Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

12 березня 2020 року позивач звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 14 серпня 1993 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Виконкомом Аркадіївської сільської ради Згурівського району Київської області, актовий запис № 7. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають різні характери та різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює. Понад 11 місяців вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують. Їхній шлюб носить формальний характер. Відповідач категорично відмовляється від розірвання шлюбу у позасудовому порядку. Примирення не вбачає можливим, тому просить шлюб між сторонами розірвати, в разі задоволення позову не стягувати із відповідача судові витрати. У судове засідання сторони повторно не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, копію позовної заяви з додатками отримав, про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. Відтак суд вбачає за можливе ухвалити судове рішення. При цьому суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Пономарьов проти України» від 03.04.2008). Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 14 серпня 1993 року, який був зареєстрований Виконкомом Аркадіївської сільської ради Згурівського району Київської області, актовий запис № 7, від якого неповнолітніх дітей не мають (а.с.5 - свідоцтво про шлюб). Прізвище позивача до укладення шлюбу « [PERSON] », проте вона не виявила наміру змінювати прізвище. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства приблизно рік тому. Розірвати шлюб у позасудовому порядку відповідач відмовляється.Примирення між сторонами не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн (а.с.7 - копія квитанції). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами припинено, натепер сім`я фактично не існує, вони проживають нарізно та мають різні бюджети, на що посилається позивач та не заперечив відповідач. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved