Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

12 квітня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки. У позовній заяві вона вказала, що [PERSON], рідний брат відповідачки, був її колишнім чоловіком та батьком її сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з [PERSON] вона мешкає окремо з дитиною за іншою адресою, а [PERSON] був зареєстрований та мешкав разом з матір'ю [PERSON] в її будинку з господарськими спорудами на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Бахмут, вул. Миру б.163А. 09 червня 2011 р. [PERSON] померла. Після її смерті в її будинку був зареєстрований та фактично мешкав [PERSON]. Він фактично прийняв спадщину від матері та користувався нею. Жив в будинку, обробляв город, як міг сплачував комунальні послуги. Нажаль він ніде не працював та зловживав спиртними напоями. З цих причин він після смерті матері до нотаріуса не звертався, Свідоцтво про право на спадщину за законом не отримував, але і заяву про відмову від спадщини він теж нотаріусу не подавав. Позивачка зазначала, що вона майже не спілкувалась [PERSON], бо у нього була велика заборгованість по сплаті аліментів перед нею. 07 серпня 2016 р. [PERSON] помер. Позивачка вказує, що про його смерть вона не знала бо давно не спілкувалась з померлим та з відповідачкою, яка відноситься до неї та до її сина негативно і не повідомила їй про смерть свого брата [PERSON] Маючи усі правовстановлюючі документи на спадкове майно, відповідачка оформила у нотаріуса усю спадщину на себе і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0444 га від 21.02.2017 р. та Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами від 21.02.2017р, розташовані за адресою: м. Бахмут, вул. Миру буд. 163А, тобто на все спадкове майно. У квітні 2017 р., випадково, від сусідів колишнього чоловіка, позивачка дізналась що він помер, а відповідачка оформила на себе спадщину та терміново намагається продати будинок. Позивачка вважає, що було порушене право її неповнолітнього сина на отримання частини спадщини в порядку спадкової трансмісії і просить суд визнати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.02.2017р., видане Першою Бахмутською (Артемівською) державною нотаріальною конторою відповідачці - [PERSON], на житловий будинок за адресою: м. Бахмут, вул. Миру буд.163А. - частково недійсним, в частині 1/2 частки вказаного будинку. Визнати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.02.2017р., видане Першою Бахмутською (Артемівською) державною нотаріальною конторою відповідачці - [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0444 га. за адресою: м. Бахмут, вул. Миру буд.163А - частково недійсним, в частині 1/2 частки вказаної земельної ділянки. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами та ? частину земельної ділянки площею 0,444 га, розташованих за адресою: м. Бахмут, вул. Миру, 163 А. Стягнути з [PERSON] на її користь сплачений нею судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. 06.12.2017 року від представника відповідачки надійшли до суду письмові пояснення, у яких відповідачка висловила свою позицію по даній справі. Вона вказала, що відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. Вона, відповідач [PERSON] мала право на спадкування і тому в чинність ст. 1301 ЦК України, неможна визнати таке свідоцтво недійсним. Відповідач мала права на спадкування всього спадкового майна, а не окремої його частини і тому не має підстав визнавати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним, до того ж ст. 1301 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним, проте не зазначає, що свідоцтво може бути визнано недійсним частково. Цією статтею також передбачено, що свідоцтво може бути визнане недійсним і в інших випадках передбачених законом, але позивачем не вказано, до якого випадку, встановленого законом можна віднести цю спірну ситуацію, бо свідоцтво видане уповноваженою на те особою - нотаріусом, який видав свідоцтво на підставі документів, які за формою також відповідають закону. Відповідачка зазначає, що свідоцтво було видане після спливу 6 років після відкриття спадщини і за цей час, ніхто не заявляв свої спадкові права на майно і вона вважає, що позивачка так і не зазначила, які її права порушені відповідачем і чому саме [PERSON] повинна відповідати за цим позовом, бо позивачка заявляє права на спадкове майно яке залишилось після смерті [PERSON], однак відповідачка не приймала спадщину після його смерті, бо вона навіть і не є спадкоємцем першої черги. Відповідачка просить суд звернути увагу на судову практику, зокрема на лист ВССУ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де сказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Отже відповідачка вважає, що померлому [PERSON] не належала земельна ділянка та будинок по вул. Миру 163А, а тому, через відсутність у складі спадщини нерухомого майна, нотаріус, на її думку, правомірно відмовить позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Таким чином з огляду на діюче законодавство, підстав для задоволення позову нею не вбачається, а тому вона просить суд відмовити у позові повністю. У судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені нею вимоги підтримала за вказаними у позовній заяві мотивами та просила їх задовольнити. Представник позивачки також наполягав на задоволенні позову та суду пояснив, що, на його думку, відповідачка скористалася ситуацією, що виникла після смерті спадкодавця [PERSON] і не врахувавши інтересів його неповнолітнього сина оформила усю спадщину лише на себе. [PERSON] за життя прийняв спадщину після смерті його матері - [PERSON], бо лише він один мешкав у успадкованому після смерті матері будинку, а відповідачка мешкала у іншому місці і оформила спадщину лише після смерті брата. Представник відповідачки позов не визнав у повному обсязі за вказаними у письмовому поясненні мотивами і просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку із його необґрунтованістю, оскільки померлий [PERSON] не звертався до нотаріуса, а значить не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву у якій просила суд розглянути справу у її відсутність за участі її представника. Представник третьої особи на стороні позивача - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради суду пояснила, що вона вважає, що інтереси неповнолітнього [PERSON] повинен захищати закон. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача та представника третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши спадкову справу після смерті [PERSON] та матеріали цивільної справи суд приходить до наступного висновку. Згідно\~з ст.5 ЦПК України (у новій редакції), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.1) та 2) ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та 2) визнання правочину недійсним. Як визначено у\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ч.1\~статті 1261 ЦК України встановлено, що \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч.1\~статті 1276 ЦК України\~якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Виходячи із змісту ст.1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу, зокрема спадкоємці першої черги за законом. Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду розповів, що він виконує обовязки квартального, до якого входить будинок за адресою м. Бахмут, вул. Миру буд. 163А і йому відомо, що за вказаною адресою мешкала [PERSON] та [PERSON]. Спочатку померла [PERSON]. Після її смерті в її будинку був зареєстрований та постійно мешкав її син [PERSON]. Він фактично прийняв спадщину від матері та користувався нею. [PERSON] останнім часом жив в будинку сам, обробляв город і, наскільки йому відомо, він ніде не працював. Свідок [PERSON] розповів суду, що мешкає по-сусідству з будинком, де за життя мешкала [PERSON] та її син - [PERSON] Після смерті матері там мешкав сам [PERSON], який помер приблизно рік тому. Як видно із наданих свідоцтв про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про зміну імені та свідоцтва про народження дитини позивачка [PERSON] ([PERSON],Євдокімова) О.В. є матірю [PERSON], [INFO], а [PERSON] значиться його батьком. (а. с. 5, 6, 7, 8, 9). [PERSON] померла 09 червня 2011 р., а [PERSON] помер 07 серпня 2016р., що засвідчується свідоцтвами про смерть (а. с.112,113). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,444 га, розташовані за адресою: м. Бахмут, вул. Миру, 163 А. Судом встановлено і не заперечується відповідачкою та третьою особою, що [PERSON] був сином [PERSON], і вони мешкали за адресою: м. Бахмут, вул. Миру буд.163А до самої смерті [PERSON], а потім [PERSON] мешкав за вказаною адресою сам, прийнявши спадщину до настання його смерті. За таких обставин право на спадкування на законних підставах після смерті матері [PERSON] перейшло до її сина [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, який на час смерті мешкав із спадкодавицею та відповідачки, його сестри [PERSON], яка подала заяву до нотаріальної контори. Як видно із свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідачка [PERSON], сестра померлого [PERSON] за його життя не отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їхньої матері у 2011 році, лише після смерті брата 21.02.2017 року вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок та земельну ділянку.(а. с. 127, 128). При огляді спадкових справ судом виявлено, що за свого життя [PERSON] не заявив про відмову від спадщини, та згідно з поясненнями свідків прийняв її, а відповідачка лише подала заяву про прийняття спадщини і при цьому вказувала, що є ще один спадкоємець першої черги її брат [PERSON] (а.с.111). Після смерті [PERSON] його неповнолітній син [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Проаналізувавши усі надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати, сплачені позивачкою також підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved