Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищеназваним позовом, який уточнювала, та просила: визнати протиправною бездіяльність [PERSON] сільської ради Коростенського району Житомирської області та спеціаліста-землевпорядника сільської ради, яка є посадовою особою [PERSON] по відмові у врегулюванні земельного спору, який має місце між позивачем та [PERSON] щодо розмірів та меж земельних ділянок, зобов"язати відповідачів розглянути цей спір в межах їх компетенції та строки визначені законом, про що постановити рішення, яке надати їй, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку № 1 по вул.Набережній, в с.Сингаї, Коростенського району. Будинок з 2003 року належав її матері, а до цього часу він належав [PERSON], яка здала його на баланс [PERSON] сільської ради разом з земельною ділянкою. По вул.Миру, 11 в с.Сингаї, проживає [PERSON], а будинок належить її дочці [PERSON] [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку, яка прилягає до будинку позивача та призначена для ведення особистого селянського господарства, самоправно перенесла межові знаки. Відповідач рішення за її зверненням про вирішення її земельного спору із [PERSON] не приймає та відповіді їй не надає. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав вказаних в позовній заяві, просили його задовольнити, додатково пояснили, що відповідачі самоусунулись від вирішення земельного спору, а вони хочуть щоб відповідач виконав закон та вирішив земельний спір. Позивач претендує на користування та отримання у власність земельної ділянки, яка знаходиться біля її будинку, однак нею користується не вона, а [PERSON], а рахується ділянка взагалі за дочкою [PERSON], яка проживає в Російській Федерації, а відповідач надає їй земельну ділянку на полі, а не біля будинку. Відповідачі проти задоволення позову заперечували, пояснили, що у позивача є в користуванні 0.09 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для передачі у власність, також їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,49 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яку їй запропоновано не біля її будинку, а в іншому місці. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] з 13.02.2009 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 1 по вул.Набережній, в с.Сингаї, Коростенського району. Право власності зареєстровано в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради від 16.09.2014 року № 253 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у власність орієнтовною площею 0,49 га для для ведення особистого селянського господарсства. Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради від 16.09.2014 року № 252 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у власність орієнтовною площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Шатрище, вул.Набережна, 1. [PERSON] зверталась до [PERSON] сільської ради із письмовими заявами про виділення їй у власність частини земельної ділянки для ведення селянського господарства біля її будику, якою користується [PERSON], так як саме вона має на це право. До звернення до суду відповідач відповідей на її заяви не надавав. Згідно даних погосподарської книги по вул.Набережна, 1 в с.Шатрище, в період 1996-2005 років рахувалось 0,57-0,61 га землі, з яких для обслуговування будинку 0,02 га, для ведення господарства -0,55-0,59 га, місцерозташування землі не вказано. Відповідно до проведених замірів, біля будинку позивача у її користуванні знаходиться 0,09 га землі. Таким чином між позивачем та її сусідкою - землекористувачем виник спір щодо площі та меж земельних ділянок, якими вони користуються та зміни цих меж. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Відповідно до ч.5 ст.158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. 07.10.2015 року [PERSON] сільська рада винесла Рішення № 324 в якому вказала, що розглянула заяву [PERSON] та рекомендувала їй звернутись до суду. Із вказаного рішення слідує, що сільська рада і не задовольнила, і не відмовила [PERSON] у вирішенні земельного спору. Відповідно до ст.159 ЗК України, земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. В судовому засіданні [PERSON] повідомила, що її не повідомили про розгляд її заяви, а дізнавшись вона сама прийшла на сесію, однак її видалили з приміщення примусово. Судом встановлено, що земельний спір відповідачем по суті вирішено не було, крім того було порушено процедуру розгляду спору та порушено права заявника, які вона мала при його вирішенні. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, однак частково, так як вирішення спору закон покладає на суб"єкта "орган місцевого самоврядування", тобто в даному випадку на сільську раду, а не на конкретну його посадову особу.

Outcome: partial