Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові позивач зазначив, що він є спадкоємцем після смерті своєї тітки [PERSON], проте для отримання спадщини йому необхідно підтвердити факт родинних відносин з померлою. Крім цього, при звернення до нотаріальної контори, йому стало відомо, що міститься помилка у документах та відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку. В судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не зявився, до суду надіслав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засідання суду пояснила, що [PERSON] є її двоюрідним братом, їх батьки були рідними братом та сестрою, сім'ї підтримували родинні відносини, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив суду, що він з позивачем є двоюрідними братами, померла [PERSON] є його тіткою, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не має. Дослідивши письмові матеріали справи та допитавши свідків, суд встановив. 10 лютого 2013 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із: - земельної ділянки площею 8,93 га, що розташована в межах території Кривопустоської сільської ради Братського району Миколаївської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 032760, виданого 11 грудня 2002 року на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації Миколаївської області від 09.04.2002 року № 95-р. Державний акт виданий на ім'я [PERSON] (арк. с. 5). [PERSON] є племінником померлої, що підтверджується матеріалами справи, а саме свідоцтвом про його народження та погосподарським книгами за 1944-1946 рр., 1947-1949 рр., 1950-1952 рр.(а.с. 7, 9-24), поясненнями свідків. Позивач є спадкоємцем 5-ї черги за законом, інших спадкоємців не має. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва на право власності йому було відмовлено, та надано відповідь, що у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, та з наявністю розбіжностей у прізвищі померлої видати свідоцтво про право власності на спадщину не має можливості (а.с. 27). Відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчинюють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З аналізу наведених норм цивільно-процесуального законодавства та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявник не має іншої можливості встановити факт належності [PERSON], яка померла 10 лютого 2013 року, державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 032760, виданого 11 грудня 2002 року Братською райдержадміністрацією Миколаївської області, та встановити той факт, що заявник є племінником померлої. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до приписів ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину. Відповідно до довідки Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області, позивач мешкав разом із [PERSON] на момент смерті останньої (арк.с.30), отже він є таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Під час судового засідання судом встановлено, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено (арк.с. 18). Згідно п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved