Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем в даній справі вони перебувають в зареєстрованому 19 березня 1993 року шлюбі у відділі реєстрації актів цивільного стану Самарського району м.Дніпропетровськ, актовий запис №108 (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 19.03.1993 року). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В період шлюбу вони разом з відповідачем усиновили двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на подружнє життя, з найменших причин між ними виникають сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Прохає шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, прохає шлюб розірвати, після розрівання шлюбу прохає залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надіслав. Вивчивши матеріали справи та надані докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно зі ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебувають в зареєстрованому 19 березня 1993 року шлюбі у відділі реєстрації актів цивільного стану Самарського району м.Дніпропетровськ, актовий запис №108 (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 19.03.1993 року). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В період шлюбу вони разом з відповідачем усиновили двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на подружнє життя, з найменших причин між ними виникають сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, що і змусило позивача звернутися з позовною заявою до суду. Суд приходить до висновку про те, що дійсно подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Подальше прийняття судом заходів щодо примирення подружжя суперечило б моральним засадам суспільства, тому шлюб повинен бути розірваний на підставі ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивач в своїй заяві про розгляд справи у її відсутність прохала після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище, а тому суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище - " [PERSON] ". Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved