Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

15.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користуватися житловим будинком за №23, що знаходиться по вул.. Шевченка в с. Надишень Білогірського району Хмельницької області, який є її приватною власністю. В заяві вказала, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. Відповідач зареєстрований та проживав у вищевказаному житловому будинку. 24 вересня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Ще до розірвання шлюбу чоловік залишив її та переїхав проживати в [INFO] та з того часу у будинку позивачки не проживає. [PERSON] добровільно відмовився від права користування житлом і переїхав на інше постійне місце проживання, де і на сьогодні проживає. Однак в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, що змусило її звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Вказала, що житловий будинок за №23 по вул. Шевченка в с. Надишень Білогірського району їй подарувала мати та після укладення шлюбу з [PERSON] зареєструвала останнього у вказаному будинку. З вересня місяця 2013 року [PERSON] в житловому будинку за №23 по вул. Шевченка в с. Надишень Білогірського району Хмельницької області не з»являється, не вносить комунальні платежі, забрав звідти особисті речі. Крім того, шлюб із відповідачем розірвано. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав. Вказав, що після розірвання шлюбу із дружиною вона його із житлового будинку вигнала і з того часу він проживає у своєї сестри. Вказав, що оскільки в нього не має власного житла. Пояснення позивачки підтверджуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству із господарством [PERSON] Вказала, що [PERSON] протягом року із дружиною в її житловому будинку не проживає та взагалі не з»являється. Відмітила, що коли [PERSON] проживала із чоловіком він постійно бив її, вона особисто не раз викликала міліцію через це. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні показання. Заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що житловий будинок №23 по вул. Шевченка в с. Надишень Білогірського району Хмельницької області належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.08.2014 року. Відповідач право власності на вказаний будинок не оскаржує. Рішенням Білогірського районного суду №669/1027/14-ц від 24.09.2014 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Вікнинської сільської ради №117 від 11.09.2014 року [PERSON] зареєстрований в [INFO], але фактично не проживає за вказаною адресою з 01 вересня 2013 року. Статтею 150 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.107 цього Кодексу у разі вибуття наймача та членів його сім’ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення у тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім’я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім’ї, який вибув, втрачає право користуватися цим жилим приміщенням з дня вибуття. У відповідності зі ст. 405 ч.2 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтями 72, 108 ЖК встановлено, що визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням … провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 3,6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місцем реєстрації особи являється його місце перебування та фактичне місце проживання понад 6 місяців на рік. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що особа підлягає зняттю з реєстрації в тому числі і на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved