Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що 20.05.2016 року зареєструвала шлюбі з відповідачем. 21.03.2017року у них народилась дочка - [PERSON] Однак подружнє життя не склалось через різні погляди на життя, ведення спільного господарства. В них постійно виникали сварки, сім»я фактично розпалась. Відповідач з вересня 2016 року покинув сім»ю і переїхав проживати до батьків в смт. Сутиски. Донька залишилась проживати з нею. Вона неодноразово намагалась вирішити питання про надання їй допомоги на утримання доньки, однак даного обов»язку відповідач не виконує, згоди щодо участі в утриманні дитини не досягнуто. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частики від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми дитиною повноліття та стягувати з відповідача аліменти на її користь на її утримання розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і досягнення дочкою трирічного віку, тобто до 21.03.2020 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в заяві. Також пояснила, що власної нерухомості, транспортних засобів, інших утриманців вона не має, не працює, здійснює догляд за дитиною, здорова, дитина здорова. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі. Позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнав, мотивуючи тим, що позивачка вигнала його з будинку на ґрунті безпідставних ревнощів, а він хотів зберегти сім»ю. Не заперечує, що з вересня 2016 року вони проживають окремо, дитина від народження проживає з позивачкою, після народження дитини коштів на її утримання він не надавав. Він здоровий, інших утриманців у нього не має, власної нерухомості, транспортних засобів не має, не працює. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити частково, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними був зареєстрований 20.05.2016 року Тиврівським райвідділом ДРАЦС ГТУ юстиції у Вінницькій області (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.4). Дитина проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою КП «Гніваньводопостач», актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с. 5-6) та не заперечується відповідачем. Згідно ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обовязків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України в якій зазначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до\~ст.180 СК України\~утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків. Як зазначено у\~статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~\~\~\~Згідно\~ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»\~України та\~ст. 141 СК України,\~\~батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу\~(визнання аліментів в твердій грошовій сумі). Позивач власної нерухомості не має, проживає в квартирі матері, не працює, здійснює догляд за малолітньою дитиною. Відповідно до абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути\~\~безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу\~ч. 4\~ст. 84 СК України. Враховуючи, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, може працювати, тому суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини та задоволити позов в цій частині вимог, так як це не суперечить закону та порушує інтереси інших осіб, а також, з урахуванням справедливості, розумності та добросовісності, частково задоволити позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини, визначивши їх в розмірі 500 грн. щомісячно. Доводи відповідача щодо причин окремого проживання між ним та позивачкою позову не спростовують, так як зазначені обставини згідно чинного законодавства не впливають на визначення аліментів на утримання дружини ( ст. 182 СК України). Позов до суду подано 10.04..2017 року, а тому відповідно до\~ст. 191 СК України, суд вважає, що аліменти слід стягувати із вказаної дати. Згідно Закону України п.3 ч.1 ст. 5 «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тому, судовий збір, з урахуванням мінімального розміру судового збору за позов майнового характеру, що становить 640 грн., слід стягнути з відповідача в прибуток держави. Доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору суду не надано.

Outcome: approved