Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

29\~січня 2020\~року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача, в якому зазначив, що 14 грудня 1998 року між ним та [PERSON] , членом біржі від імені якого діяв [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та зареєстрований універсальною товарною біржею Віконт-Т в журналі реєстрації біржових угод за № 1496. Зобов`язання по цьому договору ним та третьою особою було виконано в повному обсязі. Посилаючись на те, що він не може розпорядитися своїм будинком, оскільки для відчуження майна біржова угода нотаріусом не приймається, просив визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивач та його представник в підготовче засідання направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. (а.с.32,35-36). Третя особа [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. (а.с.34). Представник відповідача Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області в підготовче засідання направив заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечення проти задоволення позовних вимог позивача.(а.с.33). Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрований того ж дня на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т » в "Журналі реєстрації біржових угод" за № 1496, за яким [PERSON] купив у [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , житловий будинок в с. Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області. (а.с.8). В подальшому, 23 грудня 1998 року, Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу 1 за номером 65, за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] та підтверджується довідкою виданою Березнегуватським районним комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" від 11.07.2019 року за № 124 (а.с.15). 14 лютого 2020 року завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу було відмовлено у прийняті в якості правовстановлюючого документу на житловий будинок договору купівлі продажу зареєстрованого Універсальною товарною біржею «Віконт-Т» та рекомендовано звернутися до суду (а.с.27). Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно реєстрація Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за\~\~№ 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. З позову вбачається, що сторонами не заперечується, що покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в МБТІ, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володів ним, в такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved