Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 5,3311 га та площею 0,0419 га, які розташовані на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 5,3311 га та з земельної ділянки площею 0,0419 га, які належали [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] та державного акту серії [NUMBER]. За життя 21.04.2016 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого вона все своє майно заповіла позивачу [PERSON] Позивач з метою прийняття спадщини звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті [PERSON],, оскільки являється спадкоємцем за заповітом, в зв'язку з чим за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів звернувся до суду з позовом та прохає визнати за ним право приватної власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність та проти позову [PERSON] не заперечував. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,3311 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та з земельної ділянки площею 0,0419 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], які знаходяться на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що підтверджується копіями державних актів, оскільки як вбачається з оголошення в газеті «Промінь», оригінали державних актів втрачено. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно заповіту, посвідченого 21.04.2016 року секретарем Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, зареєстрованого у реєстрі за № 63, [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона матиме за законом право заповіла [PERSON], тобто позивачу по справі. На час відкриття спадщини заповіт не змінювався і не скасовувався, про що свідчить відмітка у заповіті. Позивач з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2018 №1421/02-31, в зв'язку з відсутнісю оригіналів правовстановлюючих документів на майно померлої. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Також спадкоємцем майна [PERSON] є відповідач [PERSON], який позов визнав та відмовився від прийняття спадщини, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельні ділянки підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], до складу спадкового майна входять земельні ділянки, які знаходяться на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача - [PERSON] має законне право на земельні ділянки в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved