Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

22.04.2016 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 08 липня 1998 року між ними та відповідачем було укладено біржову угоду купівлі-продажу нерухомості, а саме: домоволодіння [ADDRESS], що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,25 га. Згідно зазначеного договору на земельній ділянці знаходяться: літ. А - житловий будинок, житловою площею 48,1 кв. м, літ. Б - гараж, літ. Б1 - сарай, Б11 - підвал з входом, літ. В - убиральня, літ Г - сарай, № 1 водопровід, № 2,3,4,5 - паркани, І - замощення. Вказана угода 08 липня 1998 року була зареєстрована Українською товарною біржою, реєстраційний № 19376. 09.07.1998 року Апостолівським державним бюро технічної інвентаризації було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно. 30 березня 2015 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу з прохання посвідчити біржову угоду купівлі - продажу зазначеного житлового будинку, маючи намір відчужити належне їм нерухоме майно. Нотаріус роз'яснила, що вона не може посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості, оскільки наявний правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим позивачам було запропоновано в судовому порядку визнати зареєстровану Українською товарною біржою угоду та визнати за ними право власності на нерухоме майно. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.07.1998 р. між відповідачем з одного боку та позивачами з іншого боку було укладено біржову угоду купівлі-продажу нерухомості, а саме: домоволодіння [ADDRESS], що знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га. Згідно зазначеного договору на земельній ділянці знаходяться: літ. А - житловий будинок житловою площею 48,1 кв. м, літ. Б - гараж, літ. Б1 - сарай, Б11 - підвал з входом, літ. В - убиральня, літ Г - сарай, № 1 водопровід, № 2,3,4,5 - паркани, І - замощення, вказана угода 08 липня 1998 року була зареєстрована Українською товарною біржою, реєстраційний № 19376. На виконання даного договору продавець - відповідач, являючись власником вищезазначеного домоволодіння, передав у власність позивачам, а покупці - позивачі, прийнявши дане майно у власність, заплатили відповідачу вартість даного майна - 27 922 грн. 09.07.1998 року Апостолівським державним бюро технічної інвентаризації було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно. З технічного паспорту від 15.03.1991 року встановлено, що домоволодіння [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці, площею 0,25 га, належить на праві власності відповідачам. 30 березня 2015 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] з прохання посвідчити біржову угоду купівлі - продажу зазначеного вище житлового будинку, маючи намір відчужити належне їм нерухоме майно. Листом приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] від 12.04.2016 року позивачам було роз'яснено, що вона не може посвідчити біржову угоду купівлі-продажу нерухомості, оскільки наявний правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим позивачам було запропоновано в судовому порядку визнати зареєстровану Українською товарною біржою угоду та визнати за ними право власності на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні, дана угода була здійснена по взаємному волевиявленню сторін та сторонами по справі були виконані всі умови договору. Із матеріалів справи вбачається, що даний договір було зареєстровано Українською товарною біржею. При цьому з письмового документу, який підтверджує законність даної угоди, виданого Українською товарною біржею, вбачається, що даний договір не підлягає додатковому нотаріальному посвідченню, тому у позивачів, як покупців, не було ніяких підстав сумніватися в законності реєстрації їх угоди. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР. в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, що зазначені в Законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, які передбачені ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Дія Закону України "Про товарну біржу" не поширюється на вказані угоди, бо ст. 227 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, не передбачала іншої форми договору, ніж нотаріальну. Суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР. в редакції 1963 року, вправі визнати угоду, що потребує нотаріального посвідчення, дійсною за вимогою сторони, яка виконала угоду. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач та позивачі досягли згоди з усіх істотних умов про продаж будинку, уклали угоду без наявності протизаконних домовленостей та обмежень, виконали всі його істотні умови, чим набули право власності на будинок, тому суд приходить до висновку про задоволення позову, визнання біржової угоди купівлі-продажу будинку укладеного та визнання за позивачами права власності на зазначений житловий будинок.

Outcome: approved