Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2 298, 50 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12.06.1982 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Палаці одружень "Орджонікідзевський", актовий запис № 1067. За час шлюбу [PERSON] придбав 05.03.2015 року квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а 21.11.2017 року квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказані квартири зареєстровано за відповідачем [PERSON] , хоча вони були придбані за спільні кошти подружжя. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ вказаних квартир, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Також зазначила, що у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 12.06.1982 року у Палаці одружень "Орджонікідзевський", м. Харків, актовий запис № 1067, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб, виданого повторно, серія [NUMBER] від 10.06.1995 року. 05.03.2015 року [PERSON] придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 501, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34573293 від 05.03.2015 року та копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 186566557 від 29.10.2019 року. Відповідно до п. 1.8 договору купівлі-продажу від 05.03.2015 року нерухоме майно придбавається у спільну сумісну власність подружжя відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України. На придбання вищевказаної нерухомості отримана згода дружиною покупця, [PERSON] , підпис якої засвідчено в нотаріальному порядку приватним нотаріусом ХМНО Прядко О.С. 05.03.2015 року за реєстровим № 500. 21.11.2017 року [PERSON] придбав квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 7912, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104529735 від 21.11.2017 року та копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 186745502 від 29.10.2019 року. Відповідно до п. 3.2 договору від 21.11.2017 року договір укладається за згоди [PERSON] -дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О 21.11.2017 року, реєстровий № 7911. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які відповідно до ч. 1 ст.7 Сімейного кодексу України регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з положеннями ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана 05.03.2015 року, а квартира за адресою: [ADDRESS] , 21.11.2017 року, тобто набуте подружжям за час шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приймаючи до уваги встановлену чинним законодавством рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину нерухомого майна, придбаного за підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2015 року та договору купівлі-продажу від 21.11.2017 року. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При зверненні до суду позивачем сплачено 2298,50грн. судового збору згідно квитанції від 30.10.2019 року, а тому вказані судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved