-6 «Комунальник» не було вчинено ніяких протиправних дій в межах спірних відносин, які б спричинили позивачу [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. Таким чином, враховуючи, що суд не встановив наявності підстав для стягнення з ЖБК-6 «Комунальник» на користь [PERSON] суми витрат на придбання приладу обліку, тому позивач цілком обґрунтовано звернулася із даними вимогами до ВАТ «Запоріжжяобленерго». Крім того, відповідач ВАТ «Запоріжжяобленерго» не довів перед судом свого права вимагати від позивача, як мешканки будинку, з метою подальшого укладання письмового договору, самостійної заміни приладу обліку електричної енергії відповідно до технічних умов (лист ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 24.10.2013 № 55/45-10177 на адресу голови ЖБК-6 «Комунальник»). Дійсно, законодавством та відповідними нормативними актами у сфері електроенергетики передбачені певні вимоги, яким має відповідати технічний стан розрахункового засобу обліку, яким обладнана електроустановка особи, але жодною нормою законодавства не передбачено права енергопостачальної організації вимагати вчинення таких дій від споживачів. Крім того, у вищевказаному листі йдеться про осіб, які мають намір набути статусу споживача. В цей же час, як встановлено судом вище, позивач фактично являлась споживачем послуг ВАТ «Запоріжжяобленерго» і раніше, тобто до укладання письмового договору. На переконання суду, відповідач, який відмовив позивачеві у заміні електролічильника, як енергопостачальна організація, яка займає монопольне становище на ринку даних послуг м. Запоріжжя, поставив позивача у такі умови, що вона була змушена замінити прилад обліку самостійно (лист від 20.03.2015 № 55/49-К-52/1745 арк. справи 34). В цей же час, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони залишилися не підтвердженими жодними доказами. Крім того, згідно з вимогами\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В цей же час, суд зазначає, що правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). В умовах, коли законом можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, її відшкодування здійснюється лише у випадку, якщо сторони передбачили таку можливість в укладеному договорі. В даному випадку відшкодування моральної шкоди сторонами не передбачалось, а також залишилось не передбаченим у письмовому договорі від 16.04.2015. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] частково, а саме в частині стягнення вартості прибору обліку електричної енергії в сумі 495,00 грн. Відповідно до вимог статті 88 ЦК України та враховуючи майновий характер позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. (арк. справи 18), що є мінімальним розміром, встановленим Законом України «Про судовий збір» при зверненні до суду фізичними особами з позовами майнового характеру.

Outcome: partial