Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

09.08.2021 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» про визнання договору позики № OL-00004144 від 22.01.2016 недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 22.11.2016 отримав позику у відповідача в розмірі 500,00 грн. На підставі п.1 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № OL-00004144 від 22.01.2016 позивач отримав позику у відповідача в розмірі 1600,00 грн. При укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», зокрема був порушений п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема умови Договору, що при порушенні Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі у разі прострочення терміну платежу згідно п.5.5. Договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 2,5 % від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить більше 50%, що відповідно до ч.5 п.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою - є несправедливою умовою. Окрім того, відповідачем при видачі кредитних коштів, не ознайомлював позивача з умовами кредитування, не надавали паспорт кредиту, позивач ніде не ставив свій підпис. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.01.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання коштів у позику № OL-00004144. Згідно з п.1.1, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 500,00 гривень на умовах зворотності, платності, строковості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим Договором термін до 06.02.2016. Згідно з п.1 Додаткової угоди №1 до кредитного договору № OL-00002506 від 08.01.2016 сторони дійшли згоди змінити п.1.1. договору позики, виклавши його у такій редакції: «1.1. За цим Договором Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 600, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичаник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах цього договору.». Згідно з п.1.2 плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 2% в день. Згідно з п.1.4. позика надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми позики на картковий рахунок вказаний позичальником. Згідно з п.1.5. кредитного договору позика надається строком до 06.02.2016 включно, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № OL-00002506 від 08.01.2016 строк позики продовжено до 08.02.2016. У відповідності до п.5.5. Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості за сумою позики більш ніж на 15 календарні дні, Позичальник зобов`язань сплатити Позикодавцю разовий штраф у розмірі 100,00 гривен. У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, з 91 дня користування позикою нараховується пеня в розмірі 2,5 % від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної повної її сплати. Нарахування пені здійснюється в момент оплати. Пунктами 1.7, 4.1 підтверджується, що позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також позичальник підтверджує, що під час укладання договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Згідно з п.7.3 Позичальник підтверджує, що він ознайомлений та повністю розуміє погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись «Правил надання грошових коштів у позику онлайн ТОВ «ЛАЙМ ФІНАНС». У відповідності до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6, 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У відповідності ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Ураховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Із урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Позаяк у відповідності до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі ст.642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ ФІНАНС» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні стст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тому договір укладений між сторонами 22.01.2016 в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч.1 ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», що відповідає правилам ч.1 ст.205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Позивач, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 просить визнати договір, укладений між сторонами недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Із огляду на те, що позивач посилається на застосування Закону № 1023-XII, умови договору цілі кредиту не визначають, слід вважати, що кредит був взятий для особистих потреб. Доказів протилежного відповідно до принципів змагальності відповідач суду не надав. Згідно п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Ураховуючи викладене, встановлено, що між сторонами укладений кредитний договір, підписаний сторонами, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, що останньою не заперечується. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також позивач посилається на несправедливі умови договору щодо нарахування відсотків та пені, оскільки сума компенсації становить більше 50%, чим порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2, п.5 ч.3 ст.18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно з п.1.2 плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 2% в день. Пунктом 5.5 передбачено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості нараховується пеня в розмірі 2,5% від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Спірний договір укладений між сторонами 22.01.2016, терміном платежу є 06.02.2016, що становить 15 днів, за які позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Сторонами визначено, що плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 2% в день (п.1.2 договору). Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з копії договору № OL-00004144 року від 22.01.2016, позивач надав відповідачу свої паспортні дані, ідентифікаційний номер та здійснив електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що свідчить про його ознайомлення з умовами кредитного договору. При вирішенні спору суд також виходить з того, що позивач є особою з повною цивільною дієздатністю, яка цілком усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, а отже, кредитний договір в цілому є таким, що укладений в рамках чинного законодавства України та відповідає положенням ст. 203 ЦК України. Суд вважає, що договір позики укладено на принципах добросовісної конкуренції, адже позивач самостійно та добровільно обрав Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм-Фінанс». Окрім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що укладений між відповідачем та [PERSON] кредитний договір не відповідає вимогам законодавства України. Вимоги про визнання недійсним кредитного договору в цілому, суд вважає необґрунтованими з наведених вище підстав, а тому позовні вимоги слід залишити без задоволення. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, тому судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed