Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]., за кожною з них на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS], за [PERSON] також право власності на 4/6 частини житлового будинку після смерті батька [PERSON], померлого [INFO].У обгрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що рішенням виконкому Червонобаварської районної ради депутатів трудящих м.Харкова від 24.05.1957 р. батькові [PERSON] та відчиму [PERSON]-[PERSON] виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 570 кв. м., для будівництва на праві власності кам'яного будинку жилою площею 21 кв.м. , що складатиметься з двух кімнат та надвірних будівель-сараю пл. 12 кв.м. і вбиральні-1,9 кв.м. Проектом від 10.07.1957 р. [PERSON] дозволено звести житловий будинок пл.. 43,1 кв.м. з приміщеннями житлової кімнати пл.14,3 кв.м., спальні пл. 7,6 кв.м., кухні пл. 8,0 кв.м., веранди пл. 8,1 кв.м., прихожої пл. 3 кв.м., комори пл. 2,1 кв.м. В період шлюбу батьки на вказаній земельній ділянці збудували житловий будинок літ. «А-1», прибудови літ. «а», «а1», надвірні споруди- сараї літ. «Б», «В», вбиральню літ. «Г», льох літ. «Д», огорожу №1, хвіртку №2 , однак право власності не було оформлено. КП «Харківське міське БТІ» в 1974 р. проведена поточна інвентаризація кварталу, виготовлений відповідний план земельної ділянка, користувачем якої визнано [PERSON] Після смерті матері [PERSON] прийняла спадщину, оскільки постійно проживає та зареєстрована у спірному житловому будинку, в тому числі на день смерті спадкодавців.[PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте одержати свідоцтво про право на спадщину позивачі позбавлені можливості через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що житловий будинок [ADDRESS] у існуючих розмірах та й у тих, які зазначені у договорі про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку не прийнято в експлуатацію та на нього не зареєстровано право власності, тому до спадкоємців переходять лише визначені майнові права,які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування передбачено законодавством. Письмові пояснення разом із заявою про можливість розгляду справи без участі представника Харківської міської ради долучені до матеріалів справи ( а.с. 61-64). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, мешкали разом з дочкою [PERSON] від першого шлюбу- [PERSON] та дочкою подружжя- [PERSON] Рішенням виконкому Червонобаварської районної Ради депутатів трудящих № 147 від 24.05.1957 р. [PERSON] виділено у безстрокове користування земельну ділянку площею 570 кв. м., розташовану по [ADDRESS]. Червонобаварська районна Рада депутатів трудящих і [PERSON] уклали договір на право забудови виділеної [PERSON] земельної ділянки (а .с. 10-13, 133-134). В період часу з 1957 року по 1965 р. на вказаній земельній ділянці [PERSON] і [PERSON] збудували житловий будинок літ. «А-1», прибудови літ. «а», «а1», надвірні споруди-сараї літ. «Б», «В», вбиральню літ. «Г», льох літ. «Д», огорожу №1, хвіртку №2 . В 1974 р. Харківським міським бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт станом будівель і споруд на земельній ділянці на 09.01.1974 р. ( а.с.15-19). Житловий будинок складався з житлової кімнати 19,6 кв.м., житлової кімнати пл. 9,2 кв.м., кухні пл. 8 кв.м. Відповідно до експлікації приміщень по плану будинку літ. А-1 на теперішній час зазначені приміщення залишилися у первісній площі ( відповідно літ.1-5, 1-4, 1-3). Прибудови літ. «а», «а1» в подальшому збільшені, переобладнані , а частина приміщень побудована у 2013 р., тому не включені до об'єкту права власності ( а.с.106-115). Як вбачається з будинкової книги подружжя [PERSON], дочка [PERSON]були зареєстровані в будинку 02.10.1958 р. ( а.с.26-37). За інформацією Державного архіву Харківської області, в протоколах засідання виконавчого комітету Червонобаварської районної ради депутатів трудящих м.Харкова за 1958 р. ,1960 р. про введення до експлуатації будинку по [ADDRESS] немає ( а.с. 21, 22). Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За правилами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз'яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.2), порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Позивачем надано технічний висновок про стан будівельних конструкцій житлового будинку літ. «А-1» по [ADDRESS], з якого випливає, що його експлуатація можлива, дефектів у несучих конструкціях і фундаментах будівель не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій в цілому забезпечує надійну експлуатацію і безпеку для життя та здоров'я мешканців. Технічні рішення, які прийняті при будівництві житлового будинку літ «А-1» в цілому відповідають вимогам діючих норм та правил державних стандартів будівельних , санітарних та протипожежних норм ( а.с. 95-105, 116-117). Право власності на нерухоме майно у відповідності до гл.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України посвідчується такими видами правовстановлюючих документів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Матеріали справи свідчать про те, що жодного з вищевказаних документів , на підтвердження належності спадкодавцю [PERSON] житлового будинку, позивачі до нотаріуса надати не могли через їх відсутність, на що є посилання у позові. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Виходячи із ст.ст. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004 р., правила книги 6 Цивільного Кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР, тому до відносин спадкування необхідно застосувати це законодавство. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. За правилами ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] померла [INFO]. ( а.с. 23). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в ред. 1969 р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Розмір часток кожного з подружжя визнаються рівними відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України . Отже, частка [PERSON] в спільному сумісному майні подружжя складає 1/2 частину житлового будинку . Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року є її чоловік [PERSON] та діти- [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступили в управління і володіння спадковим майном, постійно проживали та були зареєстровані в спірному будинку на час смерті спадкодавця (а. с. 29-33). Після смерті матері [PERSON] звернулася до П'ятої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 73-75).Таким чином, за кожним із спадкоємців визнається право власності на 1/6 частину житлового будинку. [INFO]. помер [PERSON] ( а.с. 24). На час його смерті його доля в жилому будинку складала 4/6 частин ( 1/2 + 1/6). Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], яка у встановлений законом строк звернулася до П'ятої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст.. 553 ЦК України син спадкодавця -[PERSON] 18.07.2003 р. подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця- [PERSON]. З наведених підстав суд вважає, що надані докази є належним підтвердженням права власності батьків позивачів на житловий будинок і позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved