Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

16 вересня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DN18AR00000096 від 04.03.2008 року у розмірі 94 189, 84 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04.03.2008 року уклали договір №DN18AR00000096. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредиту у розмірі 87\~116, 25 грн. на термін до 03.05.2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свій обов`язок щодо надання коштів виконав у повному обсязі, відповідач в свою чергу належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.10.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 70\~929, 13 грн., яка була нарахована станом на 23.05.2012 року. Винесення рішення судом, на думку позивача, не свідчить про припинення договірних правовідносин. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.10.2012 року, тобто за період з 04.03.2008 року по 23.05.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 15.06.2012 року, з 16.06.2012 року по 20.08.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 94\~189, 84 грн., яка складається з: -83\~102, 59 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; -11\~087, 25 грн. 3% річних від простроченої суми. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Представник позивача,Міроєвський Є.Є., який діє на підставі довіреності від 14.01.2019 року, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк`та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № DN81AR00000096 від 04.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 87116,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6 % річних з кінцевим терміном повернення 03.03.2015 року включно, на наступні цілі: 76350,00 грн. - на придбання автомобіля, 4624,25 грн. на оплату перших страхових платежів, 34 грн. на оплату за реєстрацію Предмета застави в Державному реєстрі, 6108,00 грн. на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, 32369,75 грн. - на сплату страхових платежів на весь термін дії кредитного договору. Погашення заборгованості за цим кредитом здійснюється в наступному порядку: Позичальник повинен в період з "4" по "8" числа кожного місяця надавати Банку кошти в розмірі зазначеному в договорі (щомісячний платіж). В забезпечення зобов`язань [PERSON] за кредитно-заставним договором, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС`в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС`у Комінтернівському районі міста Харкова укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 70729 (сімдесят тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 13 коп.. Стягнуто солідарно з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю Українське Фінансове Агентство ВЕРУС у Комінтернівському районі м. Харкова, розташованого за адресою: м. Харків, пр.. Московський, 96-А на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 (двісті) гривень 00 коп.. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, 50, (код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 709 (сімсот дев`ять) грн. 29 коп. (а.с. 6-8) У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені вищевказаним рішенням суду обставини доказуванню не підлягають. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання з 16.06.2012 до 20.08.2020, відповідач має заборгованість у розмірі 94\~189, 84 грн, яка складається з наступного: 83\~102, 59 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 11\~087, 25 грн 3% річних від простроченої суми (а.с. 9-14). Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Приписами ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Судовим розглядом встановлено, позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись в 2012 році до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.10.2012. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. З матеріалів позову вбачається, що Банком заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~102, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved