Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею як спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON], померлої 26.09.2011 року, право власності на: ? частину земельної ділянки, розташованої в м.Ізмаїлі Одеської області, в садовому товаристві №2, вартістю 879,47 грн., яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМА №908429 від 05.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2439. Друга частина земельної ділянки належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМА №908430 від 05.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2440. Зазначена земельна ділянка перейшла [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування після померлого [PERSON], яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Ш-ОД №032345 від 24.11.1999 року. Позивач вказує, що проживала за однією адресою з померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], є спадкоємицею першої черги, інших спадкоємців немає, проте на її звернення від 23.04.2015 року до приватного нотаріусу [PERSON] нотаріального округу Одеської області [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] міської ради Одеської області проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на відсутність державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, виданого на імя померлої [PERSON] Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №032345, виданого 24.11.1993 року [PERSON] міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №1491, земельна ділянка площею 0,0584 га, яка розташована на території м.Ізмаїл, садівниче товариство №2, передана для ведення садівництва [PERSON]. Вартість даної земельної ділянки складає 1758,93 грн., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, складеної 05.05.2015 року відділом Держземагенства в м.Ізмаїлі Одеської області. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 082690, виданого 09.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 05.01.2007 року. [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли фактично, оскільки були зареєстровані та проживали зі спадкодавцем за однією адресою, та вступили у володіння, управління спадковим майном, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом серії ВМА №908429 та серії ВМА №908430, зареєстрованими в реєстрі за №4-2439 та за №4-2440, відповідно до яких по ? частці земельної ділянки площею 0,0584 га, що знаходиться в м.Ізмаїлі Одеської області, в садівничому товаристві №2, переданої для ведення садівництва, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №032345, виданого 24.11.1993 року [PERSON] міською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №1491, належать [PERSON] та [PERSON] відповідно. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 26.09.2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №281213, виданим 27.09.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 1/2 частина частці земельної ділянки, що знаходиться в м.Ізмаїлі Одеської області, в садівничому товаристві №2. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40215259 від 23.04.2015 року, наданого [PERSON] державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої 26.09.2011 року, відсутня. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] до ст. 1261 ЦК України стала її донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-УР №0763285, виданим бюро записів актів громадянського стану виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих. Інших спадкоємців немає. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла фактично, оскільки була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується копією будинкової книги, наявної у матеріалах справи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Письмовою відповіддю приватного нотаріусу [PERSON] міського нотаріального округу за №116/02-14 від 23.04.2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, що знаходиться в м.Ізмаїлі Одеської області в садівничому товаристві №2, переданої для ведення садівництва, що належала [PERSON], яка померла 26.09.2011 року, у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved