Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його дід - [PERSON] . Відповідно до заповіту [PERSON] від 19 травня 2010 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, позивач є єдиним спадкоємцем. Проте інше спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, яка залишилася після його смерті, заповітом не охоплена, а тому позивач, як спадкоємець п`ятої черги за відсутності спадкоємців попередніх черг, має право на визнання за ним права власності на дане нерухоме майно. Позивач вказує, що перешкодою у видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку є помилка, допущена у державному акті. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав (а.с. 27). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04 липня 2012 року серії [NUMBER] (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,14 га, розташована на території Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] /2 (а.с. 17). Відповідно до змісту листа від 26 квітня 2019 року № 25/01-16, надісланого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В., після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] і йому було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 32). Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 січня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме не подані документи, які підтверджують право на отримання спадкового майна (а.с. 34). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] року. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач відповідно до приписів ст. 1265 ЦК є спадкоємцем п`ятої черги. Водночас ч. 1 ст. 1266 ЦК встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Під час розгляду справи, виходячи зі змісту позову та доданих до нього документів, судом не встановлено наявність інших спадкоємців, які могли б претендувати на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимога позивача підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved