Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

28.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.02.2020 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.02.2020 року. У підготовче судове засідання сторони не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про розгляд справи сповіщені своєчасно, справа призначена до розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку шляхом оголошення на сайті, відзив на позов не надала. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України. Третя особа: представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали провадження, повно та всебічно встановив обставини справи, оцінив за внутрішнім переконанням наявні докази у справі, які є належними, достовірними та допустимими, давши належну оцінку як кожного доказу окремо так достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 18.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпякову О.С., який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер витягу 127981072. За адресою квартири зареєстровано чотири особи: [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] та її дитина від першого шлюбу - [PERSON] , 2008 р.н. - відповідачі у справі та спільна малолітня дитина - [PERSON] , 2012 р.н. Фактично за вказаною адресою [PERSON] з неповнолітньою [PERSON] не проживає з грудня 2018 року, житло залишили добровільно, особисті речі, що належать їм у квартирі відсутні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2019 року у справі №337/2064/19. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у випадку відсутності без поважних причин більш ніж одного року. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved