Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

23.06.2021 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, згідно якої просили визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони являються співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в даному житлі, однак у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин. Факт реєстрації відповідача в належній їм квартирі заважає повноцінно нею користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.08.2021 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін ( а.с. 25-26). Представник позивачів звернулася до суду з письмовою заявою в якій вказала, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву не надав, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся за зареєстрованою адресою проживання, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомлено. Суд, за письмовою згодою представника позивачів, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.02.1999 року р. №10987 (а.с. 11 на звороті). Згідно довідки ОСББ "Сузір`я-3-5" №21 від 18.06.2021 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Факт непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , підтверджується Актом обстеження від 18.06.2021 (а.с. 13). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не являється власником квартири [ADDRESS] , не проживає в квартирі, витрати пов`язані з утриманням майна не несе. Згідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачам перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. Таким чином, право позивачів, як власників квартири, підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved