Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Рахівської міської ради в особі виконавчого органу, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] батька позивачки, [PERSON] та смерті [INFO] матері [PERSON], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності її батькам. Однак, як з'ясувалося після смерті її батьків, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, яке було збудовано ними за час перебування у шлюбі, в якому вони фактично проживали постійно до дня своєї смерті та вважали своє спільною сумісною власністю, за ними за їхнього життя здійснена не була. Документами, якими підтверджується правовий статус спадкового нерухомого майна, являються: рішення №4/22 від 04.04.1956 року виконкому Рахівської селищної радим трудящих Закарпатської області про виділення земельної ділянки для індивідуального будівництва нового житлового будинку громадянам [PERSON] та [PERSON]; договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно, укладений 23.05.1956 року між виконкомом Рахівської районної ради та [PERSON] та [PERSON]; технічний паспорт із характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, виготовлений 14.04.2014 року, генеральний план (схема) забудови земельної ділянки від 27.05.1957 року. Разом з тим, через відсутність у базі єдиного реєстру нерухомого майна належних правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, вона, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом, фактично немає можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на дане спадкове майно. На час відкриття спадщини вона проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцями, у зв'язку з чим вона набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. На підставі наведеного, просила визнати за нею, [PERSON], право власності на спадкове майно - житловий будинок, [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Рахівської міської ради в судове засідання не з'явився. Секретар ради та виконкому І.П.Сенюк подала заяву про розгляд справи без представника ради, та залишення рішення на розгляд суду. Представник третьої особи - Реєстраційної служби рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився. Начальник служби Делятинчук А.І. надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Позов просять розглянути на розсуд суду відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавців [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO], що стверджується свідоцтвами про смерть, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Між тим встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] в оперативне та фактичне управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Факт належності вказаного будинку спадкодавцям свідчать: рішення №4/22 від 04.04.1956 року виконкому Рахівської селищної радим трудящих Закарпатської області про виділення земельної ділянки для індивідуального будівництва нового житлового будинку громадянам [PERSON] та [PERSON]; договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної доп'ятии включно, укладений 23.05.1956 року між виконкомом Рахівської районної ради та [PERSON] та [PERSON]; технічний паспорт із характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, виготовлений 14.04.2014 року, генеральний план (схема) забудови земельної ділянки від 27.05.1957 року, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку разом зі спадкодавцями, крім того, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не звернулася до нотаріальної контори про відмову прийняття спадщини, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Спору щодо набуття права на спадщину не існує, що стверджено Витягом зі спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №38042688 від 04.08.2014 року. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved