Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

13.03.2019 р. позивачка звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами, які обгрунтувала так. 02.05.2015 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Буковецької с/р за актовим записом № 4. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина -дочка [PERSON] , [INFO] .. Після одруження сторони проживали спільно з батьками позивачки ус.БуковецьМіжгірського району. З січня 2019 року сторони припинили спільне проживання. Відповідач перейшов проживати до будинку своїх батьків в с.ПилипецьМіжгірського району. Причиною розірвання шлюбу позивачка зазначила відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. За цих підстав позивачка просить розірвати шлюб та вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлений позов підтримує, просить такий задовольнити, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов заперечив частково, зокрема згідний на розірвання шлюбу, оскільки позивачка не бажає з ним спільно проживати. Вважає, що розмір аліментів, який просить визначити позивачка в сумі 2000 грн., є завищеним. Просить зменшити такий до суми 1500 грн., оскільки він немає постійного заробітку. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Позивачкою заявлена вимога про розірвання шлюбу з гр. [PERSON] , ця вимога визнана відповідачем та підлягає до задоволення виходячи з такого. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 02 травня 2015 р. у виконкомі Буковецької с/ради Міжгірського району, про що зроблений відповідний актовий запис за № 4. Сторони не підтримують шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї, проживають окремо з січня 2019 року. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та просить не надавати строк для примирення. Малолітня дитина сторін - дочка [PERSON] ,2016 р.н., проживає з позивачкою. Дані обставини визнані відповідачем, спору про місце проживання дитини немає. Відповідач на розірвання шлюбу згідний, клопотання про вжиття заходів для примирення у шлюбі ним не заявлено. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. З врахуванням вищенаведеного, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не заявила клопотання про вжиття судом заходів для примирення у шлюбі, примушування до шлюбу заборонено законом. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] , 2016 р.н., в розмірі твердої грошової суми 2000 грн. щомісяця. Ця вимога підлягає до задоволення частково виходячи з такого. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .. Відповідачем не заперечено факт проживання його малолітньоїдочки з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є обґрунтованими і такими, що підлягають до задовольнення. Натомість розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2000 грн., який позивачка просить визначити, є завищеним з огляду, що згідно ЗУ "Про Державний бюджет України 2019 р." прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень. Статтею 180 СК України обов`язок щодо утримання дитини покладено на батьківу рівніймірі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За цих підстав суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі 1700 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде відповідати вимогам ст. 182 СК України та загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності та моральності, забезпечить належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку малолітньої дитини сторін . Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивачкою при поданні позову до суду та під час розгляду справи по суті не заявлено клопотання про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат. Натомість з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 грн. за позовні вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, згідно ч.2 п.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка такі не оплачувала на підставі ст. 5 ч. 1 п.3 ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: partial