Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON], в особі представника за дорученням для надання безоплатної вторинної допомоги [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що в 1987 році її матері [PERSON] Шепетівським бурякорадгоспом виділено квартиру [ADDRESS], а також виділено у постійне користування присадибну земельну ділянку площею 0,22 га. Рішенням виконкому Городищенської сільської ради від 24.03.1997р. за №3, 0,15 га землі із земельної ділянки 0,22 га виділено [PERSON] для будівництва і обслуговування будинку та встановлені тимчасові межові знаки. В користуванні [PERSON] залишилося 0,05 га, оскільки 0,02 га було відведено для вулиці з метою її розширення. В якості компенсації за виділення відповідачу 0,15 га, [PERSON] надано у постійне користування іншу земельну ділянку з цією ж площею, яка на той час належала іншій особі на праві приватної власності. Відповідачі, приблизно в 2005 році, самовільно перенесли межові знаки земельної ділянки, виділеної їм у 1997 році в сторону земельної ділянки позивача, орієнтовно на 0,02 га. Таким чином розмір земельної ділянки позивача зменшився та становить 0,03 га. [PERSON] постійно хворіла, а тому не вирішувала спірне питання. [PERSON] в 2015 році встановив залізобетонні стовпчики, тим самим самовільно захопив ще один метр земельної ділянки позивача. Просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,05 га, яка належить їй на праві постійного користування, відновивши попередній стан земельної ділянки, шляхом демонтажу залізобетонної огорожі, яка знаходиться з південної сторони земельної ділянки позивача за межі її земельної ділянки. Ухвалою суду до участі у справі як співвідповідача залучено [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, пояснив, що приблизно в 1987 році його дружині [PERSON] надали службову квартиру та виділили для її обслуговування 0,23 га землі. В 1997 році з цієї площі передали [PERSON] 0,15 га та земельна комісія встановила межові знаки. Весною 2005 року [PERSON] самовільно переніс межові знаки на 3 м. Після чого [PERSON] приватизував земельну ділянку без погодження меж з [PERSON] Таким чином [PERSON] привласнив собі близько 0,02-0,03 га землі, якою тривалий час користувалася [PERSON] На даний час діти [PERSON] користуються земельною ділянкою площею 0,0344 га замість 0,05 га. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що на підставі рішення Городищенської сільської ради його синові [PERSON] видали Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Сонячній в с. Городище Шепетівського району площею 0,1545 га. В подальшому [PERSON] подарував вказану земельну ділянку матері [PERSON] Заперечив, що він захопив частину земельної ділянки, якою користувалася [PERSON], межові знаки, встановлені у 1997р. ним не переносилися. Представник [PERSON], [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що позов є безпідставним, у справі відсутні докази про те, що земельна ділянка виділялася [PERSON] на праві постійного користування чи передавалася у власність, позивач не довела наявність порушених прав чи права вимагати усунення перешкод від власника земельної ділянки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України в редакції 1990р. розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Стаття 5 цього ж Кодексу передбачала, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно (ст. 6 ЗК). Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Кодексу до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЗК 1990 р. право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Чинний Земельний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2002 року. Згідно з п. 1 Розділу Х цього Кодексу рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до вимог Земельного кодексу України (ст.ст. 116, 118, 124, 125), право власності чи користування земельною ділянкою із земель комунальної власності виникає з моменту державної реєстрації цих прав на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Шепетівським бурякорадгоспом Хмельницької області 07.10.1996р. Рішенням сесії Городищенської сільської ради Шепетівського району від 25.03.1994р. №5 [PERSON] дозволено приватизувати земельну присадибну ділянку площею 0,10 га в с. Городище (без адреси). Рішенням виконавчого комітету Городищенської сільської ради Шепетівського району від 25.04.1997р. №4 [PERSON] виділено 0,12 га під огород в с. Городище (без адреси) за рахунок земель запасу сільської ради. Відповідно до довідки архівного відділу Шепетівської районної державної адміністрації № 04-07/38 від 20.04.2017р. інші відомості про виділення земельної ділянки [PERSON] за період з 1991 по 1992 р.р. відсутні. По 1990р. земля перебувала у володінні Городищенського бурякорадгоспу, документи якого на зберігання в архівний відділ Шепетівської районної державної адміністрації не надходили. Рішення про вилучення земельної ділянки у [PERSON] відсутнє. Рішенням виконавчого комітету Городищенської сільської ради Шепетівського району від 25.04.1997р. №3 [PERSON] надано дозвіл на забудову індивідуального житлового будинку та виділено для цього земельну ділянку в с. Городище площею 0,15 га. Рішенням сесії Городищенської сільської ради Шепетівського району від 31.10.2008р. №5 [PERSON] дозволено приватизувати земельну ділянку по вул. Сонячній в с. Городище. 15.04.2009р. [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1545 га за вищевказаною адресою. 30.07.2010р. [PERSON] подарував земельну ділянку [PERSON], яка на даний час є її власником. 02.04.2009р. [PERSON] померла, її спадкоємцями за законом, які в установленому порядку прийняли спадщину є діти [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 квартири), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.03.2010р. Згідно з частиною 1 статті 92 чинного ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. У справі відсутні докази про те, що [PERSON] було виділено земельну ділянку, яка межує із земельною ділянкою [PERSON], на праві постійного користування земельною ділянкою та що вона переоформила право власності на неї. [PERSON] не була власником земельної ділянки по вул. Сонячній в с. Городище, оскільки, маючи рішення про приватизацію присадибної земельної ділянки площею 0,10 га, не зареєструвала за собою право власності в порядку п. 1 Перехідних Положень ЗК України, не виготовляла технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та правовстановлюючий документ на земельну ділянку за життя не отримувала. Надання сільською радою дозволу на приватизацію земельної ділянки саме по собі не тягне за собою виникнення у позивача будь-яких прав на користування земельною ділянкою та набуття її у власність. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] встановлених судом обставин не спростували, як і не підтвердили, що [PERSON] мала правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту статті 1225 ЦK України слідує, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Враховуючи те, що право власності на земельну ділянку [PERSON] не підтверджено державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом, у позивача відсутнє свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку чи інший правовстановлюючий документ, суд дійшов висновку, що права позивача не порушені, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Довідка виконавчого комітету Судилківської сільської ради №279 від 09.02.2017р., яка містить відомості про те, що згідно погосподарської книги с. Городище за 1995-2000р.р. за домогосподарством по вул. Сонячній, 12/2 в с. Городище станом на 01.01.2000р. площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становила 0,23 га, не є належним доказом того, що вказана ділянка є земельною ділянкою щодо якої виник спір, оскільки у погосподарській книзі не зазначена адреса її розташування та не зазначено реквізитів відповідного рішення місцевої ради про її виділення. Право розпорядження землями комунальної власності, відповідно до ст.ст.12, 122 ЗК України належить органу місцевого самоврядування. Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення з питань земельних правовідносин приймаються виключно на пленарних засіданнях сесії ради органу місцевого самоврядування. Таким чином рішення про розпорядження землями комунальної власності в с. Городище приймає Городищенська сільська рада (на даний час Судилківська сільська рада Шепетівського району), позов до якої не предявлявся. Разом з тим, позивачка не позбавлена можливості звернутися до власника земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) для оформлення своїх прав на користування нею. Згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Таким чином, встановлення меж земельних ділянок до компетенції суду не належить. Також не заслуговує на увагу посилання представника позивача на відсутність погодження [PERSON] межі суміжного землекористування під час приватизації земельної ділянки відповідачем, так як позовні вимоги про визнання Державного акта на право приватної власності недійсним не заявлялися, а підписання (не підписання) акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Outcome: dismissed