Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

28.02.2019 [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду, в якій просить стягнути з відповідача на її користь неустойку(пеню) в сумі 16 996,53 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначила, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.11.2005 року задоволено позов [PERSON] , ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття. Відповідач жодного разу, починаючи з листопада 2005 року не сплатив аліменти, у зв`язку з чим станом на грудень 2018 року виникла заборгованість у розмірі 10 3052,28 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Рожкової О.С. від 13.03.2019 відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання (а.с.22). Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.32). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 13.03.2019, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за останнім відомим місцем проживання відповідача. В судові засідання, призначені на 15.04.2019, 21.05.2019, 23.07.2019 відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.25). Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконання рішення Корольовського районного суду Житомира від 29.11.2005 року, видано виконавчий лист № 2-1718 про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.09.2005 року, але не менше 30% від прожиткового мінімуму відповідного віку до досягнення повноліття сином (а.с.11). Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Чуднівського районного управління юстиції від 07.05.2012 року відкрито виконавче провадження №32469231 з виконання виконавчого листа №2-1718 виданого 29.11.2005 року (а.с.39). Долученими до справи довідками розрахунку заборгованості по сплаті аліментів підтверджується, що відповідач не сплачував аліменти, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 січня 2013 року складає 15 323,30 грн. (а.с.15), заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 травня 2018 року складає 40 407,90 грн. (а.с.16) заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 січня 2019 року складає 54 199,90 грн. (а.с.17) Суд приймає до уваги дані довідки, зміст яких на день розгляду справи офіційно не оспорений. Дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості за даною довідкою сторонами, зокрема відповідачем, в установленому законом порядку не оскаржувалися. Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Статтею196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов`язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15,від 16 березня 2016 року у справах: №№ 6-2589 цс15,№ 6-300 цс16, від 01 червня 2016 у справі № 6-535 цс 16. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно із ч.2 ст.197 СК України суд за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості з вини особи, яка за рішенням суду зобов`язана сплачувати аліменти. При цьому, звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є реалізацією права позивача, яким він користується на власний розсуд, відтак час звернення до суду сам по собі не може бути визначальним у періоді, з яким законодавство пов`язує такі дії відповідача, що тягнуть за собою відповідальність у вигляді сплати пені. Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, а відповідальність за ст.196 СК України настає не у разі ухилення від обов`язку по утриманню дитини як такого, а в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, тобто у зв`язку із невиконанням відповідного рішення суду. При цьому ч.2 ст.197 СК України визначає можливість за рішенням суду звільнення платника від сплати заборгованості, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, законодавством передбачено обов`язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як стягувача, так і боржника, та відповідні наслідки невиконання такого обов`язку для кожної сторони. Отже, зважаючи на викладене, суд вважає, що стягнення аліментів почало виконуватись з часу відкриття виконавчого провадження, а відтак саме з цього часу у боржника виникає обов`язок по сплаті аліментів за судовим рішенням і як наслідок саме з цього часу боржнику може бути нарахована пеня, передбачена ст.196 СК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати розміру аліментів за період з січня 2013 року по березень 2014 року у розмірі 8444,48 грн., з лютого 2015 року по квітень 2018 року у розмірі 40407,90 грн., з травня 2018 року по грудень 2018 року у розмірі 54 199,90 грн. Здійснений позивачем розрахунок по кожному періоду належним чином мотивований, відповідає положенням ст. 196 СК України та зазначеним правовим позиціям ВСУ. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 грн. від сплати якого позивач була звільнена.

Outcome: approved