Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

19.11.2013 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 2 800 978,42 грн. за термін прострочення виконання договору № 130 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку у період з 18.11.2012 року по 18.11.2013 року та стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 13 січня 2006 року вона уклала договір №130 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлового будинку з ТОВ «Чорномор'є Плюс». Об'єктом будівництва є двокімнатна квартира № 40 загальною площею 66,95 кв.м, що повинна знаходитись на 10 поверсі новозбудованого жилого будинку, за адресою: [ADDRESS], ціною 257623,60 грн. За умовами договору відповідач зобов'язався побудувати та здати позивачки в експлуатацію будинок до 01.04.2008 року. На виконання умов договору вона сплатила вартість зазначеної квартири, а відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору просить стягнути з нього пеню у розмірі 2800978,42 грн. за термін прострочення виконання договору про інвестування будівництва жилого будинку у період з 18.11.2012 року по 18.11.2013 року та моральну шкоду в сумі 100 000 грн., яку обґрунтовує тим, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору вона почала себе погано почувати, постійно знаходиться в стресовому стані, з'явились часте серцебиття, безсоння, швидка втомленість, тремтіння в тілі, головна біль, але вона не звернулась до лікарні у зв'язку з тим, що всі гроші вклала на будівництво та отримання квартири, тобто не мала певної фінансової підтримки. В судовому засіданні представник позивачки на позові наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення йому судових повісток (а.с.28, 32), про причину неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, сповіщеного про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2006 року між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорномор'є плюс» був укладений договір №130 « Про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку» (а.с.6-9). За вказаним договором позивачка повинна була інвестувати грошові кошти, а підрядник повинен був здійснити будівництво 2-кімнатної квартири № 40, загальною площею 66,95 кв.м., яка розташована на 10 поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS], до I кварталу 2008 року, тобто 01.04.2008 року. На час звернення [PERSON] до суду підрядник свої зобов'язання не виконав, а позивачкою сума, визначена договором, була сплачена в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 21.01.2008 року на суму 25 081 грн., №01 від 22.01.2008 року на суму 10000 грн. ( а.с.10), № 02 від 11.10.2007 року на суму 39826 грн. (а.с.11), №01 від 15.11.2006 року на суму 61000 грн., квитанцією №30 від 11.04.2008 року на суму 12000 грн. ( а.с.12), платіжними дорученнями №01 від 26.10.2006 року на суму 32 428,20 грн. (а.с.13), №01 від 26.10.2006 року на суму 77287,80 грн. ( а.с.14). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. Відповідно до п. 5.1 зазначеного вище договору за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством. Згідно п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" належать зокрема ті. що виникають із договору підряду та договору купівлі-продажу. Таким чином, позивачкою умови вказаного вище договору виконано у повному обсязі, разом з тим відповідач порушив умови договору в частині строку здачі житлового будинку в експлуатацію. Крім того, об'єкти будівництва, передбачені вказаним договором, не побудовані та не введені в експлуатацію, тобто відповідач не виконав жодного із взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань підлягають задоволенню. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання зазначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість робот (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки за невиконання умов договору №130 «Про співпрацю з інвестування будівництва житлового будинку» неустойку у розмірі 2 800 978,42 грн. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, тобто ця норма визначає загальне правило про можливість відшкодування завданої моральної шкоди у будь-якому випадку посягання на права учасника цивільних правовідносин. Відповідно до пп.3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» із змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач повинен навести докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, а п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги позивачки в заподіянні їй відповідачем моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., належним чином не доведені та необґрунтовані, суду не надано жодного допустимого доказу, який би підтверджував настання негативних наслідків, що виникли в результаті її душевних страждань, тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial