Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] (далі-заявник), діючи через свого представника, звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву обґрунтовує тим, що з 18 липня 1978 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . [INFO] її чоловік помер. За життя [PERSON] працював шахтарем, а з 22 березня 1996 року йому було призначено пенсію за віком. З 15 червня 2019 року заявнику також було призначено пенсію за віком. [PERSON] звернулась до Відділу обслуговування громадян №17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про перехід на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте відділення фонду повідомило її про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки нею не надано документів, які б підтверджували факт спільного проживання з годувальником або факт перебування її на утриманні померлого чоловіка. Заявник зазначає, що з моменту призначення її чоловікові пенсії за віком і до самої смерті чоловіка, вони мали спільний бюджет, окрім пенсії чоловіка сім`я інших доходів не мала. Фактично [PERSON] перебувала на утриманні чоловіка, адже отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім цього, станом на момент виходу її чоловіка на пенсію [PERSON] ніде не працювала, пенсію не отримувала. Посилаючись на зазначені обставини, заявник [PERSON] просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що вона перебувала на повному утриманні у чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв чи клопотань не надала. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та його дружина є сестрами. [PERSON] та її чоловіка [PERSON] він знає з 1988 року, вони проживали в [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] . За життя з 1970 року по 2012 рік [PERSON] працював шахтарем. [PERSON] працювала в селищній раді, але не довго, приблизно до 1995 року. [PERSON] перебувала на утриманні чоловіка [PERSON] . Заявник говорила свідкові, що гроші заробляє її чоловік, він забезпечує її всім необхідним. На день смерті [PERSON] вони проживали разом. [PERSON] похований в м. Торез. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] - її рідна сестра. [PERSON] проживала з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Сестра працювала в селищній раді. Чоловік сестри отримував велику зарплатню, потім пенсію, тому повністю утримував сім`ю, в тому числі і дружину. Сестра їй говорила, що вона перебуває на утриманні чоловіка. [PERSON] також говорив свідкові, що він заробив пенсію і його дружині не потрібно ніде працювати. Поховання [PERSON] відбувалося в м. Торез. Вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступного висновку. Як встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебули у зареєстровану шлюбі з 18 липня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18 липня 1978 року. Відповідно до посвідчення № [NUMBER] , виданого 11 листопада 1996 року, [PERSON] з 22 березня 1996 року було призначено пенсію за віком. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 листопада 2014 року виконкомом Пелагеївської селищної ради міста Тореза Донецької області. Відповідно до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , записи про прийом на роботу після 08 травня 1996 року відсутні. Згідно довідки № 18 від 18.02.2021, Відділу обслуговування громадян № 17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, [PERSON] перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком. Листом Відділ обслуговування громадян № 17 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомив [PERSON] про відмову в здійсненні перерахунку пенсії, оскільки відсутній документ, який підтверджує спільне проживання з годувальником або перебування на повному його утриманні. Відповідно до довідки № 671 від 09.02.2021, виданої «Пелагеєвською селищною адміністрацією Донецької Народної Республіки», [PERSON] проживала разом з годувальником [PERSON] на момент його смерті [INFO] . Щодо прийняття до уваги в якості доказу довідки № 671 від 09.02.2021, виданої органом, який фактично здійснює функції органу місцевого самоврядування на тимчасово непідконтрольній території України -«Пелагеєвською селищною адміністрацією Донецької Народної Республіки», суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу, виданого органами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до п.8. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівнянням розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. В судовому засіданні встановлено, що допомога надавалася [PERSON] своїй дружині [PERSON] систематично, носила постійний характер та була для неї єдиним джерелом засобів до існування, що свідчить про перебування заявника на утриманні чоловіка до дня його смерті. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, зазначеною в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 592/17552/18. В судовому засіданні також встановлено, що підтвердження факту перебування заявника на утриманні чоловіка необхідне заявнику для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, в позасудовому порядку заявник не має можливості підтвердити зазначений факт. Тому суд доходить висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування заявника на утриманні померлого чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved