Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

[PERSON] в квітні 2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] газети «33-й канал» в особі засновників Вінницька обласна Асоціація редакторів Вінничини та Вінницька обласна громадська організація «Центр захисту прав журналістів», кореспондентів газети «33-й канал» [PERSON], [PERSON], газети Вінницькі реалії (РЕАЛ), кореспондента газети Вінницькі реалії (РЕАЛ) [PERSON], газети «Місто», кореспондента газети «Місто» [PERSON] про спростування недостовірної інформації та захист честі, гідності, ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що 25.02.2016 року за наказом керівника політичної партії УНА-УНСО [PERSON] (Фуштея) відбулась зустріч членів проводу УНА-УНСО [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з начальником Національної поліції у Вінницькій області [PERSON]. Відповідно до інструкцій голови партій, [PERSON] мав обговорити питання поставлені в заяві УНА-УНСО від 24.02.2016 року та зясувати цілі і завдання, які ставить новий керівник поліції щодо боротьби з корупцією та організованою злочинністю, зокрема в сфері протидії контрабанді, незаконному гральному бізнесі, проведенню незаконних валютних операцій, корупції в медицині тощо. 02.03.2016 року о 09:35 на сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» [PERSON], координатора ГО «Автомайдан [PERSON]» зявилося повідомлення, з якого [PERSON] стало відомо, що [PERSON] відомо про зустріч 25.02.2016 року [PERSON] з [PERSON] та з начальником Національної поліції у Вінницькій області [PERSON]. Проте [PERSON] не оприлюднила основні відомості про хід та підсумки зустрічі, а оприлюднила власну вигадку про те, що нібито керівники УНА-УНСО [PERSON] взяли у [PERSON] запропоновані ним 2000 доларів США, як плату за лояльність організації до нього, тобто [PERSON] поширила негативну інформацію, зокрема про [PERSON], звинувативши його фактично в політичній корупції, а саме: «А потім ввечері отримала інформацію, що наш новий главмент пропонував гроші деяким активістам і що навіть деякі взяли. Тому хочу запитати просто тут у ФБ Natasha Pulnikova [PERSON] з УНСО вам правда пропонували 2000 у.е. за невтручання в ситуацію? Я б дуже не хотіла в це вірити, але ваше відношення до головного міліціянта області раптом так змінилося? І якщо це правда, то чому так дешево? Маю надію, що я все таки помиляюсь». Дане повідомлення [PERSON], поширене нею без будь яких доказів, викликало широке і негативне обговорення протиправної поведінки [PERSON], як в соціальних мережах, так і серед широкої громадськості, в ЗМІ та в самій УНА-УНСО, яка прийняла рішення про негайне усунення [PERSON], на той час т.в.о керівника [PERSON] обласної організації політичної партії УНА-УНСО та [PERSON] відокремленого підрозділу ГО УНСО з займаних посад. Таке рішення Організації стало можливим внаслідок запевнення присутніх на «спеціальних зборах УНСО» 03.03.2016 року членів УНА-УНСО в тому, що [PERSON] надала незаперечні докази [PERSON] незаконної діяльності на шкоду інтересам УНА-УНСО і громади, а саме відеозапис розмови від 25.02.2016 року з [PERSON], який про таку незаконну діяльність і свідчить. Проте слід зазначити, що на зібранні УНСО 03.03.2016 року даний відеозапис не демонструвався, а сама його наявність, його зміст були прийняті присутніми «на віру». [PERSON] наполягав і наполягає, що відеозапис від 25.02.2016 року наданий [PERSON] не містить і не може містити ніякої інформації про вчинення [PERSON] протиправних дій, в тому числі і щодо отримання від [PERSON] 2000 доларів США, чи навіть обговорення такої можливості це все зловорожа до [PERSON] вигадка [PERSON] Розуміючи, що негативну неправдиву інформацію можливо спростувати лише переконливими доказами [PERSON] звернувся з інформаційним запитом від 11.03.2016 року до задекларованого носія таких доказів, а саме до координатора ГО «Автомайдан [PERSON]» [PERSON] однак станом на 08.04.2016 року ніякої відповіді від неї не отримав та вимушений був звернутися до Управління СБУ у Вінницькій області, так як [PERSON] стверджує, що там є потрібний [PERSON] відеозапис. Все вищевикладене спричинило не тільки велику негативну хвилю обговорення щодо [PERSON] в соціальних мережах, а й цілий ряд публікацій в [PERSON] ЗМІ, а тому вважає, поширена [PERSON] негативна, недостовірна інформація несправедливо та безпідставно звинувачує [PERSON] у вдаванні саме до аморальних, корисливих, інших негативних дій і викладена тами чином, що донесена до значної кількості читачів як незаперечний доконаний факт неадекватної протиправної поведінки, що стало підставою для значної кількості людей утвердитись в думці про особу [PERSON], як людина котра не дотримується моральних засад суспільства, що не відповідає дійсності і вимушений звернутись з даним позовом до суду. Згідно заяви про зменшення позовних вимог [PERSON] просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] поширену головою ГО «Автомайдан [PERSON]» [PERSON], а саме: «А потім ввечері отримала інформацію, що наш новий поліцейський пропонував гроші деяким активістам і що навіть деякі взяли. Мова йде про [PERSON] та [PERSON] з УНСО. Чула, що їм пропонували 2000 у.