Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

28.04.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ухвалене рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Визнано за [PERSON] право власності на: квартиру [ADDRESS]; депозитний вклад №2630401499844 в Ізмаїльському відділенні ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 180 000 грн.; кошти обслуговуючому рахунку в Ізмаїльському відділенні ІІАТ «Державний експортно-імпортний банк України» №2620701499844 на суму 11\~445,84 грн. (станом на 24.04.2017р.); 11235 акцій у статному фонді відкритого акціонерного товариства «Ізмаїльський завод таропакувальних виробів «Дунай-Пак» на загальну суму 2808,75 грн. 26.05.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про прийняття додаткового рішення по цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, оскільки у рішенні суду пропущений картково-пенсійний рахунок №8051481540 в Ізмаїльському відділенні ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 562,80 грн., на який теж необхідно визнати право власності за [PERSON] Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді відділення ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за №210-04/21-бт від 27.03.2017р., на імя [PERSON] у відділенні АТ «Укрексімбанк» в м. Ізмаїлі наявний рахунок 8051481540-картковий пенсійний рахунок, на якому залишок коштів станом на 24.03.2017р. становить 562,80 грн. (а.с. 72). Про що позивачем 03.04.2017р. подана уточнена позовна заява, в якій він просить визнати за ним право власності на картковий пенсійний рахунок [NUMBER] у Ізмаїльському відділенні ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 562,80 грн.(а.с. 78). Сторони не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду заяви. Позивач подав заяву про розгляд заяви про винесення додаткового рішення за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 10.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд визнати за нею право власності, зокрема, на картково-пенсійний рахунок №8051481540 у відділенні публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Ізмаїлі на суму 562,80 грн., як за спадкоємцем четвертої черги, після смерті колишнього чоловіка [PERSON], померлого 30.09.2016 року. Згідно відповіді відділення ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за №210-04/21-бт від 27.03.2017р., на імя [PERSON] у відділенні АТ «Укрексімбанк» в м. Ізмаїлі наявний рахунок 8051481540-картковий пенсійний рахунок, на якому залишок коштів станом на 24.03.2017р. становить 562,80 грн. (а.с. 72). Враховуючи, що стосовно позовної вимоги щодо визнання за [PERSON] право власності на картково-пенсійний рахунок №8051481540 у відділенні публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Ізмаїлі на суму 562,80 грн., з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд вважає за необхідне ухвалите додаткове рішення у справі. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД№ 467303 від 03.10.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гогловного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 30.09.2016 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить наявний рахунок 8051481540-картковий пенсійний рахунок, на якому залишок коштів станом на 24.03.2017р. становить 562,80 грн. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № \-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-47550592 від 26.04.2017р. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються його сини: [PERSON], [PERSON], що підтверджується їх свідоцтвами про народження, та які в установлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса з заявами про відмову у прийнятті спадщини на користь матері [PERSON], копії заяв наявні в матеріалах справи. Спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України після смерті [PERSON] є [PERSON], яка спадщину після [PERSON] прийняла, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців разом зі спадкодавцем проживала та була зареєстрована за однією адресою та в установлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, копія якої наявна в матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. На звернення позивача до державного нотаріуса з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, листом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №506/02-14 від 26.04.2017р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із тим, що відсутній документ, що посвідчує шлюбні відносини померлого з позивачкою. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2016р. по справі №500/5438/16-ц встановлений факт того, що [PERSON] проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 1976р. по 30.09.2016р. з [PERSON], [INFO], який помер 30.09.2016р. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved