Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 10 лютого 2017 року, зазначаючи, що 22 травня 1995 року Варварівською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області у колективну власність КСП "Перемога" передано земельну ділянку. Згодом, КСП "Перемога" здійснило паювання землі, визначивши середню земельну частку (пай) у колективній власності на землю кожного члена підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. В результаті проведення на загальних зборах колективного підприємства розіграшу номерів земельних ділянок згідно розробленої схеми розпаювання земель колективної власності, позивача було включено до списку осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю), під номером 400, однак [PERSON] до цього часу не отримав вказану земельну частку. За таких обставин, позивач змушений звернутись до суду та просить зобовязати відповідача визнати за ним право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області. Крім того, у звязку з тим, що про порушення свого права [PERSON] дізнався лише у 2015 році, позивач просить поновити строк позовної давності. Ухвалою від 15 лютого 2017 року суд залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Відділ Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області та Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточненого позову, однак просила застосувати строк позовної давності, оскільки без поважних причин, постійно проживаючи на території одного населеного пункту, [PERSON] звернувся до суду лише після спливу 20 років з моменту розпаювання земель колективної власності та видачі відповідних сертифікатів. Представник третіх осіб Відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судовому засіданні проти задоволення уточненого позову не заперечувала, однак також вважала, що в задоволенні позову необхідно відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності, пропущеного без поважних причин. Суд, заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. 22 травня 1995 року Ваврварівською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області прийнято рішення про безоплатну передачу в колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Перемога» земельної ділянки для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання між членами підприємства. На підставі прийнятого рішення Варварівською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області виданий державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП № 000093, зареєстрований 21 лютого 1997 року у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 47, до якого доданий список громадян, що на момент видачі акту були членами КСП «Перемога», для одержання земельного паю (а.с.\~31). До вказаного списку громадян під номером 400 був включений позивач [PERSON], який на момент отримання КСП «Перемога» державного акта на право колективної власності на землю був членом підприємства, що підтверджується архівною довідкою архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 09.02.2015 року № 16-25/07 та трудовою книжкою (а.с. 6, 8). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. За положеннями абз. 3 п. 1 та п. 4 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає саме з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого є певна особа. До видачі державного акта власником землі виступала держава, а після його передачі у власність КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які були членами КСП. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі пенсіонери, які залишалися членами нових підприємств та були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи з зазначеної дати стали її власниками в рівних частках. З вищевказаного суд робить висновок, що на момент отримання КСП «Комуніст» державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель КСП позивач мав право на отримання земельної частки (паю). Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд виходить з такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст. 257 ЦК). При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Разом з тим, згідно з частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування Конвенції (п. 1 ст. 32), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме така правова позиція, яка підлягає обовязковому врахуванню судами України, висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Так, позивач з 1976 року по теперішній час зареєстрований та постійно фактично проживає в [INFO] (а.с. 71, 72), яке територіально підпорядковане Варваріській сільраді Юрївського району, де проводилось розпаювання земель колективної власності КСП «Перемога», масова видача громадянам сертифікатів про право на земельну частку (пай) та оформлення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Враховуючи зазначене, суд вважає, що [PERSON] як член колективного сільськогосподарського підприємства не міг не знати про своє право на отримання земельної частки (паю) із земель, переданих органом місцевого самоврядування КСП «Перемога», а також мав обєктивну можливість довідатись про порушення своїх майнових прав ще в 1997 році під час передачі земельної ділянки у власність колгоспу та проведення розпаювання і саме з цього моменту почався перебіг трирічного строку позовної давності, однак з позовом до суду позивач звернувся тільки в грудні 2016 року, тобто зі спливом майже 20 років. Посилання представника позивача на необхідність обчислення початку перебігу строку позовної давності з моменту, коли в 2015 році позивач звернувся до архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації та отримав інформацію про відсутність відомостей про виключення його з членів колгоспу, суд визнає таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.\~2 ст. 57 ЦПК, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема висновків експерта. Нормами\~статті 60 ЦПК України закріплено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Необхідно зазначити, що судом в ході розгляду справи сторонам неодноразово роз'яснювався обов'язок доказування та наслідки невчинення процесуальних дій, але, не зважаючи на це, в ході розгляду справи стороною позивача не представлено суду переконливих доказів, які б підтверджували ті обставини пропуску строку позовної давності, на які посилається [PERSON] Про витребування або забезпечення доказів за допомогою суду, незважаючи на розяснення, клопотань не заявлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач без поважних причин пропустив встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, не надавши суду переконливих доказів на підтвердження того, що він до 2015 року з незалежних від нього обставин не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Outcome: dismissed