Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

28.09.2015 року представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту, з тих підстав, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № MRА0АN02000147 від 14.06.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 47999,00 гривень на строк до 12.06.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідач [PERSON] у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованості за кредитом, яка станом на 24.06.2015 року становить 54290,07 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 7688,95 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 0,95 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 46600,17 гривень. Просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 54290,07 гривень та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявилася, до суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надали. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір № MRА0АN02000147 від 14.06.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 47999,00 гривень на строк до 12.06.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідач [PERSON] у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованості за кредитом, яка станом на 24.06.2015 року становить 54290,07 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 7688,95 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 0,95 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 46600,17 гривень. Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Таким чином, судом встановлено, що дійсно відповідачем [PERSON] були порушені умови кредитного договору № MRА0АN02000147 від 14.06.2007 року. Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки, укладеним з поручителем відповідачем [PERSON] Вимога, що була пред'явлена до відповідачів щодо виконання зобовязань, залишена без задоволення. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 передбачає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. Стаття 611 ЦК України, передбачає, що в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено ч. 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Оскільки розмір пені 46600,17 гривень значно перевищує розмір основного боргу 7688,95 гривень, суд вважає, що розмір неустойки (пені) підлягає зменшенню до 30000,00 гривень. Враховуючи, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути у солідарному порядку на користь позивача: заборгованість за кредитом 7688,95 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 0,95 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 30000,00 гривень, а всього 37689,90 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1218,00 гривень, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути у дольовому порядку судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 37689,90 гривень ?100% : 54290,07 гривень ціни позову = 69 %), тобто 69 % від ціни позову (69 % ? 1218,00 гривень :100% = 840,42 гривень), що складає 840,42 гривень, по 420,21 гривень з кожного. На підставі ч.1 ст. 61 Конституції України, ст.ст. 526, 551, 610, 612, 614, 615, 616, 651, ст. 1049, ст. 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial