Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вони є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від належного виховання дитини, не цікавиться її життям. З жовтня 2016 року по даний час дочка проживає з батьком, який утримує та доглядає її. Матір з дитиною не спілкується, матеріально не утримує. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили не позбавляти [PERSON] батьківських прав, оскільки вона цікавиться життям дочки, сторони визначили місце проживання дитини з батьком через погані житлово-побутові умови, в яких проживала відповідачка, через неприязні відносини з батьком дитини і свекрухою остання немає можливості частіше бачитися з дочкою, брати участь у її вихованні. Представник органу опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації позов підтримала, вказавши на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2, 3, 5ст. 150 Сімейного кодексу Українибатьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами розірваний рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2016р. У вересні 2016 року сторони добровільно визначили місце проживання дитини з батьком в [ADDRESS]. Місце проживання дитини з батьком визначалося з врахуванням скрутних житлово-побутових умов та майнового становища відповідача, яка проживала [ADDRESS] разом зі старшою дочкою [PERSON], [INFO], не працювала, та на той час доглядала бабусю [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON] у період з 17.10.2016р. по 14.09.2017р. працював черговим адміністратором в ПП «Мамаєва Слобода» в м. Київ, з режимом роботи - місяць на роботі, тиждень вихідного. Отже, в цей період тягар виховання та утримання малолітньої фактично ліг на бабусю останньої, мати позивача - [PERSON] Із висновку органу опіки та піклування Шепетівської районної державної адміністрації №12/15-33-1439/2017 від 07.07.2017 р. слідує, що [PERSON] життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не проявляє відносно неї батьківської любові і турботи, матеріально не допомагає. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] ухиляється від належного виховання дитини, не цікавиться нею. Протягом тривалого часу дитина проживає у бабусі [PERSON], яка утримує та доглядає її. Матір з дитиною не спілкується. Вказані обставини дійсно свідчать про винну поведінку [PERSON] щодо дочки, яка мала місце деякий час до звернення позивача з позовом до суду. Рішення про опіку над дітьми є втручанням в сімейне життя дітей і батьків. Європейський суд не\-одноразово наголошував на важливості відносин між дітьми та їхніми батьками. Щодо цього Суд часто посилається на основні принципи, викладені в додатку до Рекомендації Комітету міністрів РЄ Кес (2005) 5 про права дітей, які мешкають у інтернатських закладах (прий\-нятої 16 березня 2005 року), де, зокрема, зазначено: "...Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розви\-ток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини.; рішення про встановлення опіки над дитиною і власне такий захід не повинні бути предметом дискримінації за ознакою... інва\-лідності... або іншого статусу... батьків дитини...". Будь-яке втручання у відносини між батьками й дитиною шляхом передання опіки над дитиною іншим особам або закладам вимагає добре продуманого рішення на основі закону. Як зазначив Суд у справі "Савіни проти України", право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції з прав людини. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» зазначив, що власне той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприят\-ливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Проблеми в сім'ї можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Позбавлення батьківських прав не може бути санкціоновано без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивно\-го зобов'язання держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтри\-мувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не до\-пускаючи розлучення братів і сестер. Однак, з матеріалів справи вбачається відсутність належної попереджувальної та виховної роботи органів опіки та піклування та місцевого самоврядування. Суд не бере до уваги посилання позивача на докази винної поведінки відповідача у 2016 році, оскільки орган опіки та піклування, виявивши порушення прав дитини, самостійно до суду з позовом про позбавлення батьківських прав не звертався. Не вживав відповідних заходів в інтересах дитини і на повідомлення [PERSON] в 2016 році. Тобто, право дитини на належне батьківське виховання не було забезпечено системою державного контролю. [PERSON] навідувалася до дитини, була на дні народженні, відвідувала у лікарні, цікавилася життям дочки по телефону. Через неприязні відносини з свекрухою [PERSON] та батьком дитини належним чином участі у вихованні дитини не брала. 19.10.2016р. та 21.08.2017р. [PERSON] зверталася до служби у справах дітей з питанням щодо спілкування з дитиною та можливості побачення з нею, тобто вживала заходів для налагодження контактів з дочкою. Відповідно до довідки Шепетівської ЦРЛ від 14.12.2017р. [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. З 04.12.2017р. працює помічником кухаря в ЗОШ 1-3 ступенів - гімназія», де характеризується позитивно. За місцем проживання характеризується позитивно, є прихожанкою релігійної громади Церкви Повного Євангелія «Відновлення» м. Шепетівка та веде богобоязний спосіб життя. Приділяє належну увагу вихованню дочки [PERSON], яка навчається у 5 класі спеціалізованої школи-інтернату. З 27.10.2017р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] До адміністративної відповідальності, яка передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідач не притягувалася. Під час засідання органу опіки та піклування та в судовому засіданні відповідач заперечувала проти позбавлення батьківських прав, що свідчить про її наміри налагодити зв'язок з дитиною. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач змінила ставлення до дитини, що не може бути підставою для застосування до неї такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON], поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed