Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказав, що він є власником зазначеної квартири, у якій окрім нього зареєстровані його дядько [PERSON] та колишня дружина - відповідач [PERSON] Його шлюб з [PERSON] розірвано 12 листопада 2011 р., і з того часу вона у вказаній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. Позивач посилається на те, що внаслідок реєстрації відповідача у належній йому квартирі він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, а також вимушений сплачувати за відповідача комунальні послуги і нести інші додаткові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що після розірвання шлюбу його колишня дружина залишила спірну квартиру і забрала з неї усі свої речі. З того часу вона квартирою не цікавиться і витрати на утримання житла не несе, хоча продовжує перебувати на реєстраційному обліку за адресою квартири, що порушує його право власності та спричиняє йому майнових збитків. Відповідач [PERSON] повідомлялася про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку через оголошення в пресі, проте в судове засідання вона не з'явилася, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Комунальне підприємство "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" надіслало заву про розгляд справи за відсутності його представника. Заслухавши позивача, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Двокімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 14 березня 2009 р. (а.с. 5-6). Право власності позивача на зазначену квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 7, 8). Згідно даних довідки житлово-експлуатаційної організації у вказаній квартирі перебувають на реєстраційному обліку позивач [PERSON], колишній власник квартири [PERSON] та колишня дружина позивача [PERSON] (а.с. 17). Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано 12 листопада 2011 р. (а.с. 10). Відповідач [PERSON] вселилася у спірну квартиру і проживала в ній як член сім'ї власника житла, а отже відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України вона має право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма міститься і у ст. 156 Житлового Кодексу України, згідно якої члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], перебуваючи на реєстраційному обліку у квартирі [ADDRESS], не проживає у ній без поважних причин з листопада 2011 р. При цьому вона добровільно залишила вказану квартиру, забравши з неї усі свої речі. Вказані обставини підтверджуються даними актів, складених ЖЕД-203 (структурним підрозділом комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва"), який обслуговує будинок [ADDRESS], від 15 липня, 27 вересня, 10 грудня 2013 р. та від 9 квітня 2014 р. (а.с. 11, 12, 13, 48) та показаннями свідка [PERSON] Як показала [PERSON], вона проживає в одному будинку з позивачем, товаришує з його дядьком [PERSON] і періодично буває в їх квартирі, яка знаходиться поверхом вище. Колишню дружину позивача останній раз вона бачила в кінці 2011 р. Після того вона [PERSON] та її майна у квартирі позивача не бачила. На даний час у спірній квартирі проживають [PERSON], позивач та його дівчина. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON], обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила спірну квартиру і не проживає у ній понад два роки. З часу залишення спірної квартири [PERSON] житловою площею у ній не цікавиться, участі в її утриманні не приймає, до правоохоронних органів із заявами про вчинення їй перешкод у користуванні жилим приміщенням вона не зверталася. Будь-яких доказів, що між позивачем та відповідачем була укладена угода щодо певного порядку користування спірною квартирою, суду не надано. Та обставина, що [PERSON], обравши собі інше місце проживання, залишився перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення даного спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. Вирішуючи позов, суд виходить з положень ст. 391 ЦК України, яка надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, та ст. 383 цього Кодексу, відповідно до якої власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що внаслідок перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить позивачу на праві власності, останній змушений щомісячно сплачувати додаткову суму комунальних платежів, що завдає йому матеріальних збитків, а також не може вільно розпорядитися своїм майном. Порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved