Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за кожний день прострочення за несплату аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що у травні 2010 року рішенням Южного міського суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно Рішення Южного міського суду Одеської області від 08.12.2010 року відповідач повинен сплачувати аліменти: на користь [PERSON] щомісячно, починаючи з 21.09.2010 року в твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO]; на користь [PERSON], [INFO], щомісячно, на навчання, починаючи з 21.09.2010 року у твердій грошовій сумі у розмірі 780 грн. до кінця строку навчання, тобто до 01.07.2012 року. В листопаді 2013 року [PERSON] та повнолітній син [PERSON] звернулись до Южного міського суду Одеської області з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за кожен день прострочення сплати аліментів в загальній сумі 191 259,61 грн. 07.02.2014 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] були задоволені у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 54 285,00 грн., та на користь [PERSON], суму заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1 598,61 грн. і пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 135 376 грн. Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. 14.05.2014 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано рішення Южного міського суду Одеської області від 07.02.2014 року та ухвалено нове рішення, яким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 46 260,00 грн., та на користь [PERSON], пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 3 248,00 грн. Така різниця між задоволеними сумами, стягнутих на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], пояснюється наступним, що під час судового розгляду справи у суді першої інстанції, [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про уточнення позовних вимог. Причиною такого уточнення стало те, що Відповідач сплатив майже всю заборгованість по сплаті аліментів, а також і те, що первісний розрахунок пені за кожен день прострочення сплати аліментів відносно неповнолітнього [PERSON] було здійснено починаючи з дня подачі позовної заяви про стягнення аліментів, тобто з вересня 2010 року. Проте, так як виконавче провадження щодо стягнення аліментів було відкрите лише у січні 2011 року, то відповідно лише з цього часу з Відповідача почались стягуватись аліменти на утримання дитини. Тому, [PERSON] та [PERSON] уточнили позовні вимоги також і у частині початкової дати, з якої починався розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], та надали до суду уточнений розрахунок, який починався з 01.03.2011 року. Саме на задоволенні суми пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], яка починалась нараховуватись з 01.03.2011 року, наполягали [PERSON] та [PERSON] у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції. Проте, під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції, колегією судів було виявлено, що у тексті заяви про уточнення позовних вимог, позивачами було допущено помилку, а саме, замість дати " 01.03.2011 року" було зазначено " 01.03.2013 року". Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, стягуючи з [PERSON] пеню по сплаті аліментів з 01.03.2011 року. Згідно рішення Апеляційного суду Одеської області, колегія судів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені на неповнолітнього [PERSON], починаючи з 01.03.2013 року у розмірі 3 248,00 грн. На даний час рішення апеляційного суду набуло законної сили, тобто, позовна вимога, щодо нарахування та стягнення пені за кожен день прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з 01.03.2011 року по 01.03.2013 року судом фактично не розглядалась та відносно неї не має жодного рішення, яке б набрало законної сили. А от же, [PERSON] може скористатись своїм правом звернення до суду першої інстанції з таким же предметом позову, враховуючи те, що відносин, пов'язаних із аліментами, позовна давність не застосовується. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та надали письмові пояснення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі та пояснив, що заборгованість по аліментам сплачена в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах позивача необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 08.12.2010 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та повнолітнього сина, що продовжує навчання, за участю третьої особи [PERSON] задоволена частково, яким з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON], щомісячно, починаючи з 21.09.2010 року в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, тобто до [INFO], а також з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON], щомісячно, на навчання, починаючи з 21.09.2010 року в твердій грошовій сумі в розмірі 780 грн. до кінця строку навчання, тобто до 01.07.2012 року. 07.02.2014 року рішенням Южного міського суду Одеської області позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за кожен день прострочення сплати аліментів в загальній сумі 191259,61 грн. задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 54 285,00 грн., стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] суму заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1598,61 грн., а також стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 135376,00 грн. 14.05.2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення Южного міського суду Одеської області від 07.02.2014 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 46260 грн., а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за кожен день прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 3248 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах №ДВ-2/92, виданого відділом державної виконавчої служби Южненського МУЮ від 18.02.14 року, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.02.2014 року відсутня. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення дл вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких виникає у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі спір. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності заборгованості по сплаті аліментів і його вини. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Outcome: dismissed