о. за невтручання в ситуацію. Цю інформацію [PERSON] надіслали знайомі» (яка розміщена в газеті «33 канал» від 09.03.2016 року в матеріалі «Хто з [PERSON] активістів вимагав 2000$ у начальника поліції за «погашення конфлікту?») та зобовязати голову ГО «Автомайдан [PERSON]» [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію протягом 30 днів від моменту набрання рішенням суду законної сили, шляхом публікації в газеті «33 канал» за її власний рахунок наступного тексту спростування: «Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/7673/16-ц від (дата) визнана такою, що не відповідає дійсності, порушує та ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] наступна інформація поширена головою ГО «Автомайдан [PERSON]» [PERSON]: «А потім ввечері отримала інформацію, що наш новий поліцейський пропонував гроші деяким активістам і що навіть деякі взяли. Мова йде про [PERSON] та [PERSON] з УНСО. Чула, що їм пропунували 2000 у.е. за невтручання в ситуацію. Цю інформацію [PERSON] надіслали знайомі» (яка розміщена в газеті «33 канал» від 09.03.2016 року в матеріалі «Хто з [PERSON] активістів вимагав 2000$ у начальника поліції за «погашення конфлікту?»). Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову у позовному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представники [PERSON] позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надавши суду заперечення. При цьому вказали, що особисто [PERSON] не наводиться жодних фактів, які б містили недостовірну інформацію, а позивач як публічна особа підлягає ретельному громадському контролю і може зазнавати гострої та сильної громадської критики. Інші особи в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд розглянув справу у її відсутність. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.02.2016 року за наказом керівника політичної партії УНА-УНСО [PERSON] (Фуштея) відбулась зустріч членів проводу УНА-УНСО [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з начальником Національної поліції у Вінницькій області [PERSON]. Відповідно до інструкцій голови партій, [PERSON] мав обговорити питання поставлені в заяві УНА-УНСО від 24.02.2016 року та зясувати цілі і завдання, які ставить новий керівник поліції щодо боротьби з корупцією та організованою злочинністю, зокрема в сфері протидії контрабанді, незаконному гральному бізнесі, проведенню незаконних валютних операцій, корупції в медицині тощо. 02.03.2016 року о 09:35 на сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» [PERSON], координатора ГО «Автомайдан [PERSON]» зявилося повідомлення, з якого [PERSON] стало відомо, що [PERSON] відомо про зустріч 25.02.2016 року [PERSON] з [PERSON] та з начальником Національної поліції у Вінницькій області [PERSON]. В газеті «33 канал» від 09.03.2016 року було розміщено матеріал «Хто з [PERSON] активістів вимагав 2000$ у начальника поліції за «погашення конфлікту?» В газетній публікації зокрема міститься також висловлювання «А потім ввечері отримала інформацію, що наш новий поліцейський пропонував гроші деяким активістам і що навіть деякі взяли. Мова йде про [PERSON] та [PERSON] з УНСО. Чула, що їм пропонували 2000 у.о. за невтручання в ситуацію. Цю інформацію [PERSON] надіслали знайомі» Згідно\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири); оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості; якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку; якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.\~Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду"\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.03.2005 року справі «Українська Прес-група» проти України» зазначив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження; якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню; вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рішення у справі Lingens v. Austria від 8 липня 1986 року); залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (Рішення у справі De Haes Gijsels v. Belgium від 24 лютого 1997 року). Згідно\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Таким чином, суд вважає, що поширена відповідачем інформація має характер оціночного судження, а наведені в ній висловлювання не можуть тлумачитися як такі, що містять фактичні дані або є образливими чи негативними. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя; зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі); у статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції; при цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами; у зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи; публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Позивач [PERSON] на той час обіймав посаду т.в.о. керівника [PERSON] обласної організації політичної партії УНА-УНСО та [PERSON] відокремленого підрозділу ГО УНСО, а тому є публічною особою, яка підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вона виконувала або виконує свої функції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК України правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону про інформацію,\~стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. При цьому у статті від 09.03.2016 року висловлено позицію [PERSON] щодо ситуації. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, йому не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed