Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості майнових прав на двокімнатну квартиру. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.1987 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Цей шлюб рішенням Луцького міськрайнного суду Волинської області від 06.06.2011 р. було розірвано. Під час перебування у шлюбі 21 серпня 2007 року між його колишньою дружиною [PERSON] та АКБ «Форум» був укладений договір про участь у фінансуванні будівництва № 050104086., згідно якого [PERSON] передала кошти управителю у довічне управління з метою отримання у власність обєкта інвестування - двокімнатної квартири загальною площею 68,55 кв.м., за будівельним номером 86, яка розташована на 4 поверсі житлового будинку в секції 3, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Кравчука, 11в. Загальна вартість обєкта інвестування на день укладення договору складала 287910 грн., які довіритель перераховує управителю ФФБ згідно з графіком платежів, встановленим Свідоцтвом, яке є невід'ємною частиною даного договору. Згідно з умовами договору забудовником об'єкта інвестування виступало товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньіндустрія». За договором управитель після кожного зарахування коштів довірителя видає Свідоцтво про участь у ФФБ та у разі, якщо довіритель повністю проінвестує закріплений за ним об'єкт інвестування, передає майнові права на цей об'єкт та після введення об'єкта будівництва в експлуатацію надає довірителю в обмін на Свідоцтво про участь у ФББ довідку, яка підтверджує право довірителя на отримання у власність закріпленого за ним об'єкта інвестування. В подальшому 08 квітня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «КБ Форум», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір уступки майнових прав, відповідно до п.1.1. якого довіритель зобов'язується відступити свої майнові права на вищевказану двокімнатну квартиру. Договір підписаний також зі сторони забудовника ТзОВ «Волиньіндустрія». 08 квітня 2008 року між сторонами складено акт приймання - передачі майнових прав на двокімнатну квартиру за договором уступки майнових прав №12 від 08 квітня 2008 року, відповідно до п.1. якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла майнові права на двокімнатну квартиру загальною площею 68, 55 кв.м., за будівельним № 86, яка розташована на 4 поверсі житлового будинку секції «3», що знаходиться в районі забудови: м. Луцьк, вул. Кравчука, 11в. 24 квітня 2008 року між ТзОВ «Волиньіндустрія» та [PERSON] складено акт приймання - передачі приміщення вищезгаданої квартири. 03 червня 2008 року виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення №366-2 про оформлення права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та 09.01.2009 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Посилаючись на вищенаведене та у звязку з тим, що [PERSON] уклала договір уступки майнових прав без письмової згоди його як другого з подружжя, позивач подав позов до суду та просив суд визнати недійсним договір уступки майнових прав №12 від 08.04.2008р., визнати недійсним свідоцтво про участь у ФФБ №050104086 від 08 квітня 2008 року, визнати нечинним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.06.2008 року №366-2, визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.01.2009 року, зобов'язати Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції скасувати реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2015 року вищезазначене рішення Луцького міськрайонного суду в даній справі змінено, виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що кошти, вкладені в будівництво житла згідно договору про участь у фінансуванні будівництва № [NUMBER] від 21.08.2007 року [PERSON] та набуті нею майнові права за цим договором належать їй на праві особистої власності. Просить суд, стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок компенсації вартості 1/2 частини майнових прав на двокімнатну квартиру по вул. Кравчука, 11в/86 143\~955 грн. та понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року по 06 червня 2011 року (а.с. 31 ). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені у ст. 60 СК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 57 СК України, визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Форум», Луцької міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньіндустрія», реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції про визнання недійсним договору уступки майнових прав, свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва, рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно було відмовлено (а.с.22-24). Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2015 року вищезазначене рішення Луцького міськрайонного суду в даній справі змінено, виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що кошти, вкладені в будівництво житла згідно договору про участь у фінансуванні будівництва № [NUMBER] від 21.08.2007 року [PERSON] та набуті нею майнові права за цим договором належать їй на праві особистої власності (а.с.25-28). Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, [PERSON] вказував, що сторони вели подружене життя, що не було спростовано відповідачем та її представником належними та допустимим доказами в суді. Вказує, що кошти, які владувалися в обєкт інвестування є спільними , укладення договору про участь у фінансуванні будівництва житла здійснювалося в період зареєстрованого між сторонами шлюбу. Крім того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та ПАТ «КБ «Форум» уклали між собою договір про участь у фінансуванні будівництва житла. В період з 21.08.2007 р. по 01.11.2007 р. [PERSON] надавала (інвестувала) банку кошти на будівництво житла, а 08.04.2008 року уступила майнові права на квартиру спільній з позивачем доньці [PERSON], яка також інвестувала особисті кошти у сумі 30 тисяч гривень у це будівництво (а.с.8-12). Як вбачається із змісту договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 050104086 від 21.08.2007 року (а.с.8-10), сторонами було укладено договір управління майном, передбачений ст.1030 ЦК України. Цією статтею визначено, що не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»\~прямо передбачено, що фінансування будівництва - це використання управителем отриманих в управління коштів на проведення проектно- вишукувальних робіт та спорудження об'єктів будівництва за умовами договору. П.1.1. вказаного договору передбачено, що довіритель ([PERSON]К.) передає кошти управителю (банку «Форум») у довірче управління, а згідно п.1.6. договору - довіритель може отримати у власність закріплений за ним обєкт інвестування після введення обєкта будівництва в експлуатацію на умовах, визначених Правилами ФФБ (а.с.8). Згідно зі\~ст. 1031 ЦК України\~договір управління майном укладається у письмовій формі, однак нотаріальному посвідченню підлягає лише договір щодо управління нерухомим майном. Зі змісту договору про участь у фінансуванні будівництва від 21.08.2007 року слідує, що він укладений без письмової згоди іншого з подружжя та не посвідчувався нотаріально. Зі змісту договору про участь у фінансуванні будівництва вбачається, що довіритель, [PERSON] на підставі умов даного договору набуває лише майнові права на об'єкт інвестування, та може отримати у власність закріплений за ним об'єкт інвестування після введення об'єкту будівництва в експлуатацію на умовах, визначених правилами ФФБ (п.1.6). Згідно зі ст. 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»\~укладається договір відступлення майнових прав на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, з відкладальними умовами. Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є "чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення договору, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до договору уступки майнових прав №12 від 08 квітня 2008 року між АКБ «Форум», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір уступки майнових прав, відповідно до п.1.1. якого довіритель (відповідач по справі)- [PERSON] зобов'язався відступити свої майнові права на двокімнатну квартиру новому довірителю - [PERSON] . Договір підписаний також зі сторони забудовника ТзОВ «Волиньіндустрія»(а.с. 11) 08 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] складено акт приймання - передачі майнових прав на двокімнатну квартиру за договором уступки майнових прав №12 від 08 квітня 2008 року, відповідно до п.1. якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла майнові права на двокімнатну квартиру загальною площею 68, 55 кв.м., за будівельним № 86, яка розташована на 4 поверсі житлового будинку секції «3», що знаходиться в районі забудови: м. Луцьк, вул. Кравчука, 11в (а.с.21). Відповідно до свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва №050104086 від 08.04.2008 року, сума коштів, періданих довірителем (новим довірителем) в управління Управителю дорівнює 287910 грн. (а.с. 12). 24 квітня 2008 року між ТзОВ «Волиньіндустрія» та [PERSON] складено акт приймання - передачі приміщення вищезгаданої квартири. З матеріалів справи вбачається, що після завершення будівництва даний об'єкт нерухомості зданий в експлуатацію та право власності на нього визнано за [PERSON] у встановленому законом порядку. Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Обов'язок з доведенням тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Враховуючи, що майнові праві на квартиру : м. Луцьк, вул. Кравчука, 11в , набувалися сторонами за час шлюбу, що відповідачем суду не надано доказів того, що вказані майнові права є її особистою приватною власністю, суд вважає, що спірні майнові права належать сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі майнові права. Судом встановлено що [PERSON] уклала договір уступки майнових прав без згоди позивача, як другого з подружжя, чим на свій розсуд розпорядилася спільним майном. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що кошти, вкладені в будівництво житла згідно договору про участь у фінансуванні будівництва №050104086 від 21.08.2007 року [PERSON] та набуті майнові права за цим договором є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], відповідно1/2 частка вартості майнових прав позивача становить 143 955,00 грн. (287910грн./2). За таких обставин, суд вважає, що 1/2 частина вартості майнових прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. У ст. 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За таких обставин, суд вважає, що посилання сторони відповідача на застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки судом було встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався 13.02.2013 року, що не було спростовано стороною відповідача, а звернувся до суду 23.12.2015 року в межах строку позовної давності. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved