Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

I. Зміст позовних вимог [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), яким просила визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер №2322787000:06:003:0105 площею 9,7366 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала її матері [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акту ІІІ-ЗП №056503 від 16.09.2007 року. II. Позиції сторін В обґрунтування позову позивач зазначає, що з [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцями після смерті якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до складеного [PERSON] заповіту остання заповідала позивачу земельну ділянку площею 9,7366 га, яка розташована на території Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, що належала померлій на праві приватної власності згідно державного акту ІІІ-ЗП №056503 від 16.09.2007 року. На звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Оригінал державного акту було втрачено. В Державному земельному кадастрі відсутні відомості про власника земельної ділянки, що позбавляє права позивача успадкувати земельну ділянку. Позовні вимоги\~заявлені на\~підставі ст.ст.\~321,\~392,\~1218\~ЦКУкраїни. В судове засідання позивач не з`явилася, надала свої повноваження представнику, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. ІІІ. Заперечення відповідача Відповідач не скористався правом на подання суду письмового відзиву на позов, яке йому було роз`яснено ухвалою від 01.02.2021 року. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що позивач не є громадянкою України, а є громадянко іншої держави Російської Федерації, а тому згідно норм Земельного кодексу України не має права отримати у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Наявна в матеріалах справи копія заповіту не містить підпису спадкодавця. Саме він доглядав батьків та займався їх похованням. Позивач жодної участі в утриманні батьків не приймала, допомоги на поховання не надавала. У зв`язку з цим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому пояснив, що йому відомо про існування заповіту, яким його мати спірну земельну ділянку заповідала його сестрі позивачу. За життя мати хотіли змінити заповіт на його користь проте не встигла, оскільки померла. З позовом про усунення позивача від права на спадкування чи з вимогами про оскарження заповіту до суду він не звертався. IV. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі, в залученні приватного нотаріуса Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Дашевської А.О. до участі у справі в якості третьої особи відмовлено, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.02.2021 року, витребувано у приватного нотаріуса Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Дашевської А.О. копію спадкової справи № 89/2020 заведеної після померлої [PERSON] . Ухвалою від 23.02.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 15.03.2021 року. 15.03.2021 року судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 31.03.2021 року. 31.03.2021 року судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 19.04.2021 року. В судовому засіданні 19.04.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. V. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.02.1966 Ільїчівським р/ЗАГС м. Жданов Донецької області та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15.02.1986 Ямбирнською сільською радою Шацького району Рязанської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.03.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшла земельна ділянка площею 9,7366 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Смирновської сільської ради. Зазначена земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 056503, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією 16.09.2007. Відповідно до оголошення розміщеного у газеті «Рідний край»: «Загублений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗП 056503, виданий Куйбишевською районною державною адміністрацією від 16.09.2007 на ім`я [PERSON] , вважати недійсним». Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2308462722020 від 22.12.2020, вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2322787000:06:003:0105. Між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «40 років Жовтня» 28.08.2007 укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 9,7366 га, яка знаходиться на території Смирновської сільської ради і належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 056503. Відповідно до заповіту посвідченого секретарем Смирновської сільської ради Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області 22.03.2012 і зареєстрованого в реєстрі за №14, дублікат якого видано 06.10.2020 Виконавчим комітетом Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку 9,7366 га, яка розташована на території Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] , подавши 19.08.2020 відповідну заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи також встановлено, що іншим спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину за законом, подавши 28.08.2020 приватному нотаріусу Дашевській А.О. відповідну заяву. На звернення представника позивача із заявою про видачу останній свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті матері, постановою приватного нотаріуса Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] у видачі свідоцтва відмовлено, з посиланням на не подання спадкоємцем правовстановлюючого документу на земельну ділянку. VІ. Норми права, які застосував суд Відповідно до\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1220\~ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3\~ст. 1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частинами 1, 5\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно роз`яснень наданих в п. п. 10, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ч. 2\~ст. 373 ЦК України\~право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За нормою ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 \~ст. 81 ЗК України\~передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Як передбачено ч. 1 та п. а ч. 3 ст.152\~ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Спадеа і Скалабріно проти Італії», «Максименко та Герасименко проти України», «Новоселецький проти України» тощо, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах; а також таке втручання передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. VIІ. Оцінка суду Позивач зазначаючи, що позбавлена в позасудовому порядку можливості успадкувати та оформити право власності на земельну ділянку після смерті її матері звернулася до суду з позовом. Судом достовірно встановлено правомірність набуття померлою\~ [PERSON] \~\~за життя права власності на земельну ділянку площею 9,7366 га, кадастровий номер 2322787000:06:003:0105, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Смирновської сільської ради, у зв`язку з чим після її смерті право на земельну ділянку перейшло до позивача, яка є спадкоємцем за заповітом та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері, проте відсутність у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку стала підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу створює перешкоди для реалізації та належного оформлення позивачем своїх спадкових прав. Заперечення відповідача проти позовних вимог не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке. [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копіє паспорту [NUMBER] , виданого відділенням УФМС Росії по Рязанській області в Шацькому районі 18.03.2011. Частиною 5 статті 22 Земельного кодексу України встановлено заборону передачі у власність іноземців земель сільськогосподарського призначення. Проте вказана норма не забороняє отримувати такі земельні ділянки у власність. Більше того частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України передбачена така можливість, проте із подальшим застереженням у виді обов`язкового відчуження земельної ділянки в продовж року. В матеріалах справи наявний дублікат заповіту посвідченого секретарем Смирновської сільської ради Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області 22.03.2012 і зареєстрованого в реєстрі за №14, виданий 06.10.2020 Виконавчим комітетом Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області замість втраченого заповіту. Вказаний заповіт зареєстровано у спадковому реєстрі за 28.03.2012 № 52609541, що підтверджується наявною у спадковій справі Інформаційною довідкою за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 61453342 від 28.08.2020. Матеріали справи не містять рішення суду про усунення позивача від спадкування або ж визнання заповіту недійсним. VІІІ. Висновок суду Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивачки права на вирішення спору щодо набуття права власності в порядку спадкування у судовому порядку, факт неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку, наявність відповідної відмови у вчиненні нотаріальної дії та з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони доведені, обґрунтовані та підтверджені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved