Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

28.12.2017 року позивач - комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" завернулось до суду з дійсним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2014 по 28.02.2014 у розмірі 14948,65 грн, три відсотки річних у розмірі 731,81 грн, інфляційні витрати у розмірі 3361,22 грн та судовий збір у розмірі 1600 грн. Свої вимоги комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" обґрунтовує тим, що вони надають послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі отримують ці послуги і за період з 01.04.2014 по 28.02.2014 відповідачі не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 14948,65 грн. Представник позивача Пономаренко Т. І. , у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутністю, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на уточнену позовну заяву до суду не подавав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились, надали суду заяву в якій просили слухати справу за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно п.5 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. З матеріалів справи вбачається, що КП «ХТМ» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01.04.2014 по 28.02.2017. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 09.08.2017 за заявою [PERSON] , вказаний судовий наказ скасований. В своєму відзиві на первісну редакцію уточненої позовної заяви відповідач [PERSON] , заявляв про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України ( в редакції, що діяла на час пред`явлення заяви про видачу судового наказу), перериває перебіг позовної давності. З копії ухвали, яка залучена до матеріалів справи, вбачається, що за заявою КП «ХТМ» 21.06.2017 було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.04.2014 по 28.02.2017, але його було скасовано 09.08.2017 за заявою відповідача. Тобто, позивач звернувся с позовними вимогами в межах строку позовної давності. Крім того, суд погоджується з розрахунком заборгованості позивача за вказаний період, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 14948,65 грн. Окрім того, з відповідача підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні витрати, що не суперечить вимогам ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Відповідно до відомості нарахування інфляційних витрат та 3% річних позивач просить стягнути зазначені витрати у сумі 3361,22 грн та 731,81 грн відповідно. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд, встановивши наявність у відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, доходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів виниклої суми заборгованості із урахуванням 3 % річних від простроченої суми та індексу інфляції. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до заявлених вимог. Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] , є особою з другою групої інвалідності. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Ч.9 ст. 141 ЦПК України визначено - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в розмірі 1600 грн., по 533,33 грн., з кожного, однак, оскільки відповідач [PERSON] , звільнений від сплати судового збору, цю частину слід компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved