Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

17.04.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохав суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Пласт» (код ЄДРПОУ 25168700) юридична адреса: вул.Леніна, 48, м.Миронівка, Миронівський район, Київська область, 08800, на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 79 479.96 грн., та заборгованість по авансових звітах в розмірі 34 365.15 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільнені сум, в розмірі 47 972,64 грн. (за період затримки з 01 жовтня 2017 року по 17 квітня 2018 року). В обґрунтування позовних вимог вказував, що в період з 07.02.2011 р. по 30.09.2017 р. він працював у ПАТ «Пласт» на посаді водія автотранспортного засобу, з якої був звільнений у звязку з закінченням трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. При звільненні підприємство не виплатило належну йому заробітну плату та до цього часу не розрахувалося з ним, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала суд розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи документів, проти позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заперечувала в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Згідно з наявним відзивом на позов, що надійшов до суду 15.05.2018 р., представник відповідача не заперечував щодо наявності заборгованості товариства перед позивачем з виплати заробітної плати в розмірі 79 497,96 грн., однак заперечував проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат. В обґрунтування заперечень зазначив, товариство не мало можливості сплатити кошти працівнику з причин, що виключають вину товариства. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно з копією трудової книжки позивача, що наявна в матеріалах справи , судом встановлено, що в період з 07.02.2011 р. по 30.09.2017 р. позивач працював на ПАТ «Пласт» на посаді водія автотранспортного засобу, з якої був звільнений у звязку з закінченням терміну трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою № 394 від 12.10.17 р. в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 79 479,96 грн. Та згідно з наявною в матеріалах справи довідкою № 517 від 15.12.17 р. в день звільнення розмір заборгованості з авансових звітів складає 34 365,15 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає обґрунтованою та доведеною вимогу позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 79 479,96 грн., та авансового звіту 34 365,15 грн. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середня заробітна плата позивача за останні два місяці складає 784,00 грн., середньоденна заробітна плата складає 352,74 грн., згідно з наданої ПАТ «Пласт» довідки (а.с. 10). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, сума середнього заробітку за весь час затримки за період з 01.10.2017 р. по 17.04.2018 р. складає 47 972,64 грн., з розрахунку: -136 робочих дня (жовтень 2017 р. 21 робочий день; листопад 2017 р. 22 робочих днів; грудень 2017 р. 20 робочих днів; січень 2018 р. 21 робочий день; лютий 2018 р. 20 робочих днів; березень 21 робочий день; квітень 11 робочих днів). -352,40 грн. середньоденна заробітна плата. (136 Х 352,74 грн. = 47 972,64 грн.) Таким чином, заявлена позивачем сума середнього заробітку за весь час затримки за період затримки з 01.10.2017 р. по 17.04.2018 р. в розмірі 47 972,64 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобовязань роботодавця перед третіми особами та у звязку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст.117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 168,04 грн. (1 відсоток ціни позову).

Outcome: approved