Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2019 року близько 19 години по вулиці Здолбунівська, що поблизу торговельного центру «Ашан» в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, за якої автомобіль «ЗАЗ», державний номерний знак якого не відомий, та під керуванням [PERSON] , який не дотримався ПДР України, здійснив перетин подвійної суціної смуги, в наслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , який належить йому на праві власності та під його керуванням. Він є першим власником вказаного автомобіля, який був придбаний в ТОВ «Віді Арман» за ціною 207 420 грн. й жодного технічного ушкодження до лютого 2019 року не мав. Відразу після вказаної дорожньо-транспортої пригоди [PERSON] визнав свою вину у такій дорожньо-транспортній пригоді й запропонував йому самостійно відновити пошкоджений з його вини належний позивачу автомобіль та не повідомляти Управління патрульної поліції про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, написавши розписку про визнання ним своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 19 лютого 2019 року, й обов`язком відновити за свій рахунок пошкоджений з його вини автомобіль «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , у строк до 01 травня 2019 року. Проте зобов`язання по відновленню автомобіля не дотримався. Дорожньо-транспорта пригода була зафіксована відеореєстратором автомобіля, який їхав у зворотньому напрямку по вулиці Здолбунівська в м. Києві, на відео така інформація зафіксована тривалістю 02 хвилини 05 секунд, який долучає до доказів по справі. Також відеодоказ міститися на сайті «Магнолія ТВ». З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ним замовлено проведення автоторознавчого дослідження й згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» від 20 вересня 2019 року, вартість збитку завданого автомобілю «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , проведено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 267 203 грн. 63 коп., яку просить стягнути з відповідача, як заподіювача збитків. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Акопян М.А. , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 12 липня 2019 року (а.с. 28), позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: стягнути з [PERSON] на користь позивача 267 203 грн. 63 коп. - оцінених збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 2 672 грн. 03 коп. - судового збору. Відповідач [PERSON] та його представник Мітітел Р.В. , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 17 травня 2020 року (а.с. 100), позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні за недоведеністю вимог. Заперечення мотивовані тим, що вина відповідача не доведена у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, а також розписка, на яку посилається позивач, на думку відповідача, була надана відповідачем під тиском, наразі він свою вину у дорожньо-транспортній пригоді не визнає, окрім того не погоджується із розміром шкоди, визначеної на замовлення позивача. Водночас, відповідач в межах проведеного судом підготовчого судового засідання відмовився від проведення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру матеріального збитку пошкодженого автомобіля (а.с. 102 - 103, протокол судового засідання, 104). Відповідачем надано відзив на позов (а.с. 91 - 95), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання за участі сторін 04 серпня 2020 року (а.с. 104). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 19 лютого 2019 року близько 19 год. - 19 год. 20 хв. по вулиці Здолбунівська, що поблизу торговельного центру «Ашан» в місті Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, за якої автомобіль «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , та під керуванням [PERSON] , який не дотримався ПДР України, здійснив перегін подвійної суціної смуги, в наслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, під керуванням [PERSON] (а.с. 8, 10, 11 - 14, 16). Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР України). На час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідача застрахованою не була, що визнається відповідачем. Протокол про дорожньо-транспортну пригоду працівниками поліції не складався, що підтверджується інформацією Управління патрульної поліції у м. Києві від 04.07.2019 року, із якої вбачається, що о 19 год. 32 хв. 19 лютого 2019 року надійшло повідомлення на спецлінію «102» про те, що в районі вулиць Здолбунівська - Драгоманова в м. Києві скоєно ДТП за участю двох транспортних засобів, з транспортного засобу «Ніссан» йде дим. Зазначене повідомлення зареєстроване в журналі єдиного обліку Дарницького УП ГУНП у м. Києві за № 11532 від 19.02.2019 року. На вказану подію виїжджав екіпаж патрульної поліції. Вивченням електронного рапорту патрульних поліцейських встановлено, що учасники події відмовились від складання адміністративного матеріалу по ДТП, претензій один до одного не мали (а.с. 16). Відповідачем написано розписку щодо визнання ним своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 19 лютого 2019 року, й визнанням обов`язку відновити за свій рахунок пошкоджений з його вини автомобіль «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , у строк до 01 травня 2019 року наступного змісту: «Я, [PERSON] , [INFO] , прож: [ADDRESS] , 19 лютого 2019 року здійснив ДТП з автомобілем «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , прож: [ADDRESS] . В ДТП винний я. Зіткнення автомобілів відбулось у зв`язку із моїм перетином подвіної суцільної. Зобов`язуюсь відновити автомобіль «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , за свій рахунок до 01.05.2019 року. Розписка мною написана власноручно, в чому розписують. Претензій не маю. [PERSON] (підпис)» (а.с. 8). З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Так, згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» від 20 вересня 2019 року, вартість збитку завданого автомобілю «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] , проведено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 267 203 грн. 63 коп. (а.с. 57, 58 - 66, 67 - 85), яка підлягає стягненню з відповідача, як заподіювача збитків. Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний Висновок щодо вартості матеріалального збитку, завданого власнику транспортного засобу, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» від 20 вересня 2019 року (а.с. 57, 58 - 66, 67 - 85), оскільки він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін`юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення. Вході розгляду справи відповідач хоча й не погодився з проведеною позивачем оцінкою завданих матеріальних збитків, проте від проведення судової автотоварознавчої експертизи відмовся. Відмовився від проведення судової експертизи й позивач, посилаючись на проведену ним оцінку пошкодженого транспортного засобу. Суд, враховуючи позиції сторін, зважаючи на положення ч.5 ст. 12 ЦПК України, за якої суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обстанин у справі, надавши правову оцінку висновку авто товарознавчого дослідчення, проведеного на замовлення позивача, вважає, що воно вважається належним висновком про оцінку завданих збитків з підстав відсутності спростовуючих цьому доказу іншим, наданим відповідачем. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За таких правових підстав та наданих доказів позов щодо відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, підстав для відмови у його задоволенні судом не встановлено. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення від виконання обов`язку, визначеного законом по відшкодуванню матеріальних збитків, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін в межах наданих доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду відповіданно до Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір за вимогу майнового характеру згілно ціни позову - 2 672 грн. 03 коп. (а.с. 1, 2, 87), а тому останній має бути стягнутий з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved