Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

19.01.2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON], звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просила суд визнати недійсним кредитний договір №08/300/21, укладений 10.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Виноградівського відділення Закарпатської обласної філії, у звязку із наявними порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів», при його укладанні. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.01.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи на 09.02.2017 року. До початку розгляду справи, 20.02.2017 року, до суду від ПАТ "Укрсоцбанк" надійшла зустрічна позовна заява, про стягнення з [PERSON] на користь банку кредитної заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 10.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та [PERSON] був укладений Кредитний договір №08/300/21, зі сплатою відсотків з розрахунку 16% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту за користування кредитними коштами. Додатковою угодою від 20.10.2008 року відсоткова ставка була збільшена до 22% на рік. Згідно до даного договору Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» передав [PERSON] 100 000 грн.. Останній зобовязувалася щомісяця погашати отриманий кредит та відсотки по ньому, починаючи з 10.04.2008 року та з остаточною виплатою заборгованості до 07.04.2023 року. Однак своїх обовязків [PERSON] не виконав, у звязку з чим у нього станом на 10.02.2017р. виникла заборгованість перед банком в розмірі 316 585,81 грн., яка складається: із простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 48 285 грн.; строкової заборгованості по кредиту 41 725 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам 142 763,54 грн.; пені 60 953,57 грн.; інфляційних витрат 22 858,70 грн. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.02.2017 року вищевказані позови були обєднані в одне провадження. Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.03.2017 року позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», про визнання недійсним кредитного договору, залишено без розгляду на підставі заяви позивача (а.с.39). 09.03.2017 року [PERSON] подано до суду заперечення, відповідно до якого він просить відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позовних вимог, у звязку із пропущення строків позовної давності. В обґрунтування зазначає, що згідно з умовами кредитного договору (п.п. 4.4., 3.3.7. та 3.3.8.) боржник, за наявності простроченої заборгованості по договору більш ніж на 90 календарних днів, зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання та нараховані штрафні санкції, оскільки строк користування кредиту вважається таким, що сплив. Враховуючи, що останній платіж по договору був здійснений відповідачем 06.10.2009 року, обовязок дострокового погашення боргу у нього виник 07.03.2010 року. Позивач не міг не знати про існування даного обовязку, однак своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду. В підтвердження своєї позиції посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України у справі №6-1174цс16 від 02.11.2016 року. У додаткових поясненнях від 31.03.2017 року представник позивача зазначає, що [PERSON] звертався до банку із заявами про добровільне погашення боргу 18.12.2015 року, 18.07.2016 року та 06.08.2016 року, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, а тому позов підлягає до задоволення. В судове засідання представник позивача не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення, однак надав суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність. Відповідач та його представник до суду не з'явилися, однак надали письмову заяву в якій проти позову заперечували та просили слухати справу у їх відсутності. Дослідивши подані докази, повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №08/300/21, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на поточні потреби в розмірі 100 000 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості до 07 квітня 2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних. Відповідно до додаткової угоди №1, укладеної між вищевказаними сторонами, з 20.10.2008 року була змінена процентна ставка за користування кредитом на 22% річних. Факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх розмір, порядок сплати та нарахування відсотків і штрафних санкцій за прострочення сплати, як основного боргу, так і процентів за користування ним, відповідачем не оскаржувались. Їх розмір підтверджений розрахунком наданим представником позивача та який знаходитьсь у матеріалах справи. Відповідно до вищезгаданого розрахунку, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обовязків за вказаним договором, у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №08/300/21, яка станом на 06.02.2017 року становила 316 585 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом 90 010 грн.; заборгованість за відсотками 142 763 грн. 54 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 15 399 грн. 59 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 45 553 грн. 98 коп.; інфляційні витрат за кредитом - 5 774 грн. 30 коп.; інфляційні витрат за відсотками 17 084 грн. 40 коп. Пунктом 1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості, шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 555 грн. (окрім останнього платежу, який здійснювався у розмірі 655 грн.) до 25 числа кожного місяця, починаючи з травня 2008 року. Пунктом 2.4.5 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. Згідно до п. 4.1. договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів чи комісій позичальник зобовязався сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Крім того, відповідно до пункту 3.3.8 кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у порядку, визначеному пунктами 1.1, 2.4 цього договору. Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснив 17 листопада 2009 року, а тому за визначенням пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 07.03.2010 року. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обовязків за кредитним договором №08/300/21, у [PERSON] виникла заборгованість перед банком, яка станом на 06.02.2017 року становила 316 585 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом 90 010 грн.; заборгованість за відсотками 142 763 грн. 54 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 15 399 грн. 59 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 45 553 грн. 98 коп.; інфляційні витрат за кредиту - 5 774 грн. 30 коп.; інфляційні витрат за відсотками 17 084 грн. 40 коп. Банк мав право з 07.03.2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише у 20.02.2017 року, тим самим пропустив встановлений законодавством України трьохрічний строк звернення до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15 та 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16. Згідно висновку експерта №4/405 від 11.01.2018 року, заяви від 18.12.2015 року, 18.07.2016 року та 06.08.2016 року, на які представник посилався, як на підстави для переривання строку позовної давності, виконані не [PERSON], а іншою особою, а тому не можуть розглядатись судом, як доказ у справі. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 261, 266, 509, 526, 530, 610, 612, 631, 1059 ЦК України,

Outcome: dismissed