Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

20 жовтня 2014 року померла мати позивача [PERSON], яка за свого життя склала заповіт, за яким все своє майно заповіла [PERSON], [INFO]. Позивач по справі спадщину після смерті своєї матері прийняв та звернувся до нотаріальної контори з метою належного оформлення своїх спадкових прав. Однак приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки, з урахуванням частки брата позивача, у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS] у зв'язку із тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлої на вказаний житловий будинок. Позивач наполягає, що вказаний житловий будинок належав [PERSON], батькові позивача по справі, та після смерті якого в ньому проживала та фактично користувалась померла [PERSON]. Таким чином мати позивача належним чином спадщину після смерті [PERSON] прийняла, однак оформити свої спадкові права не встигла та теж померла. За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на 3/4 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач не з'явився, однак надав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просив проводити за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Вознесенської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 22.10.2014 року) [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблений відповідний актовий запис № 55. Факт родинних відносин позивача із померлою стверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 25.05.1965 року). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] за свого життя склала заповіт, посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Макаренком Г.В., зареєстрованим в реєстрі за №137, за яким все своє майно заповіла [PERSON], [INFO]. Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із матеріалів спадкової справи наданої приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В., після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини подали її сини [PERSON] та [PERSON], які отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки майна померлої. Разом з тим приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В., було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що розташований в [ADDRESS] у зв'язку із тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлої на вказаний житловий будинок. Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки виданої виконкомом Вознесенської сільської ради від 29.01.2015 року №121,на підставі запису в погосподарській книзі №17, об'єкт погосподаррського обліку №1115-1 за [PERSON], який помер [INFO] року, числиться житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою 0,1901 га, наданою для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] і до дня своєї смерті 20.10.20147 року в будинку проживала дружина [PERSON], [INFO]. Згідно даних технічного паспорту, будинок побудований у 1971 році. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1971 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул.. Набережна, 8, с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно з даними свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 13.04.2011 року) [PERSON] помер [INFO] року. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається із змісту вказаної вище довідки, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 29.01.2015 року за №121 та №1247, від 09.11.2011 року [PERSON] була зареєстрована та по день смерті свого чоловіка [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 07.02.2019 року №140/01-16 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, заведена спадкова справа за №343/2011, підставою для її заведення стала заява від дружини [PERSON]. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі вказаного вище та оскільки [PERSON] фактично спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла, то суд вважає, що вона прийняла спадщину, до складу якої входять усі права та обов'язки, які належали [PERSON], і не припинилися після його смерті. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і обставини, які зазначені вище. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Згідно з ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері, яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а оскільки оригінали правовстановлюючих документів відсутні, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved