Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані відповідачі , які вже протягом багатьох років не проживають за місцем реєстрації. Реєстрація в будинку відповідачів перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а саме позивач не має можливості оформити субсидію для оплати житлово-комунальних послуг. В зв"язку з вищевикладеним просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року справу № 306/1657/21 (провадження № 2/306/743/21) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 12). 06 жовтня 2021 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 15). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Пояснив, що реєстрація відповідачів в житловому будинку перешкоджає позивачу отримати субсидію для оплати комунальних послуг. Відповідачі в судове засідання не з"явилися в черговий раз, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином (а.с. 20-23, 26-29) про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їхньої участі чи відзиву на позов від них не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 391 Цивільного Кодексу України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.02.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 25688055 від 25.03.2010 року (а.с. 8,9). Відповідно до Акту №110 про фактичне проживання (не проживання) особи від 20 серпня 2021 року складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканців Свалявської територальної громади при виконавчому комітеті Свалявської міської ради та за свідченнями сусідів стверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно відповіді начальника відділу "Центр надання адміністративних послуг" І.Микульця за № 383 від 01 жовтня 2021 року громадяни [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі понад рік у вказаному житловому приміщенні не проживають, участі в утриманні будинку не приймають. Оскільки відповідачі зареєстровані в житловому будинку, але в ньому не проживають понад один рік, позивач не може в повній мірі користуватися майном. Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі зареєстровані в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , проте не проживають понад рік, а тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